LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 107/1

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl galimybės gauti antrinių žaliavų (geležies laužo, perdirbto popieriaus ir kt.) (Nuomonė savo iniciatyva)

2011/C 107/01

Pranešėjas Josef ZBOŘIL

Bendrapranešėjis Enrico GIBELLIERI

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis savo Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2010 m. liepos 15 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Galimybės gauti antrinių žaliavų (geležies laužo, perdirbto popieriaus ir kt.).

Pramonės permainų konsultacinė komisija, kuri buvo atsakinga už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2011 m. sausio 13 d. priėmė savo nuomonę.

469-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2011 m. vasario 16–17 d. (vasario 16 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 88 nariams balsavus už ir 1 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Komitetas labai vertina atskirų pramonės asociacijų atliktus tyrimus, kuriuose paaiškinta dabartinė padėtis ir pateikta tikėtinų ateities prognozių, kad antrinių žaliavų rinkoje gali atsirasti didelių pasiūlos ir paklausos pusiausvyros sutrikimų.

1.2 Komitetas taip pat pažymi, kad kai kuriose šalyse (JAV ir Kinijoje) žaliavų tiekimo užtikrinimas traktuojamas kaip svarbus strateginis klausimas. Suprantama, kad šiose šalyse griežtesnės nuostatos taikomos ir antrinėms žaliavoms. Todėl EESRK palankiai vertina tai, kad efektyvus žaliavų naudojimas tapo vienu pagrindinių Aplinkos generalinio direktorato prioritetu.

1.3 Įvairių pramonės šakų galimybės gauti reikiamų žaliavų yra labai nevienodos; skiriasi ir pačių žaliavų srautų pobūdis, ir įprasti būtinų žaliavų naudojimo būdai. Kai kuriais atvejais (pavyzdžiui, stiklo ir plieno pramonėje), norint, kad žaliavos būtų tausiai naudojamos, pakanka sureguliuoti ir suderinti esamas sistemas bei gamybos procesus taikant aiškiai apibrėžtas paskatas. EESRK perspėja, kad negalima leisti, kad dėl tokių paskatų atliekų perdirbimo ir perdirbamojoje pramonėje sumažėtų darbo vietų skaičius ar kad pablogėtų jų kokybė.

1.4 Nors surinktų antrinių žaliavų labai reikia Europos pagrindinėms pramonės šakoms ir perdirbamajai pramonei, šiuo metu daug jų eksportuojama. Ši tendencija kelia didelę grėsmę užimtumui visose perdirbamosios pramonės šakose.

1.5 Esamose specialiose atliekų rinkimo sistemose surinktų atliekų pertekliaus problema dažnai sprendžiama paprasčiausiai parduodant surinktas atliekas, neatsižvelgiant į jų rūšį, jų papildomai neapdorojant ir neužtikrinant, kad jos galiausiai būtų panaudotos ES.

1.6 Deja, siekiant išvengti tiesioginės didelių antrinių žaliavų srautų kontrolės, dažnai imamasi neteisėtos prekybos. Pavyzdžiui, siekiant, kad konkretiems antrinių žaliavų srautams nebūtų taikomas Atliekų vežimo reglamentas, pateikiamos suklastotos muitinės deklaracijos, kuriose atliekos priskiriamos naudotoms prekėms.

1.7 Taigi už ES mokesčių mokėtojų pinigus surinktų atliekų srautai ne tik nėra tokie naudingi, kokie galėtų būti, bet ir mažina atitinkamų pramonės šakų konkurencingumą, nes mažėja antrinių žaliavų pasiūla ir (arba) nepagrįstai išauga kainos.

1.8 Taip pat akivaizdu, kad daugybei konkrečių teisės aktų, kuriais reglamentuojamas atliekų perdirbimas, trūksta nuoseklumo. Juose daugiausia nustatyti konkretūs pavieniai atliekų rinkimo ir perdirbimo aspektai, bet neatsižvelgta į rinkos jėgas, kurios veikia susijusias sistemas ir procesus.

1.9 Kai kuriuose perdirbimo pramonės sektoriuose kyla problemų ir dėl REACH reglamento, nes naudoti nebetinkamos prekės (atliekos) jame nėra aiškiai atskirtos nuo naudotų prekių, todėl ši iš pradžių buvusi gerai sumanyta koncepcija, deja, yra neveiksminga. Kai kuriuose susijusiuose, pavyzdžiui, popieriaus, pramonės sektoriuose pavyko rasti išeitį iš šios padėties, tačiau kituose tebeieškoma tinkamų sprendimų. Tai yra geras teisinės sistemos nenuoseklumo, dėl kurio pramonininkai perspėjo iš anksto, pavyzdys.

1.10 Siekiant geresnės pusiausvyros, reikėtų nuodugniai ištirti rinkos jėgų ir esamos reguliavimo sistemos prieštaravimus. Vienas siūlomų sprendimų – nustatyti eksporto muitus siekiant apsisaugoti nuo vertingų žaliavų praradimo. Žinoma, tokios priemonės turėtų atitikti PPO taisykles. ES galėtų susitarti su PPO dėl veiksmų kilus krizei ir nustatyti aiškias ir skaidrias sąlygas, kuriomis būtų taikomi strateginę reikšmę turinčių atliekų eksporto apribojimai ir (arba) muitai.

1.11 Kitas galimas sprendimas – susitarti dėl lanksčių perdirbimo uždavinių, kurie būtų keičiami atsižvelgiant į tikruosius rinkos pokyčius, t. y. per rinkos nuosmukius (paklausai sumažėjus) planuojamus perdirbti kiekius galima sumažinti, o per rinkos pakilimus, kai paklausa didelė, – padidinti. Kartu turime ieškoti tinkamų būdų užtikrinti, kad susijusiuose (pakuočių atliekų, popieriaus ir kt.) sektoriuose per visą verslo ciklą ir visoje vertės grandinėje būtų palaikomas būtinas užimtumo lygis.

1.12 Taip pat nustatant perdirbimo uždavinius (kvotas) galima atsižvelgti tik į atliekų, kurias būtų galima pakartotinai naudoti ES, kiekį, tačiau neskaičiuoti užsienyje parduodamų atliekų, kurių negalėtų naudoti ES pramonės įmonės, kiekio. Vis dėlto, taikant tokią priemonę, reikėtų nustatyti naujus, tikruosius ES perdirbimo pajėgumus atitinkančius uždavinius ir kvotas.

1.13 EESRK labai pritaria pramonininkų raginimui, kad Europos Sąjungoje būtų parengta išsami ir nuosekli ilgalaikio tvaraus apsirūpinimo žaliavomis ir išteklių naudojimo politika. Laikantis šios politikos, reikėtų remti Europos pramonės pastangas naudoti išteklius pagal grįžtamojo ciklo (angl. from cradle to cradle – „iš lopšio į lopšį“) principą. Reikėtų remti perdirbimą. Tam reikėtų patobulinti surinkimo infrastruktūrą, suteikti teisinį tikrumą, sudaryti vienodas konkurencines sąlygas ir panaikinti nereikalingą administracinę naštą. Šį esminį poreikį įmanoma patenkinti tik tuo atveju, jei visi susiję reglamentai, direktyvos ir sprendimai būtų suderinti ir nuoseklūs.

1.14 ES atliekų reglamentuose nustatytos teisinės prievolės visiems atliekų srautų dalyviams, o atitinkamos valdžios institucijos turėtų griežtai tikrinti, ar šių įsipareigojimų yra laikomasi, ir reikalauti, kad jų būtų laikomasi. Norint susidoroti su neteisėta kai kurių nesąžiningų subjektų praktika (ypač tarptautinėje prekyboje), labai svarbu šviesti ir mokyti visus subjektus.

1.15 Kiekvienoje sudedamojoje Europos Sąjungos klimato kaitos politikos dalyje turėtų būti atsižvelgiama į teigiamą antrinių žaliavų poveikį aplinkai, be to, reikėtų vengti nenuoseklumo: pavyzdžiui, Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemoje neatsižvelgiama į tai, kad kitose pramonės ir statybos šakose naudojant antrines žaliavas sutaupoma energijos ir išmetama mažiau anglies dioksido, šios šakos vis tiek patiria bereikalingų papildomų išlaidų.

1.16 Galiausiai, tokios sudėtingos sistemos valdymą reikėtų derinti su nuolatiniu rimtu socialiniu dialogu apie tai, kaip atitinkamose vertės grandinėse galima skatinti kurti naujas aukštos kokybės darbo vietas.

2. Įvadas

2.1 Tvarus apsirūpinimas žaliavomis ir tausus jų naudojimas yra pagrindiniai ES tvaraus vystymosi politikos elementai ir ES apdirbamosios pramonės dabartinio ir būsimo konkurencingumo pagrindai (1). Pirminių ir antrinių žaliavų tiekimo grandinės yra tikri ekonomikos sektoriai, kuriantys darbo vietas ir padedantys didinti gerovę Europoje. Perdirbimo ekonominė veikla sudaro didelę ES BVP dalį. Renkant naudotas medžiagas ir gaminius dalyvauja piliečiai, savivaldybės ir valdžios institucijos, skiriantys išteklius veiksmingoms sistemoms, užtikrinsiančioms būtiną ilgalaikį tvarumą, kurti.

2.2 Reikia pripažinti, kad pirminės ir antrinės žaliavos yra tarpusavyje susijusios: naudojant antrines žaliavas galima ekologiškai veiksmingu būdu grąžinti vertingus išteklius į ekonomiką, bet vien jomis iš esmės (bent kol kas) neįmanoma patenkinti didėjančios žaliavų (popieriaus, metalų ir naudingųjų iškasenų) paklausos. Abiejų rūšių žaliavos yra reikalingos ir papildo vienos kitas. Tobulinant atliekų rinkimo sistemas ir naudojant antrines žaliavas ES bus siekiama strategijos „2020 m. Europa“ tikslų.

2.3 Pramonininkai ragina ES parengti išsamią ir nuoseklią ilgalaikio tvaraus apsirūpinimo žaliavomis ir išteklių naudojimo politiką. Pagal ją reikėtų remti Europos pramonės pastangas naudoti išteklius pagal grįžtamojo ciklo (angl. from cradle to cradle – „iš lopšio į lopšį“) principą. Žaliavų iniciatyva, teminė atliekų prevencijos ir perdirbimo strategija, tausaus gamtinių išteklių naudojimo teminė strategija ir Komisijos nario Janezo Potočniko pavyzdinė iniciatyva „Tausiai išteklius naudojanti Europa“ yra susijusios iniciatyvos, kurias reikėtų nuosekliai ir darniai vykdyti. Reikėtų apsvarstyti ir daugiau iniciatyvų, kaip antai tvarų vartojimą ir gamybą (angl. sustainable consumption & production, SCP), Bendrąją atliekų direktyvą ar kitas su perdirbimu ir ištekliais susijusias politikos kryptis.

3. Antrinių žaliavų pagrindinių srautų nustatymas (2)

3.1 Kai kurių tradicinių perdirbti skirtų prekių, kaip antai juodųjų ir spalvotųjų metalų laužo, popieriaus bei kartono atliekų ir stiklo, perdirbimo ciklas jau ilgą laiką ir pagal senas tradicijas yra daugiau ar mažiau uždaras. Nuolatinis atgautų žaliavų ir naudotų prekių tiekimas yra būtinas šių pramonės šakų išlikimui. Kai kurios kitos žaliavos, kaip antai plastikai, pradėtos perdirbti gana neseniai ir, kitaip nei tradiciškai perdirbamų prekių, jų pakartotinio naudojimo ciklas nebūtinai yra uždaras.

3.2 Nuo pagrindinių antrinių žaliavų perdirbimo ypatumų priklauso konkretūs tų žaliavų srautai ir atitinkamų vertės grandinių dalyviai.

3.2.1 Geležies ir plieno laužas. Bendrieji geležies ir plieno laužo perdirbimo etapai yra rinkimas, rūšiavimas, presavimas, pakavimas, pjaustymas, karpymas, smulkinimas ir (arba) rūšiavimas pagal dydį ir galiausiai lydymas plieno liejyklose. Juodųjų metalų laužas renkamas atskirai arba kartu su kitais metalais, išrūšiuojamas laužo rinkimo aikštelėse ir parduodamas laužo apdirbimo įmonėms arba siunčiamas tiesiai į plieno liejyklas. Atvežus laužą į apdirbimo įmonę, įvairių rūšių metalai atskiriami ir paruošiami smulkinti ir (arba) rūšiuoti pagal dydį. Laužas dažnai smulkinamas ir rūšiuojamas pagal dydį, kad būtų galima toliau skirstyti žaliavas. Didesni nerūdijančio plieno luitai renkami atskirai arba išrūšiuojami laužo rinkimo aikštelėse, po to susmulkinami. Smulkesnės nerūdijančio plieno atliekos atskiriamos keliais etapais. Plieno liejyklose geležies ir plieno laužas paprastai metamas tiesiai į lydymo krosnis.

3.2.1.1 Europos plieno išgavimo iš atliekų (regeneravimo) pramonės koncentracija (apdorojimo etape) yra didelė – septynios bendrovės į plieno liejyklas tiekia apie 40 % viso plieno laužo. Tarptautinio perdirbimo biuro (BIR) ir Europos juodųjų metalų išgavimo iš atliekų ir perdirbimo federacijos (EFR) duomenimis ES-27 yra apie 42 000 laužo rinkimo aikštelių. Pagal apytikrius laužo sektoriaus duomenis apie 250 iš jų priklauso didžiausioms bendrovėms, 9 000 – vidutinėms ir didelėms bendrovėms, per metus perdirbančioms daugiau kaip 120 000 tonų laužo, o visos kitos (apie 36 000) – vidutinėms ir mažosioms bendrovėms.

3.2.1.2 Laužo rinkimo sistema priklauso nuo renkamo produkto rūšies ir nuo šalies, kurioje ji veikia. Dideli naudoti nebetinkami gaminiai ir dideliais kiekiais renkamos, pavyzdžiui, statybinės ir griovimo, atliekos paprastai vežami tiesiai į laužo rinkimo aikšteles arba laužo apdirbimo įmones. Pagal Direktyvą dėl eksploatuoti netinkamų transporto priemonių ir Direktyvą dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų už žaliavų išgavimą, taigi ir laužo rinkimą, atsako gamintojai. Smulkias atliekas, kaip antai pakuočių medžiagas, renka vietos valdžios institucijos, todėl už jų rinkimą atsako ne metalo laužo pramonės atstovai, nors ir jie kartais imasi iniciatyvos, pavyzdžiui, dėl naudotų gėrimų skardinių: taros supirktuvėse surinktos plieno ir aliuminio skardinės laužo rinkimo centruose atskiriamos, suspaudžiamos ir paruošiamos vežti į laužo apdirbimo arba rafinavimo įmones.

3.2.1.3 Europoje metalo laužas yra viena iš nedaugelio antrinių žaliavų, kurių ateityje tikriausiai nepritrūks ar net bus nedidelis perteklius; ES metalo laužu daugelį dešimtmečių prekiaujama, jis importuojamas ir eksportuojamas į kitas šalis. Bendrus ES vežamo metalo laužo kiekius apskaičiuoti sunku. Apskaičiuota, kad per 2008 m. importuota 5,3 mln. tonų, eksportuota 12,9 mln. tonų ir iš viso suvartota 112 mln. tonų metalo laužo.

3.2.2 Spalvotųjų metalų laužas ir kitų atliekų, kuriose yra šių metalų, srautai. Palyginti su geležies ir metalo laužu, spalvotųjų metalų grupei būdinga kur kas didesnė įvairovė: a) metalų, b) turimų išteklių ir c) metodų, kuriais konkretūs metalai išskiriami ir išgaunami iš atliekų srautų. Svarbiausi metalai, kurių išgaunami didžiausi kiekiai, yra aliuminis, cinkas, švinas ir varis; atliekų srautuose yra ir kitų metalų, pavyzdžiui, alavo ir tauriųjų metalų, kuriuos galima išgauti tinkamais metodais. Šių metalų laužo rinkimo sistema yra tokia pati arba panaši kaip ir juodųjų metalų laužo.

3.2.2.1 Aukštos kokybės metalo žaliavai gauti iš naudoti nebetinkamų gaminių (eksploatuoti netinkamų transporto priemonių, elektros ir elektroninės įrangos atliekų) naudojamos sudėtingos technologijos. Kita vertus, iš atliekų srautų išgaunama ir panaudojama labai didelė pagrindinių spalvotųjų metalų dalis.

3.2.2.2 Išgaunant spalvotuosius metalus taip pat susidaro svarbių atliekų – pelenų ir šlako, – kuriems tvarkyti reikia specialių technologijų. Daug nepanaudotų spalvotųjų metalų išteklių galima rasti ES rūdos kasyklų teritorijose esančiuose senuose kasybos likučiuose. Nors šios kasybos atliekos (3) nepatenka į bendruosius ES atliekų teisės aktus, į šias žaliavas taip pat būtų pravartu atkreipti dėmesį, jeigu tai ekonominiu požiūriu yra naudinga.

3.2.3 Perdirbtas popierius. Popieriaus pramonė yra iš esmės atsinaujinančiųjų išteklių naudojimo ir perdirbimo sektorius; pirminė popieriaus gamybos žaliava yra surinktos audinių atliekos. Iki šiol popierius buvo perdirbamas gana paprastai, o žaliavos naudojamos optimaliai. Paprastai naudojami dviejų pagrindinių rūšių (kaip ir juodųjų metalų) ištekliai: iš pramonės (pakuočių, poligrafijos ir t. t.) atliekų pagamintas popierius ir vartojimo (komunalinės) popieriaus atliekos. Žaliavos skirstomos į kelias klases, todėl komunalines atliekas reikia atskirti nuo naudoto popieriaus ir paprastai surūšiuoti.

3.2.3.1 Žaliavų srautai labai sumažėjo dėl dabartinio ekonomikos nuosmukio; iš atliekų pagaminto popieriaus sunaudojimas 2009 m. sumažėjo 7,6 % – 44,9 mln. tonų. Surenkamas kiekis pirmą kartą sumažėjo net 3,6 % (iki 56,6 mln. tonų), o popieriaus naudojimas per tą patį laikotarpį sumažėjo 10,1 %. Iš atliekų pagaminto popieriaus eksportas į ES nepriklausančias, Norvegiją ir Šveicariją toliau didėjo ir pasiekė 12,8 mln. tonų; 96,3 % šio kiekio išvežta į Azijos rinkas. Azijoje daugiausia šios žaliavos (71,4 % Europos eksportuoto kiekio) pateko į Kiniją. Dėl tais išskirtiniais metais pastebėtų pokyčių 2009 m. perdirbamų atliekų dalis pasiekė rekordines aukštumas – 72,2 % (2008 m. – 66,7 %). Atsigaunant ekonomikai, rodikliai gali laikinai pablogėti, nes išaugus vartojimui perdirbimo pramonė gali iš pradžių nespėti tenkinti popieriaus paklausos. Dėl nesenų struktūrinių šios pramonės pokyčių iš atliekų pagamintas popierius sudaro 44,2 %, o medienos plaušiena – 40,4 % popieriaus gamybos pluošto Europos popieriaus pramonininkų konfederacijos (CEPI) šalyse.

3.2.4 Stiklas. Visas stiklo atliekas galima daug kartų perdirbti ir iš jų gaminti naują ne mažiau kokybišką stiklo tarą. Iš surinkto stiklo gaminamas naujas tokios pačios kokybės stiklas, todėl stiklas yra tikra „grįžtamojo ciklo“ (angl. from cradle to cradle – „iš lopšio į lopšį“) perdirbamoji žaliava. Naujai stiklo tarai gaminti galima naudoti iki 90 % stiklo atliekų; šiuo metu vieninteliai dalykai, galintys apriboti stiklo atliekų naudojimą, yra iš atliekų gaminamo stiklo kiekis ir stiklo atliekų pakankamumas Europoje.

3.2.4.1 Stiklo gaminimo iš atliekų sistema yra paprasta: didžioji dalis gaminama iš pakuočių atliekų (naudotos stiklo taros), be to, nedidelis (plokščiojo stiklo) kiekis gaminamas iš statybinių atliekų. ES-27 perdirbti vidutiniškai surenkama 65 % stiklo taros; 2008 m. visoje Europoje (įskaitant Norvegiją, Šveicariją ir Turkiją) surinkta beveik 11,5 mln. tonų stiklo taros.

3.2.4.2 Svarbus uždavinys yra perdirbti 2008 m. į rinką pateiktą stiklą (7 mln. tonų), kuris liko neperdirbtas. Itin svarbu tobulinti perdirbimą ir remti tinkamo perdirbimo sistemas Europos Sąjungoje.

3.2.4.3 Dar nepakankamai išplėtotos plokščiojo stiklo ir stiklo iš eksploatuoti netinkamų transporto priemonių surinkimo ir naudojimo sistemos, todėl šis vertingi ištekliai vis dar dažnai laikomi našta aplinkai.

3.2.5 Plastiko atliekos sudaro apie 25 % visų sąvartynuose kaupiamų kietųjų atliekų. Kadangi plastikinės medžiagos yra atsparios irimui, sąvartynuose jos suyra tik per ilgą laiką. Plastiko deginimas energijai gauti turi būti tinkamuose įrenginiuose valdomas procesas, nes plastikui degant išskiriama daug pavojingų medžiagų.

3.2.5.1 Daugiausia plastiko sunaudojama ir daugiausia plastiko atliekų susidaro pakavimo (38,1 %), namų ūkių ir namų apyvokos (22,3 %) ir statybos (17,6 %) sektoriuose. Platinimo ir mažmeninės prekybos sektoriaus pakuočių atliekos sudaro daugiau kaip 80 % (potencialiai) tinkamų rinkti plastiko atliekų. Atrodo, kad mišriose buitinėse atliekose esančių plastiko atliekų rinkimas ir apdorojimas yra vienas sunkiausių atliekų tvarkymo būdų. Didžioji statybos sektoriaus plastikų dalis skirta ilgalaikiam naudojimui.

3.2.5.2 Dalis plastiko atliekų, pavyzdžiui, maisto pakuotės arba su kitomis medžiagomis sumaišyti plastikai, nėra tinkamos perdirbti, nes valant taip užterštą plastiką būtų sunaudojama tiek energijos, kad valymas kainuotų brangiau nei patys gaminiai; tačiau šias atliekas galima panaudoti energijai gauti.

3.2.5.3 Plastiko atliekų, skutenų ir likučių ES-27 daugiau eksportuojama nei importuojama. Nuo 1999 m. importo ir eksporto skirtumas nuolat didėja. Nuo 1999 iki 2002 m. pamažu didėjęs eksportas 2002–2006 m. staiga išaugo iki 2,1 mln. tonų. Importas 1999–2006 m. laikotarpiu padidėjo nuo 55 000 iki 256 000 tonų.

3.2.5.4 Kalbant apie poliesterio pluoštą, perdirbtas polietileno tereftalatas sudaro 70 % Europos Sąjungoje perdirbamų žaliavų. Todėl labai svarbu turėti butelių iš poliesterio. Tačiau Europos gamintojams šiandien rimtų problemų kelia tai, kad verslininkai vis dažniau polietileno tereftalatą – susmulkintą (supjaustytus butelius) arba butelių ryšulius – plukdo į Tolimuosius Rytus, ypač Kiniją. Šioje šalyje kaip tik panaikinami apribojimai polietileno tereftalato atliekų importui, kad šios antrinės žaliavos iš Europos Sąjungos būtų galima dar daugiau importuoti.

4. Atliekų perdirbimo teisinė sistema

4.1 Tiesioginis reguliavimas Europos Sąjungoje

4.1.1 Perdirbimas turėtų būti remiamas. Tam reikėtų patobulinti surinkimo infrastruktūrą, suteikti teisinį tikrumą, sudaryti vienodas konkurencines sąlygas ir panaikinti nereikalingą administracinę naštą. Šį esminį poreikį įmanoma patenkinti tik tada, jei visi susiję reglamentai, direktyvos ir sprendimai būtų suderinti ir nuoseklūs. Bendrojoje atliekų direktyvoje (2008/98/EB) žengti pirmi žingsniai reikiama kryptimi, bet ją reikia laikyti pradine priemone, kurios tinkamumą ateityje reikės nuolat tikrinti ir atitinkamai ją tobulinti.

4.1.2 Kiti pagrindiniai teisės aktai yra Direktyva 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių atliekų su pakeitimais, Direktyva 2000/53/EB dėl eksploatuoti netinkamų transporto priemonių, Reglamentas (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo ir Direktyva 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų. Minėtose direktyvose dirbtinai nustatyti perdirbimo uždaviniai iškreipia laisvą antrinių žaliavų rinką. Kadangi ši sistema beveik visą laiką keičiama ir taisoma, būtina nuolatos stebėti jos poveikį.

4.2 Kalbant apie netiesioginį reguliavimą, reikia pažymėti, kad žaliavų išgavimo ir perdirbimo procesai reglamentuojami ne tik daugybės teisės aktų dėl atliekų; papildomų apribojimų ir kontrolės priemonių yra nustatyta ir pagal konkrečių sektorių arba bendrus pramonės teisės aktus. Didžiausią poveikį šiai sričiai turi REACH reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 ir ES kovos su klimato kaita politika.

4.2.1 REACH reglamentas netaikomas atliekoms, bet gali būti taikomas iš atliekų išgautoms (regeneruotoms) cheminėms medžiagoms ar mišiniams iškart, kai tik jie nebelaikomi atliekomis. Komisija sprendžia šią problemą; atitinkamos techninės darbo grupės pasiūlė daugiau ar mažiau tinkamų išeičių iš šios padėties, tačiau dar yra neaiškumų. Sevilijoje įsikūręs Komisijos jungtinio tyrimų centro Naujų technologijų tyrimų institutas atliko labai naudingų tyrimų, Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA) taip pat turi informacijos, kuri gali padėti išspręsti problemas. Tačiau registracijos pagal REACH nepavyksta visiškai išvengti net tais atvejais, kai ji yra visiškai nenaudinga.

4.2.2 ES kovos su klimato kaita politikoje reikėtų remti įvairias skatinamąsias priemones, kad pasaulio visuomenė nuosekliai ir tvariai pereitų nuo pirminės iškastinių išteklių energijos prie alternatyvių energijos išteklių naudojimo. Europos klimato kaitos programa (EKKP) sudaryta iš atskirų dalių; nors tvirtinama, kad jos tarpusavyje susijusios, deja, šis teiginys nedaug ką bendro turi su tikrove. Kai kurios šios programos dalys iš tiesų kenkia žaliavų išgavimo ir perdirbimo procesams: nustojus galioti Kioto protokolui, atnaujintos Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos administracinė tvarka, pagal kurią skirstomi 2013–2020 m. laikotarpio leidimai, kelia sunkumų gamybos įrenginius eksploatuojančioms įmonėms. Be to, laipsniškai diegiant leidimų aukcionų sistemą, įmonės išnaudos savo finansinius išteklius ir ateityje turės dar mažiau lėšų anglies dioksido kiekio mažinimo procesams. Kita vertus, Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemoje neatsižvelgiama į tai, kiek energijos sutaupoma ir kiek anglies dioksido neišmetama naudojant antrines žaliavas kituose pramonės ir statybos sektoriuose.

4.2.3 Dar daugiau problemų kyla dėl Atsinaujinančių energijos išteklių direktyvos. Kadangi perėjimas prie atsinaujinančiųjų energijos išteklių nepaprastai skatinamas ir jų naudojimas visuotinai (tačiau nedarniai) remiamas, gresia rimtas pavojus, kad pakartotinai naudojant žaliavas energijai, elektrai ir šilumai gaminti bus prarasti dideli kiekiai antrinių žaliavų (visų rūšių biomasės ir iš atliekų pagaminto popieriaus). Siekiant užtikrinti ir, kai įmanoma, padidinti galimybes gauti antrinių žaliavų, visus šiuos pavojus reikėtų tinkamai ištirti ir kiek įmanoma sumažinti. Būtina laikytis „biomasės“ apibrėžties, o prireikus, ją sugriežtinti, kad ji nebūtų naudojama ne pagal paskirtį – atsinaujinančiai energijai gaminti. Pasitaiko atvejų, kai dėl rinką iškraipančių subsidijų net pirminės žaliavos (mediena) tiesiog sudeginama!

4.2.4 ES atliekų reglamentuose nustatytos teisinės prievolės visiems atliekų srautų dalyviams, o atitinkamos valdžios institucijos turėtų griežtai tikrinti, ar šių įsipareigojimų yra laikomasi, ir reikalauti, kad jų būtų laikomasi. Norint kovoti su neteisėta kai kurių nesąžiningų subjektų praktika (ypač tarptautinėje prekyboje), labai svarbu šviesti ir mokyti visus subjektus.

5. Antrinių žaliavų pagrindinių srautų vertės grandinės ir dalyviai

Iš medžiagos, pateiktos 3 skyriuje, akivaizdu, kad antrinių žaliavų srautų yra labai įvairių. Kai kurie iš jų yra beveik savaiminiai, natūraliai susiklostę ilgą laiką veikiančiose atliekų rinkimo, pirminio ir tolesnio apdorojimo (taip pat rūšiavimo) sistemose, kuriose išgauta žaliava tiekiama didelėms perdirbimo įmonėms. Siekiant nustatyti galimą žaliavų išgavimo ir perdirbimo procesų riziką ir jos išvengti, reikėtų apibendrinti kelis pagrindinius šių procesų ypatumus.

5.1 Antrinių žaliavų komercinė vertė yra vienas svarbiausių veiksnių, nuo kurių priklauso tų žaliavų tiekimo užtikrinimas. Atliekų srauto rinkimas ir pirminis apdorojimas yra palyginti nebrangūs procesai, kai atliekų srautai yra koncentruoti (geležies, stiklo ir popieriaus); taip gautų antrinių žaliavų pasiūla yra pakankama, o kaina nedidelė. Visame šiame uždarame cikle veikia rinkos dėsniai. Kita vertus, nepaliaujamai auga perdirbimo sektoriaus dalis, kurioje žaliavoms taikomos ne rinkos kainos, o ES atliekų politikos nuostatos. Daugiausia pakuočių atliekų, elektros bei elektroninės įrangos ir biologiškai skaidžių atliekų perdirbama pagal įvairiose direktyvose nustatytus uždavinius.

5.1.1 Tokia antrinių žaliavų gavyba iš šių atliekų srautų nėra ekonomiškai tvari pasaulinėje rinkoje. Atliekos renkamos, rūšiuojamos ir apdorojamos laikantis didesnės gamintojo atsakomybės taisyklių arba siekiant gauti tiesioginį viešąjį finansavimą. Abiem atvejais už perdirbimą moka Europos piliečiai – mokesčių mokėtojai arba vartotojai.

5.1.2 Didėjant pasaulinei žaliavų paklausai, Europa kaupia antrinių žaliavų atsargas, kurios yra bet kuriuo metu pasiekiamos kiekvienam pasaulinės rinkos dalyviui. Didžiuliai surinktų neapdorotų atliekų kiekiai eksportuojami, daugiausia į Aziją. Pasaulinė rinka yra permaininga, todėl ir kainos joje labai nestabilios. Kadangi reikia vykdyti perdirbimo uždavinius, per pasaulinės rinkos nuosmukį kaupiamos išgautos nepanaudotos antrinės žaliavos. Tokia padėtis labai iškraipo ES vidaus rinką.

5.1.3 Naujai steigiamoms ES perdirbimo įmonėms reikia kur kas didesnių investicijų nei jų konkurentams iš Azijos, nes jos turi palaikyti perteklinį gamybos pajėgumą ir kartu atitikti griežtesnius technologinius standartus. Taigi pasaulinių žaliavų rinkų pakilimo laikotarpiais jų brangiai kainuojantys pajėgumai nepanaudojami, nes surinktos atliekos vežamos iš Europos neperdirbtos. Todėl, siekiant išvengti rinkos trikdymo ir padidinti ES pramonės galimybes gauti antrinių žaliavų, atliekų reguliavimo sistemą būtina derinti prie pasaulinėje žaliavų rinkoje veikiančių jėgų.

5.1.4 Apribojimus neteisėtai ar pusiau teisėtais būdais prekiauti antrinėmis žaliavomis būtų galima pagrįsti griežtu antrinių žaliavų gavėjų-partnerių už ES ribų reikalavimu turėti tarptautiniu mastu pripažintus kokybės pažymėjimus, pavyzdžiui, tokius, kurie būtų išduodami pagal ISO standartus. Be to, valstybės narės, tikrindamos atliekų surinkimo teisėtumą, turėtų imtis visų teisinių priemonių, jei dėl to kiltų kokių nors problemų.

5.1.5 Daugybėje pasaulio valstybių žaliavų politika yra strateginis saugumo klausimas, tad jei Bendrija remtų ištisas vertės grandines ypač aukštos kokybės (angl. premium quality – aukščiausios kokybės) antrinių žaliavų, būtų galima išspręsti daugelį problemų, susijusių su galimybėmis gauti antrinių žaliavų. Akivaizdu, kad būtina persvarstyti Europoje vartojamą antrinių žaliavų specifikaciją ir nustatyti, ką reikėtų laikyti aukščiausios kokybės antrinėmis žaliavomis.

5.2 Tinkamas perdirbimas teigiamai veikia aplinką, todėl jis turi būti naudingas ir visoms pagrindinėms pramonės šakoms, kuriose sunaudojami dideli kiekiai ir (arba) didelė dalis antrinių žaliavų. Šio teiginio reikėtų laikytis net tada, kai sunkiai valdomi atliekų srautai apdorojami sudėtingomis technologijomis. Perdirbant atliekas paprastai sumažėja bendras energijos vartojimas, o kai kada energijos suvartojama visai nedaug, palyginti su energijos kiekiu, reikalingu iškastinėms ar išaugintoms žaliavoms perdirbti; taip pat išmetama mažiau anglies dioksido, dažniausiai sumažėja dujinių teršalų ir t. t. Kadangi atliekų srautuose yra priemaišų, susidaro naujų atliekų, kurias reikia tvarkyti, kartais naudojant tinkamus nuotekų valymo įrenginius. Tokių sudėtingų atliekų srautų pirminio ir tolesnio apdorojimo išlaidos taip pat yra didesnės, todėl ir patys procesai brangesni.

5.3 Konkrečios pramonės šakos antrines žaliavas naudojantys kitų pramonės šakų konkurentai kelia didelę grėsmę tos pramonės šakos išlikimui (žr. 4.2.3 skirsnį). Konkurencinę aplinką labai iškreipia finansavimas, kuriuo siekiama visiškai kitų tikslų, taigi žaliavų rinkos gali būti labai iškraipytos. Popieriaus pramonė nėra pajėgi varžytis ir dėl medienos plaušienos (pagrindinės žaliavos), ir dėl popieriaus, pagaminto iš atliekų (antros pagrindinės žaliavos), su atsinaujinančiosios elektros energijos ir šilumos gamybos įmonėmis, kurios už atsinaujinančiųjų išteklių naudojimą gauna subsidijas. Siekiant užtikrinti pagrindinių žaliavų tiekimą, būtina imtis tinkamų apsaugos priemonių. Jei tokios priemonės nebūtų veiksmingos, kiltų didelė grėsmė šios vienos svarbiausių ES pramonės šakų išlikimui. Remiant aukščiausios kokybės antrinių žaliavų gamybą padidėtų darbo jėgos paklausa; tai turėtų teigiamą socialinį poveikį kilus antrinių žaliavų vartojimo krizėms.

2011 m. vasario 16 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Staffan NILSSON

(1) EESRK nuomonė „Žaliavų iniciatyva: poreikis užtikrinti ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą Europoje“, OL C 277, 2009 11 17, p. 92.

(2) Dauguma duomenų paimta iš Jungtinio tyrimų centro tyrimų, susijusių su atliekomis (http://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/), ir iš šio sektoriaus statistinių duomenų

(3) Kasybos pramonės atliekas reglamentuoja Direktyva 2006/21/EB.