Nitratų direktyva prisidedama sprendžiant azoto ir fosforo srautų į biosferą ir vandenynus problemą. Mokslininkų bendruomenė šiuos srautus pripažino viena iš devynių planetos galimybių ribų. Be to, maistinių medžiagų srautai ir biologinės įvairovės nykimas yra dvi planetos galimybių ribos, kurios jau yra peržengtos. Direktyva taip pat prisidedama siekiant darnaus vystymosi tikslų ES, padedant sumažinti neigiamą maisto gamybos poveikį aplinkai (DVT 2), siekiant pagerinti vandens kokybę (DVT 6) ir mažinant gėlo vandens ir ekosistemų taršą (DVT 14 ir DVT 15).

Ši ataskaita iš esmės pagrįsta valstybių narių pateikta informacija, susijusia su 2012–2015 m. laikotarpiu; be to, prie jos pridedamas Komisijos tarnybų darbinis dokumentas {SWD(2018) 246}, kuriame pateikiami žemėlapiai ir lentelės su tiek ES lygmens, tiek atskirų valstybių narių pateikta informacija apie maistinių medžiagų iš žemės ūkio šaltinių poveikio, vandens kokybės rodiklius ir nustatytas nitratams jautrias zonas.

Grynojo azoto ir fosfato balansai ES-28 lygmeniu tarp 2008–2011 ir 2012–2015 m. ataskaitinių laikotarpių nežymiai padidėjo: atitinkamai nuo 31,8 iki 32,5 kg azoto vienam hektarui ir nuo 1,8 to 2,0 kg fosfato vienam hektarui. Tai reiškia, kad palyginus su ankstesniu laikotarpiu, ES lygmeniu gali būti daugiau praradimų, kai maistinės medžiagos lieka aplinkoje, nors tarp valstybių narių yra didelių skirtumų.

Pateikti duomenys rodo nevienodas valstybių narių pastangas vandens stebėjimo srityje ir didelį naujų stočių skaičių, nors bendrų tendencijų ES lygmeniu nepastebėta. Iš tiesų, stebėjimo intensyvumas (pavyzdžiui, stebėjimo tinklų tankis ir mėginių ėmimo dažnis) labai skiriasi valstybėse narėse ir ne visada atitinka tikrąjį žemės ūkio poveikį.

Požeminio vandens stebėjimas

2012–2015 m. ataskaitiniu laikotarpiu bendras požeminio vandens stebėjimo stočių ES-28 skaičius, apie kurį pranešta, buvo 34 901 – beveik tiek pat, kiek ir ankstesniu ataskaitiniu laikotarpiu.

Vidutinis stočių tankis ES-28 – apie aštuonios stotys 1 000 km2 žemės plote. Didžiausias stočių tankis yra Maltoje ir Belgijoje – atitinkamai 130 ir 97 stotys 1 000 km2. Mažiausias stočių tankis yra Suomijoje ir Švedijoje – mažiau nei viena stotis 1 000 km2.

Vidutinis mėginių ėmimo dažnis yra beveik du kartai per metus ir yra skirtingas tarp šalių: Danijoje, Latvijoje, Lenkijoje ir Švedijoje mėginiai imami rečiau nei kartą per metus, Belgijoje ir Kroatijoje – apie penkis kartus per metus.

Paviršinio vandens stebėjimas

Bendras gėlo vandens stebėjimo stočių skaičius, apie kurį pranešta, palyginti su 2008–2011 m., ES lygmeniu padidėjo apytiksliai 23 %, t. y. iki 33 042 stočių 2012–2015 m. laikotarpiu. Vidutinis stočių tankis – 7,6 stoties 1 000 km2. Didžiausias stočių tankis yra Čekijoje, Belgijoje ir Jungtinėje Karalystėje, o mažiausias – Kroatijoje, Vokietijoje ir Suomijoje.

Kalbant apie sūriuosius vandenis, iš pateiktų duomenų matyti nerimą keliantis bendro stebėjimo stočių skaičiaus ES sumažėjimas 29 % nuo 3 135 iki 2 205 stočių, palyginus šiuos du ataskaitinius laikotarpius. Sumažėjimas viršijo 50 % Prancūzijoje, Graikijoje, Portugalijoje, Lenkijoje ir Ispanijoje. Kai kurių valstybių narių pastangos sūriųjų vandenų stebėjimo srityje ne visada atitinka jų bendros pakrantės zonos svarbą.

Vandens mėginių ėmimo dažnis (visuose vandens telkiniuose) yra skirtingas. Švedijoje mėginiai imami rečiau nei vieną kartą per metus, Airijoje – apie 20 kartų per metus.

4.VANDENS KOKYBĖ IR TENDENCIJOS

Požeminis vanduo

Požeminio vandens kokybė

2012–2015 m. 13,2 % požeminio vandens stebėjimo stočių paimtuose mėginiuose nitratų koncentracija viršijo 50 mg viename litre, o 5,7 % požeminio vandens stočių šis rodiklis sudarė nuo 40 iki 50 mg/l. Padėtis šiek tiek pagerėjo, palyginti su ankstesniu ataskaitiniu laikotarpiu, kai 14,4 % stočių paimtuose mėginiuose nitratų koncentracija viršijo 50 mg/l, o 5,9 % stočių paimtuose mėginiuose šis rodiklis sudarė nuo 40 mg/l iki 50 mg/l.

Tarp valstybių narių yra didelių skirtumų: Airijoje, Suomijoje ir Švedijoje beveik nebuvo vandens stebėjimo stočių, kurių paimtuose mėginiuose nitratų koncentracija vidutiniškai viršytų 50 mg/l. Maltoje, Vokietijoje ir Ispanijoje atitinkamai 71 %, 28 % ir 21,5 % vandens stebėjimo stočių paimtuose mėginiuose nitratų koncentracija vidutiniškai viršijo 50 mg/l. Tačiau dėl stebėjimo tinklų ir strategijų skirtumų duomenų palyginamumas tarp valstybių yra ribotas.

Mažiausia nitratų koncentracija nustatyta arteziniame ir karstiniame požeminiame vandenyje: tik 5 % stočių paimtuose mėginiuose nitratų koncentracija buvo lygi arba didesnė nei 50 mg/l, o didžiausia stočių, kurių paimtuose mėginiuose nitratų koncentracija buvo lygi arba didesnė nei 50 mg/l, dalis nustatyta nuo 5 iki 15 metrų požeminio vandens gylyje.

A paveikslas. Dažnių diagrama pagal vidutinę metinę nitratų koncentraciją požeminiuose vandenyse. Pateikiami visų skirtingame gylyje esančių požeminio vandens stebėjimo stočių rezultatai.

Požeminio vandens kokybės pokyčių tendencijos