EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2012 06 06 COM(2012) 280 final 2012/0150(COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyvos 77/91/EEB bei 82/891/EB, direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB bei 2011/35/EB ir Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (Tekstas svarbus EEE) {SWD(2012) 166 final}

{SWD(2012) 167 final}



AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS Finansų krizė tapo sunkiu nacionalinių ir Europos institucijų gebėjimo valdyti bankų problemas išbandymu. Tuo pat metu Sąjungos finansų rinkos taip integravosi, kad sukrėtimus vienoje valstybėje gali greitai pajusti kitos valstybės narės. Atsižvelgdama į tai 2010 m. spalio mėn. Komisija paskelbė komunikatą, kuriame išdėstė Sąjungos finansų sektoriaus krizių valdymo sistemos kūrimo planus. Pagal sistemą institucijoms būtų suteikta bendrų ir veiksmingų priemonių ir įgaliojimų, kad jos galėtų užkirsti kelią bankų sektoriaus krizėms, taip išsaugoti finansinį stabilumą ir kiek įmanoma sumažinti dėl nemokumo mokesčių mokėtojams tenkančius nuostolius. Tarptautiniu mastu G 20 šalių vadovai paragino „atsižvelgiant į pastaruosius įvykius peržiūrėti finansų įstaigų pertvarkymo režimus ir bankroto įstatymus, kad būtų galima tvarkingai likviduoti dideles ir sudėtingos struktūros tarpvalstybines įstaigas“. 2011 m. lapkričio mėn. Kanuose jie patvirtino Finansinio stabilumo tarybos (FST) dokumentą „Pagrindiniai veiksmingų finansų įstaigų pertvarkymo režimų elementai“ („Pagrindiniai elementai“). Šiame dokumente nustatyti pagrindiniai elementai, kurie, FST nuomone, yra būtini, kad įstaigų pertvarkymo režimas būtų veiksmingas. Įgyvendinus šiuos elementus, valdžios institucijos galės finansų įstaigas tvarkingai pertvarkyti taip, kad nuostolių grėsmė dėl mokumui užtikrinti suteiktos pagalbos nebūtų perkeliama mokesčių mokėtojams, o ypač svarbios šių įstaigų ekonominės funkcijos būtų išsaugotos. Numatoma, kad 2012 m. birželio mėn. G 20 pradės vertinti pažangą įgyvendinant šias nuostatas įvairiose valstybėse. 2010 m. birželio mėn. Europos Parlamentas savo iniciatyva priėmė pranešimą su rekomendacijomis dėl bankų sektoriaus tarpvalstybinių krizių valdymo. Jis pabrėžė būtinybę sukurti visos ES sistemą finansinių sunkumų patiriantiems bankams valdyti ir rekomendavo siekti didesnės integracijos ir nuoseklumo sprendžiant klausimus, susijusius su tarpvalstybinėms įstaigoms taikomais pertvarkymo reikalavimais ir tvarka. 2010 m. gruodžio mėn. Taryba (ECOFIN) priėmė išvadas, kuriose raginama sukurti Sąjungos sistemą, skirtą krizių prevencijai užtikrinti, valdyti ir spręsti. Išvadose pabrėžiama, kad sistema turėtų būti taikoma visų dydžių bankams, gerinti tarpvalstybinį bendradarbiavimą ir remtis trim ramsčiais (parengiamosiomis ir prevencinėmis priemonėmis, ankstyvąja intervencija ir įstaigų pertvarkymo priemonėmis bei įgaliojimais). Tomis priemonėmis turėtų „būti siekiama išsaugoti finansinį stabilumą apsaugant visuomenės ir rinkų pasitikėjimą; pirmenybę teikti prevencijai ir pasirengimui; suteikti patikimų problemų sprendimo priemonių; sudaryti sąlygas greitai imtis ryžtingų veiksmų; mažinti polinkį elgtis mažiau atsakingai ir kuo labiau sumažinti bendras viešųjų lėšų sąnaudas, užtikrinant teisingą naštos pasidalijimą tarp finansų įstaigų suinteresuotųjų subjektų; padėti sklandžiai spręsti tarpvalstybinių finansų grupių problemas; užtikrinti teisinį tikrumą ir mažinti konkurencijos iškraipymus“. Be to, antrą 2012 m. pusmetį aukšto lygio grupė turi pateikti ataskaitą Komisijai, ar reikėtų Sąjungos bankų struktūrinių reformų, be vykdomų reglamentavimo reformų, kad sustiprėtų finansinis stabilumas, padidėtų veiksmingumas ir pagerėtų vartotojų apsauga. Grupės pasiūlymai užbaigus darbą bus įvertinti atskirai. Galiausiai, 2012 m. gegužės 30 d. Komisija nurodė, kad pradės „planuoti pagrindinius visiškos ekonominės ir pinigų sąjungos užtikrinimo etapus, tarp kurių, be kita ko, galėtų būti bankų sąjungos siekis, integruota finansų priežiūra ir bendra indėlių garantijų sistema“. 2.KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMŲ REZULTATAI 2008–2012 m. Komisijos tarnybos kelis kartus surengė konsultacijas ir diskusijas su ekspertais ir pagrindinėmis suinteresuotosiomis šalimis bankų gaivinimo ir pertvarkymo klausimais. 2011 m. sausio mėn. pastaboms teikti paskelbtas Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, kuriame išsamiai aprašytos Komisijos tarnybų svarstomos galimos politikos galimybės, – tai buvo paskutinės viešos konsultacijos prieš priimant pasiūlymą. Konsultacijos baigtos 2011 m. kovo 3 d. Dėl vienos iš pertvarkymo priemonių, t. y. gelbėjimo privačiomis lėšomis (angl. bail-in), arba skolų nurašymo, priemonės, 2012 m. balandžio mėn. surengtos tikslinės diskusijos su valstybių narių, bankų sektoriaus, akademinės bendruomenės ir teisės įmonių ekspertais. Diskusijose aptarti pagrindiniai skolų nurašymo priemonės parametrai, visų pirma įskaitant pertvarkymo proceso pradžios kriterijus, gelbėjimo privačiomis lėšomis taikymo sritis, galimas būtiniausias taikymo lygmuo, grupių pertvarkymas ir tęstinumo išlyga. Su viešomis konsultacijomis susijusius dokumentus galima rasti Europos Komisijos svetainėje. Tuo remdamasi Komisija parengė pridedamą teisės akto pasiūlymą. Komisijos tarnybos taip pat parengė pasiūlymo poveikio vertinimą, kurį galima rasti Europos Komisijos svetainėje. Atsižvelgta į Poveikio vertinimo valdybos pastabas, pateiktas pirmoje ir antroje nuomonėje 2011 m. gegužės ir birželio mėn. Be to, poveikio vertinimo tekstas atnaujintas atsižvelgiant į naujausius pokyčius tarptautiniuose forumuose ir įtraukti 2012 m. balandžio mėn. vykusių diskusijų dėl gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės rezultatai. Konkrečiai, pakoreguotame poveikio vertinime geriau apžvelgiamos teisinės ir institucinės aplinkybės aprašant nacionalinių priežiūros institucijų ir pertvarkymo institucijų atsakomybę ir pasiūlymo dėl gelbėjimo privačiomis lėšomis bei planuojamų Direktyvos dėl kapitalo poreikio (DKP IV) reikalavimų santykius. Poveikio vertinimo tekste geriau paaiškinamas galimybių (visų pirma galimybės, susijusios su gelbėjimo privačiomis lėšomis, arba skolų nurašymo, priemone) turinys. Pridėtas ir gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės poveikis bankų ir ne finansų įmonių (MVĮ) finansavimo sąnaudoms. Papildytas skirsnis, susijęs su pasiūlymo derėjimu su kitais teisės aktų pasiūlymais. Be to, papildomai išaiškinta stebėsenos ir vertinimo tvarka, nurodant svarbiausius stebėsenos rodiklius.



Poveikio vertinimo išvados: Siūloma Sąjungos bankų pertvarkymo sistema bus pasiekti šie tikslai: didinti finansinį stabilumą, mažinti moralinę riziką, apsaugoti indėlininkus ir ypatingos svarbos bankininkystės paslaugas, taupyti viešąsias lėšas ir apsaugoti finansų įstaigų vidaus rinką. Tikimasi, kad sistema turės teigiamą socialinį poveikį: pirma, dėl to, kad mažinama sisteminės bankų sektoriaus krizės tikimybė ir saugoma nuo ekonominės gerovės nuosmukių po bankų sektoriaus krizių; ir, antra, dėl to, kad kiek įmanoma sumažinami dėl paramos įstaigos nemokumo atveju mokesčių mokėtojams tenkantys nuostoliai. Sistemos sąnaudas lemia galimas įstaigų finansavimo sąnaudų didėjimas panaikinus numanomą tikrumą, kad bus suteikta valstybė parama, ir sąnaudos, susijusios su pertvarkymo fondais. Šias padidėjusias sąnaudas įstaigos gali perkelti klientams ar akcininkams mažindamos indėlių palūkanas, didindamos paskolų palūkanas ir bankininkystės paslaugų įkainius arba mažindamos nuosavo kapitalo grąžą. Tačiau dėl konkurencijos įstaigos tikriausiai negalės perkelti visų sąnaudų. Galima sistemos nauda ekonominei gerovei dėl mažesnės sisteminės krizės tikimybės ilguoju laikotarpiu gerokai viršija galimas sąnaudas. 3.Bendrasis paaiškinimas. Įstaigų gaivinimo ir pertvarkymo sistema Veiksmingos gaivinimo ir pertvarkymo sistemos poreikis Bankai ir investicinės įmonės (toliau – įstaigos) piliečiams, įmonėms ir visai ekonomikai teikia gyvybiškai svarbias paslaugas (kaip antai indėlių priėmimas, skolinimas ir mokėjimo sistemų paslaugos). Jų veikla iš esmės grindžiama pasitikėjimu ir jie gali greitai tapti negyvybingi, jei jų klientai ir sandorio šalys nebetikėtų, kad jie įvykdys įsipareigojimus. Žlugę bankai turėtų būti likviduojami keliant įprastines bankroto bylas. Tačiau dėl įstaigų tarpusavio ryšių masto kyla sisteminės krizės, kai vieno banko problemos tampa visos sistemos problemomis, rizika. Dėl šios sisteminės rizikos ir svarbios ekonominės įstaigų funkcijos kai kuriais atvejais kelti įprastinę bankroto bylą gali būti netikslinga, o dėl to, kad nėra veiksmingų krizės ištiktų įstaigų valdymo priemonių, per dažnai naudotos viešosios lėšos siekiant atkurti pasitikėjimą net palyginti mažomis įstaigomis, kad žlungančių įstaigų domino efektas nesukeltų didelės žalos realiajai ekonomikai.

Taigi reikia veiksmingos politikos sistemos tvarkingam bankų žlugimui valdyti ir išvengti užkrato kitose įstaigose. Tokios politikos sistemos tikslas būtų atitinkamoms institucijoms suteikti bendrų ir veiksmingų priemonių ir įgaliojimų, kad jos galėtų užkirsti kelią bankų sektoriaus krizėms, išsaugoti finansinį stabilumą ir kiek įmanoma sumažinti mokesčių mokėtojams tenkančius nuostolius. Pasirengimas ir prevencija, ankstyvoji intervencija ir pertvarkymas Todėl atitinkamų institucijų turimus įgaliojimus turi sudaryti trys elementai: i) parengiamieji veiksmai ir planai, kad būtų kiek įmanoma sumažinta galimų problemų rizika (pasirengimas ir prevencija); ii) įgaliojimai prasidėjus problemoms ankstyvu etapu sustabdyti banko būklės blogėjimą, kad būtų išvengta nemokumo (ankstyvoji intervencija); ir iii) jei įstaigos nemokumas kelia nerimą atsižvelgiant į bendrąjį viešąjį interesą (kaip apibrėžta 27 ir 28 straipsniuose), aiškios priemonės bankui reorganizuoti arba tvarkingai likviduoti, kartu išsaugant ypatingos svarbos funkcijas ir kiek įmanoma apribojant dėl nemokumo mokesčių mokėtojams tenkančius nuostolius (pertvarkymas). Visos šios priemonės kartu sudaro veiksmingą įstaigų gaivinimo ir prireikus pertvarkymo sistemą. Kadangi neįmanoma iš anksto tiksliai nustatyti atskiro banko keliamos rizikos finansiniam stabilumui, šiuos įgaliojimus atitinkamos institucijos turėtų turėti kiekvieno banko, nepaisant jo dydžio ar veiklos masto, atžvilgiu. Pertvarkymas – specialus įstaigų nemokumo režimas Daugelyje šalių finansinių sunkumų patiriantiems bankams ir ne bankams keliamos įprastinės bankroto bylos. Keliant tokias bylas bendrovė arba reorganizuojama (tai reiškia, kad pagal susitarimą su kreditoriais sumažinama jos skolų našta), arba likviduojama ir nuostoliai paskirstomi kreditoriams, arba atliekami abu veiksmai kartu. Visais atvejais kreditoriai ir akcininkai atsiima ne visus pinigus. Tačiau skirtingų bankų sektoriaus krizių patirtis rodo, kad nemokumą reglamentuojantys teisės aktai ne visuomet tinka norint veiksmingai išspręsti žlungančios finansų įstaigos problemas, nes jais nėra tinkamai atsižvelgiama į būtinybę išvengti finansinio stabilumo trikdžių, toliau teikti esmines paslaugas ar apsaugoti indėlininkus. Be to, bankroto bylos ilgai trunka, o reorganizacijos atveju reikalingos sudėtingos derybos ir susitarimai su kreditoriais, kurių trukmė, sąnaudos ir rezultatai gali būti žalingi skolininkams ir kreditoriams. Pertvarkymas yra įprastinės bankroto bylos alternatyva ir priemonė, skirta žlungančiam bankui, kurio žlugimas sukeltų problemų atsižvelgiant į bendrąjį viešąjį interesą (keltų grėsmę finansiniam stabilumui, ypatingos svarbos banko funkcijoms ir (arba) indėlių, klientų turto ir viešųjų lėšų saugumui), restruktūrizuoti ar likviduoti. Taigi įstaigų atžvilgiu pertvarkymu būtų pasiekta panašių rezultatų kaip ir keliant įprastą bankroto bylą, atsižvelgiant į Sąjungos valstybės pagalbos taisykles, kiek tai susiję su nuostolių paskirstymu akcininkams ir kreditoriams, kartu apsaugant finansinį stabilumą ir apribojant nuostolių dėl mokumui užtikrinti suteiktos pagalbos perkėlimą mokesčių mokėtojams. Pertvarkymo proceso metu taip pat turėtų būti užtikrintas teisinis tikrumas, skaidrumas ir numatomumas, susijęs su požiūriu į akcininkus bei banko kreditorius, ir išsaugota vertė, kuri kitaip dingtų bankroto atveju. Be to, panaikinus numanomą tikrumą, kad įstaigos bus gelbėjamos valstybės lėšomis, pertvarkymo galimybė turėtų skatinti neapsidraudusius kreditorius geriau įvertinti su jų investicijomis susijusią riziką. Galiausiai, pagal valstybės pagalbos taisykles nustačius nacionalines pertvarkymo finansavimo struktūras bus užtikrinta, kad būtų galima pasiekti bendruosius pertvarkymo sistemos tikslus. Numatomumo investuotojams ir institucijų veiksmų laisvės pusiausvyra Siekiant apsaugoti esamas nuosavybės teises, reikėtų, kad banko pertvarkymo pradžios momentas būtų labai arti nemokumo nustatymo momento, t. y. kai bankas yra prie žlugimo ribos. Tačiau sprendimas dėl pertvarkymo pradžios momento gali priklausyti nuo keleto kintamųjų ir veiksnių, susijusių su vyraujančiomis rinkos sąlygomis ar ypatingomis likvidumo ar mokumo problemomis – tai reiškia, kad reikalinga tam tikra pertvarkymo institucijos veiksmų laisvė. Konkretūs pertvarkymo veiksmai taip pat neturėtų priklausyti nuo konkretaus banko, bet jų turėtų būti imamasi atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes. Reikia panašių priemonių, principų ir procedūrų Sąjungos sistemos, kuri užtikrintų pakankamą nacionalinių institucijų taikomų įstaigų pertvarkymo įgyvendinimo būdų konvergenciją. Nustatant šią sistemą, reikia rasti pusiausvyrą suderinant būtiną priežiūros institucijų veiksmų laisvę atsižvelgti į kiekvieno atvejo specifiką ir užtikrinti vienodas veiklos sąlygas, taip pat išsaugoti bendrosios rinkos vientisumą. Europos bankininkystės institucijai (EBI) reikėtų patikėti aiškų vaidmenį teikti gaires ir techninius standartus siekiant užtikrinti nuoseklų pertvarkymo įgaliojimų taikymą, dalyvauti planuojant visų tarpvalstybinių įstaigų pertvarkymą ir atlikti privalomus tarpininkavimo nacionalinėms institucijoms veiksmus kilus nesutarimams dėl sistemos taikymo. Galiausiai, sėkmingam pertvarkymui užtikrinti reikia pakankamai lėšų, pvz., garantijoms arba trumpalaikėms paskoloms suteikti norint padėti pertvarkomo subjekto ypatingos svarbos dalims atgauti gyvybingumą. Iš principo šias lėšas teisingai bei proporcingai ir, jei įmanoma (atsižvelgiant į ekonomines sąnaudas), iš anksto turėtų suteikti bankų sektorius. Visais šiais veiksmais kartu užtikrinama, kad nepaisant to, kokių tinkamų pertvarkymo veiksmų imamasi, jų sąnaudos pirmiausia tenka pačioms įstaigoms ir jų savininkams bei investuotojams. Vidaus rinka. Požiūris į tarpvalstybines grupes Tarpvalstybines grupes sudaro skirtingose valstybėse narėse įsteigtos įstaigos. Pertvarkymo sistemoje tarpvalstybinės grupės Europoje pripažįstamos vienu iš esminių Sąjungos finansų rinkų integracijos veiksnių. Sistema nustatomos specialios tarpvalstybinėms grupėms taikomos taisyklės dėl pasirengimo ir prevencijos (7, 8, 11, 12 ir 15 straipsniai), ankstyvosios intervencijos (25 straipsnis) ir pertvarkymo etapo (80–83 straipsniai). Ja taip pat nustatomos taisyklės dėl grupei priklausančių subjektų tarpusavio turto perdavimo kilus finansiniams sunkumams (16–22 straipsniai). Grupėms taikomomis taisyklėmis siekiama suderinti interesą veiksmingai pertvarkyti visą grupę, kai būtina, ir finansinio stabilumo išsaugojimą ir valstybėje narėje, kurioje grupė veikia, ir Sąjungoje. Veiksmingi tarpvalstybinių grupių pertvarkymo metodai yra vienintelis būdas Sąjungoje užtikrinti finansinį stabilumą ir taip gerinti bendrosios rinkos veikimą (taip pat ir per krizę). Visų pirma ir nepamirštant priimančiosioms valstybėms narėms būtinų apsaugos priemonių, reikėtų užtikrinti veiksmingą ir greitą grupės pertvarkymą, kai kiek įmanoma sumažinami grupės vertės nuostoliai, ir tam svarbų vaidmenį suteikti grupės lygmens pertvarkymo institucijai. Nepaisant svarbaus grupės pertvarkymo institucijai suteikiamo vaidmens, į priimančiųjų pertvarkymo institucijų interesus pakankamai atsižvelgiama taip: a) nustatant pertvarkymo institucijų bendradarbiavimo tvarką sukūrus pertvarkymo institucijų kolegijas; b) pripažįstant, kad priimant su grupėmis susijusius sprendimus reikia atsižvelgti į finansinį stabilumą visose valstybėse narėse, kuriose grupė veikia; c) nustatant aiškų sprendimų priėmimo procesą, kuriame visos institucijos turėtų galimybę pareikšti savo nuomonę, kartu užtikrinant, kad dėl grupės pertvarkymo būtų priimamas vienintelis sprendimas; ir d) nustatant pertvarkymo institucijų konfliktų sprendimo (EBI tarpininkavimo) mechanizmus. EBI atliks privalomą tarpininko vaidmenį, kaip numatyta Reglamente Nr. 1093/2010 (EBI reglamente), visų pirma 19 straipsnyje. Šiomis aplinkybėmis taikomos visos atitinkamos to reglamento taisyklės, įskaitant 38 straipsnį ir 44 straipsnio 1 dalį. Visais tais mechanizmais turėtų būti užtikrinta, kad grupės pertvarkymas arba susijusių įstaigų tarpusavio finansinės paramos teikimas nebūtų žalingas kurioms nors grupės dalims ir būtų atsižvelgta į valstybės narės, kurioje yra patronuojamoji įmonė, finansinį stabilumą. 4.TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI 4.1.Teisinis pagrindas Teisinis šio pasiūlymo pagrindas – Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 114 straipsnis, kuriuo leidžiama priimti priemones valstybių narių nuostatoms, skirtoms vidaus rinkai sukurti ir veikti, suderinti. Pasiūlymu nacionaliniai įstatymai dėl kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo derinami tiek, kiek būtina siekiant užtikrinti, kad valstybės narės turėtų tokias pačias priemones ir procedūras sisteminiams sutrikimams šalinti. Taip darnia sistema turėtų būti skatinamas finansinis stabilumas vidaus rinkoje užtikrinant būtiniausias įstaigų pertvarkymo galimybes visose valstybėse narėse ir lengvinant nacionalinių institucijų tarpusavio bendradarbiavimą tarpvalstybinių grupių žlugimo atvejais.

Todėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 114 straipsnis yra tinkamas teisinis pagrindas. 4.2.Subsidiarumas Pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnio 3 dalyje nustatytą subsidiarumo principą tose srityse, kurios nepriklauso Sąjungos išimtinei kompetencijai, ji ima veikti tik tada ir tik tokiu mastu, kai valstybės narės numatomo veiksmo tikslų negali deramai pasiekti centriniu, regioniniu ir vietos lygmeniu, o Sąjungos lygmeniu dėl numatomo veiksmo masto arba poveikio juos pasiekti būtų lengviau. Tik Sąjungos lygmens veiksmais galima užtikrinti, kad valstybės narės naudotų pakankamai tarpusavyje derančias priemones žlungančių įstaigų problemai spręsti. Nors Sąjungos bankų sektorius labai integruotas, bankų krizių sprendimo sistemos yra nustatytos nacionaliniu pagrindu ir labai skirtingos. Šiuo metu pagal daugelį nacionalinių teisinių sistemų institucijoms nesuteikiami įgaliojimai, būtini norint tvarkingai likviduoti finansų įstaigas ir kartu nenutraukti tų paslaugų, kurios yra esminės finansiniam stabilumui apsaugoti, kiek įmanoma sumažinant dėl paramos nemokumo atveju mokesčių mokėtojams tenkančius nuostolius. Siekiant deramai įveikti tarpvalstybines krizes, tokie skirtingi nacionalinės teisės aktai netinka ir komplikuoja buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės bendradarbiavimą. Be to, esminiai nacionalinių pertvarkymo procedūrų skirtumai galėtų kelti nepriimtiną riziką finansiniam stabilumui ir pavojų veiksmingam tarpvalstybinių grupių pertvarkymui. Kadangi tinkamai pertvarkymo tvarkai nustatyti Sąjungos lygmeniu reikia labai suderinti nacionalinę praktiką ir procedūras, tikslinga, kad Sąjunga siūlytų būtiną teisėkūros veiksmą. Tačiau įstaigų pertvarkymas glaudžiai susijęs su nesuderintomis nacionalinės teisės sritimis, kaip antai nemokumas ir nuosavybės teisė. Todėl tinkama teisinė priemonė yra direktyva, nes ją būtina perkelti į nacionalinę teisę, kad sistema būtų įgyvendinta pasiekiant numatomą poveikį ir atsižvelgiant į atitinkamos nacionalinės teisės ypatumus. 4.3.Proporcingumas Pagal proporcingumo principą Sąjungos veiksmų turinys ir forma neturėtų viršyti to, kas būtina siekiant Sutarčių tikslų. Iš principo žlugusiam bankui turėtų būti keliama įprastinė bankroto byla kaip ir bet kuriai kitai įmonei. Tačiau bankų sektorius skiriasi nuo daugelio kitų verslo sektorių tuo, kad atlieka ypatingos svarbos ekonomines funkcijas ir yra ypač neapsaugotas nuo sisteminių krizių. Dėl šių požymių banko likvidavimas gali turėti rimtesnių padarinių nei kitų įmonių pasitraukimas iš rinkos. Taip gali būti pateisinamas specialių taisyklių ir procedūrų taikymas bankų sektoriaus krizės atveju. Kadangi neįmanoma iš anksto tvirtai nustatyti banko žlugimo svarbos sistemai, siūloma krizių valdymo sistema turėtų būti iš principo taikoma visoms bankų sektoriaus įstaigoms, nepaisant jų dydžio ar sudėtingumo. Jei neabejotina, kad pasaulinio dydžio, svarbos rinkoje ir pasaulinių ryšių turinčios įstaigos žlugimas labai sutrikdytų pasaulinę finansų sistemą ir sukeltų neigiamų ekonominių padarinių daugelyje šalių, taip pat aišku, kad per visuotinę krizę daugelio mažų įstaigų, sudarančių reikšmingą vienos šalies bankų sektoriaus dalį, žlugimas vienu metu gali turėti tiek pat neigiamą poveikį ekonomikai. Todėl sistema užtikrinama, kad priežiūros ir pertvarkymo institucijos galėtų taikyti specialias taisykles ir procedūras, kad sisteminės rizikos aplinkybėmis veiksmingai suvaldytų bet kurio banko žlugimą arba panašią situaciją. Tačiau nacionalinės valdžios institucijos atsižvelgs į banko riziką, dydį ir ryšius, kiek tai susiję su gaivinimo ir pertvarkymo planais ir turimų įvairių priemonių naudojimu, užtikrindamos, kad režimas būtų taikomas tinkamai. Todėl nuostatos yra proporcingos tam, kas būtina siekiant nustatytų tikslų. Be to, teisės į nuosavybę apribojimai, kurie gali būti nustatyti naudojantis siūlomais įgaliojimais, turi atitikti Pagrindinių teisių chartiją, kaip išaiškino Europos Teisingumo Teismas. Todėl pertvarkymo pradžios momentas turėtų būti kuo arčiau nemokumo procedūrų taikymo pradžios momento, o pertvarkymo įgaliojimų naudojimas turėtų būti apribotas tiek, kiek būtina siekiant bendrojo intereso tikslo apsaugoti finansinį stabilumą Sąjungoje. 4.4.Išsamus pasiūlymo paaiškinimas 4.4.1.Dalykas ir taikymo sritis (1 straipsnis) Pasiūlyme aptariamas visų kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių krizių valdymas (pasirengimas, gaivinimas ir pertvarkymas). Pasiūlymo taikymo sritis sutampa su Direktyvos dėl kapitalo poreikio (DKP), kuria derinami rizikos ribojimo reikalavimai įstaigoms, įskaitant bankų grupei priklausančias finansų įstaigas, ir investicinėms įmonėms, taikymo sritimi. Į sistemą reikia įtraukti ir investicines įmones, nes, kaip parodė „Lehman Brothers“ atvejis, jų žlugimas gali turėti rimtų sisteminių pasekmių. Be to, pertvarkymo institucijų įgaliojimai turėtų būti taikomi ir kontroliuojančiosioms bendrovėms, kai viena ar daugiau patronuojamųjų kredito įstaigų arba investicinių įmonių atitinka pertvarkymo sąlygas, o pertvarkymo priemonių ir įgaliojimų taikymas patronuojančiajai įmonei yra būtinas norint pertvarkyti vieną ar daugiau jos patronuojamųjų įmonių arba visą grupę. 4.4.2.Pertvarkymo institucijos (3 straipsnis) Pasiūlymu iš valstybių narių reikalaujama suteikti įstaigų pertvarkymo įgaliojimus viešosioms administracinėms institucijoms siekiant užtikrinti, kad sistemos tikslai būtų laiku įgyvendinti. Pasiūlyme nenurodyta, kuri konkreti institucija turėtų būti paskirta pertvarkymo institucija, nes tai nebūtina veiksmingam pertvarkymui užtikrinti ir kirstųsi su konstitucine ir administracine valstybių narių tvarka. Todėl valstybės narės gali pačios paskirti pertvarkymo institucijas, pvz., nacionalinius centrinius bankus, finansų priežiūros institucijas, indėlių garantijų sistemų valdytojus, finansų ministerijas ar specialias institucijas. Pertvarkymo institucijoms reikės tinkamos kvalifikacijos ir išteklių bankų pertvarkymui valdyti nacionaliniu ir tarpvalstybiniu lygmeniu. Atsižvelgiant į interesų konfliktų tikimybę, būtina atskirti paskirtos institucijos pertvarkymo veiklos funkcijas nuo kitų veiklos rūšių. 4.4.3.Gaivinimo ir pertvarkymo planai (5–13 straipsniai) Ankstyvais veiksmais pagal gaivinimo planus galima išvengti problemų didėjimo ir sumažinti banko žlugimo riziką. Iš įstaigų bus reikalaujama parengti gaivinimo planus, kuriuose būtų nustatyta tvarka ir priemonės, kad finansinei būklei reikšmingai pablogėjus ji galėtų imtis ankstyvų veiksmų ilgalaikiam gyvybingumui atkurti. Iš grupių bus reikalaujama parengti ir grupės masto, ir atskiroms grupės įstaigoms skirtus planus. Gaivinimo planus vertins ir tvirtins priežiūros institucijos. Pagal pertvarkymo planus bus galima pertvarkyti įstaigą kiek įmanoma sumažinant dėl paramos nemokumo atveju mokesčių mokėtojams tenkančius nuostolius ir kartu apsaugant gyvybiškai svarbias funkcijas. Pertvarkymo plane, kurį įprastinės veiklos aplinkybėmis rengia pertvarkymo institucijos bendradarbiaudamos su priežiūros institucijomis, bus nustatytos įstaigos pertvarkymo galimybės pagal įvairius scenarijus, įskaitant sisteminę krizę. Tokiuose planuose turėtų būti išsamios informacijos apie pertvarkymo priemonių taikymą ir ypatingos svarbos funkcijų tęstinumo užtikrinimo būdus. Į grupės pertvarkymo planus bus įtraukiamas tiek grupei, tiek kiekvienai grupės įstaigai skirtas planas. 4.4.4.Įgaliojimai įveikti ar šalinti sėkmingo pertvarkymo kliūtis (14–16 straipsniai)

Remdamosi pertvarkymo planu, pertvarkymo institucijos turi įvertinti, ar galima sėkmingai pertvarkyti įstaigą ar grupę. Nustačiusios reikšmingų įstaigos ar grupės sėkmingo pertvarkymo kliūčių, pertvarkymo institucijos gali reikalauti, kad įstaiga ar grupės imtųsi priemonių sėkmingam pertvarkymui užtikrinti. Tokios priemonės, inter alia, gali apimti sprendimus: sumažinti įstaigos sudėtingumą pakeičiant teisines ar veiklos struktūras, kad ypatingos svarbos funkcijas būtų galima teisiškai ir ekonomiškai atskirti nuo kitų funkcijų; parengti paslaugų susitarimus, taikomus ypatingos svarbos funkcijoms palaikyti; apriboti didžiausias individualias ir bendras pozicijas; nustatyti pranešimų teikimo reikalavimus; apriboti arba nutraukti vykdomą arba siūlomą veiklą; apriboti naujų verslo linijų arba produktų kūrimą arba neleisti to daryti ir išleisti papildomų konvertuojamųjų kapitalo priemonių. Grupių sėkmingo pertvarkymo galimybės vertinimas grindžiamas grupės pertvarkymo institucijų ir patronuojamųjų įmonių pertvarkymo institucijų, kitų atitinkamų kompetentingų institucijų ir EBI veiksmų koordinavimu, konsultacijomis ir bendru vertinimu. Užtikrinant, kad atitinkamos institucijos visose valstybėse narėse vienodai vertintų sėkmingo pertvarkymo galimybę ir naudotų prevencinius įgaliojimus, svarbų vaidmenį atliks EBI. Konkrečiai, ji turės parengti techninius standartus, kuriuose bus apibrėžti pertvarkymo planų poveikio sistemai vertinimo parametrai, ir techninius standartus, kuriuose bus patikslinti klausimai, kuriuos reikės išnagrinėti, kad būtų įvertinta įstaigos ar grupės sėkmingo pertvarkymo galimybė. 4.4.5.Grupės subjektų tarpusavio finansinė parama (17–23 straipsniai) Pasiūlymu siekiama pašalinti dabartinius teisinius vieno grupės subjekto finansinės paramos teikimo kitam apribojimus. Grupės struktūrai priklausančios įstaigos galės sudaryti susitarimus teikti finansinę paramą (kaip paskolą, suteikdamos garantijas arba turto, kurie būtų naudojami kaip sandorio užstatas) kitiems finansinių sunkumų patiriantiems grupės subjektams. Tokia ankstyva finansinė pagalba gali būti panaudojama atskirų grupės narių didėjančioms finansinėms problemoms spręsti. Susitarimą gali iš anksto pagal nacionalinę teisę patvirtinti visų dalyvaujančių subjektų akcininkų susirinkimai, ir tuo susitarimu valdymo organams bus leidžiama prireikus suteikti finansinę paramą susitarime nustatytomis sąlygomis. Dėl to padidės teisinis tikrumas, nes bus aišku, kada ir kaip tokia finansinė parama gali būti teikiama. Susitarimai sudaromi savanoriškai, leidžiant bankų grupėms įvertinti, ar tokie susitarimai atitiktų grupės interesą (grupių integracija gali būti skirtingo laipsnio ir jos gali aktyviau arba mažiau aktyviai vykdyti bendrą strategiją), ir nustatyti, kurios bendrovės turėtų sudaryti tokį susitarimą (gali būti tikslinga į jį neįtraukti rizikingesnę veiklą vykdančių bendrovių). Kaip apsaugos priemonę, perdavėjo priežiūros institucija turės įgaliojimą uždrausti arba apriboti finansinę paramą pagal susitarimą, kai tas perdavimas kelia grėsmę perdavėjo likvidumui ar mokumui arba finansiniam stabilumui. 4.4.6.Ankstyvoji intervencija ir specialiojo valdytojo veikla (23–26 straipsniai) Pasiūlymu išplečiami priežiūros institucijų įgaliojimai ankstyvu etapu imtis priemonių, kai įstaigos finansinė būklė ar mokumas prastėja. Pasiūlyme aptarti įgaliojimai papildo įgaliojimus, kurie priežiūros institucijoms suteikiami pagal Direktyvos dėl kapitalo poreikio 136 straipsnį. Šie įgaliojimai nenukrypsta nuo teisių ar procedūrinių įpareigojimų pagal bendrovių teisę. Ankstyvosios intervencijos įgaliojimai apima įgaliojimą prašyti, kad įstaiga įgyvendintų gaivinimo plane nustatytą tvarką ir priemones; sudaryti veiksmų programą ir jos įgyvendinimo tvarkaraštį; prašyti vadovybės sušaukti akcininkų susirinkimą arba tiesiogiai jį sušaukti, pasiūlyti darbotvarkę ir tam tikrus priimtinus sprendimus; prašyti, kad įstaiga su savo kreditoriais parengtų skolos restruktūrizavimo planą. Be to, priežiūros institucija turėtų įgaliojimą ribotam laikotarpiui paskirti specialųjį valdytoją, kai laikoma, kad įstaigos mokumui kyla pakankamai didelė rizika. Specialiojo valdytojo pagrindinė pareiga – atkurti įstaigos finansinę būklę ir vėl užtikrinti patikimą ir atsargų jos verslo valdymą. Specialusis valdytojas pakeis įstaigos vadovybę ir turės visus jos įgaliojimus nepažeidžiant paprastų akcininkų teisių. Įgaliojimas skirti specialųjį valdytoją bus vadovybės ir akcininkų drausmės užtikrinimo elementas ir priemonė, skirta skatinti privačiajame sektoriuje spręsti problemas, kurių nesprendžiant įstaiga galėtų žlugti. 4.4.7.Pertvarkymo sąlygos (27 straipsnis) Pasiūlymu nustatomas bendras pertvarkymo priemonių taikymo pradžios parametras. Institucijos turi galėti imtis veiksmų, kai įstaiga yra nemoki arba jos būklė labai priartėja prie nemokumo tiek, kad jei nebus imtasi veiksmų, artimoje ateityje įstaiga taps nemoki. Kartu būtina užtikrinti, kad intervencines priemones būtų pradedama naudoti tik tuomet, kai yra pagrindo riboti akcininkų teises. Todėl pertvarkymo priemones reikėtų įgyvendinti tik tuomet, jei įstaiga žlunga arba galėtų žlugti, todėl nėra kitos išeities siekiant per priimtiną laiką atkurti įstaigos veiklą. Be to, intervencija vykdant pertvarkymo priemones turi būti pagrįsta viešuoju interesu, kaip apibrėžta 28 straipsnyje. 4.4.8.Bendrieji principai, visų pirma, kad nė vieno kreditoriaus padėtis nebūtų blogesnė (29 straipsnis) Sistema nustatoma keletas bendrųjų principų, kurių pertvarkymo institucijos turės laikytis. Šie principai, inter alia, susiję su nuostolių paskirstymu ir požiūriu į akcininkus bei kreditorius, taip pat galimomis priemonių naudojimo pasekmėmis įstaigos valdymui. Pagal sistemą nustatoma, kad per vertimo procesą (30 straipsnis) nustatyti nuostoliai turi būti paskirstyti įstaigos akcininkams ir kreditoriams atsižvelgiant į reikalavimų tenkinimo eiliškumą pagal kiekvienos šalies nemokumo režimą. Tačiau, kaip pažymėta anksčiau (žr. 3 skirsnį), pagal įprastinius nemokumo režimus nepakankamai atsižvelgiama į finansinį stabilumą ar kitus viešuosius interesus. Todėl pagal pertvarkymo sistemą nustatomi tam tikri nuostolių paskirstymo principai, kurių reikėtų laikytis nepaisant to, kas nustatyta pagal kiekvienos šalies nemokumo režimą. Šie principai yra: a) kad visi nuostoliai pirmiausia paskirstomi akcininkams, o tada kreditoriams ir b) kad tos pačios klasės kreditoriams gali būti taikomas skirtingas požiūris, jei tai pagrįsta viešuoju interesu ir visų pirma siekiant paremti finansinį stabilumą. Šie principai taikomi visoms pertvarkymo priemonėms. Be to, gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės atžvilgiu išsamiau nustatomas reikalavimų tenkinimo eiliškumas (43 straipsnis). Šis išsamiau nustatytas eiliškumas papildys ir, jei būtina, pakeis eiliškumą, nustatytą kiekvienos šalies nemokumą reglamentuojančiuose teisės aktuose. Tais atvejais, kai kreditoriai ekonomine prasme gauna mažiau nei tuomet, jei įstaiga būtų likviduota keliant įprastinę bankroto bylą, institucijos turi užtikrinti, kad skirtumas jiems būtų padengtas. Šią kompensaciją (jei ji priklauso) turi išmokėti pertvarkymo fondas. Principas, kad nuostoliai turi būti pirmiausia paskirstyti akcininkams, o tada kreditoriams, taip pat tai, kad pertvarkymo veiksmų turi būti imtasi prieš pasinaudojant nepaprastąja viešąja finansine parama, iš principo padės užtikrinti, kad būtų pasiektas tikslas kiek įmanoma sumažinti mokesčių mokėtojams tenkančius nuostolius (29 straipsnis). 4.4.9.Vertinimas (30 straipsnis) Pertvarkymo priemonių ir įgaliojimų įgyvendinimas grindžiamas žlungančios įstaigos turto ir įsipareigojimų realios vertės vertinimu. Todėl į sistemą įtraukiamas vertinimas, pagrįstas rinkos vertės principu. Taip bus užtikrinta, kad nuostoliai būtų pripažinti tada, kai pradedamas įstaigos pertvarkymas.

Vertinimą turėtų atlikti nepriklausomas ekspertas, nebent dėl skubos pertvarkymo institucijos turėtų atlikti preliminarų vertinimą, kurį vėliau papildys galutinis vertinimas dalyvaujant nepriklausomam ekspertui. Pertvarkymo institucijoms suteikti būtini įgaliojimai keisti pertvarkymo veiksmus atsižvelgiant į galimus preliminaraus ir galutinio vertinimo neatitikimus. 4.4.10.Pertvarkymo priemonės ir įgaliojimai (31–64 straipsniai) Kai tenkinami pertvarkymo pradžios kriterijai, pertvarkymo institucijos galės taikyti šias pertvarkymo priemones: (a)verslo pardavimo; (b)laikinos įstaigos sukūrimo; (c)turto atskyrimo; (d)gelbėjimo privačiomis lėšomis. Kad galėtų taikyti šias priemones, pertvarkymo institucijos turės įgaliojimus imti kontroliuoti žlugusią arba žlungančią įstaigą, perimti akcininkų ir vadovų vaidmenį, perduoti turtą ir įsipareigojimus ir užtikrinti sutarčių vykdymą. Pertvarkymo priemones galima taikyti po vieną arba kelias iš karto. Pagal jas visas bankas tam tikru mastu restruktūrizuojamas. Toks restruktūrizavimas nėra tik gelbėjimo privačiomis lėšomis požymis. Turto atskyrimo priemonė visomis aplinkybėmis turi būti taikoma kartu su kitomis priemonėmis (32 straipsnis). Kai taikoma, naudojant pertvarkymo priemones reikės laikytis Sąjungos valstybės pagalbos sistemos. Šiuo atžvilgiu apie pasinaudojimą viešąja parama ir (arba) pertvarkymo fondų naudojimą pertvarkant žlungančias įstaigas reikės pranešti Komisijai ir tai bus vertinama pagal atitinkamas valstybės pagalbos nuostatas, kad būtų nustatyta, ar laikomasi vidaus rinkos principų. Pasiūlyme nustatomos būtiniausios pertvarkymo priemonės, kurias turėtų patvirtinti visos valstybės narės. Tačiau nacionalinės institucijos žlungančių įstaigų problemai spręsti galės toliau taikyti ir specifines nacionalines priemones bei įgaliojimus, jei jie atitinka Sąjungos įstaigų pertvarkymo sistemos ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo principus bei tikslus ir netrukdo veiksmingai pertvarkyti grupių. Nacionalinės pertvarkymo institucijos galėtų tas nacionalines priemones ir įgaliojimus naudoti tik pagrindusios, kad nė viena iš Sąjungos sistemos priemonių (viena arba kelios iš karto) nesudaro sąlygų imtis veiksmingų pertvarkymo veiksmų. Taikydamos verslo pardavimo priemonę, pertvarkymo institucijos gali komercinėmis sąlygomis parduoti įstaigą arba visą ar dalį jos verslo nereikalaudamos akcininkų sutikimo arba nesilaikydamos procedūrinių reikalavimų, kurie galiotų kitais atvejais. Jei įmanoma konkrečiomis aplinkybėmis, pertvarkymo institucijos parduodamą įstaigą ar jos verslo dalis turėtų pateikti rinkai. Taikydamos laikinos įstaigos sukūrimo priemonę, pertvarkymo institucijos gali visą ar dalį įstaigos verslo perduoti valstybės kontroliuojamam subjektui. Laikina įstaiga turi turėti licenciją pagal Direktyvą dėl kapitalo poreikio ir veiktų komerciniais pagrindais, laikydamasi valstybės pagalbos sistemoje nustatytų ribų. Laikinos įstaigos veikla yra laikina, o bendras tikslas – tinkamomis rinkos sąlygomis verslą parduoti privačiajam sektoriui. Turto atskyrimo priemonės tikslas – pertvarkymo institucijoms sudaryti sąlygas nuvertėjusį arba probleminį turtą perduoti turto valdymo įmonei, kad tas turtas būtų valdomas ir ilgainiui sutvarkytas. Turtas turėtų būti perduodamas rinkos arba ilgalaike ekonomine verte (pagal 30 straipsnį), kad nuostoliai būtų pripažinti tuomet, kai vykdomas perdavimas. Siekiant kuo labiau sumažinti konkurencijos iškraipymus ir moralinės rizikos pavojų, šią priemonę reikėtų naudoti tik kartu su kitos rūšies pertvarkymo priemone. Gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonė (37–51 straipsniai) Taikydamos gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę, pertvarkymo institucijos turės įgaliojimą nurašyti žlungančios įstaigos užtikrinimo priemonių neturinčių kreditorių reikalavimus ir skolinius reikalavimus konvertuoti į nuosavybės vertybinius popierius. Priemonė gali būti naudojama žlungančiai arba galinčiai žlugti įstaigai rekapitalizuoti, nes sudaro sąlygas institucijoms per pertvarkymo procesą ją restruktūrizuoti ir po reorganizavimo ir restruktūrizavimo atkurti jos gyvybingumą. Taip institucijos galėtų lanksčiau reaguoti į didelių ir sudėtingos struktūros finansų įstaigų žlugimą. Be to, būtų nušalinta už įstaigos problemas atsakinga vadovybė ir įgyvendinamas verslo atkūrimo planas. Pertvarkymo institucijos turėtų turėti įgaliojimą gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę taikyti visiems įstaigos įsipareigojimams. Tačiau yra įsipareigojimų, kuriems tas nebūtų taikoma ex ante (kaip antai užtikrintieji įsipareigojimai, garantuojami indėliai ir įsipareigojimai, kurių likutinis terminas yra mažiau nei mėnuo). Taikant išimtį ir kai pagrįstai būtina užtikrinti įstaigos ypatingos svarbos veiklą ir pagrindines verslo linijas arba finansinį stabilumą (38 straipsnis), pertvarkymo institucija galėtų priemonės netaikyti išvestinių finansinių priemonių įsipareigojimams. Darnus galimas priemonės netaikymas Sąjungos lygmeniu būtų užtikrintas Komisijos deleguotaisiais aktais. Siekiant taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę būtina, kad pertvarkymo institucijos galėtų užtikrinti, kad įstaigos balanse būtų pakankama įsipareigojimų, kuriems būtų galima taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis įgaliojimus, suma. Minimali suma bus proporcinga ir pritaikyta kiekvienai įstaigų kategorijai pagal jų riziką arba jų finansavimo šaltinių sudėtį (39 straipsnis). Darnus minimalaus reikalavimo taikymas Sąjungos lygmeniu būtų užtikrintas Komisijos deleguotaisiais aktais. Imant kaip pavyzdį ir remiantis pastarosios finansų krizės faktais ir atliktais modeliavimais, tinkama visų įsipareigojimų, kuriems būtų galima taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę, procentinė dalis galėtų būti 10 % visų įsipareigojimų (neskaitant reguliuojamojo kapitalo). Kaip paaiškinta 4.4.8 punkte, 43 ir 44 straipsniuose išsamiai nustatytas eiliškumas, papildantis ir, jei būtina, pakeičiantis eiliškumą, nustatytą kiekvienos šalies nemokumą reglamentuojančiuose teisės aktuose. Iš principo akcininkų reikalavimai turėtų būti išnaudoti prieš naudojant subordinuotųjų kreditorių reikalavimus. Tik išnaudojus tuos reikalavimus, pertvarkymo institucijos gali priskirti nuostolius pirmaeiliams reikalavimams (43 ir 44 straipsniai). Tačiau gali būti aplinkybių, kai pertvarkymo institucijos galėtų riboti kreditorių teises neišnaudojusios akcininkų reikalavimų. Tokios aplinkybės būdingos tik gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonei ir gali susidaryti, kai pertvarkomai įstaigai lieka kapitalo (laikantis pertvarkymo sąlygų, įstaiga būtų žlunganti arba galinti žlugti, jei išnaudojo visą arba beveik visą kapitalą). Tokiu atveju pertvarkymo institucijos, paskirsčiusios nuostolius akcininkams ir sumažinusios arba panaikinusios daugumą akcininkų reikalavimų, galėtų į kapitalą konvertuoti subordinuotuosius ir, jei būtina, pirmaeilius reikalavimus. Šis konvertavimas atliekamas taip, kad būtų labai sumažinta likusių akcininkų reikalavimų vertė. 4.4.11.Sutarties nutraukimo apribojimai ir sandorio šalių apsaugos priemonės (68–73 ir 77 straipsniai) Norint veiksmingai taikyti pertvarkymo priemones, būtina sudaryti sąlygas, kad pertvarkymo institucijos laikinai neleistų kreditoriams ir sandorio šalims naudotis teisėmis užtikrinti reikalavimų vykdymą ir užbaigti, paankstinti arba kitaip nutraukti sutarčių su žlungančia įstaiga. Tokia laikino sustabdymo priemonė, kuri truktų ne ilgiau kaip iki kitos darbo dienos 17 val., suteikia institucijoms laiko nustatyti ir įvertinti tas sutartis, kurias reikia perduoti mokiam trečiajam asmeniui nerizikuojant, kad finansinių sutarčių vertė ir mastas keistųsi sandorio šalims pasinaudojus sutarčių nutraukimo teisėmis. Sandorio šalims, kurios liktų su žlungančia įstaiga, teisės nutraukti sutartį vėl galiotų pasibaigus sustabdymo laikotarpiui. Tačiau perdavimas funkcionuojančiam trečiajam asmeniui neturėtų būti laikomas įsipareigojimų neįvykdymo atveju, kuris leistų pasinaudoti teisėmis nutraukti sutartį.

Šiuos būtinus sutartinių teisių apribojimus atsveria sandorio šalių apsaugos priemonės, kad institucijos negalėtų skaidyti susijusių įsipareigojimų, teisių ir sutarčių – dalinio nuosavybės perdavimo atveju susiję susitarimai arba būtų perkeliami visi, arba visai nebūtų perkeliami. Susitarimai apima baigiamosios užskaitos susitarimus, įskaitymo susitarimus, finansinio užtikrinimo perduodant užstato nuosavybės teisę susitarimus, užtikrinimo susitarimus ir struktūrizuoto finansavimo susitarimus. 4.4.12.Teismo proceso apribojimai (78 ir 77 straipsniai) Pagal Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį susijusios šalys turi teisę į tinkamą teisinį procesą ir veiksmingą gynybą prieš jiems taikomas priemones. Todėl turėtų būti numatyta pertvarkymo institucijų priimtų sprendimų teisminė kontrolė. Tačiau, siekiant apsaugoti trečiuosius asmenis, nusipirkusius pertvarkomos įstaigos turto, teisių ir įsipareigojimų valdžios institucijoms taikant pertvarkymo įgaliojimus, ir užtikrinti finansų rinkų stabilumą, teisminė kontrolė neturėtų paveikti administracinių aktų ir (arba) sandorių, sudarytų remiantis panaikintu sprendimu. Todėl teisės gynimo priemonė dėl neteisingo sprendimo galėtų būti tik kompensacija už poveikį patiriančių asmenų patirtą žalą. Be to, būtina užkirsti kelią, kad pertvarkomo banko atžvilgiu būtų pradedami arba vykdomi kiti teisiniai veiksmai. Todėl pagal sistemą numatoma, kad prieš iškeldamas bankroto bylą bet kuriai įstaigai nacionalinis teisėjas apie tokius prašymus praneštų pertvarkymo institucijai; tuomet pertvarkymo institucija turi teisę per 14 dienų nuo pranešimo nuspręsti tos įstaigos atžvilgiu imtis pertvarkymo veiksmų. 4.4.13.Tarpvalstybinių įstaigų pertvarkymas (80–83 straipsniai) Gaivinimo ir pertvarkymo sistema atsižvelgiama į tarpvalstybinį kai kurių bankų grupių pobūdį, kad būtų sukurta visapusiška ir integruota Sąjungos bankų gaivinimo ir pertvarkymo sistema. Taigi, reikia rengti, tvirtinti ir įgyvendinti visos grupės gaivinimo ir pertvarkymo planus kartu atsižvelgiant į kiekvienos grupės struktūros ypatumus ir pareigų pasiskirstymą tarp priimančiosios ir buveinės valstybių narių institucijų. Tas bus daroma taikant priemones, pagal kurias reikalingas tvirtesnis nacionalinių institucijų tarpusavio bendradarbiavimas ir skatinama taikyti grupės požiūrį visais pasirengimo, gaivinimo ir pertvarkymo etapais. Bus įsteigtos pertvarkymo kolegijos, kurios turėtų aiškiai nustatytą vadovavimo tvarką ir kurių veikloje dalyvautų Europos bankininkystės institucija (EBI). EBI lengvintų institucijų bendradarbiavimą ir prireikus tarpininkautų. Kolegijų tikslas – koordinuoti pasirengimo ir pertvarkymo priemones tarp nacionalinių institucijų ir užtikrinti optimalius Sąjungos masto sprendimus. 4.4.14.Santykiai su trečiosiomis šalimis (84–89 straipsniai) Kadangi daugelis Sąjungos įstaigų ir bankų grupių vykdo veiklą trečiosiose šalyse, kuriant veiksmingą pertvarkymo sistemą reikia numatyti bendradarbiavimą su trečiųjų šalių institucijomis. Pasiūlymu Sąjungos institucijoms suteikiami įgaliojimai, būtini žlugusio užsienio banko pertvarkymo veiksmams užsienyje paremti, įgyvendinant jo turto ir įsipareigojimų, kurie priklauso jų jurisdikcijai arba kurie reglamentuojami jų jurisdikcijos teisės aktais, perdavimą. Tačiau tokia parama būtų suteikiama tik tuomet, jei veiksmais užsienyje užtikrinamas teisingas ir vienodas požiūris į vietos indėlininkus bei kreditorius ir nekeliama grėsmės finansiniam stabilumui valstybėje narėje. Be to, Sąjungos įstaigų pertvarkymo institucijos turėtų turėti įgaliojimą pertvarkymo priemones taikyti nacionaliniams trečiosios šalies įstaigų filialams, kai atskiras pertvarkymas būtinas dėl finansinio stabilumo arba vietos indėlininkų apsaugos. Pasiūlymu numatoma, kad pertvarkymo veiksmai užsienyje bus remiami, jei pertvarkymo institucijos bus sudariusios bendradarbiavimo susitarimą su užsienio pertvarkymo institucija. Tokie susitarimai turėtų būti veiksmingo tarptautinėms grupėms skirtų veiksmų planavimo, sprendimų priėmimo ir koordinavimo užtikrinimo priemonė. Pagal Reglamento (ES) Nr. 1093/2010 33 straipsnį EBI turėtų parengti ir į sistemą įtraukti administracinius susitarimus su trečiųjų šalių valdžios institucijomis, o nacionalinės valdžios institucijos turėtų sudaryti dvišalius susitarimus, kurie kuo labiau atitiktų bendruosius EBI susitarimus. 4.4.15.Pertvarkymo finansavimas (90–99 straipsniai) Pertvarkymu sudaromos sąlygos geriau padalyti pertvarkymo sąnaudų naštą akcininkams ir kreditoriams vykdant pertvarkymą, kai bankroto procedūros laikomos netinkamomis atsižvelgiant į galimą riziką finansiniam stabilumui. Tačiau to ne visuomet gali užtekti ir gali prireikti papildomo finansavimo, kad, pvz., būtų užtikrintas laikino banko likvidumas. Remiantis ankstesne patirtimi, būtina nustatyti finansavimo struktūras, finansuojamas pačių įstaigų, kad būtų kiek įmanoma sumažinti dėl mokumui užtikrinti skirtos paramos mokesčių mokėtojams tenkantys nuostoliai. Tam būtinos nuostatos išdėstytos 90–99 straipsniuose. 89 straipsnyje numatyta nustatyti finansavimo struktūras kiekvienoje valstybėje narėje. Jų naudojimo tikslai išvardyti 89 straipsnio 2 dalyje ir yra įvairūs: nuo garantijų iki paskolų arba įnašų. Nuostolius pirmiausia padengia akcininkai ir kreditoriai, bet iš principo negalima atmesti ir kitų finansavimo struktūrų. 90 straipsnyje nustatomos taisyklės dėl finansavimo struktūroms skirtų įnašų, kuriuos sudaro ex ante įnašai ir papildomi ex post įnašai, taip pat, kai būtina, skolinimosi iš finansų įstaigų arba centrinio banko priemonės. Siekiant užtikrinti, kad visuomet būtų tam tikrų lėšų, ir turint omenyje su ex post finansavimu susijusį procikliškumą, numatoma minimalų tikslinį lėšų lygį renkant ex ante įnašus pasiekti per 10 metų. Remiantis modeliavimų skaičiavimais, optimalus minimalus tikslinis lėšų lygis – 1 % garantuojamų indėlių. Siekiant padidinti nacionalinių finansavimo struktūrų atsparumą, 97 straipsnyje numatoma teisė nacionalinėms struktūroms skolintis iš tokių pat kitų valstybių narių struktūrų. Siekiant atsižvelgti į įvairių nacionalinių institucijų pareigų pasiskirstymą pertvarkant grupes, 98 straipsnyje nustatomos taisyklės dėl nacionalinių finansavimo struktūrų atitinkamų įnašų, skirtų grupėms pertvarkyti. Šis įnašas bus pagrįstas rengiant grupių pertvarkymo planus iš anksto sutartu įnašu. Nacionalinės finansavimo struktūros, skolinimosi mechanizmai ir nacionalinių struktūrų pasidalijimo tarpusavyje tvarka pertvarkant tarpvalstybines grupes (98 straipsnis) sudaro Europos finansavimo struktūrų sistemą. 99 straipsnyje nustatomas indėlių garantijų sistemų (IGS) vaidmuo pertvarkymo sistemoje. IGS pertvarkymo procese gali būti panaudota dviem būdais. Pirma, indėlių garantijų sistemos turi padėti užtikrinti nuolatinę galimybę naudotis garantuojamais indėliais. Šiuo metu indėlių garantijų sistemos sukurtos visose valstybėse narėse pagal Direktyvą 94/19/EB. Pagal jas mažmeniniams indėlininkams kompensuojama iki 100 000 EUR prarastų indėlių prieš pasinaudojant subrogacija likvidavimo procedūrose. Tačiau pertvarkymo procese išvengiama garantuojamų indėlių praradimo – tai pageidautina indėlininko požiūriu. Todėl pageidautina, kad IGS prisidėtų suma, lygia nuostoliams, kuriuos ji būtų patyrusi iškėlus įprastinę bankroto bylą, kaip nurodyta 99 straipsnio 1 dalyje. Siekiant numatyti pakankamą finansavimą, yra įvedamas indėlių garantijų sistemų reikalavimų tenkinimo eiliškumas – IGS reikalavimai yra lygiaverčiai neužtikrintiems nepirmenybiniams reikalavimams. IGS įnašas įmokamas pinigais, kad būtų padengti su garantuojamais indėliais susiję nuostoliai. Antra, nors valstybės narės turi panaudoti IGS bent jau tam, kad gautų pinigų nuolatinei galimybei naudotis garantuojamais indėliais užtikrinti, joms lieka laisvė spręsti, kaip finansuoti pertvarkymą: jos gali nuspręsti sukurti finansavimo struktūras, atskiras nuo IGS, arba IGS naudoti dar ir kaip finansavimo struktūras pagal 91 straipsnį. Iš tikrųjų yra įmanoma indėlių garantijų sistemų sinergija su įstaigų pertvarkymu. Sukūrus pertvarkymo sistemą, kuria būtų sustabdomas užkratas, sumažėtų bankų žlugimo atvejų, o kartu ir IGS draudimo išmokų tikimybė. Todėl pasiūlymu sudaromos sąlygos valstybėms narėms IGS naudoti pertvarkymui finansuoti, kad būtų užtikrinta masto ekonomija. Kai abi sistemos yra atskiros, IGS atsako už apdraustų indėlininkų apsaugą 99 straipsnio 1–4 dalyse numatytu mastu ir pagal ten nustatytas sąlygas, o papildomą finansavimą teikia atskiros finansavimo struktūros, sukurtos pagal 91 straipsnį. Tačiau, kai pasirenkama vienintelė finansavimo struktūra, ji padengs ir su garantuojamais indėliais, ir su kitais 92 straipsnyje nustatytais tikslais susijusius nuostolius. Tokiu atveju IGS turi atitikti visas sąlygas dėl įnašų, skolinimosi ir pasidalijimo tarpusavyje pagal 93–98 straipsnius. Bet kokiu atveju, jei gavus IGS įnašą, pertvarkoma įstaiga vėliau žlunga ir IGS neturi pakankamai lėšų indėlininkų indėliams grąžinti, IGS turi turėti priemonių, kad galėtų nedelsiant surinkti atitinkamas sumas iš savo narių.

Tikėtina, kad naudojant pertvarkymo fondus būtų teikiama valstybės pagalba, nepaisant nacionalinės finansavimo struktūros rūšies (t. y. pertvarkymo fondas, atskiras nuo indėlių garantijų sistemos, ar indėlių garantijų sistema, naudojama kaip pertvarkymo fondas). 4.4.16.Derėjimas su SESV 290 ir 291 straipsniais 2009 m. rugsėjo 23 d. Komisija priėmė reglamentų, kuriais įsteigiama Europos bankininkystės institucija (EBI), Europos draudimo ir profesinių pensijų institucija (EDPPI) ir Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija (EVPRI), pasiūlymus. Šiuo atžvilgiu Komisija nori priminti pareiškimus, susijusius su SESV 290 ir 291 straipsniais, padarytus priimant Europos priežiūros institucijų steigimo reglamentus, kuriais teigiama: „Reguliavimo standartų priėmimo proceso klausimu Komisija pabrėžia finansinių paslaugų sektoriaus unikalų pobūdį, kuris susiformavo atsižvelgiant į Lamfalussy struktūrą ir kuris aiškiai pripažintas SESV 39 deklaracijoje. Tačiau Komisija turi rimtų abejonių dėl to, ar jos vaidmeniui priimant deleguotus aktus ir įgyvendinant priemones taikomi apribojimai atitinka SESV 290 ir 291 straipsnius.“ 4.4.17.Likvidavimo direktyvos, bendrovių teisės direktyvų ir EBI reglamento pakeitimai (104–111 straipsniai) Direktyva 2001/24/EB numatomas kredito įstaigų, turinčių filialų kitose valstybėse narėse, reorganizavimo arba likvidavimo priemonių abipusis pripažinimas ir vykdymo užtikrinimas. Direktyva siekiama užtikrinti, kad kredito įstaiga ir jos filialai kitose valstybėse narėse būtų reorganizuojami arba likviduojami laikantis vienumo ir universalumo principų, pagal kuriuos užtikrinama, kad vyktų tik viena bankroto byla, kurioje kredito įstaiga laikoma vienu subjektu. Bylos vienumo ir universalumo principais užtikrinamas kreditorių lygiateisiškumas, nepaisant jų pilietybės, nuolatinės arba įprastinės gyvenamosios vietos. Siekiant ir įstaigų pertvarkymo procesuose užtikrinti kreditorių lygiateisiškumą, Direktyva 2001/24/EB iš dalies keičiama, kad jos taikymo sritis apimtų investicines įmones ir pertvarkymo priemonių naudojimą visų subjektų, kuriems taikomas pertvarkymo režimas, atžvilgiu. Sąjungos bendrovių teisės direktyvose nustatytos akcininkų ir kreditorių apsaugos taisyklės. Kai kuriomis iš tų taisyklių gali būti trukdoma pertvarkymo institucijoms greitai imtis veiksmų. Antrąja bendrovių teisės direktyva reikalaujama, kad akcinės bendrovės kapitalo didinimui turi pritarti visuotinis susirinkimas, o Direktyva 2007/36 (Akcininkų teisių direktyva) reikalaujama, kad apie tą susirinkimą būtų pranešama prieš 21 dieną. Todėl neįmanoma kredito įstaigos finansinės būklės greitai atkurti didinant kapitalą. Taigi, pasiūlymu iš dalies keičiama Akcininkų teisių direktyva, kad visuotinis susirinkimas galėtų iš anksto nuspręsti, jog visuotinis susirinkimas dėl sprendimo didinti kapitalą kritinėse situacijose būtų sušaukiamas per trumpesnį laikotarpį. Toks leidimas būtų gaivinimo plano dalis. Taip būtų galima greitai imtis veiksmų kartu išlaikant akcininkų įgaliojimus priimti sprendimus. Be to, bendrovių teisės direktyvomis reikalaujama, kad kapitalo didinimui ir mažinimui, susijungimams ir skaidymui turi pritarti akcininkai, ir, kai kapitalas didinamas išleidžiant akcijas už mokestį grynaisiais pinigais, taikomos pirmenybės teisės. Be to, Direktyva dėl įmonių perėmimo pasiūlymų reikalaujama, kad būtų teikiami privalomi pasiūlymai, kai bet kuris asmuo, įskaitant valstybę, įsigyja į biržos sąrašus įtrauktos bendrovės akcijų viršydamas kontrolinę ribą (paprastai 30–50 %). Šioms kliūtims įveikti pasiūlymu leidžiama valstybėms narėms nukrypti nuo tų nuostatų, kuriomis reikalaujama kreditorių arba akcininkų sutikimo arba kurios kitaip trukdo veiksmingai ir greitai pertvarkyti įstaigas. Norint užtikrinti, kad už pertvarkymą atsakingoms valdžios institucijoms būtų atstovaujama Europos finansų priežiūros institucijų sistemoje, įsteigtoje Reglamentu (ES) Nr. 1093/2010, ir kad EBI turėtų kompetenciją, būtiną šioje direktyvoje nustatytoms užduotims atlikti, reikėtų iš dalies pakeisti Reglamentą (ES) Nr. 1093/2010, kad šioje direktyvoje apibrėžtos nacionalinės pertvarkymo institucijos būtų įtrauktos į tame reglamente nustatytą kompetentingų institucijų sąvoką. 4.4.18.Įsigaliojimas Direktyva įsigalios dvidešimtą dieną po jos paskelbimo OL. Pagal nusistovėjusią praktiką direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas nustatytas po 18 mėnesių, t. y. 2014 m. gruodžio 31 d. Gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės nuostatoms taikomas ilgesnis perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpis ir jos turėtų būti taikomos nuo 2018 m. sausio 1 d. Nustatant tą datą atsižvelgiama į stebimus esamos skolos terminų ciklus, poreikį išvengti įsiskolinimo mažinimo ir reikalavimą įstaigoms įgyvendinti naujus kapitalo reikalavimus iki 2018 m. Pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų valstybės narės turėtų prie pranešimo apie įgyvendinimo priemones pridėti atitikties lenteles. Šis reikalavimas yra pagrįstas, atsižvelgiant į direktyvos, kuri taikoma skirtingiems aspektams ir kuriai įgyvendinti tikriausiai reikės daug priemonių, sudėtingumą ir į tai, kad kai kurios valstybės narės jau patvirtino teisės aktus, kuriais iš dalies įgyvendinama ši direktyva. 5.POVEIKIS BIUDŽETUI Pirmiau minėtos politikos galimybės turės poveikio Sąjungos biudžetui. Šiuo pasiūlymu būtų reikalaujama, kad EBI: i) parengtų maždaug 23 techninius standartus ir 5 gaires, ii) dalyvautų pertvarkymo kolegijose, priimtų sprendimus, kai nepavyksta susitarti, ir atliktų privalomus sprendimus priimančio tarpininko vaidmenį ir iii) numatytų trečiosios šalies pertvarkymo procedūrų pripažinimą pagal 85 straipsnį ir sudarytų neprivalomus bendruosius bendradarbiavimo susitarimus su trečiosiomis šalimis pagal 88 straipsnį. Techninius standartus reikėtų pateikti per 12 mėnesių nuo direktyvos įsigaliojimo, t. y., kaip numatoma, 2013 m. birželio–gruodžio mėn. Komisijos pasiūlyme numatomos ilgalaikės EBI užduotys, kurioms atlikti nuo 2014 m. reikia įsteigti 5 papildomus etatus (laikinųjų darbuotojų). Be to, numatoma, kad laikinas užduotis tik 2014 ir 2015 m. atliks 11 deleguotųjų nacionalinių ekspertų. 2012/0150 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA

kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyvos 77/91/EEB bei 82/891/EB, direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB bei 2011/35/EB ir Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnį, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą, teisės akto pasiūlymą perdavus nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę, atsižvelgdami į Europos Centrinio Banko nuomonę, laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: (1)2008 m. prasidėjusi finansų krizė parodė, kad labai trūksta tinkamų Sąjungos lygmens priemonių klausimams, susijusiems su nepatikimomis ar žlungančiomis kredito įstaigomis, veiksmingai spręsti. Visų pirma tokios priemonės būtinos nemokumo prevencijai užtikrinti, o nemokumo atveju – neigiamoms pasekmėms kiek įmanoma sumažinti išsaugant sistemiškai svarbias tos įstaigos funkcijas. Per krizę tie sunkumai buvo svarbus veiksnys, vertęs valstybes nares gelbėti kredito įstaigas valstybės lėšomis; (2)Sąjungos finansų rinkos yra labai integruotos ir tarpusavyje susijusios, kai daugelis kredito įstaigų aktyviai veikia keliose valstybėse. Tikėtina, kad tarpvalstybinės kredito įstaigos žlugimas paveiks įvairių valstybių narių, kuriose įstaiga veikia, finansų rinkų stabilumą. Jei valstybės narės nesugeba perimti žlungančios kredito įstaigos kontrolės ir jos pertvarkyti taip, kad būtų veiksmingai išvengta didesnės sisteminės žalos, gali nukentėti valstybių narių abipusis pasitikėjimas ir finansinių paslaugų vidaus rinkos patikimumas. Todėl finansų rinkų stabilumas yra esminė vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo sąlyga; (3)šiuo metu kredito įstaigų pertvarkymo procedūros Sąjungos lygmeniu nederinamos. Kai kurios valstybės narės kredito įstaigoms taiko tokias pat procedūras kaip kitoms nemokioms įmonėms; kartais tokios procedūros pritaikomos prie kredito įstaigų. Atskirų valstybių narių kredito įstaigų nemokumą reglamentuojančių įstatymų ir kitų teisės aktų esmė ir procedūros gerokai skiriasi. Be to, finansų krizė parodė, kad bendrosios įmonių nemokumo procedūros ne visuomet gali tikti kredito įstaigoms, nes jomis ne visuomet užtikrinama intervencijos sparta, kredito įstaigų esminių funkcijų tęstinumas ir finansinio stabilumo išlaikymas; (4)todėl būtinas režimas siekiant suteikti valdžios institucijoms priemonių pakankamai anksti ir greitai įsikišti į nepatikimos arba žlungančios kredito įstaigos veiklą, kad būtų užtikrintas kredito įstaigos svarbiausių finansinių ir ekonominių funkcijų tęstinumas ir kartu kiek įmanoma sumažintas įstaigos žlugimo poveikis finansų sistemai ir būtų užtikrinta, kad nuostoliai būtų tinkamai paskirstyti akcininkams ir kreditoriams. Gavusios naujus įgaliojimus, valdžios institucijos turėtų sugebėti užtikrinti nuolatinę galimybę naudotis indėliais ir vykdyti mokėjimo sandorius, prireikus parduoti gyvybingas įmonės dalis, taip pat teisingai ir iš anksto žinomu būdu paskirstyti nuostolius. Pasiekus tuos tikslus turėtų būti išvengta finansų rinkų destabilizavimo ir kiek įmanoma sumažintos mokesčių mokėtojams tenkančios sąnaudos; (5)kai kurios valstybės narės jau įgyvendino teisės aktų pataisas, nustatančias žlungančių kredito įstaigų pertvarkymo mechanizmus; kitos yra paskelbusios apie ketinimus sukurti tokius mechanizmus, jei jų neatsiras Sąjungos lygmeniu. Tikėtina, kad skirtingos kredito įstaigų pertvarkymo sąlygos, įgaliojimai ir procesai kliudo vidaus rinkai sklandžiai veikti ir nacionalinėms valdžios institucijoms bendradarbiauti sprendžiant problemas, susijusias su žlungančiomis tarpvalstybinėmis bankų grupėmis. Tai ypač aktualu, kai dėl skirtingų metodų nacionalinės valdžios institucijos neužtikrina vienodo kontrolės lygio arba neturi vienodų galimybių pertvarkyti kredito įstaigas. Tie pertvarkymo režimų skirtumai taip pat gali daryti skirtingą poveikį bankų finansavimo sąnaudoms valstybėse narėse ir gali iškreipti bankų konkurenciją. Be to, veiksmingi pertvarkymo režimai visose valstybėse narėse reikalingi siekiant užtikrinti, kad galimybė įstaigoms pasinaudoti bendrosios rinkos teikiamomis įsisteigimo teisėmis nebūtų ribojama dėl buveinės valstybės narės finansinių išteklių, skirtų jų žlugimui valdyti; (6)tas kliūtis reikėtų šalinti; taip pat reikėtų patvirtinti taisykles užtikrinant, kad nenukentėtų vidaus rinkos nuostatos. Tam įstaigų pertvarkymo taisyklės turėtų būti suderintos vadovaujantis bendromis būtiniausio derinimo taisyklėmis; (7)kadangi planuojamo veiksmo tikslų, t. y. suderinti kredito įstaigų pertvarkymo taisykles ir procesus, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl bet kurios Sąjungos įstaigos žlugimo poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti; (8)siekiant užtikrinti nuoseklumą su galiojančiais Sąjungos teisės aktais finansinių paslaugų srityje ir kuo didesnį visų rūšių įstaigų finansinį stabilumą, pertvarkymo režimas turėtų būti taikomas ne tik kredito įstaigoms, bet ir investicinėms įmonėms, vadovaujantis 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/49/EB dėl investicinių įmonių ir kredito įstaigų kapitalo pakankamumo įtvirtintais rizikos ribojimo reikalavimais. Be to, režimas turėtų būti taikomas finansų kontroliuojančiosioms bendrovėms, mišrią veiklą vykdančioms finansų kontroliuojančiosioms bendrovėms, numatytoms 2002 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/87/EB dėl finansiniam konglomeratui priklausančių kredito įstaigų, draudimo įmonių ir investicinių firmų papildomos priežiūros, ir iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 73/239/EEB, 79/267/EEB, 92/49/EEB, 92/96/EEB, 93/6/EEB ir 93/22/EEB bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 98/78/EB ir 2000/12/EB, taip pat mišrią veiklą vykdančioms kontroliuojančiosioms bendrovėms ir finansų įstaigoms, kurios yra kredito įstaigos ar investicinės įmonės patronuojamosios įmonės. Krizė parodė, kad grupei priklausančio subjekto nemokumas gali sparčiai paveikti visos grupės mokumą ir dėl to turėti net sisteminių pasekmių. Todėl valdžios institucijos taip pat turėtų turėti veiksmingų priemonių tokių subjektų atžvilgiu, kad užkirstų kelią užkratui ir sukurtų nuoseklią pertvarkymo schemą visai grupei, nes grupei priklausančio subjekto nemokumas galėtų sparčiai paveikti visos grupės mokumą; (9)taikant šioje direktyvoje numatytas pertvarkymo priemones ir įgaliojimus, gali būti ribojamos akcininkų ir kreditorių teisės. Visų pirma valdžios institucijų turimas įgaliojimas perduoti įstaigos akcijas arba visą ar dalį turto privačiam pirkėjui be akcininkų sutikimo turi poveikį akcininkų nuosavybės teisėms. Be to, įgaliojimas spręsti, kuriuos žlungančios kredito įstaigos įsipareigojimus perduoti atsižvelgiant į tikslą užtikrinti paslaugų tęstinumą ir išvengti neigiamo poveikio finansiniam stabilumui, gali paveikti kreditorių lygiateisiškumą; (10)nacionalinės valdžios institucijos turėtų atsižvelgti į įstaigos riziką, dydį ir ryšius, kiek tai susiję su gaivinimo ir pertvarkymo planais ir turimų įvairių priemonių naudojimu, užtikrindamos, kad režimas būtų taikomas tinkamai;

(11)siekdamos užtikrinti reikiamą veiksmų spartą, garantuoti nepriklausomumą nuo ūkinės veiklos vykdytojų ir išvengti interesų konfliktų, valstybės narės turėtų paskirti viešojo administravimo institucijas, kurios pagal šią direktyvą atliks su pertvarkymu susijusias funkcijas ir užduotis. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad šioms pertvarkymo institucijoms būtų skirta pakankamai išteklių. Paskyrus viešąsias institucijas, neturėtų būti atmetama delegavimo galimybė pertvarkymo institucijos atsakomybe. Tačiau nebūtina tiksliai nurodyti institucijos, kurią valstybės narės turėtų paskirti kaip pertvarkymo instituciją. Jei šis aspektas būtų suderintas, būtų lengviau koordinuoti veiksmus, tačiau taip pat būtų labai kišamasi į valstybių narių konstitucines ir administracines sistemas. Pakankamą koordinavimo lygį vis dėlto galima pasiekti numačius švelnesnį reikalavimą: visoms nacionalinėms valdžios institucijoms, dalyvaujančioms pertvarkant įstaigas, turėtų būti atstovaujama pertvarkymo kolegijose, kuriose turėtų vykti tarpvalstybinio ar Sąjungos lygmens koordinavimas. Todėl valstybės narės turėtų laisvai pasirinkti, kokios institucijos turėtų atsakyti už pertvarkymo priemonių taikymą ir vykdyti šioje direktyvoje numatytus įgaliojimus; (12)atsižvelgiant į kredito įstaigos arba investicinės įmonės žlugimo pasekmes valstybės narės finansų sistemai ir ekonomikai ir į galimą poreikį naudoti viešąsias lėšas ieškant išeities iš krizės, krizių vykstant valdymo ir įstaigų pertvarkymo procesui ankstyvu etapu turėtų aktyviai dalyvauti valstybių narių finansų ministerijos ar kitos atitinkamos ministerijos; (13)siekiant veiksmingai pertvarkyti įstaigas ar grupes, veikiančias visoje Sąjungoje, reikia, kad kompetentingos institucijos ir pertvarkymo institucijos priežiūros ir pertvarkymo kolegijose bendradarbiautų visais šioje direktyvoje apibrėžtais etapais, nuo gaivinimo ir pertvarkymo planų parengimo iki faktinio įstaigos pertvarkymo. Kai nacionalinėms valdžios institucijoms nepavyksta susitarti dėl šioje direktyvoje numatytų sprendimų, susijusių su įstaigomis, kraštutiniu atveju Europos bankininkystės institucija (EBI) turėtų atlikti privalomus sprendimus priimančio tarpininko vaidmenį. Todėl EBI turėtų būti įgaliota pagal 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1093/2010, kuriuo įsteigiama Europos priežiūros institucija (Europos bankininkystės institucija), iš dalies keičiamas Sprendimas Nr. 716/2009/EB ir panaikinamas Komisijos sprendimas 2009/78/EB, nuostatas priimti sprendimus, kuriais nacionalinės valdžios institucijos įpareigojamos imtis konkrečių veiksmų arba nuo jų susilaikyti; (14)siekiant užtikrinti vienodą ir nuoseklų požiūrį šioje direktyvoje apibrėžtoje srityje, EBI taip pat turėtų būti įgaliota priimti gaires ir parengti reguliavimo ir techninius standartus, kuriuos priimdama deleguotuosius aktus pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį turės patvirtinti Komisija; (15)kad galėtų veiksmingai spręsti žlungančių įstaigų problemas, valdžios institucijos turėtų turėti įgaliojimą taikyti parengiamąsias ir prevencines priemones; (16)labai svarbu, kad visos įstaigos parengtų ir nuolat atnaujintų gaivinimo planus, kuriuose būtų numatytos priemonės, kurias tos įstaigos turėtų taikyti įvairiomis aplinkybėmis ar tam tikro scenarijaus atveju. Tokie planai turėtų būti išsamūs ir pagrįsti tikroviškomis prielaidomis numatant daugelį įtikinamų prastos padėties scenarijų. Tačiau reikalavimas parengti gaivinimo planą turėtų būti taikomas proporcingai, atsižvelgiant į sisteminę įstaigos ar grupės svarbą. Taip pat, kalbant apie plano turinį, reikėtų atsižvelgti į įstaigos finansavimo šaltinių pobūdį ir į tai, kiek tikėtina grupės parama. Iš įstaigų reikėtų reikalauti teikti planus priežiūros institucijoms išsamiai įvertinti, be kita ko, ar planai yra visapusiški ir ar jie galėtų patikimai padėti laiku atkurti įstaigos gyvybingumą, net finansiškai sunkiais laikotarpiais; (17)jei įstaiga nepateikia tinkamo gaivinimo plano, priežiūros institucijoms reikėtų suteikti įgaliojimus reikalauti, kad ta įstaiga imtųsi visų priemonių, būtinų plano trūkumams ištaisyti, be kita ko, keisti savo verslo modelį arba finansavimo strategiją. Šis reikalavimas gali paveikti laisvę užsiimti verslu, kuri garantuojama Pagrindinių teisių chartijos 16 straipsniu. Tačiau šios pagrindinės teisės apribojimas yra būtinas siekiant finansinio stabilumo ir indėlininkų bei kreditorių apsaugos tikslų. Konkrečiau, toks apribojimas būtinas siekiant sustiprinti įstaigų verslą ir neleisti joms pernelyg išaugti arba prisiimti per didelės rizikos, neturint galimybių įveikti nuosmukių bei nuostolių ir atkurti kapitalo bazę. Be to, šis apribojimas yra proporcingas, nes tik prevenciniais veiksmais galima užtikrinti, kad būtų imtasi tinkamų atsargumo priemonių, todėl jis atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnį; (18)planavimas yra būtina veiksmingo pertvarkymo dalis. Valdžios institucijos turėtų turėti visą būtiną informaciją, kad suplanuotų, kaip įstaigos ar tarpvalstybinės grupės esmines funkcijas galima izoliuoti nuo kitų veiklos sričių ir perduoti siekiant užtikrinti, kad esminės funkcijos būtų išsaugotos ir toliau vykdomos. Tačiau reikalavimas rengti pertvarkymo planą turėtų būti supaprastintas, atsižvelgiant į sisteminę įstaigos ar grupės svarbą; (19)pertvarkymo institucijos turėtų turėti įgaliojimų reikalauti pakeisti įstaigų ar grupių struktūrą ir organizaciją, kad pašalintų praktines pertvarkymo priemonių taikymo kliūtis ir užtikrintų sėkmingą konkrečių subjektų pertvarkymą. Dėl galimo visų įstaigų sisteminio pobūdžio, siekiant išsaugoti finansinį stabilumą labai svarbu, kad valdžios institucijos turėtų galimybę pertvarkyti bet kurią įstaigą. Kad būtų laikomasi Pagrindinių teisių chartijos 16 straipsnyje nustatytos teisės užsiimti verslu, valdžios institucijų veiksmų laisvė turėtų apsiriboti tuo, kas būtina siekiant supaprastinti įstaigos struktūrą ir veiklą vien tam, kad būtų lengviau ją pertvarkyti. Be to, visos šiais tikslais taikomos priemonės turėtų atitikti Sąjungos teisę. Priemonės neturėtų būti nei tiesiogiai, nei netiesiogiai diskriminacinės dėl pilietybės ir turėtų būti grindžiamos pagrindine priežastimi, kad yra vykdomos paisant viešojo intereso užtikrinti finansinį stabilumą. Kad nustatytų, ar veiksmų imamasi paisant bendrojo viešojo intereso, pertvarkymo institucijos, kurios imasi veiksmų paisydamos bendrojo viešojo intereso, turėtų turėti galimybę įgyvendinti pertvarkymo tikslus nepatirdamos pertvarkymo priemonių taikymo arba turimų įgaliojimų vykdymo kliūčių. Be to, veiksmais neturėtų būti siekiama daugiau, nei absoliučiai būtina tikslams įgyvendinti. Spręsdamos, kokių priemonių imtis, pertvarkymo institucijos turėtų atsižvelgti į Europos sisteminės rizikos valdybos, įsteigtos 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1092/2010 dėl Europos Sąjungos finansų sistemos makrolygio rizikos ribojimo priežiūros ir Europos sisteminės rizikos valdybos įsteigimo, įspėjimus ir rekomendacijas; (20)priemonės, kuriomis siūloma įveikti ar šalinti sėkmingo įstaigos ar grupės pertvarkymo kliūtis, neturėtų trukdyti įstaigoms naudotis įsisteigimo teise, kuri suteikta Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo; (21)gaivinimo ir pertvarkymo planuose neturėtų būti numatoma galimybės pasinaudoti nepaprastąja viešąja finansine parama arba mokesčių mokėtojams sukelti nuostolių rizikos. Galimybė pasinaudoti centrinių bankų teikiamomis likvidumo priemonėmis, įskaitant skubios pagalbos likvidumui padidinti priemones, neturėtų būti laikoma nepaprastąja viešąja finansine parama, su sąlyga, kad įstaiga yra moki likvidumo užtikrinimo momentu, o toks likvidumo užtikrinimas nėra didesnio pagalbos paketo dalis; kad priemonė visiškai užtikrinta užstatu, kuris, atsižvelgiant į kokybę ir rinkos vertę, įvertintas mažesne nei rinkos verte; kad centrinis bankas pagalbos gavėjui nustato baudos palūkanas; ir kad priemonė taikoma centrinio banko iniciatyva ir ji neužtikrinta jokia priešpriešine valstybės garantija; (22)vieno tarpvalstybinės grupės subjekto finansinę paramą kitam tos pačios grupės subjektui šiuo metu riboja įvairios nacionalinės teisės aktų nuostatos. Tų nuostatų tikslas – apsaugoti kiekvieno subjekto kreditorius ir akcininkus. Tačiau tose nuostatose neatsižvelgiama į tos pačios grupės subjektų tarpusavio priklausomumą arba grupės interesą. Tarptautiniu mastu tik kai kuriose teisės sistemose teismų praktikoje ar teisės taisyklėse yra sukurta grupės intereso sąvoka. Ta sąvoka, be kiekvieno atskiro grupės subjekto intereso, atsižvelgiama į netiesioginį kiekvieno grupės subjekto interesą, kad visa grupė klestėtų. Tačiau įvairiose valstybėse narėse tai skiriasi ir neužtikrina pakankamo teisinio tikrumo. Todėl verta nustatyti, kokiomis sąlygomis tarpvalstybinėje bankų grupėje galima vieno subjekto finansinę paramą perduoti kitam siekiant užtikrinti visos grupės finansinį stabilumą. Grupės subjektų tarpusavio finansinė parama turėtų būti savanoriška. Tikslinga, kad pasinaudojimas įsisteigimo teise nebūtų valstybių narių tiesiogiai arba netiesiogiai reikalaujama sąlyga sudaryti finansinės paramos teikimo susitarimą; (23)siekiant išsaugoti finansinį stabilumą svarbu, kad kompetentingos institucijos turėtų galimybę pagerinti įstaigos finansinę ir ekonominę padėtį anksčiau, nei ji atsidurs tokioje padėtyje, kad institucijoms teliks ją pertvarkyti. Tam kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikti ankstyvosios intervencijos įgaliojimai, įskaitant įgaliojimus pakeisti įstaigos valdymo organą specialiuoju valdytoju; tai būtų priemonė daryti spaudimą tokiai įstaigai, kad ji imtųsi priemonių savo finansiniam patikimumui atkurti ir (arba) reorganizuotų savo veiklą taip, kad gyvybingumas būtų užtikrintas ankstyvu etapu. Specialiojo valdytojo užduotis turėtų būti imtis visų būtinų priemonių ir skatinti įgyvendinti sprendimus siekiant pagerinti įstaigos finansinę būklę. Tačiau skiriant specialųjį valdytoją neturėtų būti nukrypstama nuo akcininkų ar savininkų teisių ar procedūrinių įpareigojimų, nustatytų pagal Sąjungos arba nacionalinę bendrovių teisę, ir turėtų būti laikomasi Sąjungos ar valstybių narių tarptautinių įsipareigojimų, susijusių su investicijų apsauga. Ankstyvosios intervencijos įgaliojimai turėtų aprėpti jau nustatytuosius pagal 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/48/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo kitomis aplinkybėmis nei tos, kurios yra laikomos ankstyvosios intervencijos aplinkybėmis, ir kitose situacijose, kurios būtinos siekiant atkurti įstaigos finansinį patikimumą; (24)pertvarkymo sistemoje reikėtų numatyti pertvarkymą pradėti laiku, prieš nustatant finansų įstaigos nemokumą pagal balansą ir prieš išsenkant visam akciniam kapitalui. Pertvarkymas turėtų būti pradėtas, kai įmonė nebėra gyvybinga arba galėtų nebebūti gyvybinga ir kitos priemonės pasirodė neveiksmingos siekiant išvengti žlugimo. Tai, kad įstaiga neatitinka veiklos leidimo reikalavimų, per se neturėtų pateisinti pertvarkymo pradžios, ypač jei įstaiga vis dar gyvybinga arba vis dar galėtų būti gyvybinga. Turėtų būti laikoma, kad įstaiga žlunga arba galėtų žlugti, kai ji pažeidžia arba pažeis kapitalo reikalavimus, kad neprarastų veiklos leidimo, nes patyrė arba galėtų patirti nuostolių, kuriems padengti reikėtų visų arba beveik visų jos nuosavų lėšų, kai įstaigos turtas yra arba bus mažesnis už jos įsipareigojimus, kai įstaiga negali arba negalės suėjus terminui apmokėti įsipareigojimų arba kai įstaigai reikalinga nepaprastoji viešoji finansinė parama. Vien tai, kad reikalinga skubi centrinio banko pagalba likvidumui padidinti, neturėtų būti sąlyga, pakankama įrodyti, kad įstaiga negali arba artimu metu negalės suėjus terminui apmokėti įsipareigojimų. Siekiant išsaugoti finansinį stabilumą, visų pirma sisteminio likvidumo trūkumo atveju, centrinių bankų likvidumo priemonėms arba naujai išleistiems įsipareigojimams teikiamos valstybės garantijos neturėtų būti pertvarkymo sistemos taikymo pradžios kriterijus, jei laikomasi tam tikrų sąlygų. Visų pirma, valstybės garantijų priemonės turėtų būti patvirtintos pagal valstybės pagalbos sistemą ir neturėtų būti didesnio pagalbos paketo dalis, o garantijų priemonių naudojimo laikotarpis turėtų būti griežtai apribotas. Abiem atvejais bankas turi būti mokus; (25)pertvarkymo institucijų įgaliojimai taip pat turėtų būti taikomi kontroliuojančiosioms bendrovėms, jei ir kontroliuojančioji bendrovė, ir patronuojamoji įstaiga žlunga arba galėtų žlugti. Nepaisant to, kad kontroliuojančioji bendrovė gali nebūti žlunganti arba galinti žlugti, pertvarkymo institucijų įgaliojimai turėtų būti taikomi kontroliuojančiajai bendrovei, kai viena ar daugiau patronuojamųjų kredito įstaigų arba investicinių įmonių atitinka pertvarkymo sąlygas, o pertvarkymo priemonių ir įgaliojimų taikymas kontroliuojančiajai bendrovei yra būtinas norint pertvarkyti vieną ar daugiau jos patronuojamųjų įmonių arba visą grupę; (26)jei įstaiga žlunga ar galėtų žlugti, nacionalinės valdžios institucijos turėtų turėti būtiniausią suderintų pertvarkymo priemonių ir įgaliojimų rinkinį. Šios priemonės ir įgaliojimai turėtų būti taikomi remiantis bendromis sąlygomis, tikslais ir bendraisiais principais. Pertvarkymo institucijai nusprendus pradėti įstaigos pertvarkymą, nebeturėtų būti leidžiama kelti įprastinės bankroto bylos. Valstybės narės turėtų turėti galimybę pertvarkymo institucijoms suteikti papildomų įgaliojimų ir priemonių, be šia direktyva joms numatytų įgaliojimų ir priemonių. Tačiau šių papildomų priemonių ir įgaliojimų naudojimas turėtų atitikti šioje direktyvoje nustatytus pertvarkymo principus ir tikslus. Visų pirma, tokių priemonių ar įgaliojimų naudojimas neturėtų neigiamai paveikti veiksmingo tarpvalstybinių grupių pertvarkymo ir turėtų užtikrinti, kad nuostolius padengtų akcininkai; (27)siekiant išvengti moralinės rizikos, nemoki įstaiga, neatsižvelgiant į jos dydį ir ryšius, turėtų turėti galimybę pasitraukti iš rinkos, nesukeldama sisteminių sutrikimų. Iš principo žlunganti įstaiga likviduojama keliant įprastinę bankroto bylą. Tačiau likviduojant pagal įprastinę bankroto bylą gali kilti pavojus finansiniam stabilumui, nutrūkti esminių paslaugų teikimas ir nukentėti indėlininkų apsauga. Tokiu atveju pertvarkymo priemonių taikymas atitinka viešąjį interesą. Todėl pertvarkymo tikslai turėtų būti šie: užtikrinti esminių finansinių paslaugų tęstinumą, išsaugoti finansų sistemos stabilumą, sumažinti moralinę riziką kiek įmanoma sumažinant viešosios finansinės paramos žlungančioms įstaigoms galimybę ir apsaugoti indėlininkus; (28)visuomet prieš priimant sprendimą išsaugoti įstaigą reikėtų apsvarstyti galimybę likviduoti nemokią įstaigą keliant įprastinę bankroto bylą. Nemokią įstaigą reikėtų išsaugoti naudojant privačiąsias lėšas, kiek įmanoma.Tai galima įgyvendinti įvykdžius pardavimą ar susijungimą su privačiojo sektoriaus pirkėju, nurašius įstaigos įsipareigojimus arba konvertavus jos skolą į nuosavybės vertybinius popierius, kad ji būtų rekapitalizuota; (29)taikydamos pertvarkymo priemones ir pertvarkymo įgaliojimus, pertvarkymo institucijos turėtų užtikrinti, kad tinkama nuostolių dalis tektų akcininkams ir kreditoriams, kad būtų pakeisti vadovai, kad įstaigos pertvarkymo sąnaudos būtų kuo mažesnės ir kad būtų taikomas panašus požiūris į visus nemokios įstaigos kreditorius, kurie priklauso tai pačiai klasei. Kai pertvarkymo priemonės aprėpia valstybės pagalbą, intervencijas reikėtų vertinti atsižvelgiant į atitinkamas valstybės pagalbos nuostatas. Valstybės pagalba galima, inter alia, kai pertvarkant žlungančias įstaigas naudojami pertvarkymo fondai arba indėlių garantijų fondai; (30)akcininkų ir kreditorių teisių apribojimai turėtų atitikti Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnį. Todėl pertvarkymo priemonės turėtų būti taikomos tik toms įstaigoms, kurios žlunga ar galėtų žlugti, ir tik tuomet, kai tai būtina siekiant įgyvendinti visuotinės svarbos finansinio stabilumo tikslą. Visų pirma pertvarkymo priemonės turėtų būti taikomos, kai įstaigos negalima likviduoti keliant įprastinę bankroto bylą kartu nedestabilizuojant finansų sistemos ir reikia imtis priemonių, kad būtų sparčiai perduotos ir tęsiamos sistemiškai svarbios funkcijos, ir kai negalima pagrįstai tikėtis alternatyvaus privataus sprendimo, įskaitant esamų akcininkų arba trečiojo asmens vykdomą kapitalo padidinimą, kuris būtų pakankamas visiškam įstaigos gyvybingumui atkurti;

(31)nuosavybės teisių ribojimas neturėtų būti neproporcingas. Dėl to poveikį patiriantys akcininkai ir kreditoriai neturėtų patirti didesnių nuostolių nei nuostoliai, kurie būtų patirti, jei pertvarkymo sprendimo priėmimo metu įstaiga būtų likviduota. Kai dalis pertvarkomos įstaigos turto perduodama privačiam pirkėjui arba laikinam bankui, likusi pertvarkomos įstaigos dalis turėtų būti likviduota keliant įprastą bankroto bylą. Siekiant apsaugoti likviduojant įstaigą likusius akcininkus ir kreditorius, jie turėtų turėti teisę pagal savo reikalavimus per likvidavimo procedūrą gauti išmoką, ne mažesnę negu suma, kurią pagal apskaičiavimus jie būtų atgavę, jei visa įstaiga būtų likviduota keliant įprastinę bankroto bylą; (32)siekiant apsaugoti akcininkų ir kreditorių teisę gauti ne mažiau, negu jie gautų iškėlus įprastinę bankroto bylą, reikėtų nustatyti aiškius įpareigojimus dėl įstaigos turto ir įsipareigojimų vertinimo ir turėtų likti pakankamai laiko deramai įvertinti požiūriui, kuris jiems būtų taikytas, jei įstaiga būtų likviduojama keliant įprastinę bankroto bylą. Turėtų būti įmanoma tokį vertinimą pradėti jau ankstyvosios intervencijos etapu. Prieš imantis pertvarkymo veiksmų, reikėtų įvertinti įstaigos turto ir įsipareigojimų vertę ir požiūrį, kuris akcininkams ir kreditoriams būtų taikomas iškėlus įprastinę bankroto bylą. Toks vertinimas teismine tvarka turėtų būti peržiūrimas tik kartu su pertvarkymo sprendimu. Be to, reikėtų nustatyti įpareigojimą po pertvarkymo priemonių taikymo atlikti požiūrio, kuris faktiškai taikytas akcininkams ir kreditoriams, ir požiūrio, kuris jiems būtų taikytas iškėlus įprastinę bankroto bylą, ex post palyginimą. Jei nustatoma, kad akcininkai ir kreditoriai už savo reikalavimus gavo mažesnę sumą, negu būtų gavę keliant įprastinę bankroto bylą, jie turėtų turėti teisę atgauti skirtumą. Kitaip nei vertinimo prieš pertvarkymo veiksmus atveju, turėtų būti įmanoma šį skirtumą ginčyti atskirai nuo pertvarkymo sprendimo. Valstybės narės turėtų pačios spręsti dėl tvarkos, kaip akcininkams ir kreditoriams apmokėti skirtumą, nustatytą įvertinus požiūrį. Jei yra, tas skirtumas turėtų būti apmokamas naudojant finansines struktūras, nustatytas pagal šią direktyvą; (33)svarbu nuostolius pripažinti žlungant įstaigai. Vertinant žlungančių įstaigų turtą ir įsipareigojimus paprastai reikėtų remtis jų rinkos verte tuo metu, kai yra taikomos pertvarkymo priemonės, atsižvelgiant į tai, kiek tinkamai veikia rinkos. Kai rinkų veikimas tikrai sutrikęs, vertinimą galima atlikti remiantis tinkamai pagrįsta ilgalaike ekonomine turto ir įsipareigojimų verte. Dėl skubos turėtų būti įmanoma pertvarkymo institucijoms skubiai įvertinti žlungančios įstaigos turtą ar įsipareigojimus. Toks vertinimas turėtų būti preliminarus ir galioti, kol bus atliktas nepriklausomas vertinimas; (34)būtina veikti sparčiai, kad išliktų pasitikėjimas rinkoje ir kad būtų kiek įmanoma sumažintas užkratas. Nustačiusios, kad įstaiga žlunga ar galėtų žlugti, pertvarkymo institucijos neturėtų delsti imtis tinkamų veiksmų. Atsižvelgiant į galimas aplinkybes, kuriomis įstaiga žlunga, ir visų pirma į galimą situacijos primygtinumą, pertvarkymo institucijos turėtų turėti galimybę imtis pertvarkymo veiksmų nereikalaujant prieš tai pasinaudoti ankstyvosios intervencijos įgaliojimais; (35)pertvarkymo priemonės turėtų būti taikomos prieš įstaigai darant viešojo sektoriaus kapitalo injekciją arba teikiant lygiavertę nepaprastąją viešąją finansinę paramą. Tačiau tai neturėtų trukdyti pertvarkymo finansavimo tikslais pasinaudoti indėlių garantijų sistemų arba pertvarkymo fondų lėšomis. Šiuo atžvilgiu nepaprastosios viešosios finansinės paramos arba pertvarkymo fondų (įskaitant indėlių garantijų fondus) naudojimas padedant pertvarkyti žlungančias įstaigas turėtų būti vertinamas pagal atitinkamas valstybės pagalbos nuostatas; (36)pertvarkymo priemonės turėtų aprėpti verslo pardavimą privačiam pirkėjui, laikinos įstaigos įsteigimą, gero žlungančios įstaigos turto atskyrimą nuo blogo ir žlungančios įstaigos gelbėjimą privačiomis lėšomis; (37)kai pertvarkymo priemonės naudojamos siekiant perduoti sistemiškai svarbias įstaigos paslaugas ar gyvybingą veiklos dalį patikimam subjektui, kaip antai privačiojo sektoriaus pirkėjui ar laikinai įstaigai, likusi įstaigos dalis turėtų būti likviduota per tinkamą laiką, atsižvelgiant į tai, ar žlugusi įstaiga turi teikti paslaugas arba paramą pirkėjui ar laikinai įstaigai, kad šie galėtų vykdyti jiems perduotą veiklą ar paslaugas; (38)verslo pardavimo priemonė turėtų sudaryti sąlygas valdžios institucijoms parduoti įstaigą ar jos veiklos dalis vienam ar daugiau pirkėjų be akcininkų sutikimo. Taikydamos verslo pardavimo priemonę, valdžios institucijos tą įstaigą arba jos veiklos dalis turėtų pateikti rinkai atvirai, skaidriai ir nediskriminuodamos, kartu siekdamos kiek įmanoma pakelti pardavimo kainą; (39)kad būtų apsaugota akcininkų ir kreditorių teisė gauti ne mažiau, negu jie gautų keliant įprastinę bankroto bylą, perduodant dalį turto gautos pajamos turėtų būti skiriamos pertvarkomai įstaigai. Jei perduodamos visos įstaigos akcijos arba visas turtas, teisės ir įsipareigojimai, atliekant šį perdavimą gautos pajamos turėtų būti skiriamos žlugusios įstaigos akcininkams. Pajamos turėtų būti apskaičiuotos atmetus įstaigos žlugimo ir pertvarkymo proceso sąnaudas; (40)siekiant laiku parduoti verslą ir išsaugoti finansinį stabilumą, kvalifikuotosios akcijų paketo dalies pirkėjas turėtų būti įvertintas nedelsiant, nukrypstant nuo Direktyvoje 2006/48/EB nustatytų terminų; (41)tikėtina, kad informacija apie žlugusios įstaigos pateikimą rinkai ir derybas su galimais pirkėjais prieš taikant verslo pardavimo priemonę yra sisteminės svarbos. Siekiant užtikrinti finansinį stabilumą, svarbu, kad būtų galima tokios informacijos atskleidimą visuomenei, kaip reikalaujama 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2003/6/EB dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, ir manipuliavimo rinka (piktnaudžiavimo rinka), atidėti tiek, kiek reikia, kad įstaigos pertvarkymas būtų suplanuotas ir struktūruotas, atsižvelgiant į tai, kiek galima delsti atskleisti informaciją pagal nepiktnaudžiavimo rinka nuostatas; (42)kadangi laikiną įstaigą kontroliuoja pertvarkymo institucija, šios įstaigos pagrindinis tikslas turėtų būti užtikrinti, kad nemokios įstaigos klientams būtų toliau teikiamos esminės finansinės paslaugos ir kad būtų tęsiama esminė finansinė veikla. Laikina įstaiga turėtų veikti kaip gyvybinga, veiklą galinti tęsti įmonė ir turėtų būti kuo greičiau grąžinta į rinką arba likviduota, jei yra negyvybinga; (43)turto atskyrimo priemonė turėtų leisti valdžios institucijoms neveiksnų ar sumažėjusios vertės turtą perduoti atskirai įmonei. Ši priemonė turėtų būti taikoma tik kartu su kitomis priemonėmis, kad žlungančiai įstaigai nebūtų suteiktas nepagrįstas konkurencinis pranašumas; (44)taikant veiksmingą pertvarkymo režimą reikėtų kiek įmanoma sumažinti žlungančios institucijos pertvarkymo sąnaudas, tenkančias mokesčių mokėtojams. Taip pat reikėtų užtikrinti, kad didelės ir sisteminės įstaigos galėtų būti pertvarkytos nesukeliant grėsmės finansiniam stabilumui. Šį tikslą galima pasiekti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemone, užtikrinant, kad tinkama nuostolių ir sąnaudų dalis tektų įstaigos akcininkams ir kreditoriams. Todėl Finansinio stabilumo taryba rekomendavo įtraukti teisės aktais nustatytus skolos nurašymo įgaliojimus į pertvarkymo sistemą kaip papildomą galimą priemonę, taikytiną kartu su kitomis pertvarkymo priemonėmis; (45)siekiant užtikrinti, kad pertvarkymo institucijos galėtų veikti pakankamai lanksčiai paskirstydamos nuostolius kreditoriams įvairiomis aplinkybėmis, reikėtų, kad šios institucijos galėtų taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę ir tuomet, kai yra siekiama žlungančią įstaigą pertvarkyti, kad ji galėtų tęsti veiklą, jei yra reali tikimybė atkurti tos įstaigos gyvybingumą, ir tuomet, kai sistemiškai svarbios paslaugos yra perduodamos laikinai įstaigai, o likusios įstaigos dalies veikla sustabdoma ir ji likviduojama; (46)kai gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonė taikoma siekiant atkurti žlungančios įstaigos kapitalą, kad ji galėtų toliau tęsti veiklą, visuomet turėtų būti ne tik atliekamas gelbėjimas privačiomis lėšomis, bet ir kartu keičiama vadovybė, o įstaiga bei jos veikla vėliau restruktūrizuojama taip, kad būtų atsižvelgta į žlugimo priežastis. Restruktūrizuoti reikėtų įgyvendinant verslo reorganizavimo planą. Kai taikoma, toks planas turėtų derėti su restruktūrizavimo planu, kurį pagal Sąjungos valstybės pagalbos sistemą įstaiga turi pateikti Komisijai. Visų pirma, be priemonių, kuriomis siekiama atkurti ilgalaikį įstaigos gyvybingumą, į planą reikėtų įtraukti priemones, kuriomis pagalba kuo labiau apribojama ir numatomas naštos pasidalijimas, ir priemones, kuriomis apribojami konkurencijos iškraipymai; (47)nereikėtų gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės taikyti reikalavimams, kurie yra užtikrinti užtikrinimo priemone, užstatu ar kitaip garantuojami. Tačiau siekiant užtikrinti, kad gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonė būtų veiksminga ir atitiktų savo tikslus, pageidautina ją taikyti kiek įmanoma daugiau neužtikrintų žlungančios įstaigos įsipareigojimų. Tam tikriems neužtikrintiems įsipareigojimams vis dėlto nereikėtų taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės. Dėl viešosios politikos ir veiksmingo pertvarkymo priežasčių gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonė neturėtų būti taikoma indėliams, apsaugotiems pagal 1994 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 94/19/EB dėl indėlių garantijų sistemų, įsipareigojimams žlungančios įstaigoms darbuotojams arba komerciniams reikalavimams, susijusiems su prekėmis ir paslaugomis, būtinomis kasdienei įstaigos veiklai; (48)gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės nereikėtų taikyti indėlininkams, turintiems indėlių, kuriuos garantuoja indėlių garantijų sistema. Tačiau indėlių garantijų sistema prie pertvarkymo finansavimo proceso prisideda tokiu mastu, kokiu ji būtų turėjusi atlyginti žalą indėlininkams. Pasinaudojus gelbėjimo privačiomis lėšomis įgaliojimais būtų užtikrinta, kad indėlininkai galėtų toliau naudotis savo indėliais – tai yra pagrindinė indėlių garantijų sistemų sukūrimo priežastis. Nenumačius šių sistemų panaudojimo tokiais atvejais, būtų neteisingai suteikiamas pranašumas likusių kreditorių, kuriems pertvarkymo institucija taikytų įgaliojimus, atžvilgiu; (49)apskritai pertvarkymo institucijos turėtų taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę taip, kad būtų užtikrintas pari passu požiūris į kreditorius ir atsižvelgiama į reikalavimų tenkinimo eiliškumą, nustatytą taikomais nemokumą reglamentuojančiais teisės aktais. Nuostolius visų pirma turėtų dengti reguliuojamojo kapitalo priemonės, ir nuostoliai turėtų būti akcininkams paskirstyti arba anuliuojant akcijas, arba labai sumažinant akcijų vertę. Jei šių priemonių neužtenka, reikėtų konvertuoti arba nurašyti subordinuotąją skolą. Galiausiai reikėtų konvertuoti arba nurašyti pirmaeilius įsipareigojimus, jei visos subordinuotosios klasės jau konvertuotos arba nurašytos; (50)kad įstaigos negalėtų savo įsipareigojimų struktūros nustatyti taip, kad būtų trukdoma veiksmingai taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę, tikslinga nustatyti, kad įstaigos visuomet turėtų bendrą nuosavų lėšų, subordinuotosios skolos ir pirmaeilių įsipareigojimų, kuriems būtų galima taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę, sumą, išreikštą visų įstaigos įsipareigojimų, kurie nelaikomi nuosavomis lėšomis taikant Direktyvą 2006/48/EB arba Direktyvą 2006/49/EB, procentine dalimi. Be to, pertvarkymo institucijos turėtų turėti galimybę reikalauti, kad šią procentinę dalį visiškai arba iš dalies sudarytų nuosavos lėšos ir subordinuotoji skola;

(51)valstybės narės turėtų užtikrinti, kad kai įstaiga emitentė nebegyvybinga, nuostoliai būtų visiškai padengti tos įstaigos papildomomis 1 lygio ir 2 lygio kapitalo priemonėmis. Taigi pertvarkymo institucijos tuomet turėtų nurašyti visas tokias priemones arba konvertuoti jas į bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemones, kai įstaiga tampa nebegyvybinga ir prieš imantis kitų pertvarkymo priemonių. Šiuo tikslu momentas, kai įstaiga tampa nebegyvybinga, turėtų būti suprantamas kaip momentas, kai atitinkama nacionalinė valdžios institucija nustato, kad įstaiga atitinka pertvarkymo sąlygas, arba kaip momentas, kai valdžios institucija nusprendžia, kad įstaiga nebebus gyvybinga, jei šios kapitalo priemonės nebus nurašytos. Kai šioje direktyvoje nustatytomis aplinkybėmis valdžios institucijos turi nurašyti ar konvertuoti priemones, tai turėtų būti nurodyta priemonei taikomose sąlygose ir prospekte arba pasiūlymo dokumentuose, kurie yra skelbiami ar teikiami dėl šių priemonių; (52)kadangi taikant gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę įstaiga išlaikoma kaip veiklą galinti tęsti įmonė, dėl to turėtų maksimaliai išaugti kreditorių reikalavimų vertė, pagerėti tikrumas rinkoje ir būti nuramintos sandorio šalys. Siekiant nuraminti investuotojus bei rinkos sandorio šalis ir kuo labiau sumažinti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės poveikį, būtina leisti jos netaikyti iki 2018 m. sausio 1 d.; (53)pertvarkymo institucijos turėtų turėti visus teisinius įgaliojimus, kuriuos įvairiais deriniais būtų galima taikyti kartu su pertvarkymo priemonėmis. Tai turėtų būti įgaliojimai žlungančios įstaigos akcijas arba turtą, teises ar įsipareigojimus perduoti kitam subjektui, pavyzdžiui, kitai įstaigai ar laikinai įstaigai, įgaliojimai nurašyti ar anuliuoti akcijas arba nurašyti ar konvertuoti žlungančios įstaigos skolą, įgaliojimas pakeisti vadovybę ir įgaliojimas pritaikyti laikiną reikalavimų apmokėjimo moratoriumą. Taip pat gali prireikti papildomų įgaliojimų, įskaitant įgaliojimą reikalauti, kad kitos grupės dalys toliau teiktų esmines paslaugas; (54)nebūtina numatyti konkrečių priemonių, kuriomis pertvarkymo institucijos turėtų kištis į nemokios įstaigos veiklą. Pertvarkymo institucijos turėtų turėti galimybę pasirinkti, ar imtis kontrolės tiesiogiai kišantis į įstaigos veiklą, ar išdavus vykdomąjį potvarkį. Jos turėtų priimti sprendimą atsižvelgdamos į konkrečias aplinkybes. Šiuo etapu veiksmingam valstybių narių bendradarbiavimui užtikrinti nebūtina nustatyti vieno modelio; (55)pertvarkymo sistemoje turėtų būti numatyti procedūriniai reikalavimai, kad apie pertvarkymo priemones būtų tinkamai pranešama ir skelbiama viešai. Tačiau, kadangi tikėtina, kad pertvarkymo institucijų ir jų specializuotų konsultantų gaunama informacija pertvarkymo procese bus konfidenciali, prieš skelbiant pertvarkymo sprendimą viešai, tai informacijai turėtų būti taikomas veiksmingas konfidencialumo režimas; (56)nacionalinės valdžios institucijos turėtų turėti papildomų įgaliojimų užtikrinti akcijų arba skolos priemonių bei turto, teisių ir įsipareigojimų perdavimo veiksmingumą. Tie įgaliojimai turėtų aprėpti įgaliojimą išbraukti trečiųjų asmenų teises iš perduotų priemonių ar turto, įgaliojimą užtikrinti sutarčių vykdymą ir užtikrinti susitarimų su perduoto turto ir akcijų gavėju tęstinumą. Tačiau tai neturėtų paveikti darbuotojų teisių nutraukti darbo sutartį. Taip pat tai neturėtų paveikti šalies teisės nutraukti sutartį dėl kitų priežasčių, ne vien dėl žlungančios įstaigos keitimo nauja įstaiga. Pertvarkymo institucijos taip pat turėtų turėti papildomą įgaliojimą reikalauti, kad likusi įstaigos dalis, likviduojama pagal įprastinę bankroto bylą, teiktų paslaugas, kurios yra būtinos tam, kad įstaiga, kuriai taikant verslo pardavimo priemonę ar laikinos įstaigos sukūrimo priemonę perduotas turtas ar akcijos, galėtų vykdyti veiklą; (57)pagal Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį susijusios šalys turi teisę į tinkamą teisinį procesą ir veiksmingą gynybą prieš jiems taikomas priemones. Todėl turėtų būti numatyta pertvarkymo institucijų priimtų sprendimų teisminė kontrolė. Tačiau kadangi šią direktyvą siekiama taikyti ir ypatingos skubos aplinkybėmis, o pertvarkymo institucijų sprendimo sustabdymas gali trukdyti toliau vykdyti esmines funkcijas, būtina numatyti, kad dėl pateikto teisminės kontrolės prašymo ir laikino teismo sprendimo nebūtų galima sustabdyti pertvarkymo sprendimų vykdymo užtikrinimo. Be to, siekiant apsaugoti trečiuosius asmenis, nusipirkusius pertvarkomos įstaigos turto, teisių ir įsipareigojimų valdžios institucijoms taikant pertvarkymo įgaliojimus, ir užtikrinti finansų rinkų stabilumą, teisminė kontrolė neturėtų paveikti administracinių aktų arba sandorių, sudarytų remiantis panaikintu sprendimu. Todėl teisės gynimo priemonė dėl neteisingo sprendimo galėtų būti tik kompensacija už poveikį patiriančių asmenų patirtą žalą; (58)kad pertvarkymas būtų veiksmingas ir būtų išvengta jurisdikcijos kolizijų, nereikėtų pradėti ar tęsti įprastinės bankroto bylos žlungančiai įstaigai, kol pertvarkymo institucija naudojasi pertvarkymo įgaliojimais ar taiko pertvarkymo priemones. Taip pat naudinga ir būtina ribotam laikui sustabdyti tam tikrų sutartinių įsipareigojimų vykdymą, kad pertvarkymo institucija turėtų laiko pertvarkymo priemonėms pritaikyti praktikoje; (59)siekiant užtikrinti, kad turtą ir įsipareigojimus perduodamos privačiojo sektoriaus pirkėjui ar laikinai įstaigai pertvarkymo institucijos turėtų pakankamai laiko perduotinoms sutartims nustatyti, reikėtų nustatyti proporcingus sandorio šalių teisių užbaigti, paankstinti ar kitaip nutraukti finansines sutartis apribojimus, kol bus atliktas perdavimas. Tokie apribojimai būtini tam, kad valdžios institucijos susidarytų tikrą žlungančios įstaigos balanso vaizdą be vertės ir masto pakeitimų, kurių atsirastų dėl intensyvaus pasinaudojimo nutraukimo teisėmis. Norint užtikrinti, kad būtų kuo mažiau paveiktos sandorio šalių sutartinės teisės, nutraukimo teisės turėtų būti ribojamos tik pertvarkymo veiksmo atžvilgiu, o teisės nutraukti sutartį dėl kitokio įsipareigojimų neįvykdymo, įskaitant garantinės įmokos nesumokėjimą ar nepateikimą, turėtų likti galioti; (60)kad liktų galioti teisėti kapitalo rinkos susitarimai perduodant ne visą, bet dalį žlungančios įstaigos turto, teisių ir įsipareigojimų, reikėtų numatyti apsaugos priemones, kad susieti įsipareigojimai, teisės ir sutartys nebūtų skaidomi. Toks tam tikros su susietomis sutartimis susijusios praktikos apribojimas turėtų būti taikomas sutartims su ta pačia sandorio šalimi, kurioms taikomi užtikrinimo susitarimai, finansinio užtikrinimo perleidžiant užstato nuosavybės teisę susitarimai, įskaitymo susitarimai, baigiamosios užskaitos susitarimai ir struktūrizuoto finansavimo susitarimai. Kai taikoma apsaugos priemonė, pertvarkymo institucijos turėtų privalėti perduoti visas susietas sutartis pagal vieną saugomą susitarimą arba visas jas palikti likusiai žlugusio banko daliai. Tomis apsaugos priemonėmis turėtų būti užtikrinama, kad nebūtų poveikio vertinant reguliuojamojo kapitalo pozicijas, įtrauktas į užskaitos susitarimą, kaip numatyta Direktyvoje 2006/48/EB; (61)kai pertvarkymo institucijos ketina perduoti susietų sutarčių rinkinį ir tas perdavimas gali būti įgyvendintas ne visų rinkinį sudarančių sutarčių atžvilgiu, nes kai kurias sutartyse numatytas teises arba įsipareigojimus reglamentuoja ne Sąjungos teritorijos teisė, perdavimas neturėtų būti atliekamas. Perdavimas, atliktas pažeidžiant šią taisyklę, turėtų negalioti; (62)užtikrinant, kad pertvarkymo institucijos turėtų