ES lygmens rizikos vertinimo pajėgumams skirta didelių investicijų, davusių tiek tiesioginės, tiek netiesioginės naudos daugelio teisės aktų, patenkančių į šios tinkamumo patikros aprėptį, atžvilgiu. ES įnašas iš bendrojo biudžeto, skirtas Europos cheminių medžiagų agentūrai (ECHA) ir Europos maisto saugos tarnybai (EFSA), 2017 m. sudarė 150 mln. EUR. Be to, ES prisidėjo ir prie bandymų, kuriuose nenaudojami gyvūnai, metodų tobulinimo, nuo 2000 m. per 650 mln. EUR skyrusi moksliniams tyrimams ir technologinei plėtraiir 7 mln. EUR – Europos Sąjungos bandymams su gyvūnais alternatyvų etaloninės laboratorijos veiklai. Įvairiomis ES finansavimo programomis, kaip antai „Horizontas 2020“, LIFE ir COSME, taip pat prisidėta prie cheminių medžiagų srities, visų pirma – saugios ir tvarios chemijos pramonės, naujovių.

Šiame vertinime išsamiai supažindinama su tuo, kaip įvairūs ES cheminių medžiagų teisės aktai dera tarpusavyje ir kokios yra jų stipriosios bei silpnosios pusės. Jame taip pat atsižvelgiama į įvairius suinteresuotųjų subjektų nuogąstavimus, išsakytus konsultacijose. Be to, vykdant tinkamumo patikrą surinkti įrodymai ir duomenys taps pagrindu ir atskaitos tašku ES cheminių medžiagų teisės aktų vertinimams ateityje.

Dėl ES cheminių medžiagų teisės aktų sudėtingumo bei didelio poveikio masto, taip pat dėl tam tikrų duomenų ir įrodymų trūkumo, ši užduotis kėlė sunkumų. Daug pastangų įdėta į duomenų ir įrodymų rinkimą atliekant įvairius tyrimus ir rengiant ataskaitas. Ruošiant šios tinkamumo patikros išvadas buvo vykdoma ir įvairi konsultacinė veikla, kaip antai viešos ir tikslinės konsultacijos su suinteresuotaisiais subjektais, be to, atliktos dvi „Eurobarometro“ apklausos. Išvados papildytos dar ir kitomis su cheminėmis medžiagomis susijusiomis iniciatyvomis, taip pat atsižvelgta į neseniai atliktų arba jau beveik baigtų vertinimų informaciją bei duomenis.

Šios tinkamumo patikros tikslu atliekant vertinimą daugiausia dėmesio skirta cheminio pavojaus ir rizikos vertinimo bei pavojingų cheminių medžiagų tvarkymo procesams, kurie yra numatyti įvairiuose nagrinėtuose teisės aktuose. REACH reglamentas, taip pat farmacijos ir veterinarijos srities produktų bei maisto priedų teisės aktai į patikros aprėptį nepateko. Dėl to susidurta su tam tikrais sunkumais, visų pirma susijusiais su sąnaudų ir naudos apskaičiavimo išskaidymu, kadangi REACH dažnai yra neatsiejama daugiakryptės politikos, atsakingos už pavojingų cheminių medžiagų poveikio mažinimo sąnaudas ir naudą, dalis.

Atliekant tinkamumo patikrą vertinti teisės aktai, kuriais tiesiogiai reguliuojamos cheminės medžiagos ir mišiniai, taip pat teisės aktai, kurias reguliuojamos sąlygos, kuriomis gaminamos, apdorojamos ir naudojamos cheminės medžiagos (pvz., darbuotojų sveikatos ir saugos ar aplinkos apsaugos teisės aktai), naudojant chemines medžiagas gaminami produktai (pvz., žaislai ir su maistu besiliečiančios medžiagos) arba cheminių medžiagų poveikis įvairiuose aplinkos komponentuose (pvz., gėlo vandens ir jūros).

ES požiūris į rizikos vertinimą ir rizikos valdymą Dėl pavojingų medžiagų poveikio kylančios rizikos žmonių sveikatai ir aplinkai klausimas sprendžiamas taikant ES teisės aktuose nustatytas pavojaus ir rizikos vertinimo procedūras. Cheminių medžiagų keliamos rizikos vertinimo ir valdymo proceso (t. y. sprendimų priėmimo ir įgyvendinimo, taip pat vykdymo užtikrinimo) pagrindiniai etapai paprastai yra šie: CLP reglamentas yra vienas iš pagrindinių ES cheminių medžiagų teisės aktų. Juo reglamentuojamas cheminių medžiagų keliamo pavojaus nustatymas, vertinimas ir klasifikavimas, taip pat vartotojų ir darbuotojų informavimas apie tokį pavojų. Keliuose konkretiems produktams skirtuose teisės aktuose (pvz., kosmetikai, plovikliams, biocidams, augalų apsaugos produktams) kalbant apie rizikos valdymą minimi CLP reglamente nustatyti cheminio pavojingumo klasifikavimo kriterijai. CLP reglamentu ES įgyvendina JT visuotinai suderintą cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemą (GHS). Be CLP reglamente išdėstytos pavojingumo klasifikacijos, kituose teisės aktuose gali būti pateikiama papildomų pavojingumo kategorijų. ECHA, EFSA ir Europos vaistų agentūra (EMA), taip pat du ES moksliniai komitetai yra atsakingi už sprendimus priimančių asmenų mokslinį konsultavimą pavojaus ir rizikos vertinimo klausimais. Dėl rizikos vertinimo priemonių – jos pagal savo pobūdį gali būti politinės ir (arba) techninės – vėliau sprendžia Komisija, atsižvelgdama į nustatytą pavojų ir (arba) riziką. Atsižvelgiant į pavojaus pobūdį ir mastą, taip pat į atitinkamas poveikio aplinkybes, rizikos valdymo priemonių imamasi tiesiogiai, remiantis arba tuo, kaip klasifikuojamas nustatytas pavojingumas (vertinama bendroji rizika), arba tuo, kaip vertinama konkreti rizika. Daugeliu atvejų ES cheminių medžiagų teisės aktai apima abi minėtas metodikas.

Sąsajos tarp skirtingų ES cheminių medžiagų teisės aktų paprastai yra tvirtos ir pakankamai veiksmingos. ES cheminių medžiagų teisinė sistema iš principo sukurta siekiant, kad priimami sprendimai būtų pagrįsti moksliniais duomenimis ir įrodymais. Laikantis tokio požiūrio, rezultatų yra siekiama veiksmingai, efektyviai ir darniai. Politikos priemonių pridėtinė vertė ES lygmeniu yra aukšta ir nepraranda svarbos.

Bendros reguliavimo išlaidos, susijusios su ES pramonei skirtais ES cheminių medžiagų teisės aktais, sudaro kelis milijardus eurų per metus, tačiau, kita vertus, šie teisės aktai duoda ir nemažos naudos, padėdami išvengti sunkumų, susijusių su cheminių medžiagų poveikiu sveikatai ir aplinkai (pvz., išlaidų sveikatos priežiūrai, produktyvumo nuostolių, negalavimų ir ankstyvos mirties, žalos atlyginimo išlaidų ir aplinkos bei ekosisteminių paslaugų nuosmukio). Duomenys, kurių reikia patikimam rizikos vertinimui atlikti ir pagrįstiems rizikos valdymo sprendimams priimti, pastaraisiais metais tapo gerokai kokybiškesni ir lengviau prieinami. Be to, ES žinių bazė, susijusi su cheminiu pavojumi ir rizika, tapo pasaulinės reikšmės vertybe ir toliau yra plečiama ir tobulinama. Iš viso to galima matyti, kad ES ir valstybių narių valdžios institucijų atsakomybė už duomenų, reikalingų pavojaus ir rizikos vertinimams atlikti, generavimą perduodama pramonei ir kad į pripažintų, nepriklausomų ES agentūrų steigimą investuojama reikšmingų išteklių.

3.Nustatyti sunkumai, spragos ir trūkumai

Atliekant tinkamumo patikrą nustatyta įvairių sunkumų, spragų ir trūkumų. Kai kurie iš jų susiję su konkrečiais teisės aktais. Vis dėlto atsižvelgiant į tinkamumo patikros aprėpties mastą, tolesniuose skyriuose pateikiamos tik tos išvados, kuriose įvardijama tai, kas turi įtakos teisės aktų veikimui platesne, bendrąja prasme ir kas trukdo šiems teisės aktams atskleisti visą savo potencialą.

3.1.Įgyvendinimas ir vykdymo užtikrinimas

Kad ES cheminių medžiagų teisės aktai veiktų tinkamai, už jų įgyvendinimą ir vykdymo užtikrinimą atsakingos valdžios institucijos turi turėti galimybę prieiti prie atitinkamų išteklių. Vis dėlto ES cheminių medžiagų teisės aktų įgyvendinimą ir vykdymo užtikrinimą gerokai apsunkina – ir daro neigiamą įtaką jų veiksmingumui bei efektyvumui plačiąja prasme – valstybių narių kompetentingų institucijų pajėgumų, prieinamų išteklių ir kompetencijos mažinimas bei skirtumai šiose srityse. Antai kai kurie suinteresuotieji subjektai nuogąstauja dėl klasifikacijos derinimo procesų tempo, lygindami jį su pramonės iniciatyva vykdomais klasifikavimo procesais. Klasifikavimas padeda užtikrinti tinkamą rizikos valdymą visoje ES, be to, jis iš dalies susijęs ir su veikliųjų medžiagų, naudojamų augalų apsaugos ir biocidiniuose produktuose, patvirtinimo procesu. Valstybių narių pajėgumas rengti suderintos klasifikacijos rinkinius yra ribotas, ypač po 2008 m. finansų krizės. Be to, valstybių narių kompetentingoms institucijoms tenkantis darbo krūvis yra nevienodas: didžiąją dalį naštos priverstos vilkti vos kelios valstybės narės.

Dėl išteklių trūkumo nacionaliniu lygmeniu mažėja pajėgumas vykdyti įvairią vykdymo užtikrinimo veiklą, kaip antai patikrinimus ir kitokią kontrolę, įskaitant rinkos stebėsenos veiklą ar ataskaitų teikimą. Šie trūkumai, o kartu ir nevienodas įgyvendinimo ir vykdymo užtikrinimo lygis įvairiose valstybėse narėse lemia nenuoseklų ES teisės taikymą. Dėl to valstybės narės gali pradėti mažiau pasitikėti vienos kitomis, o tai, savo ruožtu, gali turėti neigiamos įtakos abipusio pripažinimo principo taikymui. Pagaliau tai neigiamai paveiktų laisvą prekių judėjimą ES viduje.

Taip pat pažymėtina, kad labai trūksta informacijos apie atitikties ES cheminių medžiagų teisės aktams lygį, ypač kalbant apie vartotojų produktus. ES skubių pranešimų apie pavojingus ne maisto produktus sistema (RAPEX) ir Skubių pranešimų apie nesaugų maistą ir pašarus sistema (RASFF) yra veiksmingos ir naudingos priemonės, padedančios keistis informacija bei priemonėmis, kurių imamasi dėl produktų, keliančių didelį pavojų sveikatai arba aplinkai. Vis dėlto rizika, kuri yra nustatoma, ne visada kyla dėl atitikties trūkumų. Be to, apie teisės aktų neatitinkančius produktus, kurie nekelia didelio pavojaus, per RAPEX ir RASFF sistemas nepranešama. Taigi darytina išvada, kad šios dvi pranešimų sistemos gali padėti susidaryti tik dalinį vaizdą apie bendrą ES rinkai pateikiamų produktų atitikties lygį. Be to, į ES įvežami gaminiai, be kita ko, ir prekiaujant internetu, rinkos priežiūros institucijoms, siekiančioms užtikrinti tiek bendrą vartotojų apsaugą, tiek sąžiningą konkurenciją, tebėra didelė problema.

Suprasti teisinių reikalavimų pakeitimus ir laiku apie juos sužinoti MVĮ yra sunkiau negu didesnėms įmonėms. Atitikties galiojančioms taisyklėms lygis taip pat priklauso nuo atitinkamų taisyklių aiškumo – veiklos vykdytojai turi suprasti jiems nustatytas teisines prievoles. Dabartinis aiškumo trūkumas, susijęs su tuo, kaip turi būti taikomas vadinamasis CLP susiejimo principų metodas, yra konkretus to pavyzdys. Žvelgiant iš valstybių narių ir pramonės perspektyvos, pasiekti mažas įmones gali būti nelengva; gerokai skiriasi ir paramos, kurią valstybės narės skiria MVĮ tam, kad jos geriau suprastų ES cheminių medžiagų teisės aktus ir geriau juos atitiktų, dydis.

3.2.Procedūrų dubliavimasis, našta ir tempas

Šiuo metu mokslines konsultacijas ir rizikos vertinimus Komisijai teikia įvairios agentūros ir moksliniai komitetai. Jų intervencijos sritys ir kompetencijos yra apibrėžtos atitinkamuose teisės aktuose. Darbo tvarkos taisyklėmis, kuriomis reglamentuojamas esamų komitetų veikimas, aiškiai pripažįstama būtinybė užtikrinti glaudų ir veiksmingą jų bendradarbiavimą tiek tarpusavyje, tiek su susijusiomis ES agentūromis. Vis dėlto tai, kiek griežtai turi būti siekiama konvergencijos, skiriasi. Nors užduotys ir kompetencijos paprastai yra aiškiai viena nuo kitos atsietos, esama sričių, kuriose neatmestina dubliavimosi galimybė (pvz., žaislų, ploviklių ar kitų vartotojų prekių, nanomedžiagų). Tai reiškia, kad tą pačią medžiagą gali įvertinti ECHA arba vienas iš ES mokslinių komitetų, priklausomai nuo to, kokie teisės aktai taikomi, todėl nuomonės gali nesutapti. Siekdama geriau užtikrinti išvadų konvergenciją, Komisija jau ėmėsi ECHA ir EFSA atliekamų pavojaus ir (arba) rizikos vertinimų sisteminimo. Esama ir kitų galimybių supaprastinti esamą sąrangą ir susisteminti rizikos vertinimo procesus visose susijusiose ES vertinimo įstaigose. Tai galbūt padėtų pasiekti, kad cheminių medžiagų teisės aktai taptų veiksmingesni (pvz., vengiant pastangų dubliavimosi) ir lengviau nuspėjami (pvz., mažinant riziką gauti potencialiai skirtingus pavojaus ir (arba) rizikos vertinimo rezultatus ES lygmeniu). Be to, tai galbūt sumažintų poreikį teikti informaciją keliems dialogo dalyviams ir užtikrintų, kad visi susiję suinteresuotieji subjektai būtų aktyviai įtraukiami.

Dėl nepakankamo suinteresuotųjų šalių informuotumo apie tai, kokia informacija yra prieinama ir kur bei kaip esami duomenys gali būti panaudoti, pastangos gali šiek tiek dubliuotis ir duomenų generavimo srityje. Institucijoms ir teisės aktų leidybos įstaigoms problemų kyla ir dėl dalijimosi duomenimis – tai lemia bendradarbiavimo stoka, o kartais ir tai, kad prieiga ir pakartotinio naudojimosi teisės yra griežtai ribojamos. Dėl tokio dubliavimosi gali atsirasti papildomų išlaidų, nepagrįstai pailgėti terminai ir, pagaliau, į neigiamą pusę pakrypti saugos lygis, konkurencingumas bei galimybės patekti į rinką, ypač – MVĮ. Ateityje šis neigiamas poveikis gali dar labiau sustiprėti, kadangi informacijos apie medžiagas ir jų pavojingąsias savybes, kaip manoma, gali daugėti. Pavyzdžiui, pereinant prie labiau žiedinės ekonomikos teks užsitikrinti gaminiuose ir atliekų srautuose esančių medžiagų atsekamumą, o tai, suprantama, generuos daugiau duomenų. Taip pat pažymėtina, kad vis daugiau informacijos ir duomenų generuojama (dabar ir ateityje) pasitelkiant žmonių ir aplinkos stebėseną. ES cheminių medžiagų teisės aktais įtvirtinus visapusiškesnį metodą, be kita ko, pasitelkiant atvirųjų duomenų politiką ir geriau panaudojant išmaniąsias technologijas, būtų galima padidinti bendrą ES teisinės sistemos, kuria reglamentuojamos cheminės medžiagos, veiksmingumą ir prisidėti prie Komisijos įsipareigojimo siekti didesnio skaidrumo.