Apskaičiuota, kad 2016 m. pabaigoje ES teritorijoje iš viso buvo 3 466 000 m3 radioaktyviųjų atliekų (per trejus metus šis kiekis padidėjo 4,6 %), o tai vidutiniškai sudarė maždaug 7 litrus vienam ES gyventojui. 71,6 % šio kiekio buvo sudėta į atliekynus (per trejus metus šis rodiklis padidėjo 7 %). Taigi tose valstybėse narėse, kuriose į atliekynus galima dėti labai mažo aktyvumo ir mažo aktyvumo atliekas, procesas nuo susidarymo iki dėjimo į atliekynus atrodo iš esmės sklandus. Palyginti su 2013 m., vidutinis saugomų radioaktyviųjų atliekų kiekis (983 000 m3) reikšmingai nepakito. Daugiau informacijos žr. 1–3 langeliuose.

Per šį ataskaitų teikimo ciklą Komisija pastebėjo, kad pagerėjo aprašo duomenų kokybė, ypač prognozuojant būsimą atliekų kiekį. Trečdalis valstybių narių (daugiausia tų, kuriose vykdomos branduolinės programos) pateikė išsamią aprašo informaciją. Tačiau dauguma likusių valstybių narių pateikė ataskaitas ta pačia forma, kaip ir per pirmąjį ataskaitų teikimo ciklą ir jų aprašų ataskaitos buvo neišsamios.

Per ankstesnį ataskaitų teikimo ciklą Komisija pabrėžė, kad svarbu parengti išsamų ir naujausią aprašą, kuriuo remdamosi valstybės narės galėtų nustatyti tinkamas nacionalines programas, apskaičiuoti išlaidas ir parengti susijusias saugaus ir atsakingo panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo koncepcijas ir planus. Siekdamos padėti valstybėms narėms šioje srityje, Komisijos tarnybos bendradarbiauja su Tarptautine atominės energijos agentūra (TATENA) ir EBPO Branduolinės energijos agentūra (NEA), kad nustatytų suderintą ataskaitose pateiktinų nacionalinių aprašų duomenų rinkinį ir remia TATENA suderintos ataskaitų teikimo priemonės kūrimą. Komisija taip pat atlieka nacionalinių aprašų lyginamąją analizę , siekdama nustatyti bendrus atliekų klasifikavimo aspektus, geriausią patirtį ir uždavinius, susijusius su duomenų rinkimu ir tvarkymu, taip pat esamo ir būsimo kiekio apskaičiavimą, įskaitant neapibrėžtumo nustatymą ir pašalinimą.

Pagal Direktyvą reikalaujama, kad Komisija periodiškai teiktų skaidrią ir išsamią Sąjungos masto panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų aprašų apžvalgą, kurioje, be kita ko, aptartų ateities perspektyvas. Tai labai svarbi informacija siekiant nustatyti, ar valstybės narės ėmėsi pagrįstų veiksmų savo nacionalinėje politikoje ir programose, kad ateities kartoms nebūtų nepagrįstai užkrauta našta, susijusi su panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymu.

Ataskaitos teikimo metu veikė 126 branduoliniai reaktoriai, kurių bendras pajėgumas sudarė apie 119 GWe, 90 branduolinių reaktorių buvo uždaryta, o 3 reaktorių eksploatavimas buvo nutrauktas. Be to, 19 valstybių narių turėjo 82 tyrimų reaktorius (jie buvo veikiantys, vyko ilgalaikis jų uždarymo procesas ar jų eksploatacija buvo nutraukiama). Todėl ir toliau susidarys panaudotas kuras ir radioaktyviosios atliekos, ir reikės užtikrinti jų saugų ir ilgalaikį tvarkymą iki dėjimo į atliekynus.

Radioaktyviųjų atliekų susidaro visose valstybėse narėse vykdant įvairią veiklą: nuo medicinos sektoriaus veiklos iki elektros energijos gamybos. Be to, panaudotą branduolinį kurą savo teritorijoje tvarko 21 valstybė narė. Dėl radiologinių savybių ir galimo pavojaus darbuotojams, plačiajai visuomenei ir aplinkai, būtina užtikrinti saugų šios medžiagos tvarkymą nuo pat jos susidarymo iki dėjimo į atliekynus. Tam reikia jai neleisti plisti ir ją ilgam laikotarpiui izoliuoti nuo žmonių ir gyvenamosios aplinkos.

Siekdamos ateities kartoms nepagrįstai neužkrauti naštos, valstybės narės turi dar labiau įsipareigoti kuo greičiau parengti ilgalaikius vidutinio aktyvumo atliekų, didelio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo sprendimus ir, be kita ko, imtis mokslinių tyrimų, plėtros ir demonstracinės veiklos. Turėtų būti imtasi visų būtinų priemonių siekiant politiniu ir techniniu lygmeniu užtikrinti, kad ateityje nebūtų per daug vėluojama įgyvendinti projektus. Todėl, siekdamos paspartinti įgyvendinimą, visos valstybės narės turėtų optimizuoti planavimą, skirti pakankamai išteklių, vykdyti reikiamą mokslinių tyrimų ir mokymo veiklą ir įtraukti visuomenę bei suinteresuotuosius subjektus.

Pagrindiniai uždaviniai, kuriuos Komisija nustatė 2017 m., buvo susiję su konkrečių dėjimo į atliekynus koncepcijų ir planų, skirtų vidutinio aktyvumo atliekoms, didelio aktyvumo atliekoms ir panaudotam kurui, trūkumu daugumoje valstybių narių, dažnai dėl būtinybės priimti politinius sprendimus ar parinkti vietas. Nepaisant to, kad per pastaruosius trejus metus buvo priimtos arba atnaujintos nacionalinės programos, reikšmingos pažangos šioje srityje iš esmės nebuvo padaryta.

Apskritai, palyginti su ankstesne ataskaita, labai mažo ir mažo aktyvumo atliekų dėjimo į atliekynus padėtis lieka nepakitusi: 12 valstybių narių veikia daugiau nei 30 dėjimo į atliekynus įrenginių. Maždaug pusė valstybių narių planuoja per ateinantį dešimtmetį pastatyti naujų atliekynų. Likusios valstybės narės konkrečių planų neturi.

Kaip pranešta 2017 m., dėti į atliekynus labai mažo aktyvumo atliekas ir mažo aktyvumo atliekas galima daugumoje valstybių narių, eksploatuojančių branduolines elektrines. Pažanga įrengiant naujus atliekynus daroma toje pačioje grupėje valstybių narių, o kitos vis dar turi parengti konkrečius dėjimo į atliekynus planus. Be to, kelios valstybės narės pranešė, kad vėluojama pradėti eksploatuoti planuojamus paviršinius įrenginius.

Numatoma, kad dėl planuojamo keleto branduolinių įrenginių uždarymo ir eksploatavimo nutraukimo atliekų kiekis per ateinantį dešimtmetį gerokai padidės Numatoma, kad iki 2030 m. labai mažo aktyvumo atliekų kiekis išaugs dvigubai, o kitų klasių atliekų – 20–50 %. Todėl reikėtų skirti dėmesio radioaktyviųjų atliekų mažinimui jų susidarymo vietoje, alternatyvių sprendimų iki radioaktyviųjų atliekų dėjimo į atliekynus rengimui ir įgyvendinimui siekiant sumažinti atliekų kiekį, taip pat naujų saugyklų ar atliekynų įrengimui.

Kaip ir per ankstesnį ataskaitų teikimo ciklą, valstybių narių pateiktos informacijos išsamumo lygis labai skiriasi, visų pirma kalbant apie atliekas, susidariusias dėl radioaktyviųjų medžiagų naudojimo su elektros energijos gamyba nesusijusiais tikslais ir branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimo. Kadangi dauguma nacionalinių programų apima daugiau nei 100 metų trukmės laikotarpius, valstybės narės raginamos parengti laikotarpio iki 2050 m. įverčius ir kiek įmanoma sumažinti Komisijos pastebėtus neapibrėžtumo atvejus.

Vidutinio aktyvumo atliekos ir didelio aktyvumo atliekos susidaro ir yra saugomos daugiausia valstybėse narėse, kuriose vykdomos branduolinės energijos programos. 2016 m. pabaigoje ES buvo saugoma apie 58 000 tHM panaudoto branduolinio kuro (per trejus metus šis kiekis padidėjo 7 %). Apie 1,5 % šio panaudoto branduolinio kuro buvo saugoma Rusijos Federacijoje laukiant, kol jis bus perdirbtas, o numatoma po proceso susidariusi medžiaga turi būti grąžinta į ES po 2024 m.

Apskritai valstybės narės licencijos turėtojams nustatė teisinius reikalavimus numatyti ir nuolat užtikrinti pakankamai finansinių ir žmogiškųjų išteklių. To nepadarė penkios šalys ir 2018 m. prieš jas buvo pradėtos pažeidimo nagrinėjimo procedūros. Tinkamai įvertinti licencijos turėtojų finansinių ir žmogiškųjų išteklių būklę sunku dėl ribotos valstybių narių nacionalinėse ataskaitose pateiktos informacijos (šią informaciją pateikė mažiau nei trečdalis valstybių narių). Geras pavyzdys: kelios valstybės narės, siekdamos užtikrinti ilgalaikį saugų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą, įtraukė bankroto atveju taikytinas nuostatas ir priemones. Komisija ragina valstybes nares pateikti daugiau informacijos šiais klausimais per kitą ataskaitų teikimo ciklą.

Kaip ir per ankstesnį ataskaitų teikimo ciklą, visos valstybės narės pranešė apie teisinius reikalavimus siekiant užtikrinti, kad pagrindinė atsakomybė už panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą tektų licencijos turėtojams.

Pusė valstybių narių pranešė apie savo kompetentingoms reguliavimo institucijoms skirtus finansinius išteklius. Kadangi kai kuriais atvejais valstybės narės pagal Jungtinę konvenciją teikiamoje ataskaitoje pateikia daugiau informacijos, Komisija ragina jas ta ataskaita pasinaudoti ir pateikti reikiamą informaciją pagal Direktyvos 14 straipsnio 1 dalį, kaip reikalaujama. Apskritai, per kitą ataskaitų teikimo ciklą būtina pateikti išsamesnės informacijos.

Komisija pažymi, kad nuo pirmojo ataskaitų teikimo ciklo buvo padaryta reikšminga pažanga rengiant ir priimant nacionalines panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų programas. Iki šiol visos valstybės narės pranešė apie savo galutines nacionalines programas, išskyrus Italiją. Po pirmosios 2017 m. gegužės mėn. pateiktos Komisijos ataskaitos penkios valstybės narės pranešė apie savo naujas programas, o šešios – apie atnaujintas programas. 2018 m. Komisija kreipėsi į ES Teisingumo Teismą su ieškiniu prieš tris valstybes nares dėl nepranešimo apie savo nacionalines programas. Du iš šių ieškinių Komisija atsiėmė po to, kai valstybės narės pranešė apie savo galutines programas, o 2019 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismas patenkino Komisijos reikalavimus priimdamas sprendimą byloje prieš Italiją.

Nors kelios šalys svarsto galimybę priimti bendrą sprendimą dėl dėjimo į atliekynus, ypač dėl didelio aktyvumo atliekų ir panaudoto kuro, per pastaruosius trejus metus reikšmingų praktinių pokyčių šioje srityje iš esmės nepastebėta. Šios galimybės perspektyvas riboja teisės aktais nustatytas draudimas importuoti radioaktyviąsias atliekas, galiojantis maždaug pusėje valstybių narių.

2017 m. Komisija paragino valstybes nares pranešti apie taikomus mechanizmus, kuriais užtikrinamas visuomenės dalyvavimas sprendimų priėmimo procese – ne vien viešose konsultacijose, bet ir darbo grupių, patariamųjų įstaigų arba nacionalinių komisijų veikloje. Iki šiol visose nacionalinėse ataskaitose ir nacionalinėse programose, apie kurias pranešta, pateikiama išsami informacija apie skaidrumo užtikrinimo priemones reglamentuojančią politiką ir teisinę sistemą. Valstybės narės informuoja visuomenę interneto svetainėse, teikdamos pranešimus, pasinaudodamos žiniasklaida ir t. t., taip pat konsultuojasi su visuomene ir suinteresuotaisiais subjektais pasitelkdamos įvairius visuomenės informavimo mechanizmus. Daugiau kaip pusė valstybių narių atliko strateginį savo nacionalinių programų poveikio aplinkai vertinimą, o daugiau kaip du trečdaliai rengia konsultacijas su visuomene per poveikio aplinkai vertinimą prieš išduodamos branduolinių ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginių licencijas.

Atsižvelgiant į šiuo metu daugelyje valstybių narių atliekamą sąnaudų įverčių peržiūrą ir į tai, kad reikia didinti pasitikėjimą rezultatais, valstybės narės turi išsamiai įvertinti nacionalinių programų sąnaudas, apibūdindamos to vertinimo pagrindą ir prielaidas ir nurodydamos, kaip sąnaudos keičiasi einant laikui. Šis vertinimas turėtų apimti visus radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo etapus, per kuriuos sąnaudos padengiamos privačių subjektų, dėl kurių veiklos susidaro atliekos, ir valstybės biudžeto lėšomis. Komisija mano, kad reikia papildomos informacijos ir analizės.

Visų pirma, Komisija ragina valstybes nares, kurios to dar nepadarė, kuo greičiau priimti sprendimą dėl radioaktyviųjų atliekų, visų pirma vidutinio ir didelio aktyvumo atliekų, šalinimo politikos, koncepcijų ir planų. Valstybės narės, kurios svarsto priimti bendrus sprendimus, turėtų susivienyti ir imtis praktinių priemonių, įskaitant su konkrečia vieta susijusius klausimus.

Per pastaruosius trejus metus valstybės narės ėmėsi įvairių veiksmų, kad parodytų, jog jos ėmėsi pagrįstų veiksmų, siekdamos užtikrinti, kad ateities kartoms nebūtų perkelta nepagrįstos naštos, o radioaktyviosios atliekos ir panaudotas branduolinis kuras būtų tvarkomi saugiai. Palaipsniui įgyjama patirties eksploatavimo nutraukimo ir atliekų tvarkymo srityje, todėl sudaromos geresnės sąlygos nustatyti veiksmingas politikos priemones, kuriomis būtų užtikrinamas saugus ir laiku atliekamas eksploatavimo nutraukimas ir atliekų šalinimas. Tačiau šito nepakanka. Šis antrasis ataskaitų teikimo ciklas patvirtino Komisijos nuomonę, pateiktą Tarybai ir Parlamentui 2017 m., nes valstybės narės turi toliau spartinti pagrindinių uždavinių sprendimą.

Valstybės narės padarė reikšmingą pažangą planuodamos ir atlikdamos nacionalinių programų ir (arba) nacionalinių sistemų įsivertinimus ir tarpusavio vertinimus. Šešios valstybės narės užbaigė ARTEMIS priežiūros misijas 2017–2019 m., o keturios planavo jas surengti iki 2019 m. pabaigos. Dauguma likusių valstybių narių (išskyrus tris) parengė tokių tarpusavio vertinimų grupių vizitų tvarkaraštį iki 2023 m. rugpjūčio mėn. Tos trys valstybės narės turėtų imtis būtinų priemonių, kad būtų laiku atliekami įsivertinimai ir būtų kviečiama tokius vertinimus atlikti. Be to, nors IRRS ir ARTEMIS ataskaitos yra viešai prieinamos daugumoje valstybių narių, valstybės narės turi pranešti apie tokių vertinimų rezultatus ir savo planus įgyvendinti rekomendacijas ir pasiūlymus pagal Direktyvos 14 straipsnio 3 dalį.

Panašiai kaip ir per pirmąjį ataskaitų teikimo ciklą, dauguma valstybių narių pateikė informaciją apie atliktus reguliavimo institucijų įsivertinimus ir tarptautinius tarpusavio vertinimus (IRRS). Iki šiol visos ES valstybės narės surengė arba planuoja surengti IRRS priežiūros misijas.

Valstybės narės turi parengti, įgyvendinti ir peržiūrėti pagrindinius veiklos rodiklius, susijusius su savo nacionalinių programų apimtimi ir mastu, ir per kitą ataskaitų teikimo ciklą 2021 m. pateikti Komisijai daugiau informacijos apie rezultatus. Komisijos tarnybos planuoja padėti valstybėms narėms spręsti šį uždavinį 2020 m. atlikdamos tyrimą ir remdamosi 2017 m. lapkričio mėn. surengto Komisijos praktinio seminaro apie patirtį, įgytą įgyvendinant Direktyvą, išvadomis.

Palyginti su priimtomis programomis, valstybės narės, vykdančios visas atliekų rūšis apimančias aiškias dėjimo į atliekynus programas, pranešė apie nežymų vėlavimą, kuris šiuo metu nedaro poveikio bendram nacionalinių programų įgyvendinimui. Be to, apie kelerių metų vėlavimą pranešė ir valstybės narės, parengusios geologinių atliekynų vietos atrankos ir plėtros planus. Tai būtina stebėti siekiant užtikrinti, kad dėl šio vėlavimo nebūtų atidedami sprendimai ir ateities kartoms nebūtų nepagrįstai užkrauta našta. Tolesnio vėlavimo atveju valstybės narės turėtų įvertinti pasekmes, įskaitant savo nacionalinių programų sąnaudas.

Komisija atkreipia dėmesį į skirtingus nacionalinių programų įgyvendinimo etapus. Kelios valstybės narės pranešė kelerius metus vėluojančios įgyvendinti programas, įskaitant pirmųjų geologinių atliekynų įrengimą. Daugumoje valstybių narių dar reikia parengti ir įgyvendinti aiškius pagrindinius veiklos rezultatų rodiklius, kad būtų galima veiksmingai ir skaidriai stebėti pažangą ir užtikrinti, kad darbai būtų vykdomi laiku.

Be to, turėtų būti pagerintos aprašo prognozės, susijusios su nacionalinių programų taikymo sritimi, įskaitant eksploatavimo nutraukimo atliekas, įstaigų atliekas ir aplinkos sutvarkymo veiklos atliekas, taip pat turi būti pateikti geresni įrodymai, jog turima pakankamų saugojimo ir šalinimo pajėgumų.

Komisija pažymi, kad valstybės narės turi imtis tolesnių veiksmų, kad pateiktų paaiškinimų dėl kompetentingos reguliavimo institucijos funkcinio nepriklausomumo, jį įrodytų ar užtikrintų. Kai kurios valstybės narės taip pat turi nustatyti tinkamas nuostatas, pagal kurias kompetentingoms nacionalinėms institucijoms būtų skirta pakankamai finansinių ir žmogiškųjų išteklių.

Nuolatinė nacionalinių programų peržiūra ir atnaujinimas, atsižvelgiant į įsivertinimo ir tarptautinio tarpusavio vertinimo rezultatus, tebėra labai svarbūs stiprinant suinteresuotųjų subjektų pasitikėjimą šių medžiagų tvarkymu ES. Svarbių veiksmų imtasi atliekant ir planuojant įsivertinimus ir tarptautinius tarpusavio vertinimus, kad kompetentingos institucijos ir nacionalinių sistemų bei nacionalinių programų subjektai galėtų pasinaudoti geriausia praktika ir tarptautiniais saugos standartais šioje srityje. Komisija ragina valstybes nares dalytis šių peržiūrų rezultatais, vesti skaidrų dialogą su suinteresuotaisiais subjektais ir sudaryti palankesnes sąlygas keistis geriausia patirtimi ir žiniomis ES lygmeniu.

Įgyvendinant ilgalaikius didelio ir vidutinio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo sprendimus labai svarbūs tebėra moksliniai tyrimai, technologinė plėtra ir mokymas.

Daugelis valstybių narių turi pagerinti savo nacionalinių ataskaitų, kurias jos teikia Komisijai, kokybę. Kai trūksta informacijos arba kartojama per ankstesnį ataskaitų teikimo ciklą pateikta informacija, taip pat kai išvardijami reikalavimai, bet nenurodoma vietoje daroma pažanga, Komisija negauna būtinos informacijos, kad galėtų teikti ataskaitas ES lygmeniu.

Siekdama užtikrinti, kad būtų visiškai laikomasi Direktyvos reikalavimų, susijusių su nacionalinės teisės aktais ir nacionalinėmis programomis, Komisija per praėjusį ataskaitų teikimo ciklą inicijavo kelias pažeidimo nagrinėjimo procedūras prieš valstybes nares. Be to, ji ėmėsi teisinių veiksmų prieš tris valstybes nares, kurios nepranešė apie savo nacionalines programas, ir vienoje iš šių bylų Teisingumo Teismas priėmė sprendimą, kuriuo patenkinti Komisijos reikalavimai. Komisija imsis tolesnių veiksmų ir toliau sieks padėti valstybėms narėms visapusiškai taikyti Euratomo teisės aktus, reglamentuojančius atsakingą ir saugų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą.