Pasiūlymas Tarybos pamatinis sprendimas dėl Europos Sąjungos valstybių narių atsižvelgimo į ankstesnius nuosprendžius vykstant naujam baudžiamajam procesui /* KOM/2005/0091 galutinis - CNS 2005/0001 */





Briuselis, 17.03.2005 KOM(2005)91 galutinis 2005/0018(CNS) Pasiūlymas TARYBOS PAMATINIS SPRENDIMAS dėl Europos Sąjungos valstybių narių atsižvelgimo į ankstesnius nuosprendžius vykstant naujam baudžiamajam procesui (pateikta Komisijos) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. Įvadas Pasiūlymas parengtas remiantis Baltąja knyga dėl keitimosi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose ir dėl jų poveikio Europos Sąjungoje. Baltojoje knygoje pateikiamas bendras informacijos apie nuosprendžius sklaidos ir naudojimo Sąjungos teritorijoje vaizdas bei nustatomos dvi pagrindinės tolesnių Europos Sąjungos veiksmų kryptys: gerinti informacijos sklaidą ir užtikrinti jos poveikį už nuosprendį paskelbusios valstybės narės ribų tokiu būdu visų pirma siekiant užkirsti kelią naujoms nusikalstamoms veikoms bei skelbiant naują nuosprendį. Pirmasis aspektas bus nagrinėjamas sprendimo dėl kompiuterinės keitimosi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose sistemos sukūrimo pasiūlyme, kurį Komisija ketina pateikti pirmame 2005 m. pusmetyje. Šiame pasiūlyme nagrinėjamas antras aspektas. Informacijos perdavimo gerinimas neduoda daug naudos, jei valstybės narės nesugeba atsižvelgti į perduotą informaciją. Priešingai, galimybė naudotis perduota informacija turėtų labai pagerinti keitimąsi informacija. Tamperėje vykusios Europos Vadovų Tarybos išvadose pateiktas kaip teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir baudžiamosiose bylose „kertinis akmuo“ abipusio pripažinimo principas buvo aptariamas 2000 m. Tarybos priimtoje priemonių programoje[1]. Programos antroje priemonėje numatyta „priimti vieną ar kelis teisinius instrumentus, įteisinančius principą, pagal kurį valstybės narės teisėjas turi sugebėti atsižvelgti į kitų valstybių narių paskelbtus galutinius nuosprendžius baudžiamosiose bylose, tam kad galėtų įvertinti teisės pažeidėjo įvykdytus pažeidimus, nustatyti recidyvą ir apibrėžti bausmės pobūdį bei jos vykdymui įgyvendinti reikalingą tvarką“. Šio pamatinio sprendimo pasiūlymo uždavinys – siekti programos antroje priemonėje numatyto tikslo: apibrėžti sąlygas, kuriomis į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį turi būti atsižvelgiama vykstant naujam skirtingas nusikalstamas veikas nagrinėjančiam baudžiamajam procesui. Jame taip pat išdėstomos kelios taisyklės, nustatančios, kaip kitoje valstybėje narėje paskelbtus nuosprendžius galima registruoti nacionaliniame nuosprendžių registre. a) Atsižvelgimas į ankstesnius nuosprendžius vykstant baudžiamajam procesui Baltojoje knygoje dėl keitimosi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose ir dėl jų poveikio Europos Sąjungoje pateikiamo priedo 5 lentelėje nurodomos sąlygos, kuriomis valstybės narės atsižvelgia į kitų valstybių narių paskelbtus nuosprendžius, ir kartu pažymima, kad dažnai į juos neatsižvelgiama arba atsižvelgiama tik iš dalies. Nepriskiriant kitos valstybės narės nuosprendžiui tolygių teisinių pasekmių, pažeidžiamas abipusio pripažinimo principas, be to, Europos piliečiams, kurie vėl patraukiami baudžiamojon atsakomybėn atsižvelgiant į pirmos ir antros bylos iškėlimo vietą, sudaromos nevienodos sąlygos. Todėl šiuo atžvilgiu reikia naujo Sąjungos teisės akto. Šiame pasiūlyme aptariama tik tai, kaip atsižvelgiama į ankstesnius nuosprendžius vykstant naujam baudžiamajam procesui dėl skirtingų nusikalstamų veikų. Jame nekalbama apie non bis in idem problematiką, kuri bus aptariama kituose tekstuose. Šis klausimas skiriasi ir nuo bendros problematikos dėl nuosprendžio vykdymo kitoje negu nuosprendį paskelbusioje valstybėje narėje. Vykstant naujam baudžiamajam procesui, valstybė narė turi ne vykdyti kitoje valstybėje narėje paskelbtą nuosprendį, o tik atsižvelgti į tai, kad toks nuosprendis jau egzistuoja. Šiuo pasiūlymu taip pat nesiekiama kiekvienoje valstybėje narėje derinti ankstesniems nuosprendžiams priskiriamų teisinių pasekmių, nes jos yra reglamentuojamos nacionalinių teisės aktų. Abipusio pripažinimo principo taikymas veikiau reiškia kitos valstybės narės paskelbtus nuosprendžius pripažinti lygiaverčiais ir turinčiais tokias pat teisines pasekmes kaip ir ankstesnis nacionalinis nuosprendis. Kitaip tariant, nustatyti kitos valstybės narės sprendimo ir nacionalinio nuosprendžio „asimiliavimo principą“ bei priimant nacionalinius teisės aktus savarankiškai spręsti apie šį principą. Tai, kad esama ankstesnių baudžiamųjų nuosprendžių, gali turėti įtakos vykstant naujam nacionaliniam baudžiamajam procesui: prieš procesą, paties proceso metu ir vėliau, bausmės vykdymo metu. Šiame pasiūlyme aptariami įvairūs proceso etapai. Pagal nacionalinius teisės aktus teisinės pasekmės gali būti tiesiog faktinės (tokiu atveju kompetentingos, ypač teisminės, institucijos turi pasirinkti, ar reikia atsižvelgti į ankstesnių nuosprendžių egzistavimą) arba gali būti apibrėžtos nacionalinių teisės aktų (kuriuose, pavyzdžiui, gali būti numatyta sugriežtinti recidyvistams taikomą bausmę ar proceso tvarką). Valstybės narės turi priimti nacionalinius teisės aktus, kuriais kitų valstybių narių nuosprendžiai asimiliuojami su nacionaliniais nuosprendžiais, ir jiems suteikti bet kuriuo atveju tokį pat teisinį poveikį. Pamatinio sprendimo projekte taip pat numatomi privalomi arba neprivalomi pagrindai, kuriais remiantis galima neatsižvelgti į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį. b) Kitos valstybės narės paskelbto nuosprendžio registravimas nuosprendžių registre Kai kurios valstybės narės nuosprendžių registre registruoja kitose valstybėse narėse savo piliečių ir kartais savo gyventojų atžvilgiu paskelbtus nuosprendžius bei ketina ir toliau laikytis tokios praktikos. Pamatiniame sprendime išdėstomos kelios nuostatos, kuriomis siekiama nustatyti tam tikras bendras registravimo taisykles norint išvengti pernelyg didelių praktikos šioje srityje skirtumų, galinčių pakenkti nuteistiesiems. Registro nenaudojančios valstybės narės neturi keisti savo teisės aktų. 2. Teisinis pagrindas Pasiūlymo teisinį pagrindą sudaro Nicos sutartimi pakeistas Europos Sąjungos sutarties 31 straipsnis, kuriame aptariami bendri teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose veiksmai, ir 34 straipsnio 2 dalies b punktas. 3. Finansinė ataskaita Pasiūlymo įgyvendinimas nepareikalaus papildomų veiklos išlaidų iš valstybių narių biudžetų ar iš bendrojo Europos Sąjungos biudžeto. 4. Straipsnių komentarai 1 straipsnis - Tikslas Šiame straipsnyje apibūdinamas pamatinio sprendimo tikslas - apibrėžti sąlygas, kuriomis turi būti atsižvelgiama į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį vykstant baudžiamajam procesui, nagrinėjančiam tam pačiam asmeniui iškeltą bylą dėl skirtingų nusikalstamų veikų. 2 dalyje pabrėžiama, kad atsižvelgiant į nuosprendį privaloma nepažeisti Europos Sąjungos sutarties 6 straipsniu įteisintų pagrindinių teisių ir pagrindinių teisės principų. Šios dalies tekstas parengtas pagal pamatinį sprendimą dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos. 2 straipsnis – Sąvokų apibrėžimai Šiame straipsnyje pateikiami du apibrėžimai. Sąvokų „nuosprendžių registras“ ir „apkaltinamasis nuosprendis“ apibrėžimai yra tokie patys, kaip 2004 m. spalio 13 d. Komisijos priimtame sprendimo dėl keitimosi informacijos iš nuosprendžių registro išrašais pasiūlyme[2]. Šie apibrėžimai neteikiami 2004 m. gruodžio mėn. vykusios Tarybos pirmo bendro svarstymo tekste. „Apkaltinamųjų nuosprendžių“ sąvoka pateikiama atsižvelgiant į teisės pažeidimo sampratą, išdėstytą Konvencijos dėl 1990 m. Šengeno sutarties įgyvendinimo 51 ir 52 straipsniuose, bei 2000 m. gegužės 29 d. Konvencijoje dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose[3]. Ji atitinka įprastą savitarpio teisminės pagalbos taikymo sritį bei priskiria šio pamatinio sprendimo taikymo sričiai kai kurių valstybių narių priimtus mišraus, administracinio ir baudžiamojo, pobūdžio sprendimus. Pamatinio sprendimo taikymo sričiai visų pirma siekiama priskirti kelių eismo pažeidimus (kai jie būna „administracinio/baudžiamojo“ pobūdžio): žinoti apie anksčiau įvykusius pažeidimus yra ypač naudinga. Nuosprendžių apibrėžimui specialiai pasirinkta tik siauriausia reikšmė, tai yra galutiniai baudžiamųjų teismų sprendimai (arba tokiems priskirtini teismų sprendimai, susiję su „administraciniais/baudžiamaisiais“ pažeidimais), kurie visose valstybėse narėse laikomi nuosprendžiais. Nacionaliniuose teisės aktuose teisinės pasekmės gali būti priskiriamos kitokio pobūdžio sprendimams (pavyzdžiui, prokurorų sprendimams išspręsti bylą ne teisme). Niekas nekliudo to norinčiai valstybei narei kitos valstybės priimtiems ir jai žinomiems tokio pobūdžio sprendimams suteikti tokias pat teisines pasekmes. Tačiau pamatiniame sprendime šis aspektas nenagrinėjamas. „Nuosprendžių registras“ yra nacionalinis registras, kuriame registruojami tokie nuosprendžiai. Kai kurios valstybės narės gali turėti keletą registrų. 3 straipsnis – Valstybės narės atsižvelgimas į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį vykstant naujam baudžiamajam procesui Šiame straipsnyje išdėstoma pagrindinė šio pamatinio sprendimo nuostata, pagal kurią kitos valstybės narės paskelbtas nuosprendis turi turėti tokias pačias teisines pasekmes kaip ir nacionalinis nuosprendis. Kaip jau buvo pabrėžta, juo anaiptol nesiekiama suderinti ankstesniems nuosprendžiams valstybių narių priskiriamo poveikio, nes jis iki šiol reglamentuojamas tik nacionalinės teisės. Tekste nustatomos ankstesnių nuosprendžių teisinės pasekmės naujam baudžiamajam procesui dėl skirtingų nusikalstamų veikų išskiriant non bis in idem atvejus, kurie bus svarstomi kituose Komisijos pasiūlymuose. Tai, kad esama ankstesnių baudžiamųjų nuosprendžių, gali turėti teisinių pasekmių kiekvienu naujo baudžiamojo proceso etapu: - prieš baudžiamąjį procesą: tai, kad esama ankstesnių baudžiamųjų nuosprendžių, gali turėti įtakos nustatant tesimo darbo tvarkos taisykles, kriminalinę kategoriją ar priimant sprendimą dėl laikino laisvės atėmimo; - baudžiamojo proceso metu: tai, kad esama ankstesnių nuosprendžių, gali turėti įtakos, pavyzdžiui, nustatant kompetentingą teismą bei dažniausia bausmės pobūdį ir dydį (pavyzdžiui, apribojamas arba visiškai netaikomas bausmės vykdymo atidėjimas, skiriama didesnė bausmė, bausmė sudedama su ankstesne arba skiriama griežtesnė iš kelių bausmių); - skelbiant naują nuosprendį: tai, kad esama ankstesnių nuosprendžių, gali turėti įtakos nustatant nuosprendžio vykdymo sąlygoms taikomą tvarką (pavyzdžiui, bausmė sudedama su ankstesne arba skiriama griežtesnė iš kelių bausmių, galima siekti bausmės pakeitimo ar atleidimo nuo bausmės prieš terminą). Pamatinio sprendimo tikslas – atsižvelgti į ankstesnius nuosprendžius bet kuriuo iš baudžiamojo proceso etapų bei suderinti su nacionaline teise. Iš Komisijos atliktų tyrimų matyti (žr. baltojoje knygoje dėl keitimosi informacija baudžiamosiose bylose ir dėl teisių atėmimo bei jų abipusio pripažinimo Europos Sąjungoje pateikiamą priedą), kad ankstesnių nuosprendžių teisinės pasekmės skiriasi daugiausia dėl nacionalinių teisės sistemų. Kai kuriose valstybėse narėse ankstesnio nuosprendžio egzistavimas yra tiesiog faktinis elementas, į kurį kompetentingos institucijos, priimdamos sprendimą, atsižvelgia savo nuožiūra. Kitose valstybėse narėse egzistuoja teisinio recidyvo plačiąja prasme sistema, kurioje ankstesniam nuosprendžiui priskiriamos tam tikros teisinės pasekmės, kurioms įvertinti kompetentingos institucijos neturi įgaliojimų. Pirmu atveju atsižvelgiant į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį, neturėtų iškilti keblumų, nes kalbama tik apie vieną iš daugelio faktinių elementų. Be to, iš baltojoje knygoje pateikiamo priedo 5 lentelės matyti, kad tose valstybėse narėse, kurios neturi recidyvą reglamentuojančių teisės aktų, paprastai kitų valstybių narių nuosprendžiai, laikomi tiesiog faktiniu elementu, jau turi tiesioginį poveikį. Antru atveju valstybės narės turės patikslinti sąlygas, kuriomis vienodos teisinės pasekmės priskiriamos kitos valstybės narės paskelbtam nuosprendžiui. Iš tiesų, nacionalinis teisinio recidyvo mechanizmas dažnai esti tiesiogiai susijęs su nacionaline nusikalstamų veikų ir bausmių struktūra, pavyzdžiui, tuo atveju, kai egzistuoja specialaus recidyvo (tam tikro pobūdžio nusikalstamos veikos, pavyzdžiui, prekybos narkotikais ar vagystės, pakartotinio įvykdymo) sistema. Tokiais atvejais valstybės narės turės imtis visų reikalingų priemonių, kad į kitų valstybių narių paskelbtus nuosprendžius būtų atsižvelgiama. 4 straipsnis – Privalomo neatsižvelgimo į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį pagrindai Šiame straipsnyje išdėstomi keturi atvejai, kai neatsižvelgiama į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį. Pirmos trys prielaidos, kurios taip pat buvo aptariamos kituose Sąjungose instrumentuose, yra susijusios su non bis in idem principu, baudžiamosios veikos ar apkaltinamojo nuosprendžio senaties ir amnestijos atvejais, kai nusikalstama veika galėtų priklausyti susijusios valstybės narės kompetencijai pagal jos pačios baudžiamąją teisę. Ketvirtoje prielaidoje nurodomi atvejai, kai remiantis nacionalinėmis taisyklėmis, kuriomis reglamentuojamas nacionalinių nuosprendžių registravimas, nuosprendžio įrašas gali būti išbraukiamas. 5 straipsnis – Neprivalomo neatsižvelgimo į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį pagrindai Be 4 straipsnyje nurodytų privalomų atvejų valstybės narės taip pat galės nuspręsti neatsižvelgti į kitos valstybės narės nuosprendį šiomis dviem aplinkybėmis: Pirmoji aplinkybė nuo šiol nagrinėjama daugelyje abipusio pripažinimo instrumentų ir nurodo dvigubą apkaltinimą. Valstybė narė gali neatsižvelgti į kitos valstybės narės nuosprendį, jeigu jis buvo paskelbtas už nusikalstamą veiką, kuri neegzistuoja nacionalinėje teisėje. Tačiau kai pirmas nuosprendis paskelbiamas už nusikalstamas veikas, kurių sąrašas pateikiamas pamatiniame sprendime dėl piniginių bausmių abipusio pripažinimo, pasinaudoti šia galimybe galima ne visada. Kai pirmas nuosprendis skelbiamas už sąraše nurodytą nusikalstamą veiką, antros bylos metu negalima neatsižvelgti į nuosprendį grindžiant sprendimą dvigubo apkaltinimo taikymu. Be to, Komisija čia remiasi ilgu nusikalstamų veikų sąrašu, kuris tinka labiau negu pamatiniame sprendime dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tvarkos pateiktas sąrašas, nes jame nurodyti kelių eismo pažeidimai, tai yra nusikalstama veika, kuri gali padėti suvokti recidyvo klausimą. Taip pat galima neatsižvelgti į kitos valstybės narės baudžiamąjį nuosprendį tuo atveju, kai vykstant antram procesui, dėl šį nuosprendį apibrėžiančios teisinės sistemos skirtumų kaltinamajam taikomos griežtesnės negu nacionalinėje teisėje numatytos nuostatos. Šia nuostata siekiama neleisti, kad kitos valstybės narės nuteistam asmeniui būtų taikomos blogesnės negu nacionalinėje teisėje už tas pačias nusikalstamas veikas numatytos sąlygos. Galima išnagrinėti atvejį, kai pirma valstybė narė kaltinamajam skiria bausmę, kuri viršija didžiausią už tokią pat nusikalstamą veiką antroje valstybėje narėje nustatomą bausmę. Jeigu ši bausmė antroje valstybėje narėje turi neigiamų teisinių pasekmių (pavyzdžiui, kaltinamajam taikoma griežtesnė proceso tvarka), kurių būtų išvengta taikant jos pačios teisinę sistemą (ir didžiausią jos teisėje numatytą bausmę), galima neatsižvelgti į pirmą nuosprendį, nes dėl skirtingos teisinės sistemos, kurioje numatyta didesnė maksimali bausmė, kaltinamasis atsiduria nepalankesnėje padėtyje. 6 straipsnis – Kitos valstybės narės paskelbto nuosprendžio registravimas nacionaliniame nuosprendžių registre ir informacijos apie kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį perdavimas nacionalinėms institucijoms Šiame straipsnyje nagrinėjamas tik išskirtinis atvejis, kai valstybės narės kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį jų gyventojų ar piliečių atžvilgiu registruoja nacionaliniuose nuosprendžių registruose. Valstybės narės, kurios pagal savo nacionalinę teisę kitų valstybių narių paskelbtų nuosprendžių neregistruoja, nėra įpareigojamos šiuo straipsniu. 1 dalyje numatoma, kad registruojama bausmė turi atitikti nuoprendį paskelbusios valstybės narės nustatytą bausmę, įskaitant tą atvejį, kai ši bausmė viršija didžiausią už tokią pat nusikalstamą veiką registruojančioje valstybėje narėje skiriamą bausmę. Komisijos manymu, registruojant reikia atsižvelgti į realų kitos valstybės narės nustatytos bausmės dydį, net jeigu bausmės dydis neatitinka registruojančios valstybės taisyklių. Iš tiesų, skaidrumas būtinas atsižvelgiant į realų teismo sprendimu nustatytos bausmės dydį, kuris beje gali būti palankus kaltinamajam, ypač tuo atveju, kai jo atžvilgiu taikomas bausmių sudėjimo mechanizmas. Kita vertus, kitokia padėtis susidaro, kai teismo sprendimu skirta bausmė taikant konversiją pakeičiama mažesne bausme, pavyzdžiui, ją vykdant registruojančioje valstybėje narėje. Tačiau šiame pamatiniame sprendime nenumatoma aptarti sąlygų, kuriomis gali vykti konversija. 2 dalyje nustatoma bendra taisyklė, pagal kurią kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį registruojant nacionaliniame nuosprendžių registre, kaltinamajam neturi būti taikomos nepalankesnės negu nacionalinio teismo numatytos sąlygos. 3 dalyje patikslinama, kad valstybė narė, nacionaliniame nuosprendžių registre registruodama kitos valstybės narės jos piliečiui ar gyventojui paskelbtą nuosprendį, turi atsižvelgti į vėlenius su šiuo nuosprendžiu susijusius įvykius, kurie įvyko nuosprendį paskelbusioje valstybėje narėje ir apie kuriuos jai buvo pranešta, nebent nacionaliniai teisės aktai kaltinamajam būtų palankesni. Dėl to paties nuosprendžio registravimo keliuose nuosprendžių registruose dažnai taikomos skirtingos teisinės sistemos. Šio straipsnio tikslas yra kiek įmanoma labiau suvienodinti nuosprendžiams taikomas teisines sistemas ir nepažeisti žmogaus teisių laikantis palankesnės valstybės taisyklės. 7 straipsnis – Sąsaja su kitais teisiniais instrumentais Šiame straipsnyje pažymima, kad valstybių narių tarpusavio santykiuose šiuo pamatiniu sprendimu pakeičiamos 1970 m. gegužės 28 d. Konvencijos dėl tarptautinio baudžiamųjų nuosprendžių pripažinimo 56 straipsnio nuostatos. Ši nuostata yra susijusi su valstybės narės atsižvelgimu į anksčiau kitos valtybės narės paskelbtą nuosprendį. 8 straipsnis – Įgyvendinimas Šiame straipsnyje valstybės narės įpareigojamos imtis reikalingų priemonių šiam pamatiniam sprendimui įgyvendinti ne vėliau kaip iki 2006 m. gruodžio 31 d. ir pateikti Komisijai bei Tarybos Generaliniam sekretoriatui nuostatų, į nacionalinius teisės aktus perkeliančių pagal šį pamatinį sprendimą joms nustatytus įsipareigojimus, tekstus. Ypatingas dėmesys bus kreipiamas į 3 straipsnio nuostatas, kurioms perkelti į nacionalinę teisę pagal valstybių narių teisės aktus, apibrėžiančius valstybių narių atsižvelgimą į ankstesnius nuosprendžius, gali būti taikomos itin skirtingos priemonės. Jame Komisija įpareigojama ne vėliau kaip 2007 m. gruodžio 31 d. Europos Parlamentui bei Tarybai pateikti ataskaitą apie pamatinio sprendimo taikymą. 9 straipsnis – Įsigaliojimas Šiame straipsnyje nurodoma, kad sprendimas įsigalioja jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną. 2005/0018 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS PAMATINIS SPRENDIMAS dėl Europos Sąjungos valstybių narių atsižvelgimo į ankstesnius nuosprendžius vykstant naujam baudžiamajam procesui EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos Sąjungos sutartį, ir ypač į jos 31 straipsnį bei 34 straipsnio 2 dalies b punktą, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[4], atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[5], kadangi: (1) Europos Sąjunga užsibrėžė tikslą puoselėti bei plėtoti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę. Šiam tikslui pasiekti į informaciją, susijusią su kitų valstybių narių paskelbtais nuosprendžiais, turi būti atsižvelgiama už nuosprendį paskelbusios valstybės narės ribų norint išvengti naujų nusikalstamų veikų skelbiant naują nuosprendį. (2) Remdamasi Tamperėje vykusios Europos Vadovų Tarybos išvadomis, Taryba 2000 m. lapkričio 29 d. priėmė priemonių programą, skirtą abipusio teismų sprendimų pripažinimo principui įgyvendinti[6]. Programos antroje priemonėje numatoma „priimti vieną ar kelis tesinius instrumentus, įteisinančius principą, pagal kurį valstybės narės teisėjas privalo turėti galimybę atsižvelgti į kitų valstybių narių paskelbtus galutinius nuosprendžius baudžiamosiose bylose tam, kad galėtų įvertinti teisės pažeidėjo įvykdytus pažeidimus, nustatyti recidyvą ir apibrėžti bausmės pobūdį bei jos vykdymui įgyvendinti reikalingą tvarką“. Šiuo pamatiniu sprendimu siekiama apibrėžti sąlygas, kuriomis į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį turi būti atsižvelgiama vykstant naujam baudžiamajam procesui dėl skirtingų to paties asmens kitoje valstybėje narėje įvykdytų nusikalstamų veikų. (3) Kai kurios valstybės narės kitų valstybių baudžiamiesiems nuosprendžiams priskiria teisines pasekmes, kitos valstybės atsižvelgia tik į nacionalinius nuopsrendžius. Susidariusiai padėčiai ištaisyti reikia užtikrinti, kad Europos piliečiams būtų taikomos vienodos sąlygos. (4) Svarbu nustatyti principą, pagal kurį vienos valstybės narės paskelbtam nuosprendžiui kitose valstybėse narėse turi būti priskiriamos tokios pačios teisinės pasekmės kaip ir nacionalinėje teisėje nuosprendžiams priskiriamos faktinės ar teisinės pasekmės. Tačiau šiuo pamatiniu sprendimu nesiekiama derinti ankstesniems nuosprendžiams įvairių valstybių narių teisės aktuose priskiriamų teisinių pasekmių. (5) Baudžiamojo proceso pradiniu etapu, paties baudžiamojo proceso metu ar vykdant nuosprendį kitų valstybių narių paskelbtiems nuosprendžiams priskiriamos teisinės pasekmės turi būti tokios pačios kaip nacionaliniams nuosprendžiams priskiriamos teisinės pasekmės. Nacionaliniuose teisės aktuose ankstesniam nuosprendžiui priskiriant teisines pasekmes, perkėlimą į nacionalinę teisę įgyvendinančiuose teisės aktuose bus apibrėžiama, kaip tokias pačias teisines pasekmes priskirti kitos valstybės narės teismo sprendimui. (6) Valstybė narė, nacionaliniame registre registruojanti kitos valstybės narės jos piliečiams ar gyventojams paskelbtą nuosprendį, turi laikytis nuostatos, kad šis nuosprendis prilygsta nacionaliniam nuoprendžiui, ir neturi taikyti kaltinamiesiems nepalankesnių negu nacionalinio teismo taikomų sąlygų. (7) Šis sprendimas turi pakeisti 1970 m. gegužės 28 d. Konvencijos dėl tarptautinio baudžiamųjų nuosprendžių pripažinimo nuostatas dėl atsižvelgimo į nuosprendžius baudžiamosiose bylose. (8) Šis pamatinis sprendimas nepažeidžia Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnyje bei Europos bendrijos steigimo sutarties 5 straipsnyje išdėstyto subsidiarumo principo, nes juo siekiama suderinti valstybių narių teisės aktų ir reglamentų nuostatas, tačiau veikdamos vienašališkai valstybės narės negali jo tinkamai įgyvendinti, ir todėl reikalingi bendri veiksmai Europos Sąjungoje. Pagal pastarajame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiam tikslui pasiekti pamatiniame sprendime numatyta tik tai, kas reikalinga. (9) Šiuo sprendimu nepažeidžiamos pagrindinės teisės bei Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnyje nustatyti ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių Chartijoje įtvirtinti principai. PRIĖMĖ ŠĮ PAMATINĮ SPRENDIMĄ: 1 straipsnis Tikslas 1. Šio pamatinio sprendimo tikslas – apibrėžti sąlygas, kuriomis valstybė narė, vykstant naujam baudžiamajam procesui, nagrinėjančiam tam pačiam asmeniui iškeltą bylą, atsižvelgia į kitos valstybės narės jam paskelbtus nuosprendžius už skirtingas nusikalstamas veikas ir juos įregistruoja savo nuosprendžių registre. 2. Šiuo pamatiniu sprendimu įpareigojama ir toliau laikytis Europos Sąjungos sutarties 6 straipsniu įteisintų pagrindinių teisių bei pagrindinių teisės principų. 2 straipsnis Sąvokų apibrėžimai Šiame pamatiniame sprendime: a) „apkaltinamasis nuosprendis“ yra galutinis baudžiamojo ar administracinio teismo sprendimas, kurį galima apskųsti kompetentingam baudžiamosiose bylose teismui, nustatantis asmens kaltę dėl baudžiamosios veikos ar dėl veiklos, už kurią pagal nacionalinę teisę numatyta baudžiamoji atsakomybė ir kuri priskiriama teisės pažeidimams; b) „nuosprendžių registras“ yra nacionalinis ar nacionaliniai registrai, kuriuose pagal nacionalinę teisę registruojami nuosprendžiai; 3 straipsnis Atsižvelgimas į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį vykstant naujam baudžiamajam procesui 1. Vykstant naujam baudžiamajam procesui dėl skirtingų nusikalstamų veikų, kiekviena valstybė narė pagal jos pačios nustatytas taisykles kitų valstybių narių paskelbtiems nuosprendžiams priskiria tolygias nacionaliniams nuosprendžiams pasekmes. 2. 1 dalies taisyklės taikomos pradiniu baudžiamojo proceso etapu, baudžiamojo proceso metu ar vykdant nuosprendį, visų pirma atsižvelgiant į taikomas teismo darbo tvarkos taisykles, įskaitant taisykles, nustatančias laikiną laisvės atėmimą, nusikalstamos veikos rūšį, bausmės rūšį ir dydį bei bausmės vykdymą. 4 straipsnis Privalomo neatsižvelgimo į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį pagrindai Į kitos valstybės narės paskelbtus nuosprendžius neatsižvelgiama, jeigu: a) nuosprendžiu pažeidžiamas non bis in idem principas b) pagal nacionalinius teisės aktus nuosprendžio paskelbimo metu būtų nustatoma apkaltinamojo nuosprendžio senatis ir jeigu nusikalstama veika galėtų priklausyti šios valstybės narės kompetencijai pagal jos pačios baudžiamąją teisę; c) nusikalstamai veikai, dėl kurios buvo paskelbtas nuosprendis, taikoma amnestija ir jeigu valstybė narė yra kompetentinga patraukti baudžiamojon atsakomybėn už šią nusikalstamą veiką pagal jos pačios baudžiamąją teisę; d) remiantis nacionalinio nuosprendžių registro taisyklėmis, nuosprendis išbraukiamas iš registro. 5 straipsnis Neprivalomo neatsižvelgimo į kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį pagrindai 1. Galima neatsižvelgti į kitos valstybės paskelbtą nuosprendį, jeigu nusikalstama veika, kuriuo grindžiamas nuosprendis, valstybės narės nelaikoma teisės pažeidimu. Pirma pastraipa taikoma tik šioms nusikalstamoms veikoms: - dalyvavimas nusikalstamame susivienijime - terorizmas - prekyba žmonėmis - seksualinis vaikų išnaudojimas ir vaikų pornografija - neteisėta prekyba narkotikais ir psichotropinėmis medžiagomis - neteisėta prekyba ginklais, šaudmenimis ir sprogmenimis - korupcija - veikos, susijusios su sukčiavimu, įskaitant sukčiavimą, kuris kenkia Europos Bendrijų finansiniams interesams, kaip apibrėžta 1995 m. liepos 26 d. Konvencijoje dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos - nusikalstamu būdu įgytų pajamų plovimas - valiutos, įskaitant euro, padirbinėjimas ir klastojimas - nusikaltimai informatikai - nusikaltimai aplinkai, įskaitant neteisėtą prekybą nykstančiomis gyvūnų ir nykstančių augalų rūšimis bei veislėmis - pagalba neteisėtai patekti į šalį ir apsigyventi joje - nužudymas, sunkus kūnio sužalojimas - neteisėta prekyba žmogaus organais ir audiniais - žmonių grobimas, neteisėtas laisvės atėmimas ir įkaitų ėmimas - rasizmas ir ksenofobija - organizuotas arba ginkluotas plėšimas - neteisėta prekyba kultūros vertybėmis, įskaitant antikvarines vertybes ir meno kūrinius - sukčiavimas - reketavimas ir turto prievartavimas - gaminių klastojimas ir piratavimas - administracinių dokumentų klastojimas ir prekyba jais - mokėjimo priemonių klastojimas - neteisėta prekyba hormoninėmis medžiagomis ir kitomis augimo skatinimo medžiagomis - neteisėta prekyba branduolinėmis ir radioaktyviomis medžiagomis - prekyba pavogtomis transporto priemonėmis - išžaginimas - padegimas - Tarptautiniam baudžiamajam teismui teismingi nusikaltimai - orlaivių arba laivų užgrobimas - diversija - kelių eismo taisyklių, įskaitant vairavimo ir poilsio trukmės bei su pavojingų medžiagų transportavimu susijusių nuostatų, pažeidimas - prekių kontrabanda - intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas - grasinimas ir smurto veiksmai prieš asmenį, taip pat sportinių renginių metu - kriminalinis vandalizmas - vagystė - nuosprendį paskelbusios valstybės narės nustatyti pažeidimai, apibrėžti Europos bendrijos steigimo sutartimi arba Europos Sąjungos sutarties VI antraštine dalimi priimtų teisinių instrumentų vykdymo įsipareigojimų. 2. Nepažeidžiant 1 dalies nuostatų, į kitos valstybės paskelbtą nuosprendį galima neatsižvelgti ir tuo atveju, kai vykstant naujam baudžiamajam procesui dėl skirtingų nusikalstamų veikų, dėl to, kad kaltinamajam paskelbtas nuosprendis kitoje valstybėje narėje, jam taikomos nepalankesnės negu nacionalinio teismo numatytos sąlygos. 6 straipsnis Kitos valstybės narės paskelbto nuosprendžio registravimas nacionaliniame nuosprendžių registre 1. Kai valstybė narė nacionaliniame nuosprendžių registre registruoja kitos valstybės narės paskelbtą nuosprendį, registruojamos bausmės dydis turi atitikti realų nustatytos bausmės dydį, išskyrus tą atvejį, kai bausmės dydis buvo persvarstytas bausmę vykdant registruojančioje valstybėje narėje. 2. Jeigu pagal nacionalinius teisės aktus valstybė narė kitų valstybių narių jos piliečiams ar gyventojams paskelbtus nuosprendžius registruoja nacionaliniame nuoprendžių registre, ji neturi nustatyti registre daromų įrašų, pakeitimų ar išbraukimų taisyklių, kuriomis remiantis kaltinamiesiems būtų taikomos nepalankesnės negu nacionalinio teismo numatytos sąlygos. 3. Kai įrašas nuosprendį paskelbusios valstybės narės registre keičiamas arba išbraukiamas iš registro, turi būti atitinkamai išbraukiamas arba keičiamas valstybės narės, kurios piliečiui ar gyventojui paskelbtas nuosprendis, įrašas, – jeigu joje nuosprendis buvo registruojamas ir jeigu jai buvo pranešta apie pakeitimą ar išbraukimą, išskyrus tą atvejį, kai šios valstybės teisės aktuose kaltinamajam numatytos palankesnės nuostatos. 7 straipsnis Sąsaja su kitais teisiniais instrumentais 1. Šiuo pamatiniu sprendimu pakeičiamos 1970 m. gegužės 28 d. Hagos Konvencijos dėl tarptautinių baudžiamųjų nuosprendžių pripažinimo 56 straipsnio valstybėms narėms taikomos nuostatos, tačiau lieka galioti valstybių narių santykiuose su trečiosiomis šalimis. 8 straipsnis Įgyvendinimas 1. Valtybės narės imasi būtinų priemonių, kurios, įsigaliojusios iki 2006 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šį pamatinį sprendimą. 2. Valstybės narės Tarybos Generaliniam sekretoriatui ir Komisijai pateikia nuostatų, į nacionalinius teisės aktus perkeliančių joms pagal šį pamatinį sprendimą nustatytus įsipareigojimus, tekstus. 3. Remdamasi Tarybos Generalinio sekretoriato pranešta informacija, Komisija ne vėliau kaip iki 2007 m. gruodžio 31 d. Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia ataskaitą apie šio pamatinio sprendimo taikymą, prireikus kartu su teisės aktų pasiūlymais. 9 straipsnis Įsigaliojimas Šis pamatinis sprendimas įsigalioja jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną. Priimta Briuselyje, Tarybos vardu Pirmininkas [1] OL C 12, 2001 01 15, p.10. [2] KOM(2004) 664. [3] OL C 197, 2000 7 12, p. 1. [4] OL C. [5] OL C , , p. . [6] OL C 12, 2001 1 15, p. 10.