LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 19/22

Paraiškos paskelbimas pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos 6 straipsnio 2 dalį

(2008/C 19/11)

Šis paskelbimas suteikia teisę užprotestuoti paraišką pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 (1) 7 straipsnį. Prieštaravimo pareiškimai turi būti pateikti Komisijai per šešis mėnesius nuo šio paskelbimo datos.

SANTRAUKA

TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 510/2006

„LAPIN PORON LIHA“

EB Nr. FI/PDO/005/0352/15.07.2004

SKVN (X) SGN ( )

Ši santrauka, kurioje pateikiami pagrindiniai produkto specifikacijos elementai, parengta tik informacijai.

1. Kompetentinga valstybės narės įstaiga

Pavadinimas: Maa- ja metsätalousministeriö Adresas: PL 30 FI-00023 Valtioneuvosto Telefonas: (358-9) 1605 42 78 Faksas: (358-9) 1605 34 00 El. paštas: Maija.Heinonen@mmm.fi

2. Grupė

Pavadinimas: Paliskuntain yhdistys Adresas: Koskikatu 33 A FI-96100 Rovaniemi Telefonas: (358-16) 331 60 00 Faksas: (358-16) 331 60 60 El. paštas: Matti.Sarkela@paliskunnat.fi Sudėtis: Gamintojai ir (arba) perdirbėjai ( X ) Kiti ( )

3. Produkto rūšis

1.1 klasė Šviežia mėsa (ir subproduktai)

4. Specifikacija

(Reglamento (EB) Nr. 510/2006 4 straipsnio 2 dalyje pateiktų reikalavimų santrauka)

4.1. Pavadinimas: „Lapin Poron liha“

4.2. Apibūdinimas: Pavadinimas Lapin Poron liha vartojamas Laplandijos šiaurinių elnių mėsos produktams maisto prekyboje ir rinkodaroje žymėti. Nuoroda apima šiaurinių elnių jauniklių iki vienerių metų amžiaus ir vyresnių kaip vienerių metų amžiaus suaugusių šiaurinių elnių (patelių, kastruotų ir nekastruotų patinų) skerdeną, taip pat jos dalis (gabalus). Laplandijos šiaurinių elnių mėsa parduodama nepjaustyta, skerdenos pusėmis ir ketvirčiais arba supjaustyta skerdenos ir raumenų dalimis, skirtomis tiesiogiai vartoti arba saugoti.

Šiaurinis elnias (Rangifer tarandus tarandus L.) – tradiciškai laikomas, privačiai valdomas pusiau laukinis ūkinės paskirties gyvūnas iš Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorijos. Tai ilgakojis, keturpirštis elninių šeimos (Cervidae) gyvūnas, žolėdis ir atrajotojas.

Šiaurinio elnio mėsa yra minkšta, tamsios spalvos ir žvėrienos skonio. Šiaurinio elnio mėsos skaidulos yra plonesnės nei jautienos ar briedienos. Švelni šiaurinio elnio mėsa turi didelę energetinę vertę, kuri beveik prilygsta riebesnei jautienai. Šiaurinio elnio mėsoje yra nedidelis riebalų kiekis. Ypač mažai riebalų yra išpjovoje (be plėvelės) arba šoninio apvaliojo kumpio gabaluose. Riebalai sudaro matomą sluoksnį ant šoninio apvaliojo kumpio ir nugaros. Šiaurinio elnio riebaluose yra didelis neprisotintų riebiųjų rūgščių kiekis. Naudingą poveikį turinčius šiaurinio elnio mėsos riebalus galima palyginti su žuvies taukais. Šiaurinio elnio riebaluose ir kraujyje taip pat yra didelis polineprisotintų riebiųjų rūgščių kiekis. Šiaurinio elnio mėsoje yra net 50–60 % neprisotintų oleino rūgščių, kurios, kaip nustatyta, mažina pavojingą mažo tankio lipoproteinų (LDL) cholesterolio koncentraciją.

Šiaurinio elnio mėsoje yra didelis baltymų kiekis (apie 23 %) ir daug laisvųjų aminorūgščių. Šiaurinio elnio mėsoje labai daug vitaminų, svarbiausi – dauguma B grupės vitaminų. Be to, taip pat yra didelis A ir E vitaminų kiekis. Vitamino E kiekis yra apytikriai 0,5 μg/100 g. Vitamino C kiekis šiaurinio elnio mėsoje yra 4–5 kartus didesnis negu jautienoje.

Mineralų ir mikroelementų kiekiai šiaurinio elnio mėsoje taip pat didesni negu kitų gyvūnų mėsoje. Šiaurinio elnio mėsoje yra didelis kalio, kalcio, magnio, fosforo, sieros, silicio, mangano, cinko ir vario kiekis. Palyginti su jautiena ir kiauliena, šiaurinio elnio mėsoje ypač daug geležies, t. y. 3–5 mg/100 g. Mėsoje yra labai didelis vario ir seleno kiekis. Seleno kiekis yra 5–10 kartų didesnis negu jautienoje.

Vitaminų kiekiai jauniklių mėsoje yra didesni nei suaugusių šiaurinių elnių mėsoje, ir didžiausi jie yra skerdimo metu rudenį. Rudenį baltymų kiekis jauniklių mėsoje yra 2–3 % didesnis negu šiaurinių elnių patelių mėsoje. Pelenų, magnio ir kalio kiekiai jauniklių mėsoje kiek didesni nei šiaurinių elnių patelių. Riebalų kiekis jauniklių mėsoje yra mažesnis nei suaugusių gyvūnų, taip pat mažesnė jų energetinė vertė. Vandens kiekis mėsoje priklauso nuo gyvūno amžiaus, mitybos būklės ir skerdimo laiko. Vidutinis vandens kiekis suaugusio šiaurinio elnio mėsoje yra 69 %, o jauniklių mėsoje – 71–75 %.

Įvairios komercinių mėsos rūšių charakteristikos yra nustatytos Šiaurinių elnių bandų savininkų asociacijos šiaurinių elnių pramonės (PE-P5) 2005 m. šiaurinių elnių mėsos klasifikacijoje, kurioje suaugusių šiaurinių elnių ir jauniklių mėsa yra suskirstyta pagal tinkamiausius vartojimo būdus.

4.3. Geografinė vietovė: Tradicinė Lapin Poron liha gamybos vietovė – Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorija, esanti gana toli šiaurėje, tarp 65° ir 70° šiaurės platumos. Pagal Suomijos šiaurinių elnių auginimo įstatymą (Nr. 848/1990) teritorijai priklauso Laplandijos provincija (išskyrus Kemio bei Tornijo miestus ir Keminmos savivaldybę), Oulu provincijos Hiuriunsalmio, Kuivaniemio, Kūsamo, Pudasjervio, Suomusalmio, Taivalkoskio ir Ililio savivaldybės ir vietovės į šiaurę nuo Kyminginjokio upės ir Puolankos–Hiuriunsalmio kelio Puolankos, Utajervio ir Ilikyminkio savivaldybėse.

4.4. Kilmės įrodymas: „Lapin Poron liha“ etiketei gauti:

Šiaurinių elnių mėsa, kurią apima nuoroda, – tai 4.3 skirsnyje apibrėžtoje vietovėje gimusių ir užaugintų šiaurinių elnių, kurie pavasarį, vasarą, rudenį, o kai kurie iš jų – ir ankstyvą žiemą prieš skerdimą laisvai ganosi natūraliose ganyklose, mėsa.

Pagal taisykles, nurodymus ir pramonės rekomendacijas šiaurinių elnių mėsos gamyba ir apdorojimas apima šiaurinių elnių laikymą, skerdimą, vežimą, perdirbimą (pjaustymą), pakavimą ir saugojimą.

Šiaurinių elnių mėsa iš Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorijos turi būti perdirbama (pjaustoma) ir pakuojama apibrėžtoje geografinėje vietovėje, t. y. šiaurinių elnių auginimo teritorijoje.

Šiaurinių elnių mėsą gamina Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorijoje gyvenantys profesionalūs šiaurinių elnių augintojai, susipažinę su šiaurinių elnių auginimą reglamentuojančiais teisės aktais ir veikiantys organizuotai, kaip reikalaujama pagal Suomijos šiaurinių elnių auginimo teisės aktus.

Kilmės kontrolė

Pagal Suomijos šiaurinių elnių auginimo įstatymus šiaurinio elnio savininkas paženklina gyvūną ausų įsagais vos jam gimus arba bent ne vėliau kaip jį pateikus skersti.

Skersti atrinkti ir nuo paliekamų gyvūnų atskirti šiauriniai elniai juos rūšiuojant ganykloje yra paženklinami skerdyklos ausų įsagais, pagal kuriuos skersti numatomam gyvūnui suteikiamas numeris. Skerdena su šiuo numeriu tiekiama iki supjaustymo. Supjaustytai mėsai skiriamas pjaustymo ir perdirbimo partijos numeris, kuris lydi produktą iki vartotojo. Mėsos išpjaustymo cechai ir mėsos produktų gamyklos privalo registruoti skerdenas ir kitą į cechus ar gamyklas patenkančią mėsą, taip pat ir savo išsiunčiamą mėsą. Mėsos pjaustymo cechus ir mėsos produktų gamyklas prižiūri savivaldybės priežiūros institucijos.

Skerdyklos vadovas ir veterinarijos inspektorius skerdyklose stebi šiaurinių elnių skerdimą. Skerdimas atliekamas pagal Reglamentą (EB) Nr. 854/2004 ir Žemės ūkio ir miškininkystės ministerijos potvarkį Nr. 38/EEO/2006 dėl mėsos tikrinimo. Leidžiama šiaurinių elnių mėsą vartotojams parduoti tiesiogiai iš skerdimo arba gamybos vietos (pvz., rūšiavimo punkto arba šiaurinių elnių ūkio).

Gyvūnai yra auginami, skerdžiami ir skerdena perdirbama (supjaustoma) pagal Bendrijos teisės aktus, juos paremiančius nacionalinės teisės aktus ir iš dalies – pagal Šiaurinių elnių bandų savininkų asociacijos pateiktas rekomendacijas. Priežiūrą vykdo Suomijos maisto saugos institucija Evira, kuri pavaldi kompetentingoms ministerijoms. Už kontrolę atsako vietos maisto institucijos ir kiekvienos provincijos valdžia.

4.5. Gamybos būdas: 2005–2006 šiaurinių elnių auginimo metais laikotarpiui po žiemos Suomijoje buvo palikti 200 196 šiauriniai elniai (šiauriniams elniams veisti). Jie atsivedė iš viso 116 488 jauniklius, iš kurių 94 155 rudenį ir ankstyvą žiemą buvo paskersti. Iš suaugusių šiaurinių elnių (patelių, nekastruotų ir kastruotų patinų) 30 038 buvo paskersti rudenį ir ankstyvą žiemą.

Apie 70–75 % skerdžiamų gyvūnų yra 5–8 mėnesių jaunikliai, kurių skerdimo svoris – apie 22 kg. Vidutinis paskerstos suaugusios patelės svoris yra apie 35 kg; didžiausio šiaurinio elnio patino skerdimo svoris gali būti 70–80 kg.

Skerdimo norma pagal dabartinius leistinus didžiausius lygius yra apie 90 000–110 000 šiaurinių elnių per metus. Šiaurinių elnių auginimo pramonė per metus pagamina 2–2,5 mln. kg mėsos, šiaurinių elnių savininkų gamybos vertė yra 11–15 mln. EUR per metus.

Šiauriniams elniams auginti yra sukurta šiaurinių elnių ganymo kooperatyvų sistema. Kiekvienas šiaurinių elnių bandos savininkas yra kooperatyvo narys, o kooperatyvų iš viso yra 56: 41 – Laplandijos provincijoje ir 15 – Oulu provincijoje. Šie nepriklausomi šiaurinių elnių auginimo vienetai turi griežtai apibrėžtas ribas ir skiriasi savo dydžiu bei laikomų šiaurinių elnių skaičiumi. Rūpindamiesi šiauriniais elniais, jų bandų savininkai visada laikosi natūralaus Šiaurės gyvenimo ritmo. Daugiausia laiko užimanti šiaurinių elnių auginimo užduotis – šiaurinius elnius surinkti į bandas. Kitos laukuose atliekamos užduotys – šiaurinius elnius ženklinti ausų įsagais, skaičiuoti, rūšiuoti, vežti ir ganyti, juos skersti asmeniniam vartojimui ir, jei reikia, tiekti jiems papildomo pašaro. Pavasarį, vasarą, rudenį ir ankstyvą žiemą prieš skerdimą šiauriniai elniai laisvai ganosi natūraliose ganyklose. Šiuo laikotarpiu visą pašarą jie gauna iš natūralių šaltinių. Šiaurinių elnių vasaros pašare gali būti net 350 ar dar daugiau augalų rūšių. Populiariausi pašariniai augalai vasarą – pelkių augalai, taip pat pievų ir kitos žolės, augančios palei upelius. Vasaros maistas lengvai virškinamas, jame gausu baltymų, vitaminų, mineralų ir mikroelementų.

Vėlyvą vasarą ir ypač rudenį šiauriniai elniai mėgsta misti grybais ir jie pasklinda grybingiausiose vietovėse. Šiauriniai elniai grybais minta, kol ima snigti, ir likusius grybus iš sniego jie išsikasa net ir ankstyvą žiemą.

Žiemą svarbus šiaurinių elnių maistas yra kerpės. Daugybėje vietų kerpės sudaro 30–60 % jų žiemos maisto. Žiemą šiauriniai elniai taip pat minta samanomis ir daugybe ūglių, jie apkramto medžių šakas ir krūmynus. Ant medžių augančios Usnea ir Alectoria genčių kerpės yra jų žiemos maisto dalis, ypač vėlyvą žiemą, kai dėl didelių pusnių jie nebegali išsikasti kerpių.

70–75 % skerdžiamų gyvūnų yra 5–8 mėnesių jaunikliai, kurie nebuvo papildomai šeriami. Tam tikri skerstini suaugę šiauriniai elniai papildomai šeriami šiaurinių elnių auginimo vietovės šienu, kad liktų vietoje iki perkėlimo į lauko skerdyklą arba per ilgiau negu įprasta trunkantį rūšiavimą. Papildomas pašaras paprastai skiriamas veisliniams gyvūnams, kurie paliekami gyvi kitus paskerdus, ir yra svarbu užtikrinti jų aprūpinimą maistu, kai laukuose daug ledo ir sniego. Atsižvelgiant į žiemos sąlygas, papildomas pašaras 1–4 mėnesius skiriamas 30–50 % veislinių gyvūnų. Kiekine išraiška papildomas pašaras skiriamas maždaug 50 000 atviroje vietoje laikomų veislinių gyvūnų ir maždaug 75 000 aptvaruose laikomų veislinių gyvūnų, o 75 000 veislinių šiaurinių elnių negauna jokio papildomo pašaro. Papildomai šerti baigiama pavasarį, likus 6–9 mėnesiams iki šiaurinių elnių skerdimo. Apie 30 % papildomo pašaro atvežama ne iš šiaurinių elnių auginimo vietovės.

Šiauriniai elniai skerdžiami šiaurinių elnių auginimo teritorijoje veikiančiose patvirtintose ES reglamentus atitinkančiose skerdyklose: keturiolikoje kooperatyvinių skerdyklų, keturiose privačiose skerdyklose ir vienoje skerdykloje, esančioje mokslinių tyrimų centre. 4–5 % šiaurinių elnių yra tiesiogiai paskerdžiama jų auginimo vietovėje ir tiesiogiai parduodama vartotojams.

Šiaurinių elnių auginimas, gyvų šiaurinių elnių vežimas, skerdimas, skerdimo priežiūra, mėsos tikrinimas ir skerdenos atšaldymas, vežimas, saugojimas ir atliekų valdymas yra atliekama pagal Bendrijos teisės aktus, nacionalinės teisės aktus ir pačioje pramonės šakoje išleistas rekomendacijas.

Laplandijos šiaurės elnių mėsa parduodama nepjaustyta, skerdenos pusėmis ir ketvirčiais arba supjaustoma skerdenos ir raumenų dalimis, skirtomis tiesiogiai vartoti ar saugoti. Visas šiaurinių elnių mėsos, kurią apima nuoroda, perdirbimas (pjaustymas) ir pakavimas atliekamas apibrėžtoje geografinėje vietovėje, t. y. Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorijoje. Ši veikla šiaurinių elnių auginimo teritorijoje vykdoma siekiant užtikrinti produktų kokybę, visų pirma atsižvelgiant į didelius jų vežimo atstumus. Kartu yra stengiamasi tikrinti produktų kilmę ir užtikrinti, kad visi su Lapin Poron liha etikete parduodami produktai atitiktų nustatytus reikalavimus.

4.6. Ryšys su geografine vietove: Šiaurinių elnių auginimas yra labai senas pragyvenimo šaltinis. Seniausių petroglifų, kuriuose tikriausiai vaizduojamas šiaurinis elnias, amžius – daugiau kaip 3 000 metų. Pirmieji patikimi įrašai apie šiaurinių elnių ganymą Europoje padaryti 892 mūsų eros metais. Laukiniai šiauriniai elniai buvo vieni pirmųjų ir svarbiausių medžiojamų gyvūnų. Šiaurinis elnias pagal kilmę yra kalvų gyvūnas, pusiau prijaukintas ir kildinamas iš skandinaviškojo laukinio kalvų elnio. Elnių medžioklę galiausiai pakeitė šiaurinių elnių auginimas, iš kurio šiauriausiose Suomijos vietovėse žmonės galėjo pragyventi nuo septyniolikto amžiaus.

Literatūroje šiaurinis elnias kaip maistas ir šiaurinio elnio mėsos kaip maisto pranašumai pirmą kartą buvo paminėti 1555 m. Olavo Magno (Olaus Magnus) „Šiaurės tautų istorijoje“ esančiuose Suomijos aprašymuose. Vietovėje, atitinkančioje dabartinę Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritoriją, šiauriniai elniai buvo laikomi nuo aštuoniolikto amžiaus.

Šiaurinių elnių mėsą gamina Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorijoje gyvenantys profesionalūs šiaurinių elnių augintojai, kurių darbas pagrįstas per daugelį amžių surinkta informacija apie šiaurinius elnius; šiuo metu Suomijoje yra 5 037 šiaurinių elnių savininkai, 800–1 000 jų – samiai.

Vasarą prieš atvežami skersti šiauriniai elniai ganosi pelkėse, upių pakrančių ganyklose, kalvotose vietose ir miško proskynose. Šiose vietose šiauriniai elniai randa pakankamai žolės, viksvų, ganyklų žolių ir žolelių. Vasaros maistas lengvai virškinamas, jame gausu baltymų, vitaminų, mineralų ir mikroelementų. Rudenį šiauriniai elniai mėgsta misti grybais. Šiaurinis elnias yra vienintelis didelis žolėdis, gebantis pasisavinti energiją iš kerpių tokiose vietovėse, kuriose didesnę metų dalį augti trukdo sniegas.

Šiaurinio elnio mėsa – tai unikalus firminis šiaurinių elnių auginimo vietovės produktas. Šiaurinio elnio mėsa, kurią apima nuoroda, turi būti Suomijos šiaurinių elnių auginimo teritorijoje gimusio ir užauginto šiaurinio elnio, kuris prieš paskerdžiant pavasarį, vasarą, rudenį ir ankstyvą žiemą laisvai ganosi natūraliose ganyklose, mėsa.

Dėl atšiaurių Šiaurės sąlygų, aiškiai atskiriamų metų laikų (pvz., nenusileidžianti saulė ir ilga, šalta, snieginga žiema) ir itin maistingo vasaros pašaro šiaurės elnių mėsa tampa unikaliu produktu. Dėl vietovės savybių šiaurinių elnių mėsa tampa tuo, kas ji yra: žvėriena, turinčia labai savitą ypatingą skonį, taip pat pasižyminčia kitomis specialiomis charakteristikomis.

4.7. Kontrolės institucija:

Pavadinimas: Elintarviketurvallisuusvirasto Adresas: Mustialankatu 3 FI-00790 Helsinki Telefonas: (358-20) 77 20 03 Faksas: (358-20) 772 43 50 El. paštas: kirjaamo@evira.fi

4.8. Ženklinimas etiketėmis: Lapin Poron liha, kuri parduodama nepjaustyta, skerdenos pusėmis ir ketvirčiais, ženklinama tvirtinant prie skerdenos etiketę su užrašu „Lapin Poron liha“, po kurio įrašomi žodžiai „suojattu alkuperänimitys“ (saugoma kilmės vietos nuoroda) arba pažymėtas atitinkamas oficialus Bendrijos simbolis. Taip pat pažymima, ar tai suaugusio gyvūno, ar jauniklio mėsa. Skerdena arba mėsos gabalai saugojimui ir prekybai pakuojami, pvz., vakuuminėse pakuotėse, ir pakuotė ženklinama žyma „Lapin Poron liha“ (pvz., spaudu ar lipduku), po kurios nurodomi žodžiai „suojattu alkuperänimitys“ (saugoma kilmės vietos nuoroda) arba pažymėtas atitinkamas oficialus Bendrijos simbolis. Taip pat pažymima, ar tai suaugusio gyvūno, ar jauniklio mėsa. Atitinkamas ženklinimas būtinas ir mėsą parduodant tiesiogiai.

(1) OL L 93, 2006 3 31, p. 12.