LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 128/29

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl pagarbos pagrindinėms teisėms Europos imigracijos politikoje ir teisės aktuose

(nuomonė savo iniciatyva)

(2010/C 128/06)

Pranešėjas Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis savo Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2009 m. vasario 26 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Pagarbos pagrindinėms teisėms Europos imigracijos politikoje ir teisės aktuose.

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2009 m. spalio 15 d. priėmė savo nuomonę.

457-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. lapkričio 4–5 d. (lapkričio 4 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę vieningai.

1. Pristatymas ir pagrindimas

1.1. EESRK nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva norėdamas pasiūlyti, kad ES imigracijos ir sienų politika bei teisės aktai būtų visiškai suderinti su žmogaus teisėmis ir iš esmės pagrindinis dėmesys būtų skiriamas visų žmonių laisvei ir saugumui.

1.2. Įveikus visus sunkumus Taryboje, ES kuriama bendra teisinė bazė imigracijos srityje, numatanti viršnacionalines teises ir garantijas, kurioms negalioja besikeičiantys (ir kartais ribojamojo pobūdžio) valstybių narių įstatymai. EESRK palankiai vertina pasiektą pažangą – parengti 27-ioms valstybėms narėms bendrus teisės aktus nėra lengva užduotis, ypač tokioje sudėtingoje srityje kaip imigracija.

1.3. Tačiau minimalus daugumos šių teisės aktų suderinimas trukdo visiškai ir deramai žmogaus teisių apsaugai. Be to, Europos direktyvų perkėlimas į nacionalinius teisės aktus, susijusius su pagrindinių teisių apsauga, kai kuriose valstybėse narėse vyksta netinkami.

1.4. EESRK yra parengęs daugelį nuomonių, kuriose raginama bendrą imigracijos politiką grįsti plačiu požiūriu, atspindinčiu ne vien ES valstybių narių poreikius, bet ir bendradarbiavimą su kilmės šalimis bei pagarbą imigrantų žmogaus teisėms.

1.5. 2008 m. spalio 16 d. Europos Vadovų Taryba pasiekė susitarimą dėl Europos imigracijos ir prieglobsčio pakto, kuriame išreiškiamas tvirtas ES politinis įsipareigojimas padaryti pažangą bendros imigracijos politikos srityje. Švedijos pirmininkavimo metu ES yra numačiusi priimti Stokholmo programą (1).

1.6. Tikimasi, kad Lisabonos sutartis taip pat įsigalios, o tai suteiktų naują impulsą imigracijos politikos įgyvendinimui, kadangi šios srities teisės aktai bus priimami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, be to Pagrindinių teisių chartijai bus suteikta privalomoji teisinė galia.

1.7. Minėtu laikotarpiu sustiprėjo EESRK ir pilietinės visuomenės organizacijų bendradarbiavimas ir rasta tvirta dalyvavimą Europos integracijos forume užtikrinanti jungtis (2). Komitetas yra tvirtai pasiryžęs užtikrinti, kad pilietinė visuomenė dalyvautų įgyvendinant integracijos politiką.

1.8. Komitetas yra susirūpinęs dėl didėjančios netolerancijos, rasizmo ir ksenofobijos imigrantų atžvilgiu, kurie Europoje laikomi „kitokiais“, ir baiminasi, kad finansų krizės socialiniai padariniai šių reiškinių nepaaštrintų. Siekiant užkirsti tokiam elgesiui kelią, politikai ir kiti įtakingi visuomenės veikėjai bei žiniasklaida turi jausti ypač didelę atsakomybę už savo veiksmus ir rodyti aiškų politinį bei socialinį pavyzdį. Pradinių ir vidurinių mokyklų mokymo planuose daugiau vietos turi būti skiriama švietimui apie žmogiškąsias vertybes, pagrindines teises, lygybės ir nediskriminavimo principus.

2. Pagrindinės žmogaus teisės ir imigracijos politika

2.1. Kaip ir kiti tarptautiniai dokumentai, Visuotinė žmogaus teisių deklaracija rodo bendros vertybių ir principų sistemos visuotinį pobūdį.

2.2. Europos žmogaus teisių konvencija, pasirašyta 1950 m. Romoje, ir prie kurios prisijungė visos valstybės narės, bei Europos žmogaus teisių teismas (EŽTT) sudaro pagrindą ir garantuoja, kad šių principų bus laikomasi visoje ES teritorijoje.

2.3. Europos Bendrijų Teisingumo Teismas (arba Europos Teisingumo Teismas, ETT) pripažino, kad Europos žmogaus teisių konvencija ir EŽTT yra Bendrijos teisinės sistemos dalis ir sudaro toje sistemoje bendruosius Bendrijos teisės principus.

2.4. Tai patvirtinta Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnyje, kuris sustiprino pagrindinių teisių garantijas Europos teisinėje sistemoje, ir ETT galias užtikrinant, kad Europos institucijos ir valstybės narės vykdydamos Bendrijos teisės reglamentuojamoms sritims priklausančią veiklą šių teisių nepažeistų.

2.5. Nors valstybės yra suverenios spręsti įvažiavimo į šalį kontrolės ir leidimų gyventi išdavimo trečiųjų šalių piliečiams klausimus, EESRK primena, kad jos turi vykdyti savo įsipareigojimus pagal tarptautinius ir Europos dokumentus bei pagrindinių žmogaus teisių konvencijas ir pagal tai, kaip šiuos dokumentus aiškina (ir užtikrina jų įgyvendinimą) kompetentingi teismai.

2.6. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija įtvirtina naujas teises, kurios nebuvo numatytos Europos žmogaus teisių konvencijoje (3). Be to, dauguma šių teisių taikomos neatsižvelgiant į asmens pilietybę. Chartija taps privaloma ratifikavus Lisabonos sutartį ir padidins pagrindinių teisių apsaugos teisinį apibrėžtumą. Chartija bus taikoma Europos institucijoms ir valstybėms narėms, ypač kai jos taiko Bendrijos teisę, ir sustiprins pagarbą pagrindinėms teisėms sprendžiant imigracijos klausimus.

2.7. Lisabonos sutarties įsigaliojimas suteiks Sąjungai galimybę prisijungti prie Europos žmogaus teisių konvencijos, ir tai sustiprins ES įsipareigojimą ginti žmogaus teises.

2.8. Komitetas taip pat pritarė (4) ES pagrindinių teisių agentūros steigimui. 2008 m. Europos Vadovų Taryba patvirtino daugiametį šios agentūros veiklos planą, į kurį buvo įtrauktos devynios teminės sritys, tarp jų rasizmas, ksenofobija, diskriminacija, prieglobstis, imigracija, integracija, vizos ir sienų kontrolė. EESRK pageidauja dalyvauti Agentūros darbe, kadangi siekia sustiprinti organizuotos pilietinės visuomenės vaidmenį šioje veikloje.

2.9. Vis tik, nepaisant minėtų Bendrijos priemonių ir struktūrų, daug pilietinės visuomenės organizacijų ir nepriklausomų bei aukštųjų mokyklų tyrėjų ataskaitų parodė, kad kai kuriose nacionalinės ir Europos politikos srityse ir teisės aktuose nėra tinkamai gerbiamos pagrindinės teisės.

2.10. Kalbant apie Bendrijos politiką, taip pat gausu pranešimų apie imigrantų teisių pažeidimus tam tikrose valstybėse narėse; kai kuriais atvejais Europos politika įteisina tam tikrą nacionalinę migracijos praktiką, kuri yra nesuderinama su pagrindinėmis teisėmis ir teisine valstybe.

2.11. Vienoje naujausių nuomonių (5) Komitetas laikosi nuostatos, kad „imigracijos politikoje ir teisės aktuose turi būti gerbiamos visų žmonių teisės, lygių galimybių ir nediskriminacijos principai“. Siekdamas sustiprinti šį tikslą, EESRK siūlo į būsimą Europos imigracijos politiką, išdėstytą Stokholmo programoje „Pagrindinės teisės bei teisinė valstybė ir pagrindinės laisvės“ įtraukti du naujus bendrus principus.

2.12. Pagrindinės teisės turėtų būti suteikiamos visiems, ne vien tik Sąjungos piliečiams. Prieglobsčio prašytojus ir imigrantus gina Europos žmogaus teisių konvencija ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija. Be to, Europos imigracijos ir sienų teisė, taip pat ETT teismo praktika numato tam tikras garantijas ir teises, kurių atžvilgiu valstybės narės negali veikti savo nuožiūra.

2.13. EESRK taip pat yra siūlęs (6), kad išorės politikos sistemoje ES turėtų sukurti tarptautinę migracijos teisinę bazę, kuri būtų grindžiama Visuotine žmogaus teisių deklaracija, Tarptautiniu pilietinių ir politinių teisių paktu bei Tarptautiniu ekonominių, socialinių ir kultūrinių teisių paktu. Į šią teisinę bazę reikėtų įtraukti pagrindines TDO konvencijas ir Jungtinių Tautų tarptautinę konvenciją dėl darbuotojų migrantų ir jų šeimos narių teisių apsaugos, kurios ES valstybės narės dar nėra ratifikavusios, nors EESRK yra priėmęs nuomonę savo iniciatyva (7), kurioje rekomenduoja šią konvenciją ratifikuoti.

2.14. Savo Programoje Europai (8) Komitetas taip pat pabrėžia, kad Europos Sąjungoje būtina gerbti pagrindines teises ir žmogaus teises, ypač imigracijos ir prieglobsčio politikos srityse.

2.15. EESRK mano, kad ES vertybės ir principai, žmogaus teisių ir laisvių apsauga turėtų būti sustiprinti Europos lygio matomos ir tvirtos politinės valdžios pagalba, todėl remia Europos Komisijos pirmininko José Manuel Barroso pasiūlymą įsteigti Europos Komisijos nario, atsakingo už teisingumą, pagrindines teises ir piliečių laisves, postą. Komitetas tiki, kad bus suteiktos politinės priemonės ir organizaciniai bei finansiniai ištekliai, reikalingi tokiems svarbiems įpareigojimams vykdyti.

2.16. Vis dėlto Komitetas apgailestauja, kad imigracijos ir prieglobsčio sritys nepriklauso minėto Europos Komisijos nario kompetencijai, o yra priskiriamos vidaus saugumo klausimams, už kuriuos atsakingas kitas Komisijos narys. Imigracijos susiejimas su saugumu ir atskyrimas nuo pagrindinių teisių apsaugos verčia abejoti, ar tai politiškai teisingas sprendimas.

3. Visuotinis žmogaus teisių pobūdis

3.1. Šiandien Europai iškyla didelis iššūkis – užtikrinti, kad ES ir valstybių narių teisinės sistemos garantuotų visiems asmenims žmogaus teises, kurios remiasi tradicine pilietybės sąvokos samprata, nesuteikiančia kai kurių teisių tiems, kurie nėra piliečiai, taip pat teisiniu asmenų skirstymu į piliečius ir užsieniečius, į teisėtus imigrantus ir neteisėtus imigrantus.

3.2. Europos imigracijos teisės normos netinkamai garantuoja teises ir jų apsaugą asmenims, turintiems imigranto statusą. Glaudi teisinė leidimo dirbti ir leidimo gyventi sąsaja aiškiai rodo, kad imigrantai laikomi vien tik darbo rinkai tinkama priemone ir kai tik jų paslaugų nebereikia, jie praranda galimybę legaliai gyventi šalyje. Jei taip atsitinka, pasikeitus jų administraciniam statusui, jie netenka daug teisių ir tampa žmonėmis „be dokumentų“.

3.3. Žmogaus teisės yra visuotinės, neatšaukiamos ir saugo visus neatsižvelgiant į jų padėtį ar juridinį statusą.

4. Žmogaus teisės ir imigracijos politika: dešimt veiklos prioritetų Europai, siekiant tapti laisvės, saugumo ir teisingumo erdve

4.1. Teisių Europa

4.1.1. Pastaraisiais metais žmogaus teisių gynimas ir jų propagavimas nebėra prioritetiniai ES darbotvarkės klausimai. Svarbiausiu politikos prioritetu kurį laiką buvo laikytas valstybės saugumas, manant, kad jis nesuderinamas su didesne laisve ir pagrindinių teisių apsauga.

4.1.2. Bet kuri priimta saugumo politikos nuostata privalo saugoti tokias vertybes kaip laisvė ir teisingumas. EESRK mano, kad pagrindinių teisių apsauga, kurią garantuoja Europos žmogaus teisių konvencija ir Pagrindinių teisių chartija, turėtų būti šios politikos atskaitos taškai.

4.1.3. Saugumo stiprinimas neturi kelti pavojaus visai Sąjungai bendroms pagrindinėms vertybėms (žmogaus teisės ir piliečių laisvės) ir demokratijos principams (teisinė valstybė). Asmens laisvė neturi būti ribojama prisidengus kolektyvinio ir valstybės saugumo tikslu. Kai kuriuose politiniuose pasiūlymuose daroma ta pati anksčiau daryta klaida: laisvė aukojama tikintis padidinti saugumą.

4.1.4. EESRK palankiai vertina 2009 m. Komisijos komunikatą „Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė piliečių labui“, kurio pagrindinis tikslas yra Europos piliečių pagrindinių teisių apsauga.

4.1.5. EESRK pritaria Komisijos iniciatyvai, kurios tikslas skatinti, kad „pagrindinių teisių užtikrinimo kultūra“ jau būtų puoselėjama nuo pirmųjų teisėkūros etapų, įskaitant imigracijos politiką. Pagarba pagrindinėms teisėms turėtų būti bendras visų Bendrijos institucijų tikslas (9). Šiam tikslui pasiekti turėtų būti sukurta bendra europinė sistema, kuri būtų taikoma atliekant periodišką Europos politikos, priimtos nacionaliniu, regionų ir vietos lygmeniu, įgyvendinimo (ex-post) vertinimą, siekiant nustatyti, ar laikomasi pagrindinių teisių ir ar ši politika yra veiksminga (10). EESRK ir organizuotos pilietinės visuomenės vaidmuo atliekant tokius vertinimus taip pat yra labai svarbus.

4.2. Teisės aktai, reglamentuojantys leidimą užsieniečiams įvažiuoti į šalį

4.2.1. EESRK yra anksčiau nurodęs, kad ES turi turėti bendrą imigracijos politiką ir suderintus teisės aktus. ES ir valstybių narių teisės aktai turi būti atviri, kad imigracija darbo tikslais vyktų legaliais skaidriais kanalais ir tenkintų tiek aukštos, tiek ir mažesnės kvalifikacijos darbuotojus. Tokiu atveju būtų tinkamai apsaugotos imigrantų teisės.

4.2.2. Komitetas siūlė horizontalius teisės aktus, tačiau valstybės narės, Komisija ir Taryba nusprendė parengti specialias direktyvas tam tikroms imigrantų grupėms, o dėl to gali pasitaikyti diskriminacijos atvejų.

4.2.3. Savo nuomonėmis dėl Komisijos iniciatyvų priimti teisės aktus EESRK siekia užtikrinti, kad pagrindinių teisių apsauga būtų iki galo įgyvendinama nuosekliai, taip pat kad būtų laikomasi lygybės ir nediskriminavimo principo neatsižvelgiant į darbuotojų imigrantų profesinę kategoriją.

4.3. Darbuotojų imigrantų ir jų šeimų teisės

4.3.1. Diskriminacijos uždraudimas turėtų būti pamatinis principas (Chartijos 21 straipsnis). Darbuotojui imigrantui turėtų būti suteiktos tokios pačios ekonominės, profesinės ir socialinės teisės, kaip ir kitiems atitinkamos valstybės narės darbuotojams nepaisant leidimo gyventi ir dirbti galiojimo trukmės. Tai atitinka Chartijos 15 straipsnio 3 dalies nuostatas, pagal kurią „trečiųjų šalių piliečiai, kuriems leista dirbti valstybių narių teritorijose, turi teisę į tokias pačias darbo sąlygas kaip ir Sąjungos piliečiai“.

4.3.2. Lygios galimybės darbe susijusios su darbo sąlygomis, darbo užmokesčiu, atleidimu, sveikata ir darbo sauga, taip pat teise stoti į profesinę sąjungą ir streikuoti.

4.3.3. EESRK mano, kad lygios galimybės turėtų apimti ir kitas socialines ir pagrindines teises, kaip kad siūloma pirmiau minėtoje nuomonėje: „Komiteto konkrečiai siūlomos teisės, kurios turėtų būti suteiktos trečiųjų šalių piliečiams, teisėtai laikinai dirbantiems ar gyvenantiems vienoje iš ES valstybių narių“ (11), būtent:

— teisė į socialinę apsaugą, įskaitant sveikatos priežiūrą,

— galimybė įsigyti prekių ir paslaugų, įskaitant būstą (Chartijos 34 ir 35 straipsniai),

— teisė į mokslą ir profesinį mokymą (Chartijos 14 straipsnis),

— diplomų, pažymėjimų ir kvalifikacijos pripažinimas laikantis Bendrijos teisės aktų nuostatų,

— Europos Sąjungoje komandiruojamų darbuotojų migrantų darbo ir socialinių teisių pripažinimas (12),

— nepilnamečių teisė į mokslą, įskaitant teisę gauti pašalpas ir stipendijas studijoms,

— teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą (Chartijos 47 straipsnis),

— teisė naudotis nemokamomis įdarbinimo paslaugomis (viešoji paslauga),

— teisė į priimančios bendruomenės kalbos mokymą,

— pagarba kultūrų, religijų ir kalbų įvairovei (Chartijos 22 straipsnis),

— teisė laisvai judėti ir gyventi valstybės narės teritorijoje.

4.3.4. Galimybė pasinaudoti pagrindinėmis teisėmis priklauso nuo to, ar yra valstybės tarnybų, kurios aprūpintos priemonėmis toms teisėms įtvirtinti (ištekliais, darbuotojų mokymu), o jų atstovai yra įstatymų įpareigoti su žmonėmis elgtis nešališkai ir neutraliai. Be to, EESRK turi abejonių dėl biudžeto išteklių, kuriais šiuo krizės laikotarpiu disponuoja ES valstybės narės, ir nežino, kiek tų išteklių valstybės narės yra pasiryžusios nacionaliniu ar Europos lygmeniu skirti veiksmingai žmogaus teisių apsaugai užtikrinti, ypač imigrantų atveju.

4.3.5. Komitetas nepritaria pasiūlymui priimti pagrindų direktyvą, pagal kurią valstybės narės galėtų riboti teisę į lygias galimybes užtikrinant tam tikras darbo sąlygas (tarp jų darbo užmokestį ir atleidimą iš darbo, sveikatą ir darbo saugą, socialinę apsaugą), susirinkimų ir asociacijų laisvę bei laisvę streikuoti (13) tik iš tikrųjų dirbantiems asmenims. Dėl šių apribojimų taip pat gali būti pakenkta nediskriminacijos principui ir Chartijos 12 straipsniui.

4.3.6. EESRK palankiai vertina Komisijos iniciatyvą pristatyti Europos imigracijos kodeksą, kuris apimtų visų imigrantų į ES pagrindines teises ir garantijas.

4.4. Šeimos susijungimas

4.4.1. Teisė į šeimos gyvenimą yra viena žmogaus teisių, kurias ES ir valstybės narės turi ginti ir garantuoti savo politika ir imigracijos teisės aktais (14).

4.4.2. Tarybos direktyvos 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą minimalistinis pobūdis sudaro galimybę kai kurioms šalims įstatymais nevisiškai garantuoti trečiųjų šalių piliečiams teisės į šeimos susijungimą. Tai buvo patvirtinta Komisijos ataskaitoje dėl šios direktyvos taikymo (15), kuri kelia abejonių, ar integracijos priemonių taikymas, kaip prielaida suteikti leidimą įvažiuoti į teritoriją pagl teisę į šeimos gyvenimą (Chartijos 7 straipsnis), yra suderinamas su proporcingumo principu.

4.4.3. Komitetas mano, kad Direktyva dėl mėlynosios kortelės numato mažiau suvaržymų šeimų susijungimui nei Direktyva 2003/86. Visoms imigrantų kategorijoms, neatsižvelgiant į jų kvalifikuotumą ar kitas savybes, turėtų būti taikomi vienodi suvaržymai.

4.4.4. Todėl Komitetas siūlo Komisijai per 2010 m. parengti pasiūlymą dėl dalinio Direktyvos 2003/86 pakeitimo.

4.5. Sienos ir neteisėta imigracija

4.5.1. EESRK pageidauja, kad veiksminga sienų kontrolė būtų vykdoma laikantis pagrindinės teisės į prieglobstį (Chartijos 18 straipsnis) ir „negrąžinimo“ principo, kuris draudžia grąžinti asmenį į šalį, kurioje kyla pavojus jo gyvybei ar laisvei (Chartijos 19 straipsnis). Daugelis žmonių, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, atvyksta prie išorės sienų slaptais keliais. Valdžios institucijos turi užtikrinti, kad tokie asmenys galėtų pateikti prašymus dėl apsaugos ir kad jų prašymai būtų nagrinėjami nedarant jokių išimčių pagal tarptautinių ir Europos konvencijų, taip pat Bendrijos ir nacionalinių teisės aktų nuostatas.

4.5.2. EESRK siūlo, kad prieš sustiprinant FRONTEX agentūros veiklos galias reikėtų atlikti nepriklausomą vertinimą, kaip vykdant bendras sienų kontrolės operacijas laikomasi žmogaus teisių, ir kad turėtų būti sustiprinta Europos ir nacionalinių parlamentų vykdoma priežiūra. Taip pat turėtų būti įvertintas suderinamumas su Šengeno sienų kodekse, ypač 6 ir 13 straipsniuose, numatytomis garantijomis.

4.5.3. ES neteisėtos imigracijos kontrolės ir priežiūros priemonės peržengė ES išorės sienas, ir bendros operacijos jau vykdomos Afrikoje. JT žmogaus teisių taryba (JTŽTT) ir nevyriausybinės organizacijos yra perspėjusios, kad vykdant sienų kontrolės operacijas už ES teritorijos ribų trūksta garantijų, kad bus gerbiamos žmogaus teisės.

4.5.4. Europos sienų kontrolės strategija įgyvendinama pasitelkiant daug saugumui skirtų technologijų; tačiau duomenų bazės, sukurtos milžiniškiems asmens duomenų kiekiams apdoroti (Šengeno informacinė sistema (SIS II) ir vizų informacinė sistema (VIS), naudojamos etninio ir kultūrinio ir (arba) religinio profiliavimo tikslais, o tai sukuria problemų siekiant teisės į nediskriminavimą pagal Pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnį.

4.5.5. Komisijos 2008 sienų pakete siūloma sistema (16) taip pat kelia abejonių dėl proporcingumo ir tinkamumo principų, kurie yra svarbūs visiems naujiems ES teisės aktams, ir tokį pat rimtą susirūpinimą, kaip naudojant konkrečiai siūlomas technologijas (pvz., automatinės sienų kontrolės procedūrų sistemą) bus užtikrinta visiška asmens duomenų apsauga (Chartijos 8 straipsnis) ir EB sutarties 13 straipsnyje įtvirtintas diskriminavimo uždraudimo principas.

4.5.6. EESRK mano, kad norint užtikrinti pagarbą pagrindinėms teisėms, turėtų būti stiprinamas ES solidarumas su tomis valstybėmis narėmis, kuriose dėl jų geografinės padėties yra didelis nusikalstamų prekybos žmonėmis, kurie atvyksta neteisėtais būdais, tinklų aukų skaičius. EESRK siūlo, kad pradėtų veikti Europos prieglobsčio paramos biuras.

4.5.7. ES taip pat turi skatinti bendradarbiavimą su kilmės šalimis raginant gerbti žmogaus teises, užkirsti kelią neteisėtai imigracijai ir kurti palankias sąlygas teisėtai imigracijai, taip pat kovoti su nusikalstamais prekybos žmonėmis tinklais.

4.6. Grąžinimas ir readmisija

4.6.1. Direktyva dėl grąžinimo (17) bus sukurta europinė teisinės ir procesinės apsaugos sistema (18), kuriai pritaria ir EESRK, tarp jų veiksminga teisių gynimo priemonė siekiant apskųsti sprendimus, susijusius su grąžinimu, kompetentingame teisme arba kitoje administracinėje institucijoje ar kompetentingoje įstaigoje, taip pat nemokamai teikiama reikalinga teisinė pagalba ir (arba) atstovavimas, apsaugos priemonės iki grąžinimo, sulaikymo sąlygos ir pan.

4.6.2. Vis dėlto EESRK pritaria daugelio pilietinės visuomenės organizacijų ir nepriklausomų JT žmogaus teisių tarybos ekspertų nuomonei (19), kad yra neatitikimų tarp Direktyvoje pateikiamos bendros sistemos ir imigrantų pagrindinių teisių. Nacionaliniu lygmeniu turės būti įdėmiai stebimi Direktyvos nuostatų dėl išsiuntimo priemonių, sulaikymo, apskundimo apeliacine tvarka procedūrų ir elgesio su pažeidžiamais asmenimis perkėlimo ir įgyvendinimo etapai.

4.6.3. Komiteto siūlo, kad Europos grąžinimo politika būtų grindžiama savanoriškumo principu ir kuo didesne pagarba humanitarinėms vertybėms. Kaip ir kitur pasaulyje, būtent šie dalykai lemia Europos imigracijos politikos teisėtumą ir pasitikėjimą ja. Išimtys, pavyzdžiui, numatytos Direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje („pasislėpimo pavojaus“ sąvoka), gali pakenkti savanoriškumo principui dėl valstybėms narėms suteiktos teisės veikti savo nuožiūra jas perkeliant ir aiškinant. Be to, Direktyva neužtikrina tinkamos apsaugos asmenims, patiriantiems teisinį neapibrėžtumą iki išsiuntimo arba dėl sulaikymą pateisinančių sąlygų (20), kuris gali tęstis šešis mėnesius (ir būti pratęstas dar 12 mėnesių) (21).

4.6.4. Chartijos 19 straipsnyje aiškiai numatyta, kad kolektyvinis asmenų išsiuntimas draudžiamas ir kad niekas negali būti perkeltas, išsiųstas ar išduotas į valstybę, kurioje jam gresia mirties bausmė arba kurioje jis gali patirti kankinimų ar kitokį nežmonišką ar žeminantį elgesį arba būti taip baudžiamas – „negrąžinimo“ principas (Chartijos 4 ir 19 straipsniai). Chartija sustiprina pagarbą pagrindinėms teisėms. Vis tik JTŽTT ir kai kurios nevyriausybinės organizacijos pasmerkė kolektyvinio išsiuntimo ir neteisėtų imigrantų bei prieglobsčio prašytojų išsiuntimo atvejus į šalis, kuriose pažeidinėjamos žmogaus teisės.

4.6.5. EESRK primena, kad Europos žmogaus teisių konvencijos 3, 5, 6, 8 ir 13 straipsnių ir Chartijos 3, 4, 19, 24 ir 47 straipsnių nuostatos yra taikytinos bet kuriai Europos neteisėtos imigracijos politikai – jose ypač akcentuojama apsauga grąžinimo, išsiuntimo ar išdavimo atvejais. Daug neteisėtų imigrantų atsiduria sunkioje padėtyje humanitarine prasme, todėl visi įgyvendinami įstatymai ir praktika turi būti rengiami ir taikomi laikantis griežtų žmogaus teisių kriterijų ir solidarumu grindžiamų moralinių principų.

4.6.6. Teisinė valstybė saugo kiekvieno asmens pagrindinę teisę į veiksmingą teisinę gynybą, įtvirtintą Chartijos 47 ir 48 straipsniuose. Be to, pagal Šengeno sienų kodekso 6 straipsnio 2 dalies nuostatas sienos apsaugos pareigūnai nediskriminuoja asmenų dėl lyties, rasinės arba etninės kilmės, religijos ar tikėjimo, negalios, amžiaus arba seksualinės orientacijos. Taip pat 13 straipsnyje numatyta, kad asmenys, kuriems buvo atsisakyta leisti atvykti, turi teisę apskųsti sprendimą ir jiems turi būti pateiktas atsisakymo leisti atvykti blankas (22).

4.6.7. Vadovaujantis Europos žmogaus teisių teismo (EŽTT) pateiktu Europos žmogaus teisių konvencijos (EŽTK) (23) 3 straipsnio išaiškinimu, asmenys, turintys rimtą fizinę ar proto negalią, negali būti sulaikyti ar išsiųsti iš šalies, jei jiems reikia medicininės priežiūros. Nepilnamečiams taip pat turi būti skiriamas ypač didelis dėmesys ir apsauga. EESRK pritaria Komisijos iniciatyvai dėl be suaugusiųjų priežiūros keliaujančių nepilnamečių.

4.6.8. EESRK nuomone, žmogaus teisių gerbimas yra privaloma susitarimų su trečiosiomis šalimis dėl readmisijos pasirašymo sąlyga, ir nepritaria tam, kad ES ir valstybės narės sudarytų repatriacijos ar sienų kontrolės susitarimus su šalimis, kurios nėra pasirašiusios tarptautinių žmogaus teises ginančių dokumentų, arba jeigu yra įrodymų, kad tokios teisės buvo pažeistos. Ypatingas dėmesys turėtų būti kreipiamas į pagrindinę prieglobsčio prašytojo teisę į veiksmingą teisminę apsaugą (24).

4.7. Sulaikymo centrai

4.7.1. EESRK dar kartą išreiškia prieštaravimą dėl prieglobsčio prašytojų ir neteisėtų imigrantų sulaikymo, nes tai turi būti kraštutinė priemonė (25).

4.7.2. Aplinkybės, kuriomis šiuo metu kai kuriose valstybėse narėse vykdomas ilgalaikis sulaikymas, yra nepriimtinos ir turėtų būti išsamiai ištirtos pagrindinių teisių požiūriu, įskaitant teisę į gerą administravimą, kaip numatyta Chartijos 41 straipsnyje.

4.7.3. Komitetas ragina laikytis dar didesnio skaidrumo, susijusio su ES ir už jos ribų esančiais sulaikymo centrais, taip pat informuoti JT žmogaus teisių tarybą apie juose esančių sulaikytų asmenų padėtį bei sudaryti galimybę tokiems asmenims gauti tinkamą pagalbą iš nevyriausybinių organizacijų.

4.7.4. EESRK mano, kad nėščiosioms ir nepilnamečiams turėtų būti skiriamas ypatingas dėmesys, ir jie neturėtų būti laikomis tokiuose centruose.

4.8. Asmenys be dokumentų

4.8.1. EESRK nemano, kad asmuo, neturintis dokumentų, yra beteisis asmuo, todėl ES ir valstybės narės privalo ginti jų pagrindines teises.

4.8.2. Sąvoka „nelegali imigracija“, ją taikant migrantams, turėtų būti paaiškinta. Nors atvykti į šalį be reikalingų dokumentų ir be leidimo yra neteisėta, šitaip atvykstantys žmonės nėra nusikaltėliai. Daugelio žiniasklaidos priemonių ir politikų kalbose daroma sąsaja tarp neteisėtos imigracijos ir nusikaltimo neatspindi realios padėties ir tarp priimančiosios šalies gyventojų kelia baimingas ir ksenofobines nuotaikas.

4.8.3. Komitetas mano, kad kai kurios valstybės narės turėtų teikti geresnę pagrindinių teisių apsaugą dokumentų neturintiems imigrantams ir kad ES jie būtų priskiriami vienai pažeidžiamiausių grupių užkertant kelią išnaudojimui darbe ir užtikrinti medicininių paslaugų, kitų socialinių paslaugų prieinamumą bei nepilnamečių ugdymą.

4.8.4. Būtina sustiprinti kovą su prekyba žmonėmis (vaikais, moterimis ir vyrais) seksualinio išnaudojimo arba išnaudojimo darbe tikslais vadovaujantis Chartijos 5 straipsnio 3 dalimi. Valstybės narės privalo teikti veiksmingą apsaugą aukoms palengvindamos jų bendradarbiavimą su teisminėmis institucijomis ir padėties legalizavimą.

4.9. Įteisinimas

4.9.1. Komiteto nuomone, vyriausybės elgiasi veidmainiškai. Grąžinimo politika nėra vienintelis neteisėtos imigracijos išsprendimo būdas. Pagal daugelio valstybių narių taikomas procedūras neteisėtiems imigrantams suteikiamos vienodos teisinės sąlygos, ir jų įteisinimas tam tikromis sąlygomis laikomas tinkamu būdu jų pagrindinėms teisėms garantuoti ir ekonominiams bei socialiniams poreikiams patenkinti.

4.9.2. EESRK pritaria, kad turėtų būti pagerintas valstybių narių keitimasis informacija apie įteisinimą ir kad turėtų būti parengtos europinės įgyvendinimo gairės remiantis Tarybos įsipareigojimu pagal Europos imigracijos ir prieglobsčio paktą (26), kuriame buvo susitarta dėl humanitarinių ir ekonominių priežasčių kiekvieną įteisinimo atvejį nagrinėti atskirai pagal nacionalinę teisę.

4.9.3. Asmenų, kurių leidimai gyventi yra pasibaigę, grąžinimas išsiunčiant iš šalies turėtų būti kraštutinė priemonė. Prieš imantis tokio sprendimo reikėtų įsitikinti, ar toks asmuo nėra pareiškęs ketinimo kreiptis dėl leidimo gyventi atnaujinimo.

4.9.4. EESRK mano, kad demokratinėje visuomenėje išsiuntimo būtinumas turi būti įvertintas (proporcingumo principas) laikantis aiškinimo pagal Europos žmogaus teisių teismo praktiką (27). Komitetas siūlo valstybėms narėms pasinaudoti galimybe įteisinti šių asmenų padėtį, kaip numatyta Direktyvos dėl grąžinimo 6 straipsnio 4 dalyje.

4.9.5. Taip pat reikėtų atsižvelgti į išsiuntimo pasekmes (ir įgyvendinamumą) pagrindinei teisei į privatų ir šeimos gyvenimą, kaip numatyta Chartijos 7 straipsnyje.

4.10. Integracijos politika

4.10.1. EESRK yra parengusi keletą nuomonių savo iniciatyva, raginančių vykdyti iniciatyvią ES integracijos politiką, skirtą dviem subjektų grupėms – priimančiajai visuomenei ir imigrantams. Integracija yra socialinis procesas, vykstantis pačioje visuomenėje tarp imigrantų ir priimančiosios visuomenės bei tarp priimančiosios visuomenės ir imigrantų.

4.10.2. EESRK skatina bendrą europinį požiūrį į integraciją, kadangi kiekviena valstybė narė turi savas teisės sistemas, socialines institucijas, skirtingas kultūros sistemas ir modelius.

4.10.3. Taikant bendrą europinį požiūrį, pridėtinę vertę įgauna integracijos politika ir procesai, kuri neišvengiamai siejasi su kitų sričių ES politika, tarp jų ir su Lisabonos strategija, užimtumo politika, socialine darbotvarke ir sanglaudos politika. Toks požiūris dar labiau sustiprins integracijos ir ES vertybių bei principų, išdėstytų Chartijoje ir Europos žmogaus teisių konvencijoje, sąsajas.

4.10.4. 2008 m. Komitetas aktyviai dalyvavo Europos kultūrų dialogo metų renginiuose, kuriais siekta sudaryti geresnes sąlygas integracijai ir glaudesniam Europos pilietiškumui užmezgant dialogą tarp įvairove pasižyminčių Europos bendruomenių. EESRK pasiūlė (28) parengti vadovus.

4.10.5. EESRK siūlo į integraciją žiūrėti pozityviai. Vis dėlto kai kurių šalių vyriausybės į integraciją žiūri neigiamai kaip į dar vieną diskriminavimo būdą, kuris taps papildoma kliūtimi siekiant užtikrinti lygybę ir pasinaudoti pagrindinėmis teisėmis. EESRK mano, kad toks požiūris prieštarauja Chartijos 21 straipsnio (diskriminacijos uždraudimas) ir 22 straipsnio (kultūrų, religijų ir kalbų įvairovė) nuostatoms.

4.10.6. Konsultacinių forumų ir platformų, kuriose pilietinė visuomenė dalyvauja nacionaliniu, regionų ir vietos lygmeniu, kūrimas yra geros praktikos pavyzdžiai ir todėl Komitetas skatina visas valstybes nares steigti šias struktūras. Europos integracijos forumas, neseniai įsteigtas Komisijai bendradarbiaujant su EESRK, yra puiki priemonė integracijai stiprinti žvelgiant iš Europos perspektyvos.

5. Įtraukioji Europos pilietybė

5.1. Kai kurios vyriausybės, būdamos atskirties šalininkės ir laikydamosi nacionalistinių pažiūrų, tautinį ir europinį tapatumą suvokia neatsižvelgdamos į šių dienų Europos visuomenių įvairovę ir daugumos žmonių skirtingumą dėl jų skirtingos etninės, nacionalinės, religinės ar kultūrinės kilmės.

5.2. Mūsų demokratinės visuomenės yra pliuralistinės ir turtingos savo įvairove. Kiekvieno Europos piliečio tapatumas yra labai skirtingas. Visos Europos demokratinės valstybės yra laisvos ir atviros visuomenės ir jos turi remtis visų piliečių įtrauktimi, neatsižvelgiant į tai, kuo grindžiamas jų tapatumas.

5.3. Demokratijos kokybė labai susilpnės, jeigu piliečių teisės bus ribojamos remiantis siauru, atskirtį propaguojančiu požiūriu į tapatumą. Integracijos politika ir imigracijos teisės aktai niekada neturi būti naudojami kaip figos lapas politiniais tikslais siekiant, kad imigrantai ir nepilnamečiai negalėtų naudotis piliečių teisėmis.

5.4. EESRK mano, kad mūsų demokratinių valstybių pamatai turėtų būti išplėsti, priimant į jas naujus, lygias teises ir pareigas turinčius piliečius. Nacionalinės ir Europos piliečių teisės turi apimti visas įvairovės formas ir nei vienos jos nediskriminuoti (29).

5.5. EESRK yra parengęs nuomonę savo iniciatyva (30), skirtą Konventui, kuris parengė liūdnai pagarsėjusią Konstituciją Europai, ir raginama suteikti Europos pilietybę ilgalaikio gyventojų statusą turintiems trečiųjų šalių piliečiams. Komitetas ragina Komisiją ir Europos Parlamentą, įtraukti šį pasiūlymą į naujos kadencijos darbotvarkę kaip prioritetą.

2009 m. lapkričio 4 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) COM (2009) 262 galutinis, 2009 6 10.

(2) Apie Europos integracijos forumą ir ES žr. integracijai skirtą žiniatinklio svetainę.

(3) OL C 303, 2007 12 14, p. 1.

(4) EESRK nuomonė, OL C 88, 2006 4 11, p. 37.

(5) EESRK nuomonė, OL C 218, 2009 9 11, p. 78.

(6) Nuomonė savo iniciatyva dėl ES imigracijos ir bendradarbiavimo su kilmės šalimis politikos siekiant skatinti vystimąsi. OL C 44, 2008 2 16, p. 91.

(7) EESRK nuomonė, OL C 302, 2004 12 7, p. 49.

(8) Europos Programa: http://www.eesc.europa.eu/documents/publications/pdf/booklets/EESC-2009-10-EN.pdf.

(9) Europos Komisijos ataskaita – Pagrindinių teisių chartijos laikymasis, COM(2009) 205 galutinis, 2009 4 29.

(10) Tai derėtų su Lisabonos sutarties 60 straipsniu.

(11) EESRK nuomonė, OL C 286, 2005 11 17, p. 20.

(12) Atsižvelgiant į pasiūlymą dėl direktyvos, kurį Komisija ketina priimti vieną iš artimiausių mėnesių.

(13) COM(2007) 638 galutinis, 12 straipsnio 2 dalies d ir e punktai. Pagal pasiūlymo nuostatas valstybės narės gali taikyti apribojimus suteikiant stipendijas studijoms ar profesiniam mokymui ir riboti galimybes gauti socialinį būstą: suteikti jį tik tiems trečiųjų šalių piliečiams, kurie turi teisę jos teritorijoje būti ne mažiau kaip trejus metus.

(14) Tai ETT patvirtino byloje C-540/03 Europos Parlamentas prieš Europos Sąjungos Tarybą.

(15) COM (2008) 610 galutinis, 2008 10 8.

(16) COM (2008) 69 galutinis, 2008 2 13.

(17) Direktyva 2008/115/EB.

(18) Pvz., Direktyvos 12 straipsnio 1 ir 2 dalyse, 13 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse ir 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse.

(19) Pranešimas spaudai, JT ekspertai reiškia susirūpinimą dėl būsimos ES grąžinimo direktyvos, 2008 m. liepos 18 d.

(20) 15 straipsnio 1 dalis.

(21) 15 straipsnio 5 ir 6 dalys.

(22) Reglamentas 562/2006 (Šengeno sienų kodeksas), OL L 105, 2006 4 13, p. 1.

(23) Į pagrindinių teisių chartijos 19 straipsnį įtraukta Strasbūro teismo teisminė praktika, konkrečiau – 1996 m. gruodžio 17 d. sprendimas Ahmed prieš Austriją, Rink. 1996-VI, p. 2006 ir 1989 m. liepos 7 d. sprendimą Soering.

(24) Tai ETT nurodė byloje C-133/06 Europos Parlamentas prieš Europos Sąjungos Tarybą.

(25) Žr. 2009 m. liepos 16 d. EESRK nuomonę „Prieglobsčio prašytojų priėmimas valstybėse narėse. Minimalios normos“, pranešėja An Le Nouail Marlière, priimtą 2009 m. liepos 15–16 d. įvykusioje plenarinėje sesijoje (OL C 317, 2009 12 23, p. 110).

(26) ES Taryba, 1344/08, 2008 m. rugsėjo 24 d.

(27) Pavyzdžiui, Boultif prieš Šveicariją, nr. 54273/00, § 39, 41 ir 46, 2001 m. lapkričio 2 d. EŽTK 2001-IX. Üner prieš Nyderlandus [GC], nr. 46419/99, 2006 m. spalio 18 d., § 58

(28) EESRK nuomonė, OL C 185, 2006 8 8, p. 42.

(29) Europos bendrijos steigimo sutarties 13 straipsnis.

(30) Nuomonė savo iniciatyva, OL C 208, 2003 9 3, p. 76.