LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 277/81

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą, kuria valstybės narės įpareigojamos išlaikyti privalomąsias žalios naftos ir (arba) naftos produktų atsargas

COM(2008) 775 galutinis – 2008/0220 (CNS)

(2009/C 277/16)

Pranešėjas Carmelo CEDRONE

Taryba, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 100 ir 262 straipsniais, 2008 m. gruodžio 10 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą, kuria valstybės narės įpareigojamos išlaikyti privalomąsias žalios naftos ir (arba) naftos produktų atsargas

COM(2008) 775 galutinis – 2008/0220 (CNS).

Transporto, energetikos, infrastruktūros ir informacinės visuomenės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2009 m. balandžio 15 d. priėmė savo nuomonę. Pranešėjas Carmelo Cedrone.

453-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. gegužės 13–14 d. (2009 m. gegužės 13 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 182 nariams balsavus už, 3 – prieš ir 8 susilaikius.

1. Išvados

1.1. EESRK mano, kad pati svarbiausia nagrinėjamo pasiūlymo teigiama savybė – šioje srityje galiojančių teisės aktų supaprastinimas, nes trys taikomos priemonės pakeičiamos viena. Be to, pasiūlymu racionalizuojamos valstybių narių administracinės procedūros, nes atsargų saugojimo reikalavimai suderinami su Tarptautinės energetikos agentūros (TEA) reikalavimais (nors pats suderinimas nėra ypatingai didelis).

1.2. Pasiūlyme atsižvelgiama į subsidiarumo principą ir šis principas teisingai pritaikomas viešėjai gėrybei. Vidaus rinka privalo užtikrinti, kad kilus pasaulinei krizei bet kokias į apyvartą išleistas atsargas galėtų laisvai įsigyti bet kuri perkančioji šalis, nepriklausomai nuo to, ar ji priklauso TEA.

1.3. Dabartinėmis aplinkybėmis bent jau koordinavimas būtų geriausias būdas užtikrinti labai patikimą Europos Sąjungos aprūpinimą nafta ir pasiekti, kad būtų priimti bendri reikalavimai.

1.4. Pasiūlymu sudaromos sąlygos krizės atveju imtis veiksmingesnių, operatyvesnių priemonių, taip pat ir iki šiol tarp ES ir TEA sistemų buvusio santykio atžvilgiu, įvertinant realius poreikius, kurie gali iškilti staiga sutrikus tiekimui.

1.5. EESRK mano, jog reikia globalios strategijos, jeigu norime, kad energetikos srityje ES taptų kiek įmanoma savarankiškesnė.

1.6. Pasiūlymas yra žingsnis šia kryptimi, tačiau jo nepakanka pageidaujamam tikslui pasiekti.

1.7. EESRK mano, kad pagrindinė problema yra ne atsargų nuosavybė, kuri gali turėti labai sunkių finansinių pasekmių bent jau kai kurioms ES valstybėms narėms, o kontrolė, kuri privalo būti nepaprastai griežta, vieša ir, pageidautina, vykdoma Europos lygmeniu.

1.8. Todėl specialiąsias ir privalomąsias atsargas gali laikyti ir įmonės, jeigu tik kontrolė liks valstybių narių arba, dar geriau, Europos rankose. Pasiūlyme teigiama, kad tik tuo atveju, kai ši kontrolė yra neveiksminga, galima įvesti valstybinę specialiųjų atsargų nuosavybę.

1.9. EESRK mano, kad reikalavimas laikyti tiek atsargų, kad jos atitiktų 70 dienų suvartojimo kiekį, būtų tikslingesnis nei reikalavimas laikyti atsargas, kurių kiekis prilygtų 90 dienų grynojo importo kiekiui.

1.10. Taip pat būtų galima siekti komerciniais tikslais laikomų naftos atsargų priskyrimo privalomosioms atsargoms. Norint pasiekti tikrą solidarumą Europos viduje, būtų galima įvesti operatyvaus atsargų sutelkimo krizės atveju principą. Pavyzdžiui, būtų galima išnagrinėti ir pritaikyti šiuo metu Europos energijos rinkoje jau taikomą taisyklę „naudok arba prarask“.

1.11. EESRK ragina Komisiją įvertinti galimybę suvienodinti mokesčius (akcizus), taikomus naftos atsargoms skirtingose šalyse.

2. Pasiūlymai

2.1. EESRK ragina Komisiją imtis konkretesnių priemonių dėl naftos atsargų, pirmiausia koordinavimo ir kontrolės srityje. Panašių priemonių reikia ir gamtinių dujų atsargoms.

2.2. Todėl atsižvelgiant į tai, kad siekiama sukurti bendrą energijos rinką, ES privalo imtis didesnio vaidmens.

2.3. Kiekviena valstybė narė turėtų reikalauti iš savo įmonių turėti pakankamai atsargų, kad būtų galima įveikti bet kokią krizę.

2.4. Be to, Komisija privalo stebėti padėtį Bendrijos lygmeniu. Tuo atveju, kai valstybė narė nesilaiko reikalavimų, ją nubaudžiant reikėtų reikalauti, kad ji sudarytų specialiąsias valstybės atsargas. Visais atvejais tokių atsargų finansavimas turėtų būti kiek galima skaidresnis.

2.5. Pageidautina, kad atsargos būtų tvarkomos daugiausia privačiai, galbūt nacionaliniu lygiu naudojant ir atnaujinamąjį fondą (iš kurio valstybės sertifikuotoms įmonėms būtų lengviau išleisti atsargas į apyvartą ir nepatirti pernelyg daug nuostolių), tačiau atsargų tvarkymo veiklą turi griežtai kontroliuoti valstybinė institucija.

2.6. Tačiau EESRK mano, kad ES dalyvavimas yra būtinas norint garantuoti valstybėms narėms vienodas sąlygas ir atitinkamai užtikrinant, kad iš tiesų būtų įvykdytas įpareigojimas sudaryti ir išlaikyti atsargas ir sudaryti galimybę jomis pasinaudoti, jeigu to prireiktų vienai arba keletui valstybių narių.

2.7. Reikia įsteigti koordinavimo komitetą arba agentūrą, suteikiant tokiai tarnybai plataus masto įgaliojimus veikti, arba, o tai būtų dar geriau, naudotis Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros paslaugomis.

2.8. EESRK ragina Komisiją kasmet teikti Europos Parlamentui ataskaitą apie atsargų būklę.

3. Įžanga

3.1. Pastaraisiais metais, ypač paskutiniu metu, padidėjo pavojus, kad gali sutrikti energijos tiekimas. Reaguojant į šią situaciją buvo pateiktos naudoti naftos atsargos. Per pastaruosius keturiasdešimt metų naftos tiekimas pasaulyje ne kartą sutriko, o įvairiose šalyse turimų atsargų naudojimas padėjo sklandžiai spręsti iškilusias problemas. Kadangi Europa turi bendrą suvienytą naftos produktų rinką, bet koks tiekimo sutrikimas gali panašiai paveikti kiekvieną valstybę, taigi Europai tikslinga ir naudinga sukurti koordinuojamą naftos atsargų saugojimo ir jų panaudojimo tiekimo sutrikimų atvejais tvarką.

3.2. Europos Sąjungoje ir atskirose valstybėse narėse reikia didinti aprūpinimo patikimumą ieškant geresnių ir veiksmingesnių sistemų tiekimo sutrikimų atvejams.

3.3. Keletą metų Europoje galiojo teisės aktai, reikalaujantys, kad valstybės narės tam tikrą metų skaičių išlaikytų būtiniausias naftos atsargas. Įstatymai rėmėsi TEA bendrosiomis rekomendacijomis visą laiką turėti naftos atsargų, atitinkančių 90 dienų poreikius. Tačiau 2007 m. kovo mėn. Taryba, svarstydama energijos tiekimo patikimumo klausimus, paprašė peržiūrėti ES naftos atsargų mechanizmus, ypatingai domėdamasi naftos prieinamumu krizės atveju ir pabrėždama, kad ES mechanizmas gali papildyti TEA krizės mechanizmą.

3.4. Ši peržiūra dar labiau reikalinga atsižvelgiant į dabartinės sistemos trūkumus, kurie, susidarius aplinkybėms, gali sutrukdyti užtikrinti pakankamą pasiūlą, o tai turėtų rimtų pasekmių ekonomikai.

3.5. Kadangi nafta tebėra pagrindinis ES energijos šaltinis, reikia patikimesnės atsargų sistemos, atsižvelgiant į tai, kad energijos sektoriui vis dar netaikomi bendrosios rinkos principai. Be to, nėra suderintų intervencijos procedūrų ir ryšio tarp ES ir TEA sistemų.

3.6. Praktiškai Europos Sąjungoje visi elgiasi, kaip kam patinka. Yra daug įvairių sistemų ir įvairiausios praktikos, o tai, be kita ko, gali iškreipti konkurenciją tarp ūkio subjektų.

4. Svarbiausios pasiūlymo nuostatos

4.1. Prieš parengdama šį pasiūlymą Komisija nemažai konsultavosi ir pasitelkusi ekspertus atliko poveikio vertinimą.

4.2. Poveikio vertinime apsvarstyti keturi variantai:

— 0 variantas: dabartinė situacija nekeičiama, o tai – visiškai nepriimtina;

— 1 variantas: numatoma stiprinti dabartinės kontrolės ir koordinavimo sistemos mechanizmus ir nekeisti galiojančių teisės aktų. Taigi neatlikus jokių esminių pakeitimų išliktų tie patys trūkumai;

— 2 variantas: numatomas centralizuotos ES sistemos sukūrimas ir reikalavimas, kad privalomosios 90 dienų naftos atsargos būtų valstybės nuosavybė, o komercinės atsargos būtų atskirtos. Taip būtų daugiau galimybių spręsti tiekimo sutrikimų problemas, tačiau šis variantas kainuotų daugiau;

— 3 variantas: numatomas specialiųjų ES privalomųjų naftos atsargų sutelkimas, pasinaudojant dabartine sistema, ją pertvarkius. Šis variantas užtikrintų, kad prireikus būtų galima pasinaudoti papildomu naftos kiekiu, todėl atrodytų, kad tai tinkamiausias sprendimas.

4.3. Komisijos pasiūlymas remiasi trečiuoju variantu. Tačiau valstybių narių tėra reikalaujama sudaryti privalomąsias atsargas, kurių kiekis atitiktų 70 dienų suvartojimo arba 90 dienų importo kiekį, priklausomai nuo to, kuris kiekis didesnis. Valstybėms narėms nekeliamas reikalavimas sudaryti specialiąsias atsargas, nebent jos nuspręstų tai padaryti savo noru. Nustatomos kontrolę sugriežtinančios taisyklės, taip pat reikalaujama, kad kiekviena valstybė narė kasmet rengtų ataskaitą, kurioje būtų nurodyta privalomųjų atsargų laikymo vieta ir nuosavybė.

4.4. Planuojama labiau suderinti bendruosius atsargų laikymo reikalavimus su TEA reikalavimais.

4.5. Valstybės narės galės lanksčiau pasirinkti privalomųjų atsargų reikalavimų įgyvendinimo tvarką, be to, jos galės viena kitą įgalioti įgyvendinti atsargų valdymo užduotis.

4.6. Pasiūlyme nustatomos taisyklės ir procedūros, kurių reikėtų laikytis TEA veiksmų atveju (kai tarptautiniu mastu priimamas sprendimas dėl atsargų pateikimo naudoti). ES koordinuos TEA nepriklausančių valstybių narių dalyvavimą.

4.7. Praėjus trejiems metams Komisija gali pasiūlyti, kad dalis visų valstybių narių privalomųjų atsargų privaloma tvarka priklausytų vyriausybei arba agentūrai.

5. Bendrosios pastabos

EESRK, kaip ir Komisija, priimtinausiu laiko poveikio vertinimo 3 variantą, nes jam reikia mažiau investicijų nei 2 variantui. Šiuo metu atrodo, kad pastarasis variantas yra perdėtas, pirmiausia sąnaudų požiūriu. Atsižvelgdamas į apklausą, apie kurią kalbama prie pasiūlymo pridedamuose dokumentuose, Komitetas mano, kad specialiųjų atsargų – valstybėms narėms nuosavybės teise priklausančio naftos produktų kiekio – sudarymas gali prieštarauti būtinybei vienu metu ir galbūt tuose pačiuose rezervuaruose laikyti privalomąsias atsargas ir komercines atsargas.

5.1.1. Techniniu požiūriu šis variantas geriausias, nepaisant to, be abejo, jog tikrai būtina garantuoti, kad privalomosios atsargos, kurios laikomos kartu su komercinėmis atsargomis, būtų nuolat prieinamos. Bet kuriuo atveju reikėtų apsvarstyti kiekvienos iš išvardytų priemonių socialines ir ekologines pasekmes.

5.2. EESRK pritaria pasiūlymo tikslui, būtent spręsti naftos ir (arba) naftos produktų tiekimo sutrikimo problemas.

5.3. Komisija teisingai nurodo, kad prieinamos atsargos yra geriausia galima priemonė įveikti sunkiausius tiekimo sutrikimo padarinius naftos produktų rinkai (nors nereikėtų pamiršti, kad šiuo metu svarbesnis vaidmuo tenka dujų rinkai, apie kurią pasiūlyme nekalbama).

5.4. EESRK nepritaria pasiūlymui fiziškai atskirti privalomąsias ir komercines atsargas. Šias atsargas galima laikyti tose pačiose saugyklose arba rezervuaruose.

EESRK mano, kad reikėtų tęsti trijų kitų Komisijos paminėtų strategijų, kurias nuo 1974 m. vykdo TEA, įgyvendinimą ir jas stiprinti.

5.5.1. Reikėtų didinti vidaus gamybą. (Kai kurios valstybės narės to nedaro, o stengiasi išsaugoti strateginius rezervus žemėje arba palaikyti aukštesnes žalios naftos kainas).

5.5.2. Energetikoje reikėtų plačiau naudoti alternatyvias technologijas, pirmiausia stengiantis naudoti daugiau pirminiam kurui alternatyvių šaltinių gaminant elektros energiją. Tai pasiekti galima pakeičiant mazutą, kai techniniu, aplinkos apsaugos ir finansiniu požiūriu įmanoma, ypač gamtinėmis dujomis, taip pat akmens anglimi (šiuo atveju yra gerų švaraus anglies naudojimo perspektyvų) arba branduoliniu kuru (taip pat naudojant naujausios kartos technologijas).

Reikėtų mažinti vartojimą, ne tiek namų šildymo ar chemijos pramonės sektoriuose, kiek individualiojo transporto sektoriuje – to reikėtų siekti įgyvendinant globalią viešojo transporto propagavimo strategiją.

5.5.3.1. Strategija reikalinga, kadangi Europoje netrukus gali pritrūkti energijos atsargų, nors tokia rizika, kuri praėjusių metų vasarą atrodė neišvengiama, dabar yra mažiau aktuali. Ši strategija reikalinga ir dėl to, kad daugeliu požiūrių (ypač aplinkos apsaugos) individualusis transportas pasiekė tokį mastą, kad reikia gerai apgalvoti galimus būdus atkurti prarastą pusiausvyrą.

6. Konkrečios pastabos

6.1. Pasiūlyme reikėtų aiškiau apibrėžti, kuo skiriasi specialiosios atsargos (9 straipsnis) nuo privalomųjų atsargų (3 straipsnis), nurodant, ar šios dvi atsargų kategorijos labiausiai skiriasi tik tuo, kad valstybės narės privalo jas sudaryti, arba paaiškinant, ar skirtingos apibrėžtys reiškia, kad kalbama apie tam tikrų naftos produktų atsargas, leidžiant kiekvienai valstybei narei savo nuožiūra spręsti, ar prisiimti įsipareigojimą kaupti kitų naftos produktų atsargas, kurios šiuo atveju nebūtų privalomosios atsargos. Neaišku, kodėl į atsargų sąrašą įrašyti tam tikri naftos produktai arba savybės, o kiti į šį sąrašą nepatenka.

6.2. Netinkamai apibrėžta vieta, kurioje būtina laikyti privalomąsias atsargas (3 straipsnis), pirmiausia dėl frazės „visoje Bendrijos teritorijoje“ vartojimo. Be to, galbūt būtų tikslinga nurodyti ir laikymo vietai aktualias klimato bei geografines sąlygas, taip pat jungtis su transeuropiniu energetikos (TEN-E) tinklu, jeigu ateityje tokios jungtys būtų naudojamos ir naftai, tuo užtikrinant, kad prireikus visos valstybės narės galėtų tinkamai pasinaudoti atsargomis. Būtų tikslinga atsargų laikymo prievolę nustatyti keletui skirtingų valstybių narių, galbūt netgi rotacijos principu.

6.3. 5 straipsnio tekstas turėtų būti aiškesnis, nes šiuo metu jis yra dviprasmiškas. Ypač viena kitai prieštarauja 1 ir 2 dalis. 5 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų nuolatinę fizinę prieigą prie jų teritorijose esančių naftos produktų privalomųjų ir specialiųjų atsargų, tačiau pagal 2 dalies nuostatas panašu, kad nesant vienodos sistemos, šios valstybės narės gali pačios priimti sprendimus dėl atsargų paskyrimo ir panaudojimo.

6.4. Būtų prasminga suformuluoti vienodus reikalavimus, kurių privalėtų laikytis kiekviena centrinė saugykla nustatydama atsargų pateikimo sąlygas (7 straipsnio 4 dalis).

6.5. Koordinavimo grupei (18 straipsnis) nustatyti palyginti kuklūs uždaviniai, nes jie apsiriboja pagalba atliekant su patikimu aprūpinimu nafta ir naftos produktais susijusios padėties Bendrijoje (kur už kontrolę vis dėlto atsakinga Komisija) tyrimus bei šios srities priemonių koordinavimo ir taikymo palengvinimu. Grupei reikėtų pavesti daugiau funkcijų, pavyzdžiui, tikrinti ir kontroliuoti atsargas ir procedūras (gal net suteikti jai tikros agentūros statusą).

6.6. Neaiškiai apibrėžtos „reikiamos“ priemonės, kurių valstybės narės turi imtis rimto tiekimo sutrikimo atveju (21 straipsnis). Reikėtų iš anksto patikslinti, kokią procentinę dalį žalios naftos ir naftos produktų turi pateikti naudoti kiekviena valstybė narė arba kiek reikėtų sumažinti vartojimą kiekvienoje valstybėje narėje. Tai turėtų būti tolygu arba bent jau proporcinga turimų atsargų arba suvartojamų atsargų kiekiui. Be to, atsižvelgiant į tai, kad atsargos reikalingos norint užtikrinti savitarpio pagalbą Europos Sąjungoje, reikėtų geriau apibrėžti savitarpio pagalbos ir valstybių narių atsiskaitymo būdus sutrikimo atveju formas, pirmiausia ES šalių gamintojų įsipareigojimus. Be to, kad Europa priartėtų prie piliečių, Europos visuomenę reikėtų informuoti apie tokius svarbius klausimus.

6.7. EESRK mano, kad sutrikus tiekimui atsargos neturėtų būti skirtos tik viešajam keleiviniam transportui arba prekių vežimui – reikėtų užtikrinti atsargas visuomeninių pastatų šildymui, pirmiausia viešųjų paslaugų sektoriuje, pavyzdžiui, mokyklose ir ligoninėse. Taip pat reikėtų užtikrinti naftos chemijos pramonės aprūpinimą.

6.8. Norint suderinti TEA susitarime nustatytas procedūras (21 straipsnio 3 dalis), šalys, kurios priklauso ir Europos bendrijai, ir TEA, gali panaudoti savo specialiąsias atsargas (kai jos sudaromos) ir atitinkamas privalomąsias atsargas tarptautiniams įsipareigojimams vykdyti. Tokiu atveju gali susidaryti situacija, kad veiksmų imsis tik tos šalys, kurios priklauso ir Europos bendrijai, ir TEA. Kad to išvengtumėme, galbūt būtų geriau nustatyti privalomą reikalavimą visoms ES valstybėms narėms sudaryti specialiąsias atsargas arba naudoti jau sudarytas atsargas ir, laikantis subsidiarumo principo, tas atsargas perduoti vien Komisijos žinion, kad jas tvarkytų koordinavimo grupė.

6.9. Neaišku, kam bus taikomos 22 straipsnyje numatytos nuobaudos: jeigu jos bus skiriamos tik įmonėms, reikėtų, kad valstybės narės nustatytų nuobaudų dydį ir būtų atsakingos už baudų surinkimą. Jeigu baudos bus skiriamos pačioms valstybėms narėms, jų dydį reikėtų patikslinti ir reglamentuoti Bendrijos lygmeniu.

6.10. Netikslinga kurti specialaus Komisijai padėsiančio komiteto (24 straipsnis), nebent tai būtų jau numatytas komitetas arba koordinavimo grupė. Be to, 24 straipsnyje nėra nurodytos komiteto pareigos, taip pat nenustatyta jo narių atrankos tvarka, taip pat neaišku, koks turėtų būti narių skaičius. Straipsnyje taip pat nekalbama apie komiteto finansavimo tvarką. Pasiūlyme tiksliai ir aiškiai nenurodyti skirtumai tarp kontrolę vykdančių Komisijos darbuotojų (19 straipsnis), koordinavimo grupės (18 straipsnis) ir komiteto (24 straipsnis). EESRK reiškia nepasitenkinimą šiuo trūkumu, nes tai visiškai neprisideda prie skaidrumo ar demokratijos stiprinimo.