Direktyva siekiama dviejų pagrindinių tikslų. Pirmasis tikslas – supaprastinti trečiosios šalies piliečio leidimo atvykti į valstybę narę darbo tikslais tvarką, nustatant vieną prašymų išduoti vieną leidimą (bendrą leidimą dirbti ir gyventi) pateikimo procedūrą, taip padedant geriau valdyti migracijos srautus. Be to, Direktyva nustatoma keletas su prašymų pateikimo procedūra susijusių garantijų.

Pagal 5 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi paskirti institucijas, kurios būtų įgaliotos priimti prašymą ir išduoti vieną leidimą. Dauguma valstybių narių šią nuostatą tinkamai perkėlė į nacionalinę teisę, paskirdamos vieną atitinkamą kompetentingą instituciją. Šios institucijos paprastai yra imigracijos tarnybos, atitinkami Vidaus reikalų ministerijų departamentai ir policijos administracijos arba trečiosios šalies piliečio gyvenamosios vietos policijos nuovados.

5 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad kompetentinga institucija sprendimą dėl išsamaus prašymo turi priimti kuo greičiau ir bet kuriuo atveju per keturis mėnesius nuo prašymo pateikimo dienos. Devyniose valstybėse narėse esama susirūpinimą keliančių problemų, susijusių su bendru sprendimų priėmimo terminu. Daugiausia susirūpinimas kyla dėl to, kad nacionalinės teisės aktuose nenustatyti konkretūs terminai, taip pat dėl reikalavimų užsiregistruoti įvairiose institucijose dalyvaujant kelioms įstaigoms (pvz., socialinės apsaugos arba medicinos tarnyboms) poveikio procedūros trukmei ir įpareigojimo gauti leidimą dirbti. Dėl šių sąlygų praktiškai gali užsitęsti arba vėluoti visa procedūra.

5 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje nustatyta, kad išimtinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su sudėtingu prašymo nagrinėjimu, valstybės narės gali pratęsti keturių mėnesių terminą, per kurį turi būti priimtas sprendimas dėl išsamaus prašymo. Šia galimybe naudojasi 17 valstybių narių.

5 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje nustatyta, kad atvejų, kai per šioje dalyje nustatytą terminą sprendimas nepriimamas, pasekmės nustatomos pagal nacionalinę teisę.

Kai kurių valstybių narių teisės aktuose nustatytas numanomo atmetimo principas ir teisė imtis teisinių veiksmų dėl tokio atmetimo. Kitos valstybės narės yra nustačiusios numanomo pritarimo principą arba teisę imtis veiksmų, jeigu administracija per nustatytą terminą nesiima veiksmų. Tai padaryta priėmus konkrečius įgyvendinimo teisės aktus arba pateikiant nuorodą į bendrosios administracinės teisės aktus.

Vis dėlto nustatyta keletas problemų, susijusių su nacionalinės teisės aktais arba praktika. Pavyzdžiui, Vokietijoje gali būti nevisapusiškai laikomasi reikalavimų, nes nacionalinės teisės aktuose aiškiai nenurodyta, kad vienai prašymų pateikimo procedūrai taikomas keturių mėnesių terminas. Be to, kai kuriose valstybėse narėse, atrodo, taikomos netinkamos teisių gynimo priemonės, dėl kurių gali atsirasti teisinis netikrumas, susijęs su ilgais laikotarpiais (Suomijoje, Švedijoje), o Švedijoje, be to, prašymai nagrinėjami pernelyg ilgai.

5 straipsnio 4 dalyje reikalaujama, kad tais atvejais, kai prašymas yra neišsamus, kompetentinga institucija raštu apie tai praneštų prašymą pateikusiam asmeniui, nurodytų, kokia papildoma informacija arba dokumentai yra reikalingi, ir nustatytų pagrįstą terminą jiems pateikti. 5 straipsnio 2 dalyje nurodytas keturių mėnesių terminas gali būti sustabdomas, kol kompetentinga institucija arba kitos atitinkamos institucijos gaus reikiamą papildomą informaciją. Dauguma valstybių narių tinkamai taiko šią nuostatą.

Be to, Čekijos administravimo institucija yra ne įpareigota stabdyti prašymo nagrinėjimo terminą, o tik gali tai padaryti. Italijoje 5 straipsnio 2 dalyje nustatytas sprendimo dėl išsamaus prašymo priėmimo terminas pradedamas skaičiuoti nuo tada, kai kompetentinga institucija gauna išsamius dokumentus.

Maltoje nustatyta galima su neišsamių prašymų nagrinėjimu susijusi problema. Nustatyta, kad Maltos valdžios institucijos atsisako priimti neišsamius prašymus arba juos atmeta, nepateikdamos jokio raštiško pranešimo, o tai reiškia, kad prašymą pateikę asmenys retai sužino apie savo prašymo statusą.

6 straipsnis. Vienas leidimas

6 straipsnis taikomas asmenims, kurie kreipiasi dėl leidimo atvykti, ir asmenims, kuriems leista atvykti darbo tikslais. 6 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta, kad, kaip nustatyta Reglamente (EB) Nr. 1030/2002, valstybės narės vieną leidimą turi išduoti naudodamosi vienoda forma ir pagal šio reglamento priedo a punkto 7.5–9 papunkčius turi nurodyti su leidimu dirbti susijusią informaciją. Dauguma valstybių narių šios nuostatos laikosi arba tiesiogiai, arba netiesiogiai, remdamosi nacionalinėmis nuostatomis dėl leidimų, kurie yra lygiaverčiai vienam leidimui.

Pagal 6 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą valstybės narės gali spausdinta forma pateikti papildomą informaciją, susijusią su trečiosios šalies piliečio darbo santykiais (pvz., darbdavio pavadinimą ir adresą, darbo vietą, darbo rūšį, darbo valandas, darbo užmokestį) arba tokius duomenis saugoti elektroniniu formatu. Dauguma valstybių narių nesinaudoja šia galimybe. Galimybe ir pateikti informaciją spausdinta forma, ir ją saugoti elektroniniu formatu naudojamasi Kipre, Maltoje ir Nyderlanduose. Ispanijoje, Prancūzijoje ir Slovakijoje naudojamasi tik galimybe informaciją pateikti spausdinta forma, o Vengrijoje – tik galimybe duomenis saugoti elektroniniu formatu.