KOMISIJOS DARBO DOKUMENTAS dėl Komisijos pripažintų organizacijų kontrolės ir civilinės atsakomybės tvarkos poveikio atsižvelgiant į Direktyvą 94/57/EB /* KOM/2006/0588 galutinis */





LT Briuselis, 11.10.2006 KOM(2006) 588 galutinis KOMISIJOS DARBO DOKUMENTAS dėl Komisijos pripažintų organizacijų kontrolės ir civilinės atsakomybės tvarkos poveikio atsižvelgiant į Direktyvą 94/57/EB KOMISIJOS DARBO DOKUMENTAS dėl Komisijos pripažintų organizacijų kontrolės ir civilinės atsakomybės tvarkos poveikio atsižvelgiant į Direktyvą 94/57/EB (Tekstas svarbus EEE) 1. Įvadas Pagal „Erika I“ [1] paketą vykdyta Bendrijos teisinės bazės, reglamentuojančios pripažintų organizacijų veiklą, reforma lėmė ryškius pokyčius siekiant spręsti Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai rūpimą problemą, kad pripažintų organizacijų veikla ne visuomet atitinka privalomus reikalavimus. Dėl minėtos priežasties 1994 m. lapkričio 22 d. Tarybos direktyva 94/57/EB dėl laivų apžiūros ir tikrinimo organizacijų ir atitinkamos jūrų administracijų veiklos bendrųjų taisyklių ir standartų [2] (toliau – Direktyva) buvo patobulinta, kad taptų įmanoma griežčiau kontroliuoti tų privačių organizacijų, kurių vaidmuo jūrų laivininkystės saugumo ir taršos prevencijos srityje yra svarbiausias, veiklą. Naujosiose taisyklėse visų pirma yra numatyta: – griežtos sankcijos: Bendrijos pripažinimo sustabdymas metams, o jei tokio sustabdymo priežastimi tapę trūkumai nepašalinami – visiškas pripažinimo panaikinimas; – reikalavimas prieš Bendrijai patvirtinant pripažinimą tinkamai įgyvendinti saugumo ir taršos prevencijos kontrolę; – griežtesni nepriklausomumo ir kokybės reikalavimai bei didesnis skaidrumas pateikiant informaciją apie atitinkamos klasės laivus; – konkretus minimalus pripažintų organizacijų civilinės atsakomybės lygis. Šia ataskaita yra siekiama: (1) pateikti ataskaitą apie Komisijos pripažintų organizacijų kontrolę, taip pat ir padrąsinamus rezultatus, gautus įveikiant potencialų pavojų jūrų laivininkystės saugumui ir jūrų aplinkai. (2) remiantis į 6 straipsnio 5 dalimi, išnagrinėti ekonominį naujos atsakomybės tvarkos poveikį. Komisija toliau tikrina, kaip valstybės narės vykdo direktyvą kitų, šiame dokumente nenagrinėjamų, dalykų atžvilgiu, ir, vadovaudamasi 16 straipsnio 4 dalimi, vėlesniame etape pateiks atskirą ataskaitą. 2. Pripažintos organizacijos Iš maždaug šešiasdešimties Tarptautinės jūrų organizacijos (IMO) narių pripažintų klasifikacinių bendrovių tik dvylika Bendrija pripažino vadovaudamasi Direktyva. Tokios organizacijos yra: · American Bureau of Shipping (Amerikos laivybos biuras) · Bureau Veritas · China Recognised organisation (Kinijos pripažinta organizacija) · Det Norske Veritas · Germanischer Lloyd · Korean Registre (Korėjos registras) · Lloyd’s Registre of Shipping (Lloyd’s laivų registras) · Nippon Kaiji Kyokai · Registrecognised organisation Italiano Navale (RINA) · Russia Maritime Register of Shipping (Rusijos laivybos jūrų registras) · Hellenic Register of Shipping (Graikijos laivybos registras) · Registro Internacional Naval (RINAVE) Komisijai patikrinus, ar organizacija ir toliau atitinka direktyvoje nustatytus kriterijus, ir peržiūrėjus gerus RINAVE veiklos rezultatus, RINAVE pripažinimas, kurį Komisija, vadovaudamasi 4 straipsnio 3 dalimi (dabar – 4 straipsnio 2 dalis), pirmą kartą suteikė 2000m. [3], 2005 m. balandžio 18 d. buvo pratęstas trejiems metams ir taikomas tik Portugalijai [4]. Po to, kai a) Komisija patikrino, ar organizacija ir toliau atitinka direktyvoje nustatytus kriterijus, ir b) Graikijos laivybos registras įsipareigojo pasiekti vidutinį pripažintų organizacijų lygį atitinkančius veiklos rezultatus, Graikijos laivybos registro pripažinimas, kurį Komisija, vadovaudamasi 4 straipsnio 3 dalimi (dabar – 4 straipsnio 2 dalis), pirmą kartą suteikė 2001 m. [5], 2005 m. rugpjūčio 2 d. buvo pratęstas trejiems metams ir taikomas tik Graikijai ir Kiprui [6]. Vėliau, 2006 m. gegužės 22 d., šis pripažinimas buvo pradėtas atitinkamai taikyti Maltai [7]. 2004 m. kovo mėn. Lenkijos valdžios institucijos padavė oficialų prašymą vadovaujantis 4 straipsnio 2 dalimi suteikti ribotą Lenkijos laivybos registro pripažinimą. Prie Lenkijos prašymo vėliau prisijungė Malta, Kipras, Lietuva, Čekija ir Slovakija. Po beveik dvejus metus trukusio intensyvaus koregavimo, kuris buvo reikalingas Komisijai atlikus įvertinimą, ši organizacija dabar atitinka visus direktyvoje nustatytus kriterijus ir reikalavimus. Tuo metu, kai buvo rengiama ši ataskaita, buvo rengiamas ir atitinkamo sprendimo, kuriuo Bendrija suteikia Lenkijos laivybos registrui ribotą pripažinimą, projektas. 3. Pripažintų organizacijų įvertinimas 3.1. Bendra apžvalga 4 straipsnio 5 dalyje nustatyta: „Organizacijos, kurios 2002 m. sausio 22 d. jau buvo pripažintos pagal šios direktyvos reikalavimus, ir toliau lieka pripažintomis organizacijomis. Nežiūrint į tai, reikalaujama, kad tos organizacijos laikytųsi naujų šios direktyvos nuostatų, o 11 straipsnyje nurodyto pirmojo vertinimo metu bus tikrinama, kaip tų nuostatų laikomasi.“ 11 straipsnio 3 dalyje nustatyta: „Komisija kartu su valstybe nare, įteikusia atitinkamą prašymą suteikti pripažinimą, reguliariai, bet ne rečiau kaip kartą per dvejus metus atlieka visų patvirtintų organizacijų patikrinimą, siekdama nustatyti, ar jos atitinka priedo kriterijus.“ Įsigaliojus pakeistai direktyvai [8], Komisija visas pripažintas organizacijas patikrino mažiausiai vieną kartą, o tikslas atlikti patikrinimą bent kartą per dvejus metus buvo įgyvendintas 2005 m. Pirmiausia buvo patikrinta, ar yra laikomasi pakeistosios direktyvos nuostatų. Remdamasi ir sistemų, ir konkrečių atvejų analize, Komisija atliko išsamų vertinimą. Atliekant vertinimą buvo lankomasi kiekvienos vertinamos organizacijos ir pagrindiniuose, ir viename arba keliuose regioniniuose biuruose. Kai kuriais atvejais atliekant vertinimą buvo lankomasi ir laivų statyklose bei statomuose laivuose. Šiuo atžvilgiu, norėdama įvertinti pripažintų organizacijų atsakomuosius veiksmus į išskirtinį šiuo metu rinkai tenkantį krūvį, 2005 m. vasario mėn. Komisija surengė specialų įvertinimų reidą, per kurį daugiausia dėmesio buvo skirta naujoms statyboms. Atitinkamos valstybės narės nuolat dalyvavo atliekant įvertinimus, ir tai labai padidino šių įvertinimų naudą. Daugelis įvertinimų buvo suplanuota drauge su parengiamuosiuose susitikimuose dalyvavusių valstybių narių paskirtais ekspertais; atliekant įvertinimus valstybės narės galėjo tirti konkrečias vėliavos valstybės problemas ir prisidėjo savo pastebėjimais prie vertinimo.; galiausiai vertintojai prieš pateikdami savo išvadas Komisijai, kuri informuodavo dalyvaujančiąją administraciją apie savo išvadas ir tolesnius veiksmus, aptarė jas su dalyvaujančiu valstybės narės ekspertu. Nuo 2004 m. vasario mėn. vertinti pripažintas organizacijas Komisijai padėjo Europos laivininkystės saugumo agentūra (EMSA). · Agentūros ekspertizė suteikė Komisijai galimybę dažniau atlikti vertinimus ir plėsti jų apimtį, o tai yra itin svarbu siekiant pirmiau minėtų tikslų. · EMSA sudarė grupę inspektorių, turinčių atitinkamų įgūdžių įvairiose direktyvos aprėpiamose srityse, ir sukūrė specifinę veiklos patikrinimo vietose metodiką. Dėl to buvo kruopščiau pasirengta vertinimams ir labai pagerintas Komisijos gebėjimas pastebėti pripažintų organizacijų sistemų ir darbo tvarkos trūkumus, kuriuos būtina šalinti. 3.2. Pagrindinės vertinimų išvados 3.2.1. Bendrosios Iki šiol atlikti vertinimai atskleidė, kad pripažintos organizacijos dauguma atžvilgių atitinka keliamus reikalavimus, išskyrus išvadas, į kurias dėmesys atkreipiamas tolesniuose punktuose. Nepaisydama to, Komisija mano, kad daugeliu atvejų reikalavimai yra vykdomi formaliai, sistemos ir darbo tvarka yra gerai sukurtos, tačiau pernelyg dažnai tai kenkia proaktyviai kontrolei ir veiksmingam rizikos valdymui. 3.2.2. Klasei taikomų taisyklių ir įstatymuose numatytų reikalavimų laikymasis Komisija, taikydama atsitiktinio parinkimo metodą ir lankydamasi laivų statyklose arba tikrindama nelaimingus atsitikimus ir uosto valstybės kontrolės atliktus sulaikymus, patikrino itin daug laivų dokumentų. Atlikus tokius patikrinimus kai kuriais atvejais buvo susidarytas gana niūrus vaizdas, pasitaikė atvejų, kai inspektoriai padarė rimtų klaidų arba tiesiog nebuvo atlikti tam tikri patikrinimai ar bandymai, o vėliau atlikus vidaus kontrolę kai kuriais akivaizdžiais atvejais nesugebėta to pastebėti arba imtis tolesnių veiksmų: · Atrodo, kad padėtis, kai pačios didžiausios problemos iškyla prasčiausią santykinį išteklių kiekį turinčiose organizacijose, tampa pasikartojančiu reiškiniu [9]. · Taip vienos organizacijos daromi atitinkamai klasei taikomų ir įstatymuose numatytų reikalavimų pažeidimai gali būti siejami su sprendimo laisve, inspektoriams numatyta organizacijos taisyklėse ir darbo tvarkoje [10] , atsižvelgiant į itin didelį jos išteklių apkrovimą [11]. Tolesnis tyrimas, kurį Komisijos nurodymu atliko organizacija, atskleidė keletą kitų vietų, kuriose atitinkamai klasei taikomi ir įstatymuose numatyti reikalavimai nebuvo tinkamai taikomi. · Kitu atveju ištyrus per nelaimingą atsitikimą nukentėjusio laivo dokumentus buvo pastebėta rimtų klaidų, kurias inspektorius padarė taikydamas organizacijos taisykles. Nors minėtuose dokumentuose šias klaidas buvo lengva pastebėti, kai dokumentai buvo tikrinami prieš juos pateikiant pagrindiniam biurui, klaidos nebuvo aptiktos. · Ši organizacija tinkamai stebėjo savo inspektorius ir taikė priemones, jei šie veikė vangiai, tarp jų – ir jiems išduotų pažymėjimų panaikinimą. Tačiau ji toliau netikrino minėtų inspektorių patikrintų laivų, , kad būtų nustatyta ir pašalinta galima rizika. Deja, netrukus po to vieno inspektoriaus, iš kurio buvo atimtas pažymėjimas, tikrintas laivas patyrė rimtą žalą, ir laivo dokumentų tikrinimas kelia rimtų abejonių dėl pažeistų sričių tikrinimo kokybės. · Buvo nustatyta atvejų, kai kelios pripažintos organizacijos ignoravo tam tikrą patikrinimą, kurį atlikti įpareigojo tarptautinės konvencijos (pvz., vairo įrenginio patikrinimą esant visiškai pakrautam laivui). 3.2.3. „Nuostatos dėl lankstumo“ Pripažintų organizacijų atliekamam laivų statyklų kokybės sistemų vertinimui sertifikavimo procese tenka vis svarbesnis vaidmuo. Komisija visiškai remia tokį vertinimą kaip pagrindinę priemonę, suteikiančią galimybę tinkamai papildyti inspektavimo darbus. Vis dėlto net ir čia pasitaiko sunkumų: · Kaip jau minėta, paaiškėjo, kad pagal vienos pripažintos organizacijos taisykles inspektoriai, remdamiesi savo pačių laivų statyklos kokybės sistemos vertinimu, gali neatlikti patikrinimų („nuostata dėl lankstumo“), vadovams to nekontroliuojant. · Be to, kad vadovams būtina atlikti tinkamą kontrolę, įstatymuose numatyti patikrinimai turi būti atliekami visada, be jokių išimčių. Minėtu atveju organizacijos darbo tvarkoje ir kontroliniuose sąrašuose nebuvo aiškiai nurodytas įstatymuose numatytų ir atitinkamai klasei taikomų patikrinimų skirtumas, dėl šios priežasties ir vieni ir kiti liko neatlikti. · Net ir turint omenyje atitinkamos klasės patikrinimus, derėtų gerai apsvarstyti „nuostatų dėl lankstumo“ ribas: pripažintos organizacijos turėtų sertifikuoti laivus, o ne laivų statyklas, ir visuomet turėtų būti sukaupusios pakankamai tiesioginių žinių, kad galėtų tai atlikti. · Be to, Komisija atsargiai vertina spaudos paskelbtą galimybę, kad pripažintos organizacijos galėtų „padėti“ (tiesiogiai ar per antrines ir bendras įmones) laivų statykloms nustatyti jų kokybės sistemas. Tai gali lemti interesų konfliktus, net jei ir nėra susiję su „nuostatomis dėl lankstumo“. Be tų priemonių, kurių yra imamasi atskirais atvejais, Komisija ketina išsamiai įvertinti visą padėtį ir imtis atitinkamų veiksmų. 3.2.4. Ištekliai Pasitaikė atvejų, kai Komisija nustatė, kad trūksta tinkamų išteklių susidoroti su esamu organizacijos krūviu, ypač turint omenyje daugybę šiuo metu vykdomų naujų statybų. · Vertindama bendrą išteklių tinkamumą Komisija dažniausiai taikė du rodiklius, t. y.: inspektoriaus ir jam priskirtų laivų santykį [12], kuris rodo bendrą organizacijos išteklių kiekį, ir vienam inspektoriui tenkančių naujų statybų kiekį [13], kuriuo matuojamas papildomas dėl reiklesnio laivų statybos patikrinimo ir sertifikavimo tenkantis krūvis organizacijos ištekliams. Šie santykiai yra itin reikšmingi rodikliai, tačiau juos vis dėlto reikėtų vertinti atsižvelgiant į kitus veiksnius, pvz., laivyno sudėtį ir amžių. Komisija taip pat išnagrinėjo, ar tam tikrose darbo vietose išteklių turima pakankamai. Tuomet gauti duomenys buvo panaudoti apibrėžiant esminius vertinimo rezultatus. · Vertindama vienos pripažintos organizacijos pagrindinėje laivų statykloje atliktą darbą, Komisija galėjo tiesiogiai nurodyti aiškų, ilgalaikį turimos darbo jėgos (vieno išskirtines teises turinčio inspektoriaus, kuriam kartkartėmis padeda antras inspektorius) ir prižiūrimų naujų statybų skaičiaus (ketverių statybų bet kuriuo metu per keletą mėnesių) pusiausvyros sutrikimą. Tai lėmė, kad keletu atvejų buvo pažeisti ir taikomi tik atitinkamai klasei, ir įstatymuose numatyti reikalavimai. · Kitu atveju Komisija nustatė, kad išorės personalas buvo pernelyg dažnai kviečiamas į pagalbą pripažintos organizacijos inspektoriams pagrindinėse naujos statybos vietose. Buvo nustatyta, kad toks išorės personalas vykdė tikrinimus, kurie gali būti laikomi esmine naujos statybos veikla ir paprastai turėtų būti atliekami išskirtines teises turinčių organizacijos inspektorių. · Kaip jau nurodyta 3.2.2 punkte, atrodo, kad atsirado ryšys tarp svarbiausių esminių rezultatų ir aukščiausių minėtų rodiklių reikšmių. Šios problemos priežastys nėra visiškai aiškios, tačiau gali būti, kad ją lemia arba gryna konkurencija, kvalifikuoto personalo trūkumas ir (arba) nepakankamas pripažintų organizacijų pajėgumas, palyginti su laivų statyklomis, o tai priklauso nuo vis didėjančios paklausos ir atitinkamai sudėtingėjančių gamybos sąlygų. Bet kokiu atveju Komisija yra itin susirūpinusi dėl galimo vidutinės trukmės ir ilgalaikio šios problemos poveikio laivų saugumui ir, aktyviai bendradarbiaudama su atitinkamomis organizacijomis, ėmėsi būtinų veiksmų. 3.2.5. Kokybės politika ir sistema Pripažintos organizacijos iš esmės įdiegė pakankamai sudėtingas kokybės sistemas su išsamiomis ir nuodugniai registruojamomis procedūromis. Vis dėlto Komisijos atlikti įvertinimai atskleidė beveik sistemingą nesugebėjimą apibrėžti svarbių esminės veiklos rodiklių, arba (tai pasitaiko dažniau) sujungti jų į vieną sistemą, galinčią padėti vadovams įvertinti organizacijos veiklą ir užimti proaktyvią, į prevenciją nukreiptą poziciją. · Iš esmės, Komisijos nuomone, problema yra ta, kad pripažintoms organizacijoms neišvengiamai prireiks šiek tiek laiko apmąstymams ir mokymuisi iš klaidų, tačiau per vidutinį laikotarpį jos visos turėtų tinkamai ją išspręsti. 3.2.6. Nepriklausomumas Tai, be jokios abejonės, yra sunkiausiai įvertinamas kriterijus. Dažniausiai taip yra dėl skirtingo pripažintų organizacijų statuso: kai kurios jų yra fondai ar panašaus tipo institucijos, viena visiškai priklauso fondui, kitos yra ne pelno korporacijos ar panašios institucijos, o likusios yra akcinės bendrovės. Komisija norėjo nustatyti, kokie organai ir darbuotojai faktiškai kontroliuoja organizacijų darbą bei tvarko jos reikalus, ir pasiekti, kad padėtis taptų tokia skaidri, kad priede išvardytoms interesų kategorijoms („ribotos kategorijos“) [14] priklausantys asmenys negalėtų daryti jiems įtakos. Kalbant apie akcines bendroves, nepaisant jų bendros struktūros, buvo lygiai taip pat atsižvelgta į tai, kam priklauso akcijos. · Vykdant analizę kartais reikėdavo išnagrinėti informaciją apie organus, kurie, nors ir nesusiję su bendrovės administracija, turėdavo balso teisę priimant sprendimus dėl taisyklių, priskyrimo atitinkamai klasei patvirtinimo, sustabdymo bei atšaukimo ir įstatymuose numatytų pažymėjimų išdavimo, pvz., klasifikavimo ir technikos komitetus. · Iš esmės pripažintos organizacijos akivaizdžiai stengėsi atitikti Direktyvos reikalavimus. · Vis dėlto vienu atveju, siekiant, kad būtų visiškai įvykdyti Direktyvos reikalavimai, pripažintos organizacijos buvo paprašyta pakeisti jos direktorių valdybos sudėtį. Kalbant apie inspektorių nepriklausomumą, padėtis yra patenkinama, o visos organizacijos, kuriose buvo atliekamas vertinimas, į savo etikos kodeksus, įdarbinimo sąlygas ir kitus dokumentus yra įrašiusios atitinkamus apsauginius straipsnius. · Tačiau dauguma tokių straipsnių turėjo būti patobulinti, kad atitiktų tikslias direktyvos sąlygas, susijusias su tapatumu apribotoms kategorijoms priklausantiems asmenims ir asmeniniais, verslo ar šeimyniniais ryšiais su jais. . · Iš esmės Komisija rekomendavo pripažintoms organizacijoms įdiegti sistemą, kurioje informacija apie jų inspektorius galėtų būti patikrinta prieš skiriant jiems užduotis. 3.2.7. Kiti direktyvoje numatyti reikalavimai (1) Iš esmės, išskyrus keletą pavienių atvejų, sprendimas neskirti įstatymuose numatyto darbo išskirtinių teisių neturintiems inspektoriams atrodo tinkamai įgyvendintas. Kai kurios pripažintos organizacijos nebeįdarbina išskirtinių teisių neturinčių inspektorių, tačiau kitose jų dirba dar pakankamai daug. Komisija ypatingą dėmesį skiria tam, kad išskirtinių teisių neturintys inspektoriai būtų tinkamai mokyti ir jų veikla būtų stebima, tačiau bet kokiu atveju derėtų rimtai apsvarstyti, ar tokia nenormali padėtis, kai inspektoriai, kuriems neleidžiama vykdyti įstatymuose numatytų užduočių, vis tiek gali atlikti atitinkamos klasės patikrinimus, gali toliau egzistuoti. (2) Pripažintos organizacijos vis dažniau renkasi labiau decentralizuotą struktūrą. Vis dėlto tam tikri pažeidimai leidžia teigti, kad šią kryptį pasirinkusios pripažintos organizacijos turėtų įdiegti papildomus patikrinimus ir priemones, padėsiančius įveikti naujus decentralizavimo keliamus pavojus (ypač didesnį pavojų susidurti su spaudimu, susijusiu su veiklos poreikiais ir klientų reikalavimais). (3) Štai būdingiausias pavyzdys: decentralizavus vieną organizaciją, regioniniai vadovai įgijo de facto daug apimančią teisę kontroliuoti darbų skirstymą, inspektorių rengimą bei jų veiklos stebėjimą. Be to, buvo sukurta išsami duomenų bazė, kurioje regioniniai vadovai galėjo rasti visą reikiamą informaciją, pvz., apie inspektoriaus statusą, kvalifikaciją ir kt., tuo tarpu pagrindinis biuras vykdydavo kontrolę kas antrais metais atlikdamas reviziją. Vis dėlto pasitaikė nemažai atvejų, kai užduotis buvo skirta reikalingo statuso ar kvalifikacijos neturinčiam inspektoriui. Šis atvejis šiuo metu tiriamas. (4) Apskritai atrodo, kad pripažintos organizacijos kvalifikacijos ir mokymų klausimus šiuo metu sprendžia tinkamai. Vis dėlto Komisija ir toliau stebi vis dar gana dažnus atvejus, kai vėluojama surengti kvalifikacijos kėlimo kursus. 3.3. Pripažintų organizacijų veikla Vertinant pagal kasmetinį laivų (pagal jų klasę), sulaikytų Paryžiaus susitarimo memorandumo uoste, Tokijo susitarimo memorandumo uoste ir JAV pakrančių apsaugos tarnybos, skaičių, dvylikos Bendrijos pripažintų organizacijų veikla pastaraisiais metais įspūdingai pagerėjo – tai matome ir šiose lentelėse: (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) Komisija džiaugiasi šiuo gerokai sušvelninančiu nerimą keliančius iki šiol vykdytus įvertinimus pagerėjimu. Šiuo metu rengiama sudėtingesnė pripažintų organizacijų veiklos vertinimo sistema. Ji apims ir vienų, ir kelerių metų sulaikymų duomenis (atsižvelgiant į statistinę svarbą). Šioje sistemoje taip pat bus atsižvelgiama į kitus veiksnius, tokius kaip aukų skaičius ir atitinkamo laivyno vėliavos sudėtis. 3.4. Komisijos veiksmai Siekdama pašalinti minėtus trūkumus, Komisija visišką prioritetą suteikė galimo pavojaus saugumui nustatymui ir šalinimui. Iš esmės pripažintos organizacijos mielai bendradarbiavo ir ėmėsi veiksmų, kad pakeistų savo taisykles, darbo tvarką ir kokybės sistemą, kai tik paaiškėdavo, kad jos neatitinka direktyvos reikalavimų ir (arba) yra taikomos netinkamai. Nepaisant to, kai kuriais sudėtingais atvejais Komisija pareikalavo, kad atitinkamos organizacijos žengtų dar vieną žingsnį, užtikrindamos, kad: (1) galimos bet kokių trūkumų pasekmės būtų numatomos kaip įmanoma tiksliau: · Dėl šios priežasties reikalaujama išsamaus rizikos, susijusios su nustatytais sisteminiais trūkumais, įvertinimo. Vienu atveju toks rizikos įvertinimas apėmė visą organizaciją ir iki 1500 laivų, kurių statyba buvo prižiūrima pastaraisiais metais. (2) su laivais, kurie, kaip nustatyta, kelia galimą pavojų, būtų elgiamasi atitinkamai: · Siekiant patikrinti, ar pavojaus vertinimo metu nustatytos klaidos lėmė faktines patikrinimo klaidas, buvo pareikalauta kelių laivų pakartotinio tikrinimo planų. Rengiant šią ataskaitą septyni laivai buvo patikrinti pakartotinai, o du kitus ketinama pakartotinai patikrinti netrukus. Po šiuo metu atliekamo rizikos vertinimo tokių patikrinimų turbūt prireiks ir daugiau. (3) ir esamos, ir naujai priimtos taisyklės bei įstatymuose numatyti reikalavimai būtų tinkamai taikomi ateityje: · Pareikalauta išsamių mokymo planų, kai kuriais atvejais – apimančių visą organizaciją. (4) organizacija turėtų pakankamai išteklių vykdyti savo užduotis: · Pareikalauta ir vienkartinių, ir kelerių metų trukmės darbuotojų samdymo planų. Vienu atveju toks samdymo planas numatė organizacijos inspektorių darbo jėgos padidėjimą daugiau nei 10 % . (5) būtų visiškai užtikrinamas organizacijos nepriklausomumas: · Kaip jau minėta, vienos organizacijos buvo paprašyta pakeisti jos direktorių valdybos sudėtį, kad joje susidarytų „saugi“ neapribotoms kategorijoms priklausančių direktorių dauguma. Kai kurie šie veiksmai vis dar įgyvendinami, tačiau Komisija yra įsitikinusi, kad jie lėmė visiškai naują, proaktyvų pripažintų organizacijų problemų sprendimo būdą. Kai kurie tokie veiksmai atitinkamoms organizacijoms kainavo itin daug, o tai patvirtina ir jų pasiryžimą siekti saugumo, ir Komisijos veiksmų šioje srityje pridėtinę vertę – jų teigiamas poveikis plinta gerokai už Europos laivyno ribų. 3.5. Išvados Europos Komisija mano, kad Bendrijos pripažintos organizacijos turėtų daugiausia dėmesio skirti nuolatiniam aukščiausios darbo kokybės užtikrinimui. Derėtų visada prisiminti, kad kiekviena klaida yra svarbi ir vieną dieną ji gali sukelti pražūtinga pasekmes. Šiuo atžvilgiu Komisijos išvados patvirtina, jog vis dar daug reikia padaryti, kad būtų pasiektas priimtinas rizikos lygis. Komisija tiki, kad problema kyla ne dėl pačios sistemos ar šiuo metu galiojančių pripažintų organizacijų profesinių standartų. Labiausiai reikėtų tobulinti šių organizacijų kontrolės aplinką kaip visumą – kol kas ji neatitinka faktinės su jų veikla susijusios rizikos. Pastaraisiais metais beprecedentis naujų statybų padaugėjimas lėmė neįtikėtiną krūvį šioje pramonės šakoje, ir ji jau pasiekė galimybių ribas. Svarbu užtikrinti tinkamus pripažintų organizacijų atsakomuosius veiksmus, kad ilguoju laikotarpiu nebūtų pakenkta saugumui. Esant reikalui, Komisija neabejodama panaikins vienos ar kelių pripažintų organizacijų pripažinimą, tačiau pirmiausia ji imsis visų įmanomų priemonių užtikrinti, kad jų sertifikuoti laivai dabar ir ateityje būtų saugūs. Tai yra Komisijos veiksmai, kurių rezultatai yra padrąsinantys. Taip yra ir dėl valstybių narių bei pripažintų organizacijų geranoriško bendradarbiavimo. Tikėdama, kad priemonės, kurių buvo imtasi, veiksmingai padės padaryti mūsų jūras saugesnėmis, Komisija, gaudama techninę pagalbą iš EMSA, ketina toliau tęsti šią tvirtą ir proaktyvią veiklą. Į minėtas išvadas visiškai atsižvelgiama Komisijos pasiūlyme dėl Direktyvos 94/57/EB naujos redakcijos atsižvelgiant į 3-iojo „Saugios laivybos“ paketą. Taigi: · Sustiprinta, skaidresnė ir nepriklausoma kokybės sistemų sertifikavimo sistema yra svarbiausia siekiant sukurti prevencinę politiką, kurioje daugiau dėmesio būtų skirta tinkamam pripažintų organizacijų rizikos valdymui. · Finansinių sankcijų už Direktyvos kriterijų nesilaikymą (taip pat ir vienkartinių, ir periodiškai mokamų baudų) įvedimas ne tik padeda subalansuoti sistemą, bet ir gerokai padidina Bendrijos veiksmų šioje srityje veiksmingumą bei skatina siekti ištaisyti trūkumus tame etape, kuriame jie iškyla. · Atliekant vertinimus įgyta patirtis suteikė Komisijai galimybę pasiūlyti keletą Direktyvos kriterijų pakeitimų, kurie padėtų padidinti ir jų naudingumą, ir teisėtumą, pvz., patobulinti išteklių pakankamumui taikomus kriterijus. 4. Civilinė atsakomybė EMSA padedama Komisija išnagrinėjo ekonominį civilinės atsakomybės tvarkos, numatytos Direktyvos 6 straipsnio 2 dalies b punkte, įgyvendinimo poveikį. Atitinkamos studijos rezultatai yra apibendrinti priede. Nagrinėjant šį klausimą svarbu atsiminti, kad Direktyva reguliuoja tik žalos atlyginimą, kurio valstybės narės administracija gali reikalauti iš pripažintos organizacijos tuo atveju, kai teismas arba arbitražas pripažįsta, kad pirmajai tenka atsakomybė už antrosios padarytą žalą. 4.1. Nuostatų vykdymas valstybėse narėse Atliekant minėtą tyrimą paaiškėjo, kad: (1) neribota atsakomybė už didelį aplaidumą, kaip apibrėžta 6 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktyje, yra priimtina ir neginčijama; (2) atsižvelgiant į 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii bei iii papunkčiuose numatytus aplaidumo atvejus, tas lygis, kurį ketinta nustatyti kaip minimalų („žemiausia riba“), iš esmės tapo maksimaliu atsakomybės lygiu („aukščiausia riba“), nes dauguma valstybių narių nustatė tokius pat arba šiek tiek griežtesnius apribojimus nei nustatytieji 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii bei iii papunkčiuose. Vis dėlto pasitaikė svarbi išimtis – penkios valstybės narės pasinaudojo galimybe derėtis dėl neribotos atsakomybės taip pat ir minėtais atvejais; (3) iki šiol nepasitaikė atvejų, kad būtų reikėję taikyti 6 straipsnio 2 dalies b punkte numatytą mechanizmą. Dėl šios priežasties nėra precedentų teisės, kuria būtų galima vadovautis. 4.2. Pripažintos organizacijos Nėra jokių požymių, kad įdiegus 6 straipsnio 2 dalies b punktą būtų pasikeitęs pripažintų organizacijų finansinis stabilumas. Kai į pripažintas organizacijas būdavo kreipiamasi, jos paprastai: (1) atkakliai tvirtino, kad „užtikrinti neribotą atsakomybę“ yra neįmanoma. Tai yra akivaizdu – draudimo išmoka visuomet yra riboto dydžio, tačiau derėtų tikėtis, kad tokia išmoka bus proporcinga faktiškai patirtai žalai. Svarbu atkreipti dėmesį į tai, kad šis tyrimas atskleidė, jog pripažintos organizacijos, įsigaliojus civilinės atsakomybės tvarkai pagal šią direktyvą, nepadidino savo draudimo apimčių, nors toks draudimas paprastai laikomas pakankamu, atsižvelgiant į Direktyvoje nustatytas ribas. Savo sutartyse su įgaliojančiomis valstybėmis narėmis kai kurios pripažintos organizacijos prisiėmė neribotą atsakomybę ir už aplaidumą. Buvo nuspręsta, kad tai taps kliūtimi rinkoje, nes tos organizacijos, kurios nėra pasirengusios prisiimti tokių sąlygų, negalės veikti tų valstybių narių rinkoje, kurios reikalauja jas prisiimti. Vis dėlto, – kiekviena šalis individualiai derybų metu pritaria sutarties sąlygoms, taip pat ir neribotai atsakomybei, kurią jie pageidauja prisiimti. Taip pat paaiškėtų, kad kiekviena šalis derybų metu turi vienodai galių; – teiginiui, kad tokia sąlyga gali būti panaudota diskriminavimui, tyrimo išvadose nepritariama, nes visos valstybės narės yra sudariusios susitarimus su keliomis pripažintomis organizacijomis, priklausomai nuo jų vėliavos laivyno dydžio ir tipo. (2) Išreiškė savo baimę dėl to, kad Direktyva gali būti nustatytos naujos žalos atlyginimo teisės. Baiminamasi, kad 6 straipsnis ir ypač teiginys „...teismui ar arbitražo teismui tiksliai ir galutinai pripažinus administracijos kaltę dėl kokio nors įvykio ... administracija turi teisę gauti iš pripažintos organizacijos finansinę kompensaciją...“ gali paskatinti manyti, jog trečiosios šalys dabar turi įstatymų nustatytą teisę reikalauti, kad atitinkama nacionalinė laivybos administracija ir netiesiogiai, taikant 6 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatas dėl žalos atlyginimo, atitinkama pripažinta organizacija finansiškai atlygintų patirtus finansinius nuostolius. – Vis dėlto akivaizdu, kad taip nenutiks – jokios šios direktyvos nuostatos nekeičia nacionalinės administracijos atsakomybės tvarkos. – Be to, įdiegus minėtas nuostatas, pripažintos organizacijos pranešė apie nemažą išlaidų draudimui ir teisminiams ginčams padidėjimą. Neatrodo, kad tai būtų turėję akivaizdžios įtakos nustatytiems mokesčiams. – Norėdamos, kad padėtis taptų aiškesnė, pripažintos organizacijos, atsižvelgdamos į tai, kad 6 straipsnio 2 dalies b punktu nesukuriamos naujos teisės reikalauti žalos atlyginimo, siūlo įterpti nuostatą, padėsiančią sumažinti galimą padažnėjusių teisminių ginčų skaičių. Turėtų paaiškėti, kad kai kurios valstybės narės savo sutartyse su pripažintomis organizacijomis priėmė tokius straipsnius (pvz., Danija, Latvija, Nyderlandai). Šie straipsniai bus patikrinti, siekiant užtikrinti, kad jie nesukeltų priešingo poveikio, t. y. neapribotų administracijos galimybių gauti pagal Direktyvą priklausančią kompensaciją. (3) Siūlė 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiuose nustatytus apribojimus pakeisti į maksimalias atsakomybės ribas. Jei tai bus padaryta, pripažintos organizacijos pripažino, kad pageidautų prisiimti griežtesnę atsakomybę. 4.3. Išvados Komisija pažymi, kad nors visos valstybės narės pranešė apie atitinkamas įgyvendinimo priemones, Sautamptono universiteto atliktame tyrime [15] teigiama, kad kai kurie Direktyvos elementai nebuvo tinkamai perkelti į visas nacionalines teisės sistemas. Reikiami patikslinimai bus atlikti kaip Komisijos atitikties vertinimo šioje srityje programos dalis [16]. Atsižvelgdama į tai, kad nėra įrodymų, patvirtinančių žalą ar poveikį pripažintų organizacijų finansiniam stabilumui (pusiausvyrai), Komisija nemato priežasties keisti status quo. Komisija tikrai nemano, kad reikėtų į Direktyvą įrašyti naują nuostatą dėl to, kad 6 straipsnio 2 dalies b punkte nesukuriamos naujos teisės reikalauti žalos atlyginimo, kaip to reikalauja pripažintos organizacijos [17]. Be to, šiuo metu taikomos nuostatos dėl atsakomybės buvo taikomos tik nuo 2003 m. liepos 23 d., ir turbūt dar pernelyg anksti daryti tvirtas išvadas dėl poreikio jas persvarstyti, ypač kai trūksta atitinkamų teismų sprendimų. Komisija toliau stebės, kaip taikomas 6 straipsnio 2 dalies b punktas, ir, esant reikalui, informuos apie tai teisės aktų leidėją. PRIEDAS: PARENGIAMOJI ATSAKOMYBĖS TVARKOS, Nustatytos DIREKTYVOS 94/57/EB SU PAKEITIMAIS 6 STRAIPSNIO 2 DALIES B PUNKTE, studija 1. Įvadas Direktyvos 94/57/EB su pakeitimais 6 straipsnio 5 dalyje yra nurodoma: „Ne vėliau kaip 2006 m. liepos 22 d. Komisija pateikia ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai, kurioje įvertina šiuo straipsniu [6 straipsnio 2 dalies b punktu] nustatytos atsakomybės tvarkos ekonominį poveikį suinteresuotosioms šalims, ypač jos padarinius pripažintų organizacijų finansinei pusiausvyrai. Ataskaita rengiama bendradarbiaujant su valstybių narių kompetentingomis valdžios institucijomis, ypač su pripažintomis organizacijomis ir klasifikacinėmis bendrovėmis. Atsižvelgdama į tą įvertinimą, prireikus Komisija pateikia pasiūlymą iš dalies pakeisti šią direktyvą, patikslinant atsakomybę ir didžiausias atsakomybės ribas reglamentuojančias nuostatas.“ 2005 m. rugsėjo mėn. Komisija paprašė, kad EMSA šiuo klausimu atliktų parengiamąją studiją, kuri padėtų parengti Komisijos ataskaitą. Tyrimui atlikti EMSA konkurso tvarka sudarė sutartį su Sautamptono universiteto Jūrų teisės institutu (Institute of Maritime Law, University of Southampton). Taigi nepriklausoma Sautamptono universiteto Jūrų teisės instituto tyrėjų grupė 2006 m. vasario 15 d. parengė ataskaitos „Atsakomybės tvarkos ekonominio poveikio suinteresuotosioms šalims ir padarinių pripažintų organizacijų finansinei pusiausvyrai vertinimo studija pagal Direktyvos 94/57 6 straipsnio 5 dalį“ projektą. Pagrindinis studijos tikslas – parodyti, kokį poveikį turės atsakomybę reglamentuojančių Direktyvos 94/57/EB (su pakeitimais, padarytais Direktyva 2001/105/EB) 6 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatų įgyvendinimas. Tyrime pagrindinis dėmesys yra skiriamas pripažintoms organizacijoms, kurias įgaliojo 25 Europos Sąjungos valstybės narės, Norvegija ir Islandija, tačiau, siekiant surinkti duomenis, kuriais remiantis būtų galima vertinti Direktyvos įgyvendinimo komercinius privalumus ir trūkumus, taip pat buvo būtina atlikti tam tikrą ne Europos laivybos šalių tyrimą. Studijoje apžvelgiamos piniginės atsakomybės ribos, dėl kurių susitarė 25 Europos Sąjungos valstybės narės, Norvegija, Islandija ir pripažintos organizacijos, vadovaudamosi 6 straipsnio 2 dalies b punkto i, ii ir iii papunkčiais. Išnagrinėta, ar tais atvejais, kai šalies nacionalinės teisės aktuose yra nustatoma neribota atsakomybė, tos suinteresuotosios šalies teisės aktuose yra numatoma alternatyvių apsaugos formų. Ši ataskaita parengta remiantis ir pasinaudojant šiuo tyrimu bei Sautamptono universiteto studijoje pateiktais duomenimis. 2. Įvadinė informacija apie atsakomybę reglamentuojančias 6 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatas Pasiūlymas dėl Direktyvos 94/57/EB pakeitimo, dėl kurio ši direktyva buvo iš dalies pakeista Direktyva 2001/105/EB [18], buvo vienas svarbiausių pasiūlymų, pateiktų po ERIKA avarijos 1999 m. gruodžio mėn., ir sudarė vadinamojo „Erika I“ paketo dalį. Vienas pagrindinių klausimų, kuriuos Komisija siūlė aptarti, buvo atsakomybę reglamentuojančių nuostatų įtraukimas į 6 straipsnį. Komisijos pasiūlymas buvo grindžiamas vadinamosios Gioteburgo grupės darbo rezultatais, – grupę sudarė kai kurių ES vėliavos administracijų ir kai kurių tarptautinių pripažintų organizacijų atstovai ir ji, siekdama priimti sprendimą dėl atsakomybės ribų aplaidumo atvejais, nagrinėjo tipines atsakomybę reglamentuojančias nuostatas. Komisijos pasiūlyme (KOM(2000)142 galutinis) pateiktos nuostatos, kuriose yra numatyta neribota atsakomybė už didelį aplaidumą arba tyčinius veiksmus ir atsakomybės už aplaidumą arba neatsargumą ribos. Siūlomos ribos: 5 milijonai eurų žmogaus sužalojimo arba mirties atveju ir 2,5 milijonų eurų turto praradimo arba sugadinimo atveju. Bendro sprendimo priėmimo procedūros metu Tarybos ir Europos Parlamento sutarimu pasiūlymas buvo pakeistas ir didžiausios galimos ribos (arba aukščiausios ribos) buvo pakeistos į mažiausias galimas ribas (arba žemiausias ribas). Nustatytos atitinkamai 4 ir 2 milijonų eurų sumos. Direktyvos 94/57/EB 6 straipsnio 2 dalies b punkte reikalaujama į dokumentą, reglamentuojantį nacionalinės administracijos ir pripažintos organizacijos darbo santykius, įtraukti šias nuostatas: – teismui ar arbitražo teismui tiksliai ir galutinai pripažinus administracijos kaltę dėl kokio nors įvykio ir pateikus reikalavimą atlyginti nukentėjusioms šalims turtinę žalą ar nuostolius, susijusius su žmonių sužalojimu ar mirtimi, jei teismas įrodė, kad tą žalą sukėlė pripažintos organizacijos, jos organų, darbuotojų, atstovų ar kitų tos pripažintos organizacijos vardu veikiančių asmenų sąmoninga veikla ar neveikimas arba didelis neatsargumas, administracija turi teisę gauti iš pripažintos organizacijos finansinę kompensaciją, kuri atitinka teismo pripažintai organizacijai tenkančią kaltės dalį už padarytą žalą, patirtus nuostolius, žmonių sužalojimą ar mirtį; – teismui ar arbitražo teismui tiksliai ir galutinai pripažinus administracijos kaltę dėl kokio nors įvykio ir pateikus reikalavimą atlyginti nukentėjusioms šalims nuostolius, susijusius su žmonių sužalojimu ar mirtimi, jei teismas įrodė, kad tą žalą sukėlė pripažintos organizacijos, jos organų, darbuotojų, atstovų ar kitų tos pripažintos organizacijos vardu veikiančių asmenų aplaidumas ar neatsargi veika arba neveikimas, administracija turi teisę gauti iš pripažintos organizacijos finansinę kompensaciją, kuri atitinka teismo pripažintai organizacijai tenkančią kaltės dalį už žmonių sužalojimą ar mirtį; valstybės narės gali nustatyti didžiausią sumą, kurios galima reikalauti iš pripažintos organizacijos, bet ta suma negali būti mažesnė kaip 4 milijonai eurų; – teismui ar arbitražo teismui tiksliai ir galutinai pripažinus administracijos kaltę dėl kokio nors įvykio ir pateikus reikalavimą atlyginti nukentėjusioms šalims turtinę žalą ar nuostolius, jei teismas įrodė, kad tą žalą sukėlė pripažintos organizacijos, jos organų, darbuotojų, atstovų ar kitų tos pripažintos organizacijos vardu veikiančių asmenų aplaidumas ar neatsargi veika arba neveikimas, administracija turi teisę gauti iš pripažintos organizacijos finansinę kompensaciją, kuri atitinka teismo pripažintai organizacijai tenkančią kaltės dalį už minėtąją žalą ar nuostolius; valstybės narės gali nustatyti maksimalią sumą, kurios galima reikalauti iš pripažintos organizacijos, bet ta suma negali būti mažesnė kaip 2 milijonai eurų. Būtina atskirti šiuos aspektus: (1) Įstatymuose numatytus darbus (patikrinimus) vėliavos laivuose pripažintos organizacijos atlieka, kad nustatytų, ar registruoti laivai atitinka tarptautinių konvencijų (IMO), kodeksų, ES direktyvų ir nacionalinės teisės aktų reikalavimus. Vėliavos administracijos ir pripažintos organizacijos santykiai turėtų būti aptarti abiejų šalių susitarime. (2) Nė vienos vėliavos valstybės niekas neįpareigoja įstatymuose numatytus darbus pavesti atlikti pripažintai organizacijai (PO). Jos visiškai teisėtai gali įstatymuose numatytus darbus atlikti pačios arba įgalioti šiuos darbus atlikti PO. Praktikoje dauguma valstybių narių yra linkusios didesnę ar mažesnę įstatymuose numatytų darbų dalį pavesti atlikti pripažintoms organizacijoms. (3) Atsakomybę reglamentuojančios nuostatos reglamentuoja vėliavos administracijos ir pripažintos organizacijos santykius, kai vėliavos administracija įgalioja pripažintą organizaciją įstatymuose numatytus darbus atlikti vėliavos administracijos vardu. Jeigu tokiu atveju atsakomybė dėl kokio nors įvykio galutiniu teismo sprendimu tenka administracijai, toji administracija gali sumas, kurias ji turėjo sumokėti, išieškoti iš pripažintos organizacijos, atliekančios darbą administracijos vardu. (4) Didelio aplaidumo atveju (6 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktis) atsakomybė yra neribojama: pavyzdžiui, nesvarbu, kokia suma teismo sprendimu tenka administracijai, administracija turi teisę visą sumą išieškoti iš PO. (5) Aplaidumo atveju (6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiai) didžiausia suma, kurią administracija gali išieškoti, yra suma, dėl kurios vėliavos administracija ir pripažinta organizacija yra susitarusios, tačiau ši suma negali būti mažesnė kaip atitinkamai 4 ir 2 milijonai eurų. Taigi, jeigu šalys susitaria taikyti šias ribas, tačiau teismas nustato didesnę sumą, atitinkama vėliavos administracija turės pati (arba kai kuriais atvejais – per draudimo įmonę) padengti tą dalį, kuri viršija 2 ir 4 milijonų eurų ribą. (6) Tačiau Direktyvoje paliekama galimybė abiem šalims, vėliavos administracijai ir pripažintai organizacijai, kurią ji nori įgalioti atlikti įstatymuose nuomatytą darbą jos vardu, derėtis ir sulygti dėl didesnės sumos nei 2 ir 4 milijonai eurų, taip pat dėl neribotos atsakomybės. Tačiau Direktyvoje nėra nurodoma, kad aplaidumo atvejais (6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiai) neribotą atsakomybę taikyti yra būtina. (7) Jeigu šalims nepavyksta susitarti, administracija negali pasinaudoti PO paslaugomis arba pavesti įstatymuose numatytus darbus atlikti PO ir kaip vėliavos valstybė tuos darbus turi atlikti pati, – tai daryti ji turi visas teises. Atsakomybę reglamentuojančios 6 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatos įsigaliojo 2003 m. liepos 22 d.; ataskaitoje pagal 6 straipsnio 5 dalį siekiama įvertinti atsakomybę reglamentuojančių nuostatų įgyvendinimo poveikį. Įdomu įvertinti atsakomybės lygį, dėl kurio valstybės narės susitarė su pripažintomis organizacijomis, ypač jei yra tokių atvejų, kai valstybės narės derėjosi ir susitarė dėl atsakomybės neribojimo taip pat ir aplaidumo atvejais. Jei taip, kyla klausimas, ar buvo išnagrinėtos kitokios pripažintų organizacijų apsaugos galimybės. 3. ATSAKOMYBĖS LYGIAI – GLAUSTA APŽVALGA 3.1. Dabartiniai atsakomybės lygiai ES ir (arba) EEE vėliavos valstybėse Direktyvoje nurodoma, kad didelio aplaidumo atvejais (6 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktis) atsakomybė turėtų būti neribojama; ši nuostata negali būti ginčijama ir yra taikoma visoms šią Direktyvą įgyvendinusioms ES valstybėms narėms. ES ir (arba) EEE valstybėse nustatytos atsakomybės ribos skirtingais aplaidumo atvejais skiriasi (6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiai). · Aštuonios valstybės narės (Kipras, Vengrija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Slovėnija, Švedija, Jungtinė Karalystė) taiko šias atsakomybės ribas: atitinkamai 4 ir 2 milijonai eurų pagal 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčius; · penkios valstybės narės ir Norvegija taiko kiek didesnes ribas nei nustatytosios Direktyvoje (Belgija, Danija, Graikija, Malta, Portugalija, Norvegija): atitinkamai 5 ir 2,5 milijonų eurų 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiuose nurodytais atvejais; · trys valstybės narės (Suomija, Airija ir Nyderlandai) taiko 5 ir 2,5 milijono JAV dolerių ribas [19]; · penkios ES valstybės, t. y. Prancūzija, Vokietija, Italija, Liuksemburgas ir Ispanija, taiko neribotą atsakomybę pagal 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčius. (Gali būti, kad Lenkijos pavyzdžio susitarime taip pat bus numatyta neribota atsakomybė). · apie likusias keturias valstybes nares [20] informacijos nebuvo gauta arba jos gauta labai mažai. Pagaliau 17 valstybių narių ir Norvegija nustatė atsakomybės už aplaidumą ribas. Jos yra labai panašios į numatytąsias Direktyvoje, tik žemiausios ribos yra taikomos kaip aukščiausios. 5 valstybės narės pasinaudojo 6 straipsnyje numatyta galimybe ir su savo įgaliotomis pripažintomis organizacijomis sutarė neribotą atsakomybę taikyti ir aplaidumo atvejais. Padėtis dar 3 valstybėse narėse ir Islandijoje dėl informacijos stokos nėra aiški. 1 lentelėje, remiantis atsakymais į klausimyne pateiktus klausimus, pateikiama glausta padėties 2006 m. vasario mėn. apžvalga pagal Sautamptono universiteto atliktą kiekvienos valstybės analizę [21]. 1 lentelė. 6 straipsnio 2 dalies b punkto įgyvendinimo būklė ES valstybė narė | Įgyvendinimo būdas | Nauji susitarimai | Įgyvendinimo problemos | (i) Atsakomybė už didelį aplaidumą | (ii)AplaidumasNerūpestingumasGyvybės praradimas, žmogaus sužalojimas(milijonai eurų) | (iii)AplaidumasNerūpestingumasŽala turtui(milijonai eurų) | Piniginis vienetas | Pripažintos organizacijos, kurias įgaliojo valstybės narės, nepriklausomai nuo įgaliojimo lygio | Austrija | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Belgija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Vyksta derybos | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | Eurai | ABS, BV, GL, LR, NKK, DNV | Kipras | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Numeravimas | Neribota | 4 | 2 | Eurai | ABS, BV, DNV, HRS, GL, KR, LR, NKK, RINA, RS | Čekija | Nežinoma | Nėra | Neįgyvendinamas | STC | STC | STC | Nežinoma | | Danija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | Eurai | ABS, BV, DNV, GL, LR, NKK, RINA | Estija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Nežinoma | Neįgyvendinamas | Tipinės sąlygos | Tipinės sąlygos | Tipinės sąlygos | | | Suomija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Vyksta derybos | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | JAV doleriai | ABS, BV, GL, LR, RINA, DNV, RS | Prancūzija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | Neribota | Neribota | | ABS, BV, GL | Vokietija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | Neribota | Neribota | | ABS, BV, Gl, LR, DNV | Graikija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | Eurai | ABS, BV, DNV, GL, KR, LR, NKK, RINA, RS | Vengrija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Nežinoma | Formulavimas | Neribota | 4 | 2 | Eurai | RINA | Airija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | JAV doleriai | BV, GL, LR, DNV | Italija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | Neribota | Neribota | | RINA, ABS, BV, GL | Latvija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Formulavimas | Neribota | 4 | 2 | Eurai | ABS, BV, GL, LR, DNV, RS | Lietuva | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Vyksta derybos | Nėra | Neribota | 4 | 2 | Eurai | BV, LR, DNV, RS | Liuksemburgas | Atsakomybės draudimas | Yra | Nėra | Neribota | Neribota | Neribota | | ABS, BV, DNV, GL, LR, NKK, RINA | Malta | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Vyksta derybos | Numeravimas | Neribota | 5 | 2,5 | Eurai/vietos valiuta | ABS, BV, DNV, GL, RINA and RS | Nyderlandai | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Vyksta derybos | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | JAV doleriai | ABS, BV, DNV, GL, LR, NKK, RINA | Lenkija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Vyksta derybos | Formulavimas | Neribota | 4 | 2 | Eurai | Nėra informacijos | Portugalija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 5 | 2.5 | Eurai | LR, BV, DNV, RINA, ABS, GL, RINAVE, NKK | Slovakija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | | ABS, GL?? | Slovėnija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 4 | 2 | Eurai | BV, GL, RINA | Ispanija | Atsakomybės draudimas | Yra | Nėra | Neribota | Neribota | Neribota | | BV, GL, RINA | Švedija | Susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 4 | 2 | Eurai | ABS,BV, GL, LR, DNV | Jungtinė Karalystė | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 4 | 2 | Eurai | ABS, BV, DNV, GL, LR, RINA, NKK | EEE VALSTYBĖS | | | | | | | | | Islandija | Atsakomybės draudimas + susitarimas | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | Nežinoma | STC/SDR 200,000 | Nėra informacijos | Norvegija | Susitarimas | Yra | Nėra | Neribota | 5 | 2,5 | Eurai | DNV, LR, BV, GL, ABS | 3.2. Neribota atsakomybė už aplaidumą Pagal Direktyvą 94/57/EB Europos valstybėms ir pripažintoms organizacijoms yra leidžiama susitarti dėl didesnės atsakomybės už aplaidumą ribos ir nenustatyti aukščiausios galimos ribos. Tokios galimybės pasekmės buvo dvejopos: kai kurios šalys nusprendė derėtis dėl didesnės aukščiausios ribos (dauguma atitinkamai dėl 2,5 ir 5 milijonų eurų), kitos reikalavo ir derėjosi dėl neribotos atgręžtinio reikalavimo prieš jų teritorijoje įgaliotas pripažintas organizacijas teisės. Šios valstybės yra: Prancūzija, Vokietija, Italija, Liuksemburgas ir Ispanija. Kaip matyti 2 lentelėje, šios valstybės narės pasirašė susitarimus su ES pripažintomis organizacijomis. 2 lentelė ES valstybė narė | 6 str. 2 d. i p. | 6 str. 2 d. ii p. | 6 str. 2 d. iii p. | PO | Prancūzija | Neribota | Neribota | Neribota | ABS, BV, GL | Vokietija | Neribota | Neribota | Neribota | ABS, BV, GL, LR, DNV | Italija | Neribota | Neribota | Neribota | ABS, BV, GL, RINA | Liuksemburgas | Neribota | Neribota | Neribota | ABS, BV, GL, DNV, LR, NKK, RINA | Ispanija | Neribota | Neribota | Neribota | BV, GL, RINA | Rangovai kreipėsi į šių šalių nepriklausomus teisės ekspertus ir šie išnagrinėjo neribotos atsakomybės bei galimos gynybos jos atveju klausimą. Bendri šios analizės rezultatai yra apibendrinami toliau. Daugumoje teisės sistemų galioja bendras principas, kad nepriklausoma valstybė jos įstatymuose numatytas pareigas turi atlikti kruopščiai, kaip reikalinga šioms pareigoms, o jos aplaidumo atveju jai gali būti priskirta atsakomybė sumokėti žalą visoms nukentėjusioms šalims. Prancūzijos, Vokietijos, Italijos, Liuksemburgo ir Ispanijos teisės sistemos viena kitai daro stiprią įtaką, paprastai nė vienoje jų nėra numatoma administracijos apsauga nuo piliečių veiksmų. Priešingai, konstitucinės nuostatos garantuoja piliečiams teisę į sąžiningą bylų nagrinėjimą išieškant tokią žalą [22]. Kai kuriose šalyse veikia specialūs teismai, sukurti tokiems ieškiniams nagrinėti [23], o kitose šalyse šiuos klausimus sprendžia civiliniai teismai [24]. Tokiu atveju, jei už įstatymuose nurodytų liudijimų išdavimą yra atsakinga administracija [25] ir administracija negali tokios atsakomybės perduoti šią pareigą paprasčiausiai deleguodama [26], kyla klausimas, ar įstatymuose nustatyti apribojimai arba reikalavimai administracijai draudžia išieškoti visą žalą iš pažeidimą padariusios pripažintos organizacijos. Remiantis surinkta informacija paaiškėjo, kad atsakymas į šį klausimą yra neigiamas [27]. Vienintelė Europos šalis, apie kurią negalima daryti išvadų, yra Vokietija – čia buvo ginčijamasi dėl to, ar konstitucinė nuostata, leidžianti administracijai kelti atgręžtinius reikalavimus savo darbuotojams tik didelio aplaidumo atveju, užkirstų kelią išieškojimui paprasto aplaidumo atvejais. Tačiau paaiškėjo, kad Vokietijos administracija yra pakankamai atsargi ir pripažintų organizacijų nelaiko viešaisiais darbuotojais, todėl šis ginčas praktinės reikšmės vis tiek neturi. Galima daryti išvadą, kad tyrimo metu nebuvo nustatyta jokių atitinkamų nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos pripažintos organizacijos, įgaliotos šalyse, kuriose reikalaujama neriboti atsakomybės už aplaidumą, galėtų išvengti neribotos atsakomybės arba apriboti tokią neribotą atsakomybę. Vienintelė valstybė, kurioje tai gali būti įmanoma, yra Vokietija, tačiau paaiškėjo, kad nė viena byla šiuo klausimu dar nėra išspręsta. Dėl to, kad kai kurios ES vėliavos valstybės reikalauja neriboti atsakomybės ir aplaidumo atvejais, kai kurios pripažintos organizacijos nusprendė nesiekti šių valstybių įgaliojimo (žr. 3.3 skyrių). Todėl gali kilti klausimas, ar galimybė derėtis dėl neribotos atsakomybės ir aplaidumo atvejais netaps prieigą prie rinkos mažinančiu veiksniu? 3.3. Direktyva 94/57/EB ir konkurencija Kai kurios pripažintos organizacijos išreiškė nuomonę, kad kai kurių ES valstybių narių reikalavimas neriboti atsakomybės už aplaidumą ir su ja susijusi nedraudžiama rizika veikia kaip protekcionistinė priemonė, iškreipianti rinką ir trukdanti joms dirbti tose šalyse. Jų nuomone, iš tikrųjų yra siekiama, kad rinkoje veiktų tik tie subjektai, kurie nori rizikuoti ir prisiimti neribotą atsakomybę už paprastą aplaidumą. Kai kurios pripažintos organizacijos mano, kad galutinė Direktyvos redakcija palaiko netiesioginį tolesnį nacionalinių subjektų protekcionizmą. Tačiau paaiškėjo, kad ši nuomonė nevisiškai tiksliai atspindi esamą padėtį, kadangi kai kurios pripažintos organizacijos, kaip nurodyta 2 lentelėje, yra pasirašiusios susitarimus dėl neribotos atsakomybės ir už aplaidumą. Prielaidos, kad jais valstybės narės gali pasinaudoti, kad „apsaugotų“ „savas“ pripažintas organizacijas, tyrimas nepatvirtino, kadangi visos valstybės narės yra sudariusios susitarimus su keliomis pripažintomis organizacijomis (priklausomai nuo dydžio, laivų savininkų poreikių ir jų vėliavos laivų pobūdžio). Direktyvoje yra numatoma galimybė derėtis dėl neribotos atsakomybės, tačiau dėl jos abi šalys, ES valstybė narė ir pripažinta organizacija, turi sulygti ir sudaryti susitarimą. Pagal Direktyvą ji nėra privaloma ir negali būti nustatoma tik vienos šalies nuožiūra. Kaip jau buvo minėta anksčiau, pažymėtina, kad jei ES valstybė narė reikalauja neribotos atsakomybės visais aplaidumo atvejais, tačiau jokia pripažinta organizacija tokiomis sąlygomis nenori pasirašyti susitarimo, toji valstybė narė savo vėliavos laivuose įstatymuose numatytus darbus turės atlikti pati. 3.4. Kai kurių (ne ES) vėliavos valstybių atsakomybės lygiai ES nepriklausančiose šalyse atsakomybės lygis smarkiai skiriasi nuo to, kuris šiuo metu taikomas ES. Tyrimo metu buvo analizuojamos kai kurios stambiausios pasaulio vėliavos valstybės, Bahamų salos, Panama, Kanada, Kinija, Japonija, Naujoji Zelandija ir JAV, siekiant surinkti duomenų, iš kurių būtų galima įvertinti komercinius Direktyvos įgyvendinimo privalumus ir trūkumus. Kai kuriose valstybėse taikomas atsakomybės lygis priklauso nuo kiekvienos pripažintos organizacijos tipinių sąlygų ir nuostatų. Kitos valstybės laikosi IMO tipinio susitarimo, t. y. taiko neribotą atsakomybę už didelį aplaidumą ir riboja atsakomybę 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiuose nurodytais atvejais. JAV pripažintų organizacijų atsakomybė pagal sutartis visai neribojama. Tačiau JAV (ir Vokietijoje) teisinių konsultacijų, teikiamų pripažintoms organizacijoms, duomenys rodo, kad ieškiniai dėl aplaidumo prieš atitinkamas jūrų administravimo institucijas yra ribojami. Todėl neribota atsakomybė jūrų administravimo institucijų ir pripažintų organizacijų santykiuose praktiškai nėra taikoma. Galima daryti išvadą, kad, remiantis Sautamptono universiteto atlikta studija, negalima daryti prielaidos, jog atsakomybę reglamentuojančios Direktyvos nuostatos turėjo įtakos tam, kad ne ES vėliavos valstybės už aplaidumą pradėtų taikyti neribotą atsakomybę. 3.5. Atitinkamos teismo nagrinėjamos bylos Sautamptono universiteto atliktas tyrimas parodė, kad iki šiol [28] nėra nei išspręstų, nei nagrinėjamų bylų, kuriose vėliavos valstybė inicijuotų ar galėtų inicijuoti išieškojimą iš pripažintos organizacijos pagal 6 straipsnio 2 dalies b p. 3.6. Poveikis draudimui Pripažintos organizacijos naudojasi profesiniu ir įstatymuose numatytų, ir bendrųjų paslaugų draudimu, kurio suma siekia nuo 10 iki 100 milijonų dolerių. Tačiau jos nurodo, kad sudaromos draudimo sutartys yra bendros, jose nustatoma bendra didžiausia atsakomybės riba, o ne atsakomybės riba kiekvienu atveju atskirai. Remiantis pripažintų organizacijų pateikta informacija, Direktyvos 94/57/EB poveikį draudimui galima apibendrinti taip: · 6 straipsnio 2 dalies b punkto įgyvendinimas nepaskatino pripažintų organizacijų sudaryti susitarimus dėl didesnio ar papildomo draudimo; · tačiau draudimo įmokos padidėjo bene trigubai, kadangi draudikai ir perdraudikai iš naujo įvertino galimą riziką; · neribota atsakomybė nedraudžiama. Todėl pripažintos organizacijos, veikiančios tose šalyse, kuriose yra taikoma neribota atsakomybė, susiduria su rizika, kad, įvykus didžiulei avarijai, negalės įvykdyti atitinkamų savo įsipareigojimų, kad ir kokiai didelei sumai būtų apsidraudę; · perdraudikai išreiškė savo susirūpinimą dėl neribotos atsakomybės galimybių pagal Direktyvą; · į draudimo sutartis įtrauktos nepalankios sutarties sąlygos; · paaiškėjo, kad atlygis už tikrinimus, priešingai, labai nepadidėjo. Galima daryti išvadą, kad 6 straipsnio 2 dalies b punkto įgyvendinimas neprivertė pripažintų organizacijų sudaryti sutartis dėl didesnio ar papildomo draudimo, tačiau draudimo įmokos galėjo labai padidėti. Nėra didelio skirtumo tarp atlygio, kurį nustato pripažintos organizacijos, veikiančios šalyse, kuriose aplaidžių veiksmų ar neveikimo atvejais yra taikoma neribota atsakomybė, ir šalyse, kuriose aplaidžių veiksmų ar neveikimo atvejais yra taikoma ribota atsakomybė. 3.7. Pripažintų organizacijų finansinis stabilumas (pusiausvyra) Remiantis pateikta informacija [29] paaiškėjo, kad nėra tikslių duomenų, rodančių, jog 6 straipsnio 2 dalies b punkto įgyvendinimas turėjo įtakos finansiniam pripažintų organizacijų stabilumui. Kyla klausimas, ar ES ir (arba) EEE sukuria konkurencingą darbo aplinką, palyginti su kitomis stambiausiomis pasaulio laivybos šalimis. Atlikus tyrimą paaiškėjo, kad pagrindinis skirtumas yra ne tarp ES ir ES nepriklausančių šalių, bet tarp šalių, kuriose ieškinių dėl aplaidumo arba neatsargumo atvejais yra taikoma ribota atsakomybė, ir šalių, kuriose taikoma neribota atsakomybė. Ribojant atsakomybę yra sukuriama saugesnė ir stabilesnė finansinė pripažintų organizacijų veiklos aplinka. Pripažintos organizacijos neribotą atsakomybę už didelį aplaidumą vertina kaip įprastą dalyką ir, kiek įmanoma, ją toleruoja. Tačiau neribotos atsakomybės už paprastą aplaidumą prisiėmimas yra vertinamas kaip komercinio ir finansinio žlugimo rizika, dėl to kai kurios pripažintos organizacijos tokiomis sąlygomis savo paslaugas teikti nėra pasirengusios. Galima daryti išvadą, kad tyrimas parodė, jog, kalbant apie neribotos atsakomybės komercinius privalumus ir (arba) trūkumus, nėra tikslių duomenų, rodančių, kad dėl Direktyvos įgyvendinimo rinkoje įvyko didelių pokyčių. Remiantis pripažintų organizacijų pateiktais atsakymais, atlygis už tikrinimus didėjo nuosekliai, atsižvelgiant į atitinkamų vietos rinkų sąlygas, ir neatrodo, kad tam įtakos turėjo kintanti rizika. 4. Konsultacijos Sautamptono universiteto tyrimas buvo atliekamas naudojant klausimyną, kuriame pateikiami aktualūs klausimai. Atsižvelgiant į tai, kad reikalinga informacija turėjo būti gauta iš penkių skirtingų šaltinių, kurių interesai ir padėtis labai skiriasi, naudoti atitinkami penki skirtingi klausimynai, skirti Europos Sąjungos valstybių narių vyriausybėms, ne valstybių narių vyriausybėms, pripažintoms organizacijoms, Europos Sąjungoje ir ne Europos Sąjungoje dirbantiems teisės ekspertams. Beveik visais atvejais, užpildžius klausimyną, buvo atliekama apklausa telefonu. Iš vyriausybių gauti rašytiniai atsakymai buvo trumpi ir glausti, išskyrus kai kurias išimtis, todėl buvo būtinas papildomas tyrimas. Daug daugiau duomenų gauta per pokalbius telefonu, nors dažnai būdavo pateikiamas atskiras prašymas saugoti konfidencialumą. Iš teisės ekspertų gauti atsakymai buvo labai vertingi net ir tais atvejais, kai jie nebuvo labai išsamūs. Kalbant apie pripažintas organizacijas paminėtina, kad šioje studijoje dalyvauti buvo prašoma visų Tarptautinės pripažintų organizacijų asociacijos (IACS) narių, atsakymai gauti iš septynių narių. Taip pat buvo kreiptasi ir dvi kitas pripažintas organizacijas, kurias pripažįsta ne visos ES šalys (Graikijos laivybos registrą ir RINAVE). Sautamptono universiteto metodui buvo pritarta EMSA raštu, kuriame buvo paaiškinta, kad šis darbas yra atliekamas EMSA užsakymu. 6 straipsnio 5 dalyje yra nustatytas reikalavimas: „Ataskaita rengiama bendradarbiaujant su valstybių narių kompetentingomis valdžios institucijomis, ypač su pripažintomis organizacijomis ir klasifikacinėmis bendrovėmis.“ Taikytas metodas iš esmės atitinka šį reikalavimą. Dauguma IACS narių rangovui suteikė vertingą pagalbą, rengiant ataskaitą buvo atsižvelgta į jų nuomonę (žr. toliau 4.1 skyrių). Studijoje aktyviai dalyvavo ne visos valstybės narės. 4.1. Pripažintų organizacijų pozicija Pripažintų organizacijų pozicija dėl Direktyvos yra viešinama Tarptautinės pripažintų organizacijų asociacijos (IACS) [30] veikloje. Savo dokumente „Būsimoji Europos Sąjungos jūrų politika: Europos vandenynų ir jūrų vizija. Tarptautinės klasifikacinių bendrovių asociacijos (IACS) indėlis“ [31] IACS išreiškė savo pritarimą ES iniciatyvoms jūrų saugumo srityje. Tačiau dėl pripažintų organizacijų atsakomybės IACS iškėlė klausimų, kurie, jos nuomone, rodo pagal Direktyvą 94/57/EB sukurtos sistemos silpnąsias vietas ir trūkumus. Jų poziciją galima apibendrinti taip: „... Klasifikaciniuose ir kituose atitinkamuose teisės aktuose nurodytos paslaugos, kurias teikia IACS nariai, kaip klasifikacinės bendrovės arba pripažintos organizacijos, sudaro pagrindinę jūrų saugos ir taršos prevencijos programų dalį. Šios paslaugos yra itin svarbus indėlis užtikrinant saugų gyvenimą, turto saugumą bei apsaugant jūrų aplinką. Tolesniam šių esminių paslaugų teikimui grėsmę kelia galima neribotos atsakomybės rizika, su kuria klasifikacinės bendrovės gali susidurti padariusios klaidą ar neatlikusios kokių nors veiksmų, kai tai nėra vertinama kaip didelis aplaidumas. IACS nariai maloniai prašo, kad Jūrų politikos darbo grupė deramai apsvarstytų galimybę teisinę apsaugą taikyti taip pat ir ES valstybėse narėse veikiančioms bei pagal ES Tarybos direktyvą 94/57/EB dėl laivų apžiūros ir tikrinimo organizacijų ir atitinkamos jūrų administracijų veiklos bendrųjų taisyklių ir standartų, su pakeitimais, pripažintoms klasifikacinėms bendrovėms. Tokia apsauga būtų netaikoma didelio aplaidumo atvejais. Užtikrinant tokią apsaugą būtų atlyginama už indėlį, kurį klasifikacinės bendrovės suteikia ekonomikos augimui, darbo vietų kūrimui, jūrų saugai ir aplinkos apsaugai. Tokia apsauga turėtų būti objektyvi, skaidri ir palikti galimybę teikti skundus. […] Kaip tarptautinės organizacijos, daugiausia sprendžiančios svarbiausių tarptautinių sektorių klausimus, jūrų klasifikacinės bendrovės, teikdamos paslaugas laivybos ir ofšorinėms bendrovėms, vadovaujasi laisvos konkurencijos ir prekybos principais. Tokie principai yra grindžiami nepriklausomų valstybių savitarpiškumu. IACS maloniai prašo Jūrų politikos darbo grupės pritaikyti šiuos principus ir koncepcijas ES jūrų politikoje, kad laisvoje ir sąžiningoje rinkoje būtų skatinamas konkurencingumas“ [32]. Atsižvelgiant į šią poziciją, galima daryti tokias išvadas: · IACS neprašo iš dalies keisti 6 straipsnio 2 dalies b punkto i papunkčio, kuris yra taikomas didelio aplaidumo atvejais. · IACS nariams susirūpinimą kelia tai, kad dėl ES valstybėms narėms pagal Direktyvą 94/57/EB suteiktos galimybės žalos už aplaidumą atveju nustatyti neribotą atsakomybę kyla grėsmė jų paslaugoms. · Ji prašo apsaugos, iš dalies pakeičiant Direktyvos 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčių atsakomybę reglamentuojančias nuostatas. Šios pripažintos organizacijos siūlo 6 straipsnio 2 dalies b punkto ii ir iii papunkčiuose nustatytas ribas pakeisti taip, kad jos būtų taikomos kaip aukščiausios ribos, ir, siekiant užkirsti kelią ginčų daugėjimui, įtraukti nuostatą, nurodančią, kad 6 straipsnio 2 dalies b punktas nesukuria naujų išieškojimo teisių. Pripažintos organizacijos pažymėjo, kad tokiomis aplinkybėmis jos sutiktų prisiimti didesnę atsakomybę, jeigu būtų nustatytos jos didžiausios ribos. Jos taip pat reiškia susirūpinimą [33] dėl didesnės jų personalo ir jūrininkų baudžiamosios atsakomybės keliamos rizikos poveikio tinkamų inspektorių samdymui. Gauti atsakymai rodo, kad Direktyvos 94/57/EB 6 straipsnio 2 dalies b punkto įgyvendinimas turėjo įtakos atsakomybei, pirmiausia nes: (1) paaiškėjo, kad jis padarė poveikį derybų su įvairiomis valstybėmis procesui; ir (2) pripažintų organizacijų klientus jis paskatino derėtis dėl didesnių atsakomybės ribų. Pripažintos organizacijos tikisi, kad įgyvendinus Direktyvos 94/57/EB 6 straipsnio 2 dalį ginčų sprendimo srityje įvyks svarbių pokyčių. Būtent: · 6 straipsnio nuostatos formuluotė „…teismui ar arbitražo teismui tiksliai ir galutinai pripažinus administracijos kaltę dėl kokio nors įvykio ... administracija turi teisę gauti iš pripažintos organizacijos finansinę kompensaciją...“ gali sukelti lūkesčius, kad trečiosios šalys, pritaikiusios 6 straipsnio 2 dalies b punkto i, ii ir iii nuostatas dėl kompensavimo, dabar turi teisę pagal įstatymą iš atitinkamos nacionalinės jūrų administracijos ir netiesiogiai iš pripažintos organizacijos reikalauti finansinės kompensacijos už finansinius nuostolius. · Pripažintos organizacijos mano, kad ieškovai, pateikę ieškinį prieš pripažintą organizaciją, siekdami savo interesų dabar gali pateikti ieškinius ir prieš nacionalinę administraciją, tikėdamiesi, kad tokia administracija teiks ieškinius prieš pripažintą organizaciją. · Pripažintos organizacijos nurodė, kad finansinių ieškinių dėl jų tikrinimų padaugėjo. Be to, jos nurodė, kad labai padidėjo prašomos kompensacijos sumos [34]. Tai jos sieja su akstinu, kurį ieškovams suteikia 6 straipsnio 2 dalies b punktas. · Pripažintos organizacijos baiminasi, kad skirtumas tarp aplaidumo ir didelio aplaidumo gali išnykti gyvybės praradimo arba didelės žalos dėl laivų avarijų atvejais, todėl didelio aplaidumo faktus, remiantis „didele“ žala ir pasinaudojant viešumu, įrodyti gali būti nesunku. · Kai kurios pripažintos organizacijos nurodė, jog yra tikėtina, kad ginčų daugėjimas dėl poveikio, kurį smarkūs ginčai gali daryti ir pripažintų organizacijų inspektorių, ir atitinkamų nacionalinių administracijų valstybės tarnautojų moralei bei požiūriui, turės įtakos tam, kaip vykdomos jūrų inspektorių pareigos. Taip pat buvo paminėta, kad laivų savininkų, kurių laivai atlikus patikrinimą turi būti arba yra sulaikomi, ieškinių grėsmė gali turėti įtakos darbo veiksmingumui. Pastaraisiais metais yra pastebėta, kad tokia rizika vis dažnesnė ir ieškinių vis daugėja. Be to, pripažintos organizacijos nurodė, kad dėl galimo ginčų daugėjimo draudimo rinkoje tapo sunkiau gauti tinkamą draudimą, o jį įsigijus tenka mokėti didesnes draudimo įmokas ir prisiimti didesnę frančizę. [1] KOM(2000) 142 galutinis. [2] OL L 319, 1994 12 12, p. 20. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/84/EB (OL L 324, 2002 11 29, p. 53). [3] Komisijos sprendimas 2000/481/EB, OL L 193, 2000 7 29, p. 91. [4] Komisijos sprendimas 2005/311/EB, OL L 99, 2005 4 19, p. 15. [5] Komisijos sprendimas 2001/890/EB, OL L 329, 2001 12 14, p. 72. [6] Komisijos sprendimas 2005/623/EB, OL L 219, 2005 8 24, p. 43. [7] Komisijos sprendimas 2006/382/EB, OL L 151, 2006 6 6, p. 31. [8] 2002 m. sausio 22 d. [9] Plg. 3.2.4 punktą. [10] Plg. 3.2.3 punktą. [11] Plg. 3.2.4 punktą. [12] Pripažintos organizacijos klasifikuotų laivų, kuriems taikomos direktyvos nuostatos, skaičius padalytas iš išimtines teises turinčių ekspertų skaičiaus. [13] Laivų, statomų pagal pripažintos organizacijos klasę, kuriems taikomos direktyvos nuostatos, skaičius, padalytas iš išskirtines teises turinčių ekspertų skaičiaus. [14] Laivų savininkai, statytojai arba kiti komercinių interesų statant, įrengiant, taisant ar eksploatuojant laivus turintys asmenys. [15] Plg. Priede pateiktą 1 lentelę. [16] Šios ataskaitos rengimo metu nagrinėjama pažeidimo byla prieš Slovakiją, nors ji ir nėra susijusi su Direktyvos nuostatomis dėl atsakomybės (3 straipsnyje numatytų įsipareigojimų pažeidimas). [17] Savaime aišku, kad Komisija savo atliktame kiekvienos pripažintos organizacijos įvertinime vis dėlto patikrina, kad jų draudimo apimtis būtų pakankama. [18] OL L 324, 2002 11 29, p. 53. [19] Pagal sausio mėn. valiutos kursą šios sumos sudaro atitinkamai 4,2 ir 2,1 milijono eurų. [20] Austriją, Čekiją, Estiją ir Slovėniją. [21] Nepaisant pastangų iš vyriausybės ir kitų oficialių šaltinių surinkti visus turimus duomenis, pateiktos informacijos tikslumo ir išsamumo negalima garantuoti. [22] Pavyzdžiui, Vokietijos Pagrindinio Įstatymo 34 straipsnis, Italijoje – 28 straipsnis „Išlaidos“. [23] Pavyzdžiui, Prancūzijos Tribunal Administratif. [24] Pavyzdžiui, Italijoje. [25] Vėliavos valstybių prievolę išduoti įstatymuose numatytus liudijimus paprastai nustato tarptautinės konvencijos. Atrodo, kad taip yra ir tais atvejais, kai kalbama apie Europos teisės aktus, bent jau taip galima suprasti remiantis pirmosiomis dviem konstatuojamosiomis Direktyvos dalimis, kuriose minima ir valstybių narių atsakomybė už tarptautinių saugos ir taršos liudijimų išdavimą, ir būtinybė nacionalines administracijas labiau įtraukti į tokių liudijimų išdavimo darbą. [26] Arba dėl tokio pobūdžio teisinės nuostatos, arba dėl to, kad pripažintos organizacijos veikia kaip pačios administracijos atstovai. [27] Ispanijoje Dekretas 90/2003 aiškiai nustato tokią atsakomybę, išimčių ar apribojimų jame nėra numatyta. [28] 2006 m. vasario mėn. [29] Pripažintos organizacijos, atsakiusios į klausimyne pateiktus klausimus, jūroje vykdydamos įstatymuose numatytus darbus, reikalingus nacionalinėms valdžios institucijoms, nesusidūrė su atsakomybe toms nacionalinėms valdžios institucijoms. [30] Amerikos laivybos biuras, Bureau Veritas, Kinijos klasifikacinė bendrovė, Det Norske Veritas, Germanischer Lloyd, Korėjos laivybos registras, Lloyd registras, Nippon Kaiji Kyokai, Registro Italiano Navale, Rusijos laivybos jūrų registras, Indijos laivybos registras (partneris). [31] IACS, „Būsimoji Europos Sąjungos jūrų politika: Europos vandenynų ir jūrų vizija. Tarptautinės klasifikacinių bendrovių asociacijos (IACS) indėlis“, 2005 m. spalio 13 d. [32] Ibidem, p. 6.1–6.7. [33] „…IACS prašo, kad Jūrų politikos darbo grupė apsvarstytų itin neigiamas pasekmes reikalingų klasifikacinių darbuotojų pritraukimui ir išsaugojimui, kurias sukeltų tolesnė įstatymų, pagal kuriuos veiksmai, kurie gali prisidėti prie netyčinės taršos, tačiau kurie nėra vertinami kaip didelis aplaidumas arba asmens pareigų nevykdymas, laikomi nusikaltimu, plėtra.“ Šis punktas nėra tiesiogiai susijęs su civilinės atsakomybės nustatymu ir apribojimu, tačiau jis yra susijęs su civilinės žalos atlyginimo atitinkamose bylose, kuriose nustatoma baudžiamoji atsakomybė, lūkesčiais. [34] Statistinė informacija ar išsamesni duomenys nebuvo pateikti. --------------------------------------------------