LT Briuselis, 19.7.2006 KOM(2006) 403 galutinis 2006/0142 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS nustatantis Bendrijos vizų kodeksą (pateikta Komisijos) {SEC(2006) 957} {SEC(2006) 958} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1) Pasiūlymo aplinkybės · Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Vykdant glaudesnį Šengeno bendradarbiavimą, bendroji vizų politika buvo įvardyta kaip esminė bendros erdvės be vidaus sienų kontrolės kūrimo sudėtinė dalis. Šengeno acquis, reglamentuojantis vizų politiką, įskaitant Bendrąsias konsulines instrukcijas (BKI), parengtas vykdant Šengeno šalių tarpvyriausybinį bendradarbiavimą, įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, buvo įtrauktas į Europos Sąjungos institucinę ir teisinę sistemą. Buvo nustatytas Šengeno nuostatų dėl vizų politikos teisinis pagrindas [1] (62 straipsnio 2 dalies b punktas), todėl jos visos yra Bendrijos teisės dalis. BKI šiuo metu yra pagrindinė trumpalaikių, tranzitinių ir oro uosto tranzitinių vizų išdavimo procedūras ir sąlygas reglamentuojanti priemonė, nors tam tikri principai yra numatyti ir pačioje Šengeno konvencijoje, o kelios nuostatos – kituose atskiruose sprendimuose. Hagos programa „pabrėžia bendrosios vizų politikos, kaip dalies daugiasluoksnės sistemos, skirtos supaprastinti teisėtą keliavimą ir sustabdyti nelegalią imigraciją, toliau vienodinant nacionalinius teisės aktus ir aptarnavimo praktiką vietos konsulinėse misijose, tolesnio tobulinimo svarbą“. Todėl, be kitų priemonių, Komisija buvo paraginta „peržiūrėti Bendrąsias konsulines instrukcijas“. Siekiant įgyvendinti Hagos programos tikslus ir didinti bendrosios vizų politikos dėl pirmiau paminėtų vizų rūšių išdavimo darną, siūlomame reglamente: – visos teisinės priemonės, reglamentuojančios sprendimus dėl vizų, įtraukiamos į vieną Vizų kodeksą; – plėtojamos tam tikros galiojančių teisės aktų dalys, siekiant atsižvelgti į neseniai įvykusius vizų išdavimo tvarkos pokyčius bei naujus aspektus ir užpildyti esamas spragas; – paaiškinant BKI ir jų priedų nuostatų teisinį statusą ir išbraukiant iš šios teisinės priemonės nereikalingas arba praktinio veiklos lygmens pobūdžio nuostatas, didinamas skaidrumas ir teisinis tikrumas; – nustatant prašymų išduoti vizą atmetimo privalomo pagrindimo taisykles, didinamos procedūrinės garantijos; – paaiškinant kelis klausimus, kad teisės aktų nuostatų taikymas būtų labiau suderintas, gerinamas vienodų sąlygų taikymas prašymus išduoti vizą pateikiantiems asmenims. · Bendrosios aplinkybės Kaip nurodyta kitame skyriuje, trumpalaikių vizų išdavimą šiuo metu reglamentuoja įvairios teisinės priemonės. Taigi jas „peržiūrint“, bus supaprastinta teisinė sistema, nes bendrąją vizų politiką nuo šiol reglamentuos keturios toliau nurodytos teisinės priemonės: – 2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorės sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus (teisinis pagrindas – EB sutarties 62 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktis); – 1995 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1683/95, nustatantis vienodą vizų formą (teisinis pagrindas – EB sutarties 62 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunktis); – 2002 m. vasario 18 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 333/2002 dėl vienodo pavyzdžio vizų įklijų formų, valstybių narių išduodamų asmenims, turintiems kelionės dokumentus, kurių nepripažįsta tas įklijų formas rengianti valstybė narė (teisinis pagrindas: EB sutarties 62 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunktis; – šis reglamentas, nustatantis Vizų kodeksą (teisinis pagrindas – EB sutarties 62 straipsnio 2 dalies a punktas, b punkto ii ir iv papunkčiai ir 62 straipsnio 3 dalis). Reikia priminti, kad dėl skirtingo teisinio pagrindo ir su juo susijusios „kintamosios geometrijos“ būtina palikti keturias atskiras priemones. · Pasiūlymo srityje taikomos nuostatos – 2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorės sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus; – 1995 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1683/95, nustatantis vienodą vizų formą; – 1985 m. birželio 14 d. Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo dėl laipsniško bendrų sienų kontrolės panaikinimo (visų pirma 9–18 straipsniai, nustatantys bendrus ir vienodus principus toje srityje); – 2003 m. vasario 27 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 415/2003 dėl vizų išdavimo pasienyje, įskaitant tokių vizų išdavimą tranzitu vykstantiems jūrininkams; – Bendrosios konsulinės instrukcijos diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms dėl vizų (BKI), kuriose nustatytos išsamios taisyklės šiems principams įgyvendinti ir pateikiamos beveik visos nuostatos, susijusios su trumpalaikių vizų išdavimu; – 2001 m. gegužės 28 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1091/2001 dėl judėjimo laisvės turint ilgalaikę vizą; – Šengeno vykdomojo komiteto sprendimai (SCH/Com-ex (93) 21, SCH/Com-ex (93) 24, SCH/Com-ex (94) 25, SCH/Com-ex (98) 12 ir SCH/Com-ex (98) 57); – 1996 m. kovo 4 d. Bendrieji veiksmai 96/197/TVR, priimti Tarybos remiantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu, nustatantys oro uosto tranzitinėms vizoms skirtas priemones. · Derėjimas su kitomis Sąjungos politikos sritimis ir tikslais Peržiūrint galiojančias vizų išdavimo taisykles ir jas iš dalies keičiant, kad būtų užtikrintas teisės aktų suderinimas, buvo atsižvelgta į neseniai priimtą Šengeno sienų kodeksą. Prašymai išduoti vizą turėtų būti tvarkomi profesionaliai ir pagarbiai, tvarkymas turėtų būti proporcingas siekiamiems tikslams. Vykdydamas užduotis, konsulinės įstaigos personalas turi nediskriminuoti asmenų nė vienu iš šių pagrindų: lyties, rasinės kilmės, religijos arba tikėjimo, negalios, amžiaus arba lytinės orientacijos. 2) Konsultacijos su suinteresuotoSIOmis šalimis ir poveikio vertinimas · Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis Buvo deramai atsižvelgta į trečiųjų šalių valdžios institucijų iškeltas problemas dėl valstybių narių elgesio su prašymus išduoti vizą pateikiančiais asmenimis ir atskirų prašymus išduoti vizą pateikiančių asmenų arba jų giminių pateiktus skundus. · Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas Buvo atsižvelgta į valstybių narių atstovų diskusiją Tarybos vizų darbo grupėje dėl vizų išdavimo problemų bei tikslinių misijų, skirtų konsuliniam bendradarbiavimui vietos lygiu, ir Šengeno vertinimo misijų ekspertų išvadas. · Poveikio vertinimas Komisija atliko poveikio vertinimą, kurio metu išnagrinėtos šešios veiksmų galimybės: status quo išlaikymas, bendro valstybių narių konsulinio personalo mokymo patvirtinimas, konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu stiprinimas, minimalus galiojančių teisės aktų persvarstymas, galiojančių teisės aktų naujos redakcijos parengimas, bendrų konsulinių įstaigų kūrimas. Peržiūra buvo pasirinkta kaip darnių ir išsamių teisės aktų sukūrimo ir geriausio bei išsamiausio jų suderinimo didinimo galimybė. Poveikio vertinimas pridedamas prie šio pasiūlymo. 3) Teisiniai pasiūlymo aspektai · Siūlomų veiksmų santrauka Įtraukiant visas vizų išdavimo sąlygas ir procedūras reglamentuojančias teisines priemones į vieną Vizų kodeksą, didinant skaidrumą ir paaiškinant galiojančias taisykles, nustatant priemones, skirtas procedūroms labiau suderinti, teisiniam tikrumui ir procedūrinėms garantijoms didinti, užtikrinama visiškai bendra politika bei vienodų sąlygų taikymas prašymus išduoti vizą pateikiantiems asmenims. · Teisinis pagrindas Siūlomas šio reglamento teisinis pagrindas: – pirmiausia EB sutarties 62 straipsnio 2 dalies b punkto ii papunktis, nes siūlomais teisės aktais nustatomos bendros „vizų ne ilgesniam kaip trijų mėnesių laikotarpiui taisyklės“; – taip pat EB sutarties 62 straipsnio 2 dalies a punktas, nurodantis „reikalavimus ir procedūras, kurių valstybės narės turi laikytis prie tokių valstybės sienų tikrindamos asmenis“, siekiant į Vizų kodeksą įtraukti nuostatas dėl oro uosto tranzitinės vizos (OTV). OTV nėra „tikra“ viza, suteikianti teisę būti valstybių narių teritorijoje, todėl jai netaikoma 62 straipsnio 2 dalies b punkte pateikta vizos sąvoka. Tai yra prieš trečiosios šalies piliečio vykimą tranzitu per valstybių narių oro uostų tarptautinę zoną duodamas leidimas, siekiant užkirsti kelią nelegaliam atvykimui. Todėl ji gali būti laikoma „procedūromis ir reikalavimais“, susijusiais su sienų kontrole ir nelegalios imigracijos prevencija. · Subsidiarumo principas Pagal EB sutarties 62 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies b punktą Bendrija turi teisę – ir net pareigą – priimti priemones, susijusias su vizų išdavimo ne ilgesniam kaip trijų mėnesių laikotarpiui taisyklėmis. Tokios priemonės turi būti priimtos per penkerius metus nuo Amsterdamo sutarties įsigaliojimo. Galiojančios Bendrijos nuostatos dėl trumpalaikių ir tranzitinių vizų yra Šengeno acquis, integruoto į Europos Sąjungos sistemą, dalis. Tačiau galiojantį acquis reikia paaiškinti, plėtoti ir papildyti. Taip yra ir galiojančių nuostatų dėl oro uosto tranzitinių vizų atveju. Akivaizdu, kad galiojantis acquis dėl trumpalaikių, tranzitinių ir oro uosto tranzitinių vizų gali būti plėtojamas tik priimant EB sutartimi grindžiamas Bendrijos priemones. Atsižvelgiant į tai, kad siūloma iniciatyva yra Bendrijos vizų kodekso sukūrimas, priimama priemonė turi būti reglamentas, kad būtų galima užtikrinti, jog visose Šengeno acquis taikančiose valstybėse narėse ši priemonė būtų taikoma vienodai. Šio darbo tikslas yra peržiūrėti galiojančius teisės aktus dėl bendrosios vizų politikos ir juos labiau suderinti. Taigi atskiri valstybių narių veiksmai būtų neįmanomi dėl teisinių priežasčių. Bendrijos veiksmai yra vienintelis būdas pasiekti pasiūlyme numatytus tikslus dėl šios priežasties: atsižvelgiant į pasiūlymo teisinį pagrindą ir tikslus, galimi tik ES mastu vykdomi veiksmai. Todėl pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą. · Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą dėl šios (šių) priežasties (-čių). EB sutarties 5 straipsnis nustato, kad „Bendrija nesiima jokių veiksmų, kurie nėra būtini, siekiant šios sutarties nustatytų tikslų“. Pasirinkta Bendrijos masto veiksmų forma turi leisti pasiekti pasiūlymo tikslą ir jį kuo veiksmingiau įgyvendinti. Siūlomas reglamentas neturi finansinio poveikio valstybių narių diplomatinėms atstovybėms arba konsulinėms įstaigoms. Naujo reikalavimo administracinis poveikis yra proporcingas siekiamam tikslui. · Pasirinkta priemonė Siūloma priemonė – reglamentas. Visų sprendimų nuostatos dėl vizų procedūrų yra privalomos visoms valstybėms narėms, visapusiškai taikančioms Šengeno acquis, todėl reglamentas yra vienintelė tinkama teisinė priemonė. 4) POVEIKIS BIUDŽETUI Pasiūlymas neturi jokio poveikio Bendrijos biudžetui. 5) Papildoma informacija · Supaprastinimas Pasiūlymu numatoma supaprastinti teisės aktus. Įvairių vizų išdavimo procedūras ir sąlygas reglamentuojančių teisinių priemonių nuostatos yra įtraukiamos į vieną Vizų kodeksą. · Galiojančių teisės aktų panaikinimas Priėmus pasiūlymą, galiojantys teisės aktai bus panaikinti. · Peržiūra Pasiūlyme numatoma atlikti peržiūrą. · Atitikties lentelė Prie šio pasiūlymo pridedama atitikties lentelė, kurioje nurodomos iš BKI ir Šengeno susitarimo perimamos nuostatos. · Išsamus pasiūlymo paaiškinimas 1. Visų nuostatų, reglamentuojančių vizų išdavimą ir sprendimus dėl atsisakymo išduoti vizas, vizų galiojimo pratęsimo, panaikinimo, atšaukimo ir sutrumpinimo, įtraukimas į vieną Vizų kodeksą 1.1. Oro uosto tranzitinė viza (OTV) Pirmiau paminėtos nuostatos dėl bendrųjų veiksmų yra numatytos BKI. Prie jų yra pridėti piliečių, kuriems taikomas šis reikalavimas, sąrašai. Siekiant didesnio skaidrumo, susitarta suderinti daug – paprastai vienodų – „vienašalių“ nuostatų dėl tam tikrų asmenų kategorijų atleidimo nuo šio reikalavimo. Siekiant bendro visų vizų politikos aspektų suderinimo, buvo atsisakyta suteikti galimybę atskiroms valstybėms narėms nustatyti OTV reikalavimą tam tikrą pilietybę turintiems asmenims. 1.2. Vizų išdavimas pasienyje Į šį reglamentą buvo įtrauktas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 415/2003 dėl išimtinio vizų išdavimo pasienyje, įskaitant tokių vizų išdavimą tranzitu vykstantiems jūrininkams. 1.3. Vizos galiojimo panaikinimas ir atšaukimas Šiuo metu taisyklės dėl išduotos vizos galiojimo panaikinimo ir atšaukimo yra numatytos SCH/Com-ex (93) 24 ir BKI 14 priedo 2 dalyje. Visos šios nuostatos buvo sujungtos į du atskirus straipsnius, aiškiai apibrėžiančius, kurios valdžios institucijos yra atsakingos už tokias užduotis. 1.4. Išduotos vizos galiojimo pratęsimas Valstybių narių teritorijoje su galiojančia viza esantis trečiosios šalies pilietis gali turėti pateisinamų priežasčių likti joje pasibaigus pirminės vizos galiojimo laikui. Tokius atvejus reglamentuojančios taisyklės (SCH Com-ex (93) 21) buvo suformuluotos aiškiau ir buvo pasiūlyta laikytis suderinto požiūrio, t. y. viza turėtų būti pratęsiama tik uždedant spaudą, atitinkantį reglamento priede pateiktą pavyzdį, nes taip vizas dažniausiai pratęsia valstybių narių nacionalinės valdžios institucijos, kurios dėl saugumo priežasčių tikriausiai nelaikys aukšto saugumo lygio vizų įklijų atsargų. 1.5. Keitimasis statistiniais duomenimis Atsižvelgiant į tai, kad statistinių duomenų apie išduotų ir atsisakytų išduoti vizų skaičių analizė yra vertinga valdymo priemonė ir vietos, ir centriniu lygiu, reglamentu nustatoma, kad tokia informacija keičiamasi vienoda forma ir kad ji perduodama Komisijai du kartus per metus (Komisija bus atsakinga už duomenų skelbimą), o kiekvienoje jurisdikcijoje kas mėnesį. Nepaisant to, kad yra du SCH/Com-ex sprendimai dėl pasikeitimo statistiniais duomenimis ((94) 25 ir (98) 12), naudingų ir palyginamų duomenų apie išduotų ir atsisakytų išduoti vizų skaičių šiuo metu nėra. 2. Nauji vizų išdavimo procedūros aspektai Sukūrus Vizų informacinę sistemą, skirtą valstybių narių keitimuisi duomenimis apie trumpalaikes vizas (VIS), iš esmės pasikeis prašymų išduoti vizą tvarkymas. Viena, valstybės narės automatiškai galės naudotis informacija apie visus asmenis, kurie kreipėsi dėl vizos (duomenys bus saugomi 5 metus), o tai supaprastins paskesnių prašymų išduoti vizą nagrinėjimą. Antra, kaip būtina vizos išdavimo sąlyga nustatytas reikalavimas pateikti biometrines tapatybės nustatymo priemones turės gana didelį poveikį praktiniams prašymų priėmimo aspektams. Kadangi VIS turėtų pradėti veikti jau 2007 m., Komisija nusprendė atnaujinti BKI kaip atskirą pasiūlymą dėl teisės akto, nustatančio numatomų imti biometrinių tapatybės nustatymo priemonių standartus ir kelias praktines galimybes valstybių narių diplomatinėse atstovybėse ir konsulinėse įstaigose įgyvendinant prašymus išduoti vizą pateikiančių asmenų registracijos ir valstybių narių bendradarbiavimo su išorės paslaugų teikėjais teisinę sistemą. Minėto pasiūlymo, kuris bus iš dalies pakeistas susitarus dėl atskiro pasiūlymo, turinys yra įtrauktas į šį pasiūlymą ir pritaikytas prie jo struktūros. Siekiant atsižvelgti į susidariusią naują padėtį, buvo labiau išplėtotos nuostatos dėl bendradarbiavimo su komerciniais tarpininkais, pvz., kelionių agentūromis ir turizmo kelionių operatoriais (žr. toliau). 3. Tam tikrų acquis dalių plėtojimas 3.1. Didesnis skaidrumas ir vienodų sąlygų taikymo prašymus išduoti vizą pateikiantiems asmenims gerinimas Numatytos konkrečios nuostatos dėl valstybių narių pareigos pateikti visuomenei visą svarbią informaciją dėl vizų išdavimo. Be to, numatytos papildomos nuostatos, nustatančios: a) ilgiausią vizos išdavimo trukmę, b) aiškų nepriimtinų prašymų ir oficialiai atsisakomų patenkinti prašymų atskyrimą, c) visišką trečiųjų šalių, kurių piliečiams taikomos išankstinės konsultacijos, sąrašo skaidrumą, d) trumpesnius atsakymo terminus išankstinių konsultacijų atveju, e) suderintą formą, naudojamą įrodant kvietimą, rėmimą ir apgyvendinimą, f) pareigą valstybėms narėms pranešti ir pagrįsti neigiamus sprendimus, g) teisinę sistemą, skirtą suderintam požiūriui į valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų tarpusavio bendradarbiavimą ir bendradarbiavimą su komerciniais išorės paslaugų teikėjais užtikrinti, h) privalomas valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų bendradarbiavimo su komerciniais tarpininkais taisykles. 3.1.1 Išankstinės konsultacijos Pripažindama, kad valstybių narių centrinės valdžios institucijos gali turėti teisėtų priežasčių pageidauti, kad su jomis būtų konsultuojamasi prieš išduodant vizas tam tikrų trečiųjų šalių piliečiams arba konkrečioms šių piliečių kategorijoms, Komisija siūlo paspartinti galiojančią išankstinio konsultavimosi tvarką, atsižvelgiant į techninius pokyčius (galimybę greičiau gauti informaciją ir galimybę ja greičiau pasikeisti) ir siekiant išvengti nereikalingo prašymų išduoti vizą tvarkymo užtęsimo bei užkirsti kelią neigiamam šalutiniam poveikiui, pvz., „vizų geriausiomis sąlygomis paieškoms“. Reikia priminti, kad tokių privalomų išankstinių konsultacijų numatymas papildomoms trečiosioms šalims ne kartą sukėlė politinį atitinkamų trečiųjų šalių nepasitenkinimą. Atsižvelgiant į tai, kad dažniausiai turi būti konsultuojamasi tik su viena arba keliomis valstybėmis narėmis, dėl to į nepalankią padėtį patenka likusios valstybės narės, nes jos turi laukti tos valstybės narės, su kuria turi būti konsultuojamasi prieš priimant galutinį sprendimą dėl prašymų išduoti vizą, atsakymo. Galiausiai tam tikros valstybės narės pateikė įrodymų, kad papildoma išankstinio konsultavimosi procedūros nauda prieštaravimo išduoti vizą požiūriu yra labai menka. Kad būtų išvengta kai kurių minėtų neigiamų pasekmių, Komisija siūlo gerokai sutrumpinti atsakymo dėl konsultacijų rezultatų pateikimo terminus ir numatyti galimybę valstybei narei prašyti būti tik informuotai apie vizas, išduotas tam tikrų trečiųjų šalių piliečiams arba konkrečioms šių piliečių kategorijoms, nes kai kurios valstybės narės nurodė, kad pagrindinis konsultacijų tikslas yra informuoti centrinės valdžios institucijas apie išduotas vizas, o ne prašyti jų atsisakyti išduoti vizas. Siekdama didinti skaidrumą, Komisija pritaria trečiųjų šalių, kurioms taikomos išankstinės konsultacijos, sąrašų, kurie šiuo metu yra įslaptinti ir yra su žyma EU RESTREINT, išslaptinimui. Šio BKI priedo konfidencialumas yra tik sąlyginis, nes praktinė tam tikrų asmenų kategorijų prašymų tvarkymo trukmė parodo, kurios trečiosios šalys yra įtrauktos į minėtus sąrašus. Be to, šių įslaptintų priedų turinys yra paskelbtas valstybių narių diplomatinių atstovybių arba konsulinių įstaigų interneto svetainėse ir visuomenei jau yra prieinamas. Galiausiai būtų galima suabejoti, ar, nepaisant to, kad VIS neatlieka įspėjimo funkcijos, pradėjus veikti VIS, bus toks pat poreikis toliau laikytis konsultavimosi procedūros, kadangi atskirų valstybių narių centrinės valdžios institucijos galės naudotis informacija apie visas kitų valstybių narių išduotas vizas. 3.1.2 Nepriimtinumas Šiuo metu nėra aiškaus skirtumo tarp atvejų, kai, išsamiai patikrinus dokumentus, oficialiai atsisakoma patenkinti prašymą išduoti vizą, ir atvejų, kai toks išsamus patikrinimas nebuvo atliktas, nes pareiškėjas nepateikė papildomos informacijos. Reglamente vartojama sąvoka „nepriimtinumas“ VIS nurodytina atskirai nuo oficialaus atsisakymo išduoti vizą. 3.1.3 Suderintos atsisakymo išduoti vizą taisyklės Šiuo metu pranešimo apie atsisakymą išduoti vizą ir jo pagrindimo tvarką reglamentuoja valstybių narių nacionalinės teisės aktai, todėl kai kurios valstybės nei praneša pareiškėjui apie atsisakymą išduoti vizą, nei nurodo tokio atsisakymo motyvus. Kitos valstybės nurodo tik atsisakymo išduoti vizą tam tikroms pareiškėjų kategorijoms motyvus. Neseniai priimtame Šengeno sienų kodekse numatytos nuostatos, pagal kurias atitinkamos valdžios institucijos turi pagrįsti sprendimus dėl neleidimo atvykti, tikslias priežastis nurodydamos standartinėje formoje, pateikiamoje trečiosios šalies piliečiui, kurio prašymas buvo atmestas. Siekiant skaidrumo ir vienodų sąlygų taikymo prašymus išduoti vizą pateikiantiems asmenims ir siekiant užtikrinti susijusių teisės aktų darną, šis svarbus klausimas taip pat turi būti priskirtas bendrajai vizų politikai. Todėl buvo numatytos nuostatos, pagal kurias valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos visada privalo pranešti apie atsisakymą išduoti vizą ir nurodyti tokio atsisakymo priežastis. 3.2. Praktikos suderinimas veiklos lygiu 3.2.1. Spaudas, rodantis, kad buvo pateiktas prašymas Nors yra bendros spaudo, kuris rodo, kad prašymas buvo pateiktas, naudojimo ir jo turinio nustatymo taisyklės, praktika yra labai įvairi. Todėl buvo numatytos nuostatos, reglamentuojančios šiuos abu aspektus, kad būtų galima užtikrinti suderintą įgyvendinimą. 3.2.2. Suderinta forma, naudojama įrodant kvietimą, rėmimą ir apgyvendinimą BKI 15 priede pateikiamos „suderintos“ formos, tačiau tik trys valstybės narės atsiuntė pavyzdžius, kurių turinys skiriasi. Šiame reglamente numatoma suderinta forma, kurią turėtų naudoti visos valstybės narės. 3.3 Konsulinis bendradarbiavimas vietos lygiu – suderinto bendrosios vizų politikos taikymo gerinimas Pripažindama, kad pagrindinius teisės aktus valstybės narės taiko tiesiogiai, Komisija taip pat žino, kad dėl atskirų atvejų ir vietos sąlygų įvairovės labai sunku parengti išsamias taisykles, kurios tiktų visomis aplinkybėmis ir numatytų visus atvejus. Todėl galiojančiame acquis jau pripažįstama diplomatinių ir konsulinių įstaigų svarba, ypač vertinant migracijos riziką (pažymėtina, kad šis konkretus galiojančio acquis aspektas buvo įtvirtintas teisės aktų pakeitimu, padarytu 2003 m.). Remiantis konsuliniam bendradarbiavimui vietos lygiu skirtų tikslinių misijų (2004–2005 m.) išvadomis ir siekiant garantuoti skaidrumą, buvo parengta tinkama konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu teisinė sistema, nustatanti vietos lygiu vykdytinas užduotis ir užtikrinanti būtiną ryšį su atitinkamomis centrinės valdžios institucijomis bei Taryba. Nustatant šią naują konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu tvarką taip pat atsižvelgta į Bendrijos institucinę struktūrą. 4. Tam tikrų klausimų paaiškinimas, siekiant pagerinti suderintą teisės aktų nuostatų taikymą – Riboto teritorinio galiojimo viza (RTG) Šiuo metu nuostatos dėl RTG vizų yra įtrauktos į įvairių teisinių priemonių įvairius straipsnius (Šengeno konvencija ir BKI). Tai valstybėse narėse sukūrė netikrumą dėl šios rūšies vizų išdavimo sąlygų ir tam tikro masto netinkamą nuostatų taikymą bei skirtingą praktiką. Be to, atrodo, kad tiek veiklos, tiek centriniu lygiu mažai žinoma apie pareigos informuoti kitas valstybes nares apie išduotas RTG vizas mastą. Visos nuostatos dėl RTG vizų išdavimo buvo įtrauktos į vieną straipsnį. Reikalavimas informuoti kitas valstybes nares apie RTG vizų išdavimą buvo apribotas, numatant jį taikyti tais atvejais, kai riboto teritorinio galiojimo vizos išdavimo priežastis yra neigiamas valstybės narės atsakymas po išankstinio konsultavimosi procedūros, arba tais atvejais, kai viza yra išduodama trečiosios šalies piliečiui, kuris neatitinka Šengeno sienų kodekse nustatytų atvykimo sąlygų. – Kelionės medicininis draudimas (KMD) Tarybos sprendimas 2004/17/EB dėl reikalavimo turėti kelionės medicininį draudimą kaip vieną iš privalomų patvirtinamųjų dokumentų, kad būtų išduota vienoda viza, įtraukimo įsigaliojo 2004 m. birželio 1 d. Kadangi šios naujos priemonės taikymas keliose vietose kėlė problemų, be kita ko, dėl pirminio sprendimo spragų ir neaiškumų, 2004 m. spalio mėn. buvo parengtos papildomos sprendimo taikymo gairės. Šiame reglamente išaiškinami pirminio teksto neaiškumai ir kai kurios papildomos gairės nustatomos kaip privalomos taisyklės. Remdamasi valstybių narių atsakymų į anketą dėl reikalavimo turėti kelionės medicininį draudimą taikymo (išplatintą 2005 m. spalio mėn.) analize, Komisija siūlo supaprastinti ir paaiškinti su tuo susijusias nuostatas. Be to, asmenys, kuriems išimties tvarka viza išduodama pasienyje, jūrininkai, vykdydami savo profesines pareigas, diplomatinius pasus turintys asmenys bei asmenys, prašantys išduoti oro uosto tranzitinę vizą, yra sistemingai atleidžiami nuo šio reikalavimo. Tokiu atveju dėl neatidėliotinų aplinkybių, kuriomis šie asmenys prašo išduoti vizą, neproporcinga jų reikalauti apsidrausti kelionės medicininiu draudimu. Pagal Bendrijos nuostatas jūrininkai paprastai yra apdraudžiami sudarydami darbo sutartį. 5. BKI priedų teisinio statuso paaiškinimas Galiojančios Bendrosios konsulinės instrukcijos turi aštuoniolika priedų, įskaitant daug teisinių nuostatų ir įvairią informaciją, grindžiamą kitais teisės šaltiniais arba valstybių narių pranešimais. Tai trečiųjų šalių piliečių, kuriems taikomi vizų reikalavimai, sąrašai, nuostatos dėl tam tikrų rūšių kelionės dokumentų turėtojų atleidimo nuo vizų reikalavimų, atstovybių lentelė, dokumentai, suteikiantys turėtojui teisę atvykti be vizos, techninės specifikacijos (vizų įklijų pavyzdžiai, suderintos formos, naudojamos įrodant kvietimą ir t. t.), praktinė informacija apie veiklą (vizos įklijos pildymo gairės), informacija apie individualią „praktiką“ (orientacinės sumos, į skiltį PASTABOS įrašytina informacija). Siekdama išaiškinti šių priedų teisinį statusą, Komisija, kaip ir neseniai rengdama naują Bendrojo vadovo redakciją, nusprendė palikti tik tuos priedus, kurie yra tiesiogiai susiję su pagrindinėje teksto dalyje pateiktų nuostatų įgyvendinimu, būtent reglamento I–XIII priedus. Šiuos priedus ateityje bus galima keisti taikant komiteto procedūrą pagal EB sutarties 202 straipsnį ir Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nes Komisija laikosi nuomonės, kad šios praktinės nuostatos iš esmės yra reglamento V antraštinėje dalyje nustatytus principus įgyvendinančios priemonės. 6. Išbraukiamos nuostatos 6.1 Nacionalinės vizos Kadangi reglamentas nustato Šengeno trumpalaikių ir tranzitinių vizų bei oro uosto tranzitinių vizų išdavimo tvarką, panaikintos visos nuorodos į nacionalines vizas („D“ vizos). 6.1.2 Ilgalaikė nacionalinė viza, kartu galiojanti kaip trumpalaikė Šengeno viza („D+C“ vizos) Ši vizos rūšis valstybės narės iniciatyva buvo numatyta 2001 m. priimtame Reglamente (EB) Nr. 1091/2001. „D+C“ viza kartu galioja kaip vienoda trumpalaikė viza ne ilgiau negu tris mėnesius nuo jos pradinės galiojimo datos. Remiantis turima informacija atrodo, kad dauguma valstybių narių iš viso neišduoda „D+C“ vizų arba jų išduoda labai nedaug [2]. Taip pat ne kartą pastebėta, kad konsulinių įstaigų personalas apie šią vizos rūšį arba sąlygas, kuriomis ji gali būti išduodama, žino mažai arba nieko nežino, todėl pareiškėjai nėra informuojami apie šią galimybę. Be to, nustatyta, kad daugeliu atvejų nacionalinės vizų registravimo ir tvarkymo programos net nenumato galimybės svarstyti prašymus išduoti tokią vizą arba atspausdinti vizos įkliją. Tuo pat metu daugelis valstybių narių leidžia savo diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms išduoti leidimus gyventi, todėl „D+C“ viza yra nebereikalinga. Be to, pasibaigus trijų mėnesių laikotarpiui nuo pradinės „D+C“ vizos galiojimo datos, jos turėtojams, iki tol teisėtai buvusiems vizą išdavusios valstybės narės teritorijoje, nebeleidžiama judėti visoje valstybių narių teritorijoje. Todėl Komisija siūlo panaikinti šią vizos rūšį, kad būtų galima supaprastinti padėtį ir pareikalauti, kad valstybės narės pagreitintų leidimų gyventi išdavimą teisę juos gauti turintiems trečiųjų šalių piliečiams. 6.2. Grupinių vizų panaikinimas Pradėjus taikyti biometrines tapatybės nustatymo priemones kaip prašymus išduoti vizą pateikiančių asmenų pateiktinų duomenų dalį ir registruoti individualius pareiškėjus VIS, neįmanoma palikti grupinės vizos išdavimo galimybės. Kiekvienas pareiškėjas, net sutuoktiniai ir vaikai, keliaujantys su tuo pačiu pasu, turi pildyti atskiras prašymo formas ir atskiros vizų įklijos jiems turi būti išduodamos atskirame lape, skirtame vizoms įklijuoti. 6.3. BKI 2 priedo „panaikinimas“ Primenama, kad BKI 2 priede pateikiamas trečiųjų šalių, įrašytų Reglamento (EB) Nr. 539/2001 I priede, kurių piliečiai, turintys „diplomatinius, pareiginius ir tarnybinius pasus“, atleidžiami nuo vizų reikalavimų, sąrašas ir trečiųjų šalių, įrašytų Reglamento (EB) Nr. 539/2001 II priede, kurių piliečiams, turintiems „diplomatinius, tarnybinius (pareiginius) ir specialiuosius pasus“, taikomi vizų reikalavimai, sąrašas. Šiuo metu Reglamentas (EB) Nr. 789/2001 nustato valstybių narių pranešimo apie 2 priedo pakeitimus procedūras, neatsižvelgiant į tai, kad valstybių narių vienašalės išimties, taikomos vizų reikalavimams, teisinis pagrindas yra Reglamentas (EB) Nr. 539/2001, kuriame nustatyta, kad, vadovaujantis šio reglamento 4 straipsniu, informacija apie išimtis, taikomas vizų reikalavimams, perduodama Komisijai (kuri yra atsakinga už savalaikį ir reguliarų šios informacijos paskelbimą). Siekiant išvengti procedūrų sutapimo ir dėl to, kad nėra teisinio ryšio tarp išimčių, taikomų vizų reikalavimui pagal (EB) Reglamentą Nr. 539/2001 ir reglamentą dėl kodekso, reglamentuojančio vizų išdavimo sąlygas ir procedūras, ši informacija neturi būti pridedama prie Vizų kodekso. 6.4. 6 priedo panaikinimas Pagal VIS reglamente siūlomas galimybės naudotis duomenimis taisykles garbės konsulai nebėra įgalioti išduoti vizų. 7. Suderintas Vizų kodekso taikymas veiklos lygiu Kaip paminėta pirmiau, Vizų kodekse numatomos tik teisinės nuostatos dėl trumpalaikių ir tranzitinių bei oro uosto tranzitinių vizų išdavimo. Siekiant užtikrinti, kad valstybės narės, rengdamos nacionalines instrukcijas, „perkeliančias“ bendras taisykles, nuo šiol nebetaikytų dabartinės praktikos, turi būti parengtas vienas bendras instrukcijų rinkinys dėl teisės aktų praktinio taikymo. Rengdama pasiūlymą dėl Vizų kodekso, Komisija kartu apsvarstė Praktinio Vizų kodekso taikymo instrukcijų, nustatančių suderintą praktiką ir procedūras, kuriomis turi vadovautis valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos, tvarkydamos prašymus išduoti vizą, formą ir turinį. Šios instrukcijos bus parengtos reglamento V antraštinėje dalyje nustatyta tvarka ir jokiu būdu Vizų kodekso nepapildys jokiais teisiniais įpareigojimais, bet bus susijusios tik su vykdymu. Instrukcijos turi būti baigtos rengti iki kodekso įsigaliojimo dienos. 6) Įvairių prie Sutarčių pridedamų protokolų pasekmės Teisinį pasiūlymų dėl priemonių, susijusių su trumpalaikes ir tranzitines vizas reglamentuojančiomis taisyklėmis, pagrindą sudaro EB sutarties IV antraštinė dalis, t. y. taikoma „kintamosios geometrijos“ sistema, numatyta protokoluose dėl Jungtinės Karalystės, Airijos ir Danijos pozicijos ir Šengeno protokole. Šiuo pasiūlymu plėtojamas Šengeno acquis. Todėl turi būti paisoma toliau nurodytų su įvairiais protokolais siejamų padarinių. Islandija ir Norvegija Taikomos Tarybos, Islandijos Respublikos ir Norvegijos Karalystės sudarytame asociacijos susitarime [3] dėl Norvegijos Karalystės asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis nustatytos procedūros, kadangi, kaip nurodyta minėto Susitarimo A priede, šis pasiūlymas pateikiamas Šengeno acquis pagrindu. Danija Remiantis Protokolu dėl Danijos pozicijos, pridedamu prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties, Danija nedalyvaus priimant šį reglamentą, todėl nėra jo saistoma ir neprivalo jo taikyti. Atsižvelgiant į tai, kad reglamentas yra teisės aktas, kuriuo siekiama plėtoti Šengeno acquis pagal EB sutarties IV antraštinės dalies nuostatas, taikomas pirmiau minėto protokolo 5 straipsnis. Jungtinė Karalystė ir Airija Pagal Protokolo dėl Šengeno acquis integravimo į Europos Sąjungos sistemą 4 ir 5 straipsnius, 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimą 2000/365/EB dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo [4] ir 2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimą 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas [5], Jungtinė Karalystė ir Airija nedalyvauja priimant reglamentą, nėra jo saistomos ir neprivalo jo taikyti. Šveicarija Kalbant apie Šveicariją, šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip nustatyta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos pasirašytame susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis Tarybos sprendimo 2004/860/EB [6] dėl šio susitarimo pasirašymo Europos bendrijos vardu ir laikino tam tikrų jo nuostatų taikymo 4 straipsnio 1 dalyje nurodytoje srityje. Susitarimas su Šveicarija, pasirašytas 2004 m. spalio 26 d., numato, kad tam tikros jo nuostatos, visų pirma nuostatos dėl Šveicarijos dalyvavimo Mišriame komitete, atsakingame už Šengeno acquis plėtojimą, po pasirašymo bus taikomos laikinai. 7) Šengeno acquis grindžiamų priemonių įgyvendinimo dviejų etapų procedūros pasekmės naujosioms valstybėms narėms Stojimo akto 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad Šengeno acquis nuostatos ir juo grindžiami arba kitaip su juo susiję aktai, įrašyti šio akto I priede, bus privalomi ir taikomi naujosiose valstybėse narėse nuo įstojimo dienos [7]. Priede nenurodytos nuostatos ir aktai yra privalomi naujosioms valstybėms narėms nuo įstojimo dienos, tačiau naujai įstojusioje valstybėje narėje bus taikomi tik pagal tai numatantį Tarybos sprendimą, priimtą vadovaujantis Stojimo akto 3 straipsnio 2 dalimi. Įgyvendinimo procedūra susideda iš dviejų etapų. Pagal šią procedūrą tam tikros Šengeno acquis nuostatos yra privalomos ir taikomos nuo įstojimo į Sąjungą dienos, o kitos, konkrečiai tos, kurios savo pobūdžiu yra susijusios su kontrolės prie vidaus sienų panaikinimu, yra privalomos nuo įstojimo dienos, tačiau naujosiose valstybėse narėse taikomos tik Tarybai priėmus pirmiau nurodytą sprendimą. Šengeno acquis nuostatos dėl vizų politikos (Šengeno konvencijos 9–17 straipsniai ir ją įgyvendinantys sprendimai, visų pirma Bendrosios konsulinės instrukcijos, išskyrus jų 1, 7, 8 ir 15 priedus) nėra įtrauktos į priedą. Todėl šis pasiūlymas, kuriuo, siekiant patvirtinti Bendrijos vizų išdavimo taisyklių kodeksą, keičiamos Bendrosios konsulinės instrukcijos ir tam tikros Šengeno konvencijos nuostatos, ir kuris jomis grindžiamas, po priėmimo nebus taikomas naujajai valstybei narei, išskyrus nuostatas dėl oro uosto tranzitinės vizos išdavimo. 8) Pastabos dėl straipsnių Bendroji pastaba Siekiant atsižvelgti į Bendrijos sistemą ir terminiją, apibrėžtyse ir visame pasiūlyme sąvoka „susitariančioji (-iosios) šalis (-ys)“ pakeista sąvoka „valstybė(s) narė(s)“. Akivaizdu, kad nuorodos „valstybė(s) narė(s)“ turėtų būti aiškinamos atsižvelgiant, pirma, į Šengeno protokolą dėl Šengeno acquis taikymo Jungtinėje Karalystėje ir Airijoje (žr. pirmiau nurodytą 6 punktą) ir, antra, į Stojimo sutarties 3 straipsnį, numatantį, kad Šengeno acquis naujosiose valstybėse narėse bus taikomas dviem etapais (žr. pirmiau nurodytą 7 punktą). Be to, kaip paaiškinta aiškinamojo memorandumo 6 punkte, taip pat turi būti atsižvelgta į ypatingą Norvegijos, Islandijos ir Šveicarijos poziciją dėl Šengeno acquis. I antraštinė dalis. Bendrosios nuostatos 1 straipsnis. Tikslas ir taikymo sritis Šio straipsnio 1 dalyje apibrėžiamas reglamento tikslas. Šis reglamentas nustato prašymų išduoti vizą ne ilgesniam kaip 3 mėnesių buvimui per 6 mėnesių laikotarpį tvarkymo sąlygas ir procedūras. Šio straipsnio 2 dalyje nustatoma, kad reglamentas taikomas trečiųjų šalių piliečiams, kuriems šis reikalavimas taikomas vadovaujantis Tarybos reglamentu (EB) Nr. 539/2001. Be to, daroma bendroji nuoroda į teises į judėjimo laisvę, kurias pagal Bendrijos teisės aktus turi konkrečios trečiųjų šalių piliečių kategorijos. Šio straipsnio 3 dalyje pateikiami trečiųjų šalių, kurių piliečiams taikomas oro uosto tranzitinių vizų reikalavimas, sąrašai. Šiame reglamente (o ne Tarybos reglamente (EB) Nr. 539/2001) yra apibrėžiamas bendras sąrašas (VII priedas). 2 straipsnis. Apibrėžtys Dauguma šiame straipsnyje nustatytų apibrėžčių iš esmės yra perimtos iš Šengeno konvencijos ir Bendrųjų konsulinių instrukcijų (BKI), nors buvo atsižvelgta į būtinumą paaiškinti ir patobulinti kai kurias iš šių apibrėžčių ir įtraukti kelias naujas apibrėžtis. Reglamente įrašytos apibrėžtys atitinka Reglamente (EB) Nr. 539/2001 ir Šengeno sienų kodekse vartojamas apibrėžtis. Sąvoka „trečiosios šalies pilietis“ yra standartinė, išskiriant Europos Sąjungos piliečius, kaip nustatyta EB sutarties 17 straipsnio 1 dalyje. Todėl ji taip pat apima pabėgėlius ir pilietybės neturinčius asmenis. Sąvokos „viza“ apibrėžtis atitinka Reglamente (EB) Nr. 539/2001 pateikiamą apibrėžtį, ją papildant nuoroda į oro uosto tranzitą, kuris skiriasi nuo „buvimo“ ir įprastos „tranzito“ reikšmės. Šis papildymas taip pat buvo būtinas dėl bendrųjų veiksmų dėl oro uosto tranzito integravimo į Bendrijos teisinę sistemą. Sąvoka „vienoda“, reiškianti vieną vizą, leidžiančią turėtojui, kai jam leista atvykti, judėti keliose arba visose valstybėse narėse (vykti per jas tranzitu), buvo palikta, priešingai nei „riboto teritorinio galiojimo“ (RTG) vizos, suteikiančios turėtojui teisę į buvimą tik vienoje arba keliose valstybėse narėse, ir „oro uosto tranzitinės vizos“, kurios reikia tam tikrų trečiųjų šalių piliečiams, norintiems tranzitu vykti per valstybių narių oro uostų tarptautines tranzitines zonas, atveju. Kadangi viena iš „vienodų“ vizų išdavimo sąlygų yra ta, kad visos valstybės narės turi pripažinti pareiškėjo pateiktą kelionės dokumentą, buvo nuspręsta, kad būtina nurodyti, ką reiškia „pripažįstamas kelionės dokumentas“. Galiojančiose Šengeno konvencijos ir BKI formuluotėse sąvoka „galiojanti“ yra vartojama tikrumui, laikinam galiojimui ir pripažinimui apibūdinti. Tai kelia tam tikrą painiavą. Ši sąvoka yra svarbi siekiant, kad valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos žinotų, ar galima išduoti vienodą vizą, ar turi būti išduodama RTG viza. Atsižvelgiant į šio pasiūlymo teisinį pagrindą, į jį negalima įtraukti Šengeno vykdomojo komiteto sprendimų SCH/Com-ex (98) 56 ir (99)14 dėl kelionės dokumentų, kurie jų turėtojui suteikia teisę kirsti išorės sienas ir į kuriuos gali būti įklijuojama viza, vadovo parengimo nuostatų. Tačiau būtų tiesiog logiška šį itin svarbų dokumentą įtraukti į Bendrijos teisinę sistemą. Apibrėžtis „vizos įklija“ grindžiama Reglamente (EB) Nr. 1683/95 nustatytomis apibrėžtimis. Jos formuluotė atitinka VIS reglamente pateiktą formuluotę. Apibrėžtis „atskiras lapas vizai įklijuoti“ pateikiama remiantis Reglamentu (EB) Nr. 333/2002 dėl vienodo pavyzdžio vizų įklijų formų, išduodamų valstybių narių asmenims, turintiems kelionės dokumentą, kurio nepripažįsta tokią formą rengianti valstybė narė. II antraštinė dalis. Prašymų išduoti vizą gavimas ir tvarkymas I skyrius. Valdžios institucijos, dalyvaujančios tvarkant prašymus išduoti vizą 3 straipsnis. Valdžios institucijos, kompetentingos tvarkyti prašymus išduoti vizą Šios nuostatos buvo perimtos iš BKI ir Šengeno konvencijos, tačiau jose tiksliai apibrėžiama sąvoka „tvarkymas“ prašymų išduoti vizą nagrinėjimo prasme, kurį visada turėtų vykdyti valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos. Dėl pastarojo meto pokyčių (padaugėjusių prašymų išduoti vizą, konsulinių įstaigų personalo saugumo rizikos ir t. t.) ir numatomo biometrinių tapatybės nustatymo priemonių, kaip vieno iš prašymų išduoti vizą pateikimo reikalavimų, rinkimo taikymo, prašymų išduoti vizą daugiau nebepriima vien valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos. Tačiau BKI 6 priedas buvo panaikintas, kad garbės konsulai nebedalyvautų tvarkant prašymus išduoti vizą. Tarybos reglamento (EB) Nr. 415/2003 dėl vizų išdavimo pasienyje nuostatos buvo perkeltos į šį reglamentą (šio straipsnio 2 dalis). 4 straipsnis: Teritorinė kompetencija BKI nurodyta, kad, „kai“ prašymą išduoti vizą pateikia valstybėje negyvenantys asmenys, jų prašymai turėtų būti nagrinėjami tam tikru būdu. Kadangi valstybių narių praktika šiuo klausimu skiriasi, reglamentas aiškiai nustato, kad trečiųjų šalių piliečiai prašymą išduoti vizą turi pateikti savo kilmės šalyje (šio straipsnio 1 dalis), ir tai gali daryti tik valstybėje negyvenantys asmenys, teisėtai esantys šalyje, kuri nėra jų gyvenamoji šalis, ir turintys pateisinamų priežasčių prašyti išduoti vizą (šio straipsnio 2 dalis). Paprastai valstybių narių diplomatinės atstovybės arba konsulinės įstaigos, prieš išduodamos vizą, tokiais atvejais susisiekia su kolegomis iš pareiškėjo gyvenamosios šalies arba šios šalies centrinės valdžios institucijomis (šio straipsnio 3 dalis). 5 straipsnis. Valstybės narės, atsakingos už prašymo išduoti vizą tvarkymą Šios nuostatos buvo perkeltos iš BKI. Jose nustatomi už prašymo išduoti vizą tvarkymą atsakingos diplomatinės atstovybės arba konsulinės įstaigos nustatymo kriterijai. Prašymai išduoti daugkartinę vizą pateikiami valstybės narės, į kurią pareiškėjas paprastai vyksta (tai yra aplinkybė, pagrindžianti prašymą išduoti daugkartinę vizą), konsulinei įstaigai, nors turėtojui būtų leidžiama vykti į kitas paskirties vietas, esančias valstybėse narėse. Tokios vizos gali būti išduodamos tik pareiškėjo gyvenamojoje šalyje, nes tik ten esanti konsulinė įstaiga galės visiškai įvertinti pareiškėjo sąžiningumą. 6 straipsnis. Vizų išdavimo teisėtai valstybės narės teritorijoje esantiems trečiųjų šalių piliečiams kompetencija Šiuo metu gana daug vizų išduodama valstybių narių teritorijoje, nors asmenys, kuriems jos išduodamos, nekirs išorės sienų. Tačiau turėtų būti nustatytos aiškios taisyklės, numatančios atvejus, kai trečiųjų šalių piliečiai teisėtai yra vienos valstybės narės teritorijoje ir turi pateisinamą priežastį vykti į kitą valstybę narę, tačiau neturi dokumentų, leidžiančių jiems judėti. 7 straipsnis. Atstovavimo tvarka Didžioji šio straipsnio turinio dalis buvo perimta iš BKI. Tačiau siekiant nuostatas padaryti aiškesnes, buvo įtrauktos papildomos konkrečios taisyklės, užtikrinančios, kad pareiškėjai ir kitos valstybės narės vietos ir centriniu lygiu būtų laiku informuojami apie susitarimų dėl atstovavimo įsigaliojimą arba nutraukimą. Imdamosi iniciatyvos perduoti dalį vizų tvarkymo procedūros funkcijų trečiosioms šalims, valstybės narės, prieš pradėdamos tokį bendradarbiavimą, turi informuoti atstovaujamąją (-as) valstybę (-es) narę (-es). Šio straipsnio 6 dalyje paaiškinama situacija, susidaranti tais atvejais, kai atstovaujamųjų valstybių narių diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga ketina atmesti asmens prašymą išduoti vizą. Tokiais atvejais atstovaujamosios valstybės narės centrinės valdžios institucijoms pateikiami visi dokumentai, kad jos priimtų galutinį sprendimą dėl atsisakymo išduoti vizą, ir taikoma 23 straipsnio 3 dalis dėl pareiškėjo, kuriam atsisakoma išduoti vizą, informavimo. Taip užtikrinama, kad dėl prašymo būtų priimtas galutinis sprendimas ir pareiškėjo nebūtų tik paprašyta, kaip šiuo metu dažnai pasitaiko, vėl pateikti prašymą artimiausiai atstovaujamosios valstybės narės konsulinei įstaigai. Šio straipsnio 2 dalis turi būti iš dalies pakeista, siekiant atsižvelgti į derybų dėl pasiūlymo, iš dalies keičiančio BKI, įtraukiant nuostatas dėl biometrinių duomenų įdiegimo, įskaitant bendrų prašymų išduoti vizą centrų steigimą, rezultatus. 8 straipsnis. Išankstinės konsultacijos su valstybės narės centrinės valdžios institucijomis Jau yra numatyta išankstinių konsultacijų su vizą išduodančios diplomatinės atstovybės arba konsulinės įstaigos centrinės valdžios institucijomis prieš išduodant vizas konkrečioms asmenų kategorijoms arba konkrečių trečiųjų šalių piliečiams procedūra. Trečiųjų šalių, kurių atžvilgiu tokios konsultacijos būtinos, sąrašas yra pateiktas BKI 5 priede (įslaptintas su žyma EU RESTREINT). Šio straipsnio 2 dalyje nustatoma, kad tokios konsultacijos turi nepailginti prašymo išduoti vizą tvarkymo laiko. Šio straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad pagal atstovavimo susitarimus atstovaujančiosios valstybės narės centrinės valdžios institucijos turi konsultuotis su atstovaujamųjų valstybių narių kontrolės institucijomis (dėl I priede įrašytų trečiųjų šalių). 9 straipsnis. Išankstinės konsultacijos su kitų valstybių narių centrinės valdžios institucijomis ir informacijos teikimas Šio straipsnio 1 dalyje numatytos nuostatos dėl valstybių narių centrinės valdžios institucijų prašymo, kad su jomis būtų konsultuojamasi prieš kitų valstybių narių diplomatinėms atstovybėms arba konsulinėms įstaigoms išduodant vizas konkrečioms asmenų kategorijoms arba konkrečių trečiųjų šalių piliečiams. Šio straipsnio 2 dalyje nustatytas terminas, per kurį valstybė narė, su kuria konsultuojamasi, turi atsakyti, yra trys darbo dienos. Per šį terminą negavusi atsakymo, besikonsultuojančioji valstybė narė gali leisti savo diplomatinei atstovybei arba konsulinei įstaigai išduoti vizą, dėl kurios buvo pradėtos konsultacijos. Atsižvelgiant į kelių valstybių narių pageidavimą, išreikštą per 2002–2003 m. vykusias diskusijas, šio straipsnio 3 dalyje numatyta paprasto informavimo procedūra: valstybių narių centrinės valdžios institucijos pageidauja, kad su jomis būtų ne konsultuojamasi, bet kad jos būtų informuojamos apie vizos išdavimą konkrečių trečiųjų šalių piliečiams arba konkrečioms šių piliečių kategorijoms. Šio straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad pagal atstovavimo susitarimus atstovaujančiosios valstybės narės centrinės valdžios institucijos turi konsultuotis su kitų valstybių narių centrinės valdžios institucijomis (dėl II priede įrašytų trečiųjų šalių). II skyrius. Prašymas 10 straipsnis. Praktiniai prašymo pateikimo aspektai Šis straipsnis yra naujas tuo, kad jame nustatomi bendrieji „esminio“ prašymo pateikimo principai ir kad jis yra susijęs su 11 straipsniu, kuriame pateikiama „priimtinumo“ sąvoka. Šio straipsnio 1 dalies nuostata, kurioje nurodoma, kad prašymai negali būti pateikiami anksčiau negu prieš tris mėnesius iki planuojamos kelionės, šiuo metu yra paminėta tik pastaboje, esančioje BKI 13 priedo 1 puslapyje. Siekiant išvengti pareiškėjo padėties, kuriai esant buvo išduota viza, pasikeitimo, svarbu tai, kad vizos nebūtų išduodamos pernelyg anksti prieš numatomą kelionę. Šio straipsnio 2 dalyje nurodomas reikalavimas, taikomas visiems pirmą kartą prašymus išduoti vizą pateikiantiems asmenims, prašymą pateikti asmeniškai, kad būtų galima paimti biometrinius duomenis, kurie turi būti paimami pateikiant prašymą. Šio straipsnio 3 ir 4 dalys yra būtinos todėl, kad vis daugiau valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų įdiegia susitikimų organizavimo sistemas. Šio straipsnio 5 dalis aiškinama ją siejant su 11 ir 19 straipsniais. 11 straipsnis. Biometrinių duomenų ėmimas Šiame straipsnyje numatomi biometrinių duomenų ėmimo reikalavimai ir nuo jo atleidžiamų asmenų kategorijos. Šio straipsnio turinys atitinka 2006 m. gegužės 31 d. Komisijos pateiktą pasiūlymą [COM(2006) 269] priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą, iš dalies keičiantį diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms skirtas Bendrąsias konsulines instrukcijas dėl vizų atsižvelgiant į biometrinių duomenų įdiegimą, įskaitant nuostatas dėl prašymų išduoti vizą priėmimo ir tvarkymo organizavimo. 12 straipsnis. Prašymo išduoti vizą pateikimas Šiame straipsnyje išvardijami reikalavimai dėl dokumentų, kuriuos pareiškėjas turi pateikti, kad jo prašymas būtų laikomas priimtinu. Nustačius tokias taisykles, pareiškėjams bus lengviau parengti prašymus ir bus paspartintas jų nagrinėjimas, nes diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga gaus visus reikiamus dokumentus. Be to, kadangi vis daugiau valstybių narių leidžia diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms bendradarbiauti su išorės paslaugų teikėjais, dėl to, kad atsiranda tarpininkas tarp pareiškėjo ir prašymą nagrinėjančio personalo, būtina, kad iš pat pradžių būtų gauta tiksli informacija ir pareiškėjui nereiktų pateikti papildomos informacijos. Tokiu būdu šiame straipsnyje apibrėžiama kada prašymą išduoti vizą galima laikyti pateiktu. Jei yra visi 12 straipsnyje išvardyti elementai, prašymas išduoti vizą yra „priimtinas“. Tai taip pat svarbu siekiant atskirti prašymus, „atmestus“ prieš prasidedant tikram prašymų nagrinėjimui, nuo prašymų, pagal kuriuos buvo oficialiai atsisakyta išduoti vizą. Be to, taip atskyrus prašymus, bus gaunami labiau tikrovę atitinkantys statistiniai duomenys, nes oficialus atsisakymas išduoti vizą bus atskirtas nuo atvejų, kai nebuvo baigtas nagrinėjimas, todėl atsisakymo išduoti vizą atvejų skaičius rodys tikrąją padėtį. Atsisakymo išduoti vizą atvejų skaičiaus palyginimas yra svarbi valdymo priemonė toje pačioje jurisdikcijoje esančioms valstybių narių diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms. 13 straipsnis. Prašymo forma Šio straipsnio 1 dalis buvo perimta iš BKI, bet buvo papildyta reikalavimu lydintiesiems asmenims, nurodytiems pareiškėjo pase, pildyti atskiras prašymo formas. Vėliau bus išduodamos atskiros vizų įklijos (26 straipsnis) ir grupinių vizų nebeliks. Šio straipsnio 2 dalis skirta keliems iki šiol nenumatytiems praktiniams klausimams. Šio straipsnio 3 dalyje numatomos galimo prašymo formos vertimo į priimančiosios šalies kalbą ir tokių vertimų pateikimo taisyklės. Siekdamos užtikrinti suderinimą ir sutaupyti lėšų, toje pačioje jurisdikcijoje esančios valstybių narių diplomatinės atstovybės naudojasi tuo pačiu išverstos formos variantu. Šio straipsnio 2 ir 3 dalys iš esmės yra grindžiamos Komisijos tarnybų dokumentu TVR/723/2003. Galiausiai šio straipsnio 4 dalyje reikalaujama, kad valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos užtikrintų, kad pareiškėjai būtų informuojami apie kalbas, kuriomis jie gali pildyti prašymo formą. 14 straipsnis. Patvirtinamieji dokumentai Šio straipsnio turinys ir IV priedas, nustatantis neišsamų pareiškėjų pateiktinų reikalaujamų patvirtinamųjų dokumentų sąrašą, buvo perimti iš BKI, ir jų abiejų struktūra buvo pakeista taip, kad naudotojams būtų patogiau jais naudotis. Be to, patvirtinamieji dokumentai buvo išvardyti taip, kad būtų atsižvelgta į numatomo buvimo (tranzito) tikslą. Siekiant užpildyti galiojančių teisės aktų spragą, buvo parengta nauja suderinta forma, naudojama įrodant kvietimą, rėmimą ir apgyvendinimą. Nors BKI buvo priedas, skirtas vadinamosioms suderintoms formoms, kurias naudoja atskiros valstybės narės, tik trys iš šių valstybių iki šiol yra pateikusios tokias gana skirtingas formas. Šis straipsnis atitinka Šengeno sienų kodeksą. Dėl vietos aplinkybių gali tekti atskirti dokumentų, kuriuos turi ir gali pateikti pareiškėjai, rūšis. Vykdant konsulinį bendradarbiavimą vietos lygiu reikia įvertinti būtinybę parengti dokumentų, pateiktinų šiame straipsnyje ir atitinkamame priede nustatytiems tikslams, sąrašus. Tai būtinas elementas, siekiant išvengti vizų geriausiomis sąlygomis paieškų. 15 straipsnis. Kelionės medicininis draudimas (KMD) Šis straipsnis buvo perimtas iš BKI, tačiau nuostatos buvo iš dalies pakeistos, siekiant paaiškinti kelias pradinio sprendimo spragas ir neaiškumus. Buvo atsižvelgta į 2004 m. parengtas šios priemonės taikymo gaires ir priemonės taikymo vertinimą, atliktą remiantis valstybių narių diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms 2005 m. išplatinta anketa. Buvo numatytas bendrasis diplomatinius pasus turinčių asmenų ir jūrininkų atleidimas nuo KMD reikalavimo, nes prieita prie išvados, kad jie yra tinkamai apdrausti pagal profesiją. Be to, nuo šio reikalavimo buvo atleisti ir trečiųjų šalių piliečiai, dėl neatidėliotinų priežasčių pasienyje pateikiantys prašymą išduoti vizą (tai turėtų būti išimtiniai atvejai), nes tai atrodytų neproporcinga ir tokiems asmenims neretai būtų neįmanoma susisiekti su KMD bendrove. 16 straipsnis. Tvarkymo mokestis Šiame straipsnyje numatomos taisyklės, taikomos pareiškėjų mokėtinam mokesčiui. Mokestis turi padengti administracines prašymo išduoti vizą tvarkymo išlaidas. Mokesčio suma atitinka 2006 m. birželio 1 d. Tarybos sprendime 2006/440/EB [8] nustatytą sumą. Lieka galioti likęs šio straipsnio 1 dalies punktas, kuriame nustatoma, kad mokestis turi būti imamas eurais arba priimančiosiosios šalies valiuta ir kad tvarkymo mokestis nėra grąžinamas. Šio straipsnio 2 dalis užtikrina, kad pareiškėjai gautų kvitą ir būtų raštu informuoti, kad mokestis nėra grąžinamas. Šio straipsnio 3 dalyje nurodomos problemos, pasitaikančios tais atvejais, kai tvarkymo mokestis yra imamas vietos valiuta. Siekiant išvengti neigiamų valstybių narių skaičiavimo, taikant skirtingus valiutos keitimo kursų intervalus, skirtumo pasekmių pareiškėjams, siūloma taikyti tą patį valiutos keitimo kursą – orientacinį euro ir užsienio valiutos keitimo kursą (ECB). Šio straipsnio 4 dalyje išvardijamos asmenų kategorijos, kurioms, kaip numatyta Tarybos sprendime 2006/440/EB, tvarkymo mokestis netaikomas. Šio straipsnio 5 dalis suteikia valstybėms narėms galimybę atskirais atvejais netaikyti tvarkymo mokesčio arba jį sumažinti. Ši jau taikoma galimybė buvo patvirtinta Tarybos sprendimu 2006/444/EB. Šio straipsnio 6 dalyje paliekamas dabartinis mokestis, laikinai taikomas trečiųjų šalių, kurių atžvilgiu buvo duoti įgaliojimai iki 2007 m. sausio 1 d. sudaryti susitarimą dėl vizų išdavimo supaprastinimo, piliečiams. Šio straipsnio 7 dalis numatyta siekiant išvengti, kad valstybės narės nepripažįstamą kelionės dokumentą turintis trečiosios šalies pilietis, kuriam buvo išduota riboto teritorinio galiojimo viza, nepatektų į nepalankią padėtį ir, norėdamas vykti į valstybę narę, kurios teritorijoje pirmoji viza negalioja, neturėtų mokėti antro tvarkymo mokesčio dėl to, kad turi prašyti antros vizos. Šio straipsnio 8 dalyje numatomas prašymo tvarkymo skubos tvarka mokestis: už prašymus, pateiktus labai vėlai be pateisinančių aplinkybių, imamas dvigubas tvarkymo mokestis. 17 straipsnis. Spaudas, rodantis, kad buvo pateiktas prašymas išduoti vizą Reikalavimas valstybių narių diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms dėti spaudą į prašymą pateikusių pareiškėjų kelionės dokumentą buvo perimtas iš BKI. Šios priemonės tikslas – neleisti, kad tas pats asmuo tuo pat metu pateiktų prašymus kelioms valstybėms narėms. Atsižvelgiant į dideles problemas, kilusias taikant šią priemonę praktiškai, reglamente išaiškinamos spaudo naudojimo taisyklės. Taip pat buvo sukurtas suderintas spaudo pavyzdys. Nuspręsta, kad toks pavyzdys būtinas, nes per ilgą laiką pastebėta daug netinkamų spaudų ir papildomų nevienodų kodų pavyzdžių. Šio straipsnio 1 dalyje atsižvelgta į prašymų išduoti vizą priėmimo pakeitimus (žr. 33 straipsnį), kadangi spaudą į pareiškėjo kelionės dokumentą deda diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga. BKI numato galimybę valstybėms narėms vienašališkai priimti sprendimą šio spaudo nedėti į diplomatinius pasus. Siekiant užtikrinti suderintą požiūrį, ši išimtis buvo numatyta kaip bendroji išimtis, kadangi valstybės narės diplomatinės atstovybės ir konsulinė įstaiga, vykdydamos konsulinį bendradarbiavimą vietos lygiu, turi susitarti dėl kitų konkrečių asmenų kategorijų atleidimo nuo vizos reikalavimo. Siekiant, kad pareiškėjai arba vietos valdžios institucijos tinkamai suprastų spaudo paskirtį, valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos informuoja visuomenę, kad spaudas neturi teisinių pasekmių ir kad jis tėra tik nuoroda, jog buvo pateiktas prašymas išduoti vizą. Valstybėms narėms pradėjus siųsti duomenis į VIS, šis spaudas bus nereikalingas, nes kitų valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos galės naudotis informacija apie galimą pareiškėjo prašymo pateikimą tuo pačiu metu kitam konsulatui. III skyrius. Prašymų išduoti vizą nagrinėjimas ir tvarkymas 18 straipsnis. Prašymo nagrinėjimas Šio itin svarbaus straipsnio 1 ir 2 dalys buvo perimtos iš BKI. Jose nustatomi pagrindiniai prašymų išduoti vizą nagrinėjimo kriterijai: nagrinėdamas prašymus išduoti vizą, konsulinių įstaigų personalas turi atsižvelgti į du pagrindinius klausimus – migracijos ir saugumo riziką. Atsižvelgiant į tai, kad prašymams išduoti vizą pateikti per įvairių rūšių tarpininkus naudojamos naujos formos, pabrėžiama, kad, jei pateiktų rašytinių dokumentų nepakanka to buvimo tikslui ir ketinimui grįžti įrodyti, pareiškėjas gali būti kviečiamas asmeniniam pokalbiui. Šio straipsnio 4 dalies turinys buvo perimtas iš BKI, tačiau jame išsamiau nurodomos atliekamų tikrinimų rūšys. Ypatingas dėmesys atkreipiamas į šios dalies e punktą, kuriame daroma nuoroda į pragyvenimo lėšas, nurodant, kad jos vertinamos atsižvelgiant į orientacines sumas, kaip nurodyta Šengeno sienų kodekse, ir pareiškimą dėl apgyvendinimo (išlaidų apmokėjimo) (IV priedas). Valstybių narių nustatytos orientacinės sumos anksčiau buvo nurodytos BKI 7 priede. Kadangi Šengeno sienų kodekse nustatyta valstybių narių pareiga pranešti orientacines sumas, į patį Vizų kodeksą nereikia įtraukti priedo dėl šių sumų. Tačiau dėl praktinių priežasčių orientacinės sumos bus įtrauktos į Praktinio Vizų kodekso taikymo instrukcijas (45 straipsnis), numatomas parengti vėliau. Atsižvelgiant į tai, kad oro uosto tranzitinių vizų turėtojai neįžengia į valstybių narių teritoriją, šio straipsnio 6 dalyje nustatoma, kad tokio prašymo tikrinimas turėtų būti taikomas tik reikalavimams, nustatytiems šio straipsnio 2 dalies a punkte (galiojantis ir tikras kelionės dokumentas), b punkte (nėra pavojaus viešajai tvarkai, visuomenės saugumui, visuomenės sveikatai, vidaus santykiams) ir d punkte (anksčiau išduotų vienodų vizų naudojimas), nors turi būti patikrinamas tolesnės kelionės tikslas. Šio straipsnio 7 dalis buvo perimta iš BKI ir apibendrintai gali būti išdėstyta taip: „Kilus abejonių, vizos neišduoti“. 19 straipsnis. Nepriimtinumas Šis straipsnis yra tiesiogiai susijęs su 10 straipsnio 4 dalimi. Jei pareiškėjas nepateikia prašomos papildomos informacijos, jo prašymas bus skelbiamas nepriimtinu ir bus užregistruotas nepriimtinu VIS sistemoje. Nepriimtinumo sąvoka buvo numatyta siekiant atskirti oficialius atsisakymus išduoti vizą, remiantis prašymo išduoti vizą nagrinėjimo rezultatais, nuo atvejų, kai toks nagrinėjimas nebuvo atliekamas, nes pareiškėjas nepateikė prašomos informacijos. Renkant statistinius duomenis, oficialūs atsisakymai išduoti vizą ir nebaigti prašymų nagrinėjimai šiuo metu dažnai skaičiuojami kaip „atsisakymas (atmetimas)“, todėl tikrasis atsisakymų išduoti vizą skaičius ir faktinis atsisakymų išduoti vizą rodiklis lieka nežinomi. Kadangi prašymo nepriimtinumas nėra oficialus prašymo atmetimas, pareiškėjas negali naudotis teise jį apskųsti. Todėl prašymą nepriimtinu paskelbti gali ir atstovaujančiosios valstybės narės diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga. 20 straipsnis. Sprendimas dėl prašymo išduoti vizą Siekiant gerinti vienodų sąlygų taikymą prašymus išduoti vizą pateikiantiems asmenims, šio straipsnio 1 dalyje buvo nustatyti ilgiausi vizų išdavimo terminai. Šio straipsnio 2 dalyje numatomas bendrasis tinkamos išduotinos vizos nustatymo ir galiojimo laiko ir suteiktinos buvimo trukmės skaičiavimo principas. Siekiant atsižvelgti į nenumatytus planuojamos kelionės laiko pasikeitimus dėl nuo pareiškėjo nepriklausančių priežasčių (pvz., atšaukti skrydžiai, atidėti komerciniai arba kultūriniai renginiai, verslo susitikimai), prie dienų, reikalingų apsilankymui (tranzitui) arba vykimui per oro uostų tarptautinę tranzitinę zoną, skaičiaus pridedamas pagrįstas papildomų dienų skaičius, t. y. „pratęsiamas galiojimo laikotarpis“. Pažymėtina, kad galiojantis BKI 13 priedas, kuriame pateikiami praktiniai užpildytų vizų įklijų pavyzdžiai, bus atnaujintas ir įtrauktas į Praktinio Vizų kodekso taikymo instrukcijas, kurios bus pridėtos prie galutinio Vizų kodekso varianto. Šio straipsnio 3 dalis dėl daugkartinių vizų išdavimo buvo perkelta iš BKI, tačiau joje išsamiai aprašyti pareiškėjai, kuriems tokios vizos gali būti išduodamos (priežastis gali būti būtinumas dažnai vykti į valstybes nares ir sąžiningumas). 21 straipsnis. Riboto teritorinio galiojimo vizos (RTG) Šiame straipsnyje numatomi visi RTG išdavimo aspektai, šiuo metu įtraukti į įvairias priemones, kuriose dažnai kartojamos tos pačios nuostatos (Šengeno konvencijos 11 straipsnio 2 dalis, 14 straipsnio 1 dalis ir 16 straipsnis, BKI V dalies 3 punktas ir 14 priedas). Šio straipsnio 1 dalyje išsamiai nurodyti atvejai, kai RTG išduodama. Šio straipsnio 2 dalyje paaiškinama, kada būtina informuoti kitas valstybes nares. Nors informacija apie išduotas vizas bus kaupiama VIS, būtina centrinės valdžios institucijas aktyviai informuoti apie atskirus atvejus, kad jos VIS patikrintų išsamius duomenis. Kadangi išdavus RTG pagal šios dalies a ir b punktuose nustatytas priežastis asmenims, kurie neatitinka įprastų sąlygų, taikomų norint atvykti į valstybių narių teritoriją, leidžiama atvykti į išduodančiosios valstybės narės teritoriją, išduodančiosios valstybės narės centrinės valdžios institucijos turi apie tai informuoti kitų valstybių narių centrinės valdžios institucijas. Priešingai – išduodant RTG straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje nurodytais atvejais, vienos ar kitos valstybės narės nepripažįstamo kelionės dokumento turėtojas atitinka atvykimo sąlygas, todėl informuoti apie RTG išdavimą nėra būtina. Kadangi būtinumas išduoti RTG, galiojančias tik išduodančiojoje valstybėje narėje, straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje nurodytais atvejais nėra susijęs nė su viena iš a ir b punktuose nurodytų priežasčių, jeigu asmuo, kuriam anksčiau buvo išduotos trumpalaikės vizos, jomis tinkamai naudojosi, taip pat nėra būtina informuoti kitas valstybes nares. 22 straipsnis. Oro uosto tranzitinės vizos Šiuo straipsniu nustatomas suderintas požiūris į oro uosto tranzitines vizas. Šiame straipsnyje perimamos BKI nuostatos. Siekiant didesnio skaidrumo, valstybių narių taikomos atskiros šio reikalavimo išimtys (daugiausia taikomos diplomatinius pasus turintiems asmenims) numatytos kaip bendrosios išimtys, taikomos į bendrą sąrašą įtrauktiems trečiųjų šalių piliečiams. Šio straipsnio 2 dalies a–d punktuose nurodomos kategorijos piliečių, kurie atleidžiami nuo šio reikalavimo. Be BKI numatytų kategorijų, į sąrašą įtraukti ES piliečių šeimos nariai. 23 straipsnis. Atsisakymas išduoti vizą Galiojančiose BKI daroma nuoroda į nacionalinius teisės aktus dėl pranešimo apie atsisakymą išduoti vizą bei jo pagrindimo tik tais atvejais, jei tokiuose teisės aktuose yra nustatytas reikalavimas pranešti apie atsisakymą išduoti vizą ir jį pagrįsti. Turėtų būti naudojamas suderintas bendras tokio pranešimo tekstas. Siekiant stiprinti Bendrijos masto požiūrį ir užtikrinti vienodų sąlygų taikymą pareiškėjams, šiame straipsnyje šie aspektai nustatomi kaip privalomi. Šio straipsnio 1 dalyje nurodomi keli tikslūs atsisakymo išduoti vizą kriterijai, atitinkantys Šengeno sienų kodeksą. Galiojančiose BKI tokio konkretaus sąrašo nėra. Šio straipsnio 2 dalyje nustatoma, kad apie atsisakymą išduoti vizą turi būti pranešama raštu IX priede nustatyta forma. Suderintos formos naudojamos ir tais atvejais, kai išduoti vizą atsisakoma pasienyje (plg. 32 ir 33 straipsnius). Šio straipsnio dalyje 3 aiškiai nustatoma, kad atsisakymo išduoti vizą apskundimas toliau priklauso valstybių narių kompetencijai. Šio straipsnio 4 dalyje nurodomi atvejai, kai, išduodant vizas, viena valstybė narė atstovauja kitai ir kai atstovaujamoji valstybė narė priima galutinį sprendimą dėl atsisakymo išduoti pareiškėjui vizą. Atstovaujančiosios valstybės narės diplomatinė atstovybė praneša pareiškėjui apie atsisakymą išduoti vizą, dėl kurio sprendimą priėmė atstovaujamoji valstybė narė. Šio straipsnio 5 dalis yra numatyta kaip oficiali garantija, kad kiekvienas prašymas būtų įvertintas atskirai ir kad būtų tinkamai atsižvelgta į pareiškėjo padėtį pateikiant prašymą. 24 straipsnis. Išduotos vizos suteikiamos teisės Svarbu, kad būtų suvokiamas pagrindinis ir esminis principas – vizos turėjimas tik suteikia teisę turėtojui atvykti prie išorės sienos. Nuspręsta, kad derėtų tai įtvirtinti šiame straipsnyje ir taip pat priminti, kad vizą turinčiam asmeniui atvykus prie sienos, sienų kontrolės institucijos patikrina, ar tenkinamos atvykimo sąlygos. 25 straipsnis. Vizos įklijos pildymas Šis straipsnis buvo perimtas iš BKI. X priede yra numatytos papildomos nuostatos. Nors Vizų kodeksas netaikomas nacionalinėms ilgalaikėms vizoms, X priedo 7 punkte nurodomas kodas, įrašytinas tokių vizų įklijose. Vadovaujantis Šengeno konvencijos 18 straipsniu, nacionalinės ilgalaikės vizos („D“ vizos) suteikia turėtojui galimybę, įvykdžius minėtame straipsnyje nurodytas papildomas sąlygas, vykti tranzitu per kitų valstybių narių teritorijas, norint atvykti į „D“ vizą išdavusios valstybės narės teritoriją. Todėl Komisija yra tos nuomonės, kad nuoroda į kodą yra tinkama. 26 straipsnis. Užpildytų vizų įklijų pripažinimas negaliojančiomis Šis straipsnis buvo perimtas iš BKI ir papildytas nuostatomis, siekiant užtikrinti, kad toks įklijų pripažinimas negaliojančiomis būtų registruojamas VIS. 27 straipsnis. Vizų įklijų klijavimas į kelionės dokumentus Šis straipsnis buvo perimtas iš BKI. Straipsnio 1–3 dalyse numatytas dažniausias atvejis, kai vizą išduodančioji valstybė narė pripažįsta pareiškėjo kelionės dokumentą. Šio straipsnio 1 dalies antroji pastraipa buvo perimta iš 10 priedo (visos kitos jo nuostatos panaikinamos), nes praktikoje buvo dažnai pastebima, kad konsulinių įstaigų personalas įkliją įklijuoja taip, kad jos negalima nuskaityti elektroniniu būdu. Šio straipsnio 4 dalyje nurodomas atvejis, kai vizą išduodančioji valstybė narė nepripažįsta pareiškėjo kelionės dokumento. Tokiais atvejais vizai įklijuoti turėtų būti naudojamas atskiras lapas. IV skyrius. Išduotos vizos galiojimo laiko keitimas 28 straipsnis. Pratęsimas SCH/Com-ex (93) 21 sprendimas dėl vizos galiojimo pratęsimo nėra įtrauktas į BKI. Į reglamentą jis yra perimamas šiuo straipsniu ir yra numatomos išsamesnės nuostatos. Straipsnio pavadinime nurodyta, kad vizos pratęsiamos valstybių narių teritorijoje. Jei vizos turėtojo padėtis pasikeitė iki tol, kol jis pasinaudojo išduota viza, už pirmosios vizos panaikinimą ir prireikus naujos vizos išdavimą bus atsakinga vizą išdavusi diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga. Šio straipsnio 1 dalyje nustatomos priežastys, dėl kurių galima pratęsti išduotos trumpalaikės arba tranzitinės vizos galiojimo laiką ir (arba) buvimo trukmę, nekeičiant vizos rūšies arba esant ilgesnei negu 90 dienų buvimo trukmei (šio straipsnio 2 dalis). Jei pratęsiama tranzitinė viza, galiojančiais teisės aktais nėra reglamentuojama ilgiausia tranzito trukmė. Nors numatyta ilgiausia tranzito trukmė iki 10 dienų gali atrodyti pernelyg ilga, nes ilgiausia tranzito trukmė buvo padvigubinta, taip buvo nustatyti bendri standartai. Administracinė institucija gali nuspręsti pakeisti išduotos vizos teritorinį galiojimą, jį apribodama valstybių narių teritorija, jei pateiktas prašymas pratęsti vizą (šio straipsnio 3 dalis), arba tik kelių valstybių narių teritorija. Šio straipsnio 4 dalis yra iš dalies perimta iš Com-ex sprendimo. Joje nustatoma, kad informacija apie atitinkamas kompetentingas institucijas (šiuo metu išvardytas Com-ex sprendime ir neatnaujintas nuo 2000 m.) turi būti pranešama Komisijai. Komisija, gavusi šią informaciją, skelbia institucijų sąrašą (plg. su 47 straipsniu). Siekiant nustatyti suderintą požiūrį, šio straipsnio 5 dalyje nustatomas 30 eurų privalomas mokestis už vizos pratęsimą. Kadangi, pratęsiant vizą, nenumatoma imti biometrinių tapatybės nustatymo priemonių, šis mokestis neturi atitikti už vizos išdavimą imamo mokesčio. Šiuo metu valstybės narės gali pratęsti vizą išduodamos naują vizos įkliją arba ant pirmosios vizos uždėdamos spaudą. Šio straipsnio 6 dalyje nustatoma, kad vizos pratęsiamos tik dedant XI priede nustatytą vienodą spaudą. Nustatant vieną būdą, užtikrinamas aiškumas dėl pratęsimo tikrumo ir vietos valdžios institucijos (dažnai policijos institucijos), kompetentingos pratęsti vizą, neturi nuolat turėti aukšto saugumo lygio vizų įklijų atsargų. Kaip nurodyta šio straipsnio 7 dalyje, informacija apie vizos pratęsimą įvedama į VIS. 29 straipsnis. Panaikinimas Reglamento 28, 29 ir 30 straipsnių nuostatos šiuo metu yra „paslėptos“ BKI 14 priede, kuriame iš esmės pakartojamas SCH/Com-ex 24 sprendimo (93) turinys. Siekiant daugiau aiškumo, šiems trims klausimams buvo skirti atskiri straipsniai, kad būtų išskirti skirtingi veiksmų tikslai. Vizos panaikinimu siekiama neleisti vizos turėtojui atvykti į valstybių narių teritoriją. 29 straipsnio 1 dalyje nustatoma, kurios valdžios institucijos tam tikru metu gali panaikinti vizą. Šios dalies a punkte numatytas atvejis, kai vizos turėtojas dar nepasinaudojo išduota viza. Panaikinti vizą gali ją išdavusi diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga. Jei vizos turėtojas neatitinka atvykimo sąlygų, vizą gali panaikinti sienų kontrolės institucijos (šios dalies b punktas), arba galiausiai, jeigu turėtojas nebeatitinka buvimo sąlygų, nors viza dar tebegalioja, vizą valstybių narių teritorijoje gali panaikinti teisėsaugos institucijos. Jei vizą panaikina ne tos valstybės narės, kurios diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga išdavė vizą, kompetentingos institucijos, išdavusioji valstybė narė informuojama apie vizos panaikinimą. 30 straipsnis. Vizos atšaukimas Atšaukimas – tai likusio buvimo laikotarpio panaikinimas, vizos turėtojui atvykus į valstybių narių teritoriją. Šio straipsnio 1 dalyje nustatomi du atvejai, kuriais išduota viza gali būti atšaukta: a) kai vizą atšaukti prašo jos turėtojas, arba b) jei kompetentingos institucijos padaro išvadą, kad po to, kai turėtojas atvyko į valstybių narių teritoriją, jis nebeatitinka atvykimo sąlygų. Jei vizą atšaukia ne tos valstybės narės, kurios diplomatinė atstovybė arba konsulinė įstaiga išdavė vizą, kompetentingos institucijos, išdavusioji valstybė narė informuojama apie vizos atšaukimą. 31 straipsnis. Viza leidžiamo buvimo trukmės trumpinimas Jei sienų kontrolės institucijos prieina prie išvados, kad vizos turėtojas neturi pakankamai pragyvenimo lėšų numatomo buvimo laikotarpiui, jos, siekdamos, kad buvimo trukmė atitiktų vizos turėtojo iš tikrųjų turimas pragyvenimo lėšas, gali sutrumpinti viza leidžiamo buvimo trukmę. V skyrius. Prie išorės sienų išduodamos vizos 32 straipsnis. Prie išorės sienų išduodamos vizos 32 ir 33 straipsniais perimamas Tarybos reglamento (EB) Nr. 415/2003 turinys, išskiriant jį į du straipsnius, kad bendrosios nuostatos dėl vizų išdavimo pasienyje būtų atskirtos nuo tam tikrų su tranzitu vykstančiais jūrininkais susijusių klausimų. 32 straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad bendrosios nuostatos dėl pranešimo apie atsisakymus išduoti vizą ir jų pagrindimą bei informavimo apie galimybes apskųsti atsisakymą išduoti vizą taikomos tada, kai prašymai išduoti vizą pateikiami (kai ją atsisakoma išduoti) pasienyje. 33 straipsnis. Vizų jūrininkams išdavimas prie išorės sienų Šiame straipsnyje numatytos specialiosios nuostatos, reglamentuojančios vizų išdavimą pasienyje tranzitu vykstantiems jūrininkams. Du Tarybos reglamento (EB) Nr. 415/2003 priedai („Veiklos instrukcijos“ ir „Forma, skirta tranzitu vykstantiems jūrininkams“) pateikiami reglamento XII priedo 1 ir 2 dalyse. III ANTRAŠTINĖ DALIS. Administracinis valdymas ir organizavimas 34 straipsnis. Vizų skyrių organizavimas Šis straipsnis iš esmės perimtas iš BKI VII dalies. Neatsižvelgiant į galimus prašymus išduoti vizą pateikiančių asmenų priėmimo pakeitimus, kaip numatyta 37 straipsnyje, valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos ir toliau yra atsakingos už prašymų išduoti vizą tvarkymą ir galutinį sprendimą dėl šių prašymų. Šio straipsnio 3 dalies antrojoje pastraipoje nustatytas individualių bylų (popierinių dokumentų) saugojimo laikotarpis atitinka VIS reglamente nustatytą saugojimo laikotarpį. 35 straipsnis. Prašymų išduoti vizą tvarkymui ir diplomatinių atstovybių bei konsulinių įstaigų stebėsenai skirti ištekliai Šis straipsnis atitinka Šengeno sienų kodekso straipsnį tuo pačiu klausimu. 36 straipsnis. Prašymus išduoti vizą tvarkančio personalo elgesys Šis straipsnis numatytas siekiant užtikrinti, kad valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų personalas, bendraudamas su prašymus išduoti vizą pateikiančiais asmenimis ir nagrinėdamas prašymus, laikytųsi Europos pagrindinių teisių chartijos. 37, 38 ir 39 straipsniai. Bendradarbiavimo, priimant prašymus išduoti vizą, formos Šių straipsnių paskirtis – numatyti teisinę sistemą, pagal kurią valstybės narės galėtų rinktis iš kelių organizacinių galimybių rinkti prašymus išduoti vizą pateikiančių asmenų biometrinius duomenis. 38 straipsnyje nustatytos konkrečios taisyklės, kurių turi būti laikomasi valstybėms narėms nusprendus bendradarbiauti su išorės paslaugų teikėjais. 39 straipsnis susijęs su tam tikrais organizaciniais aspektais, visų pirma siekiant užtikrinti pasirinktų bendradarbiavimo formų skaidrumą. Šio straipsnio 2 dalis leidžia valstybei narei nuspręsti, kad, nepaisant pasirinktos bendradarbiavimo formos, vizos prašantys asmenys gali tiesiogiai patekti į jos konsulines įstaigas. Šie straipsniai turi būti iš dalies keičiami, siekiant atsižvelgti į derybų dėl pasiūlymo, iš dalies keičiančio BKI, atsižvelgiant į biometrinių duomenų ėmimo įdiegimą, įskaitant bendrų prašymų išduoti vizą centrų steigimą, rezultatus. 40 straipsnis. Komercinių tarpininkų pateikiami prašymai išduoti vizą Šiuo straipsniu perimamas VIII dalies 5 punkto, kurio pradinė formuluotė yra nelabai aiški ir pasenusi, turinys. Šio straipsnio 1 dalyje nustatomos užduotys, kurias gali vykdyti tokie komerciniai tarpininkai, o ne bandoma apibrėžti, kaip yra BKI atveju, įvairias tarpininkų rūšis, nes tai būtų labai netikslu. Pažymėtina, kad tarpininkai negali rinkti pareiškėjų biometrinių duomenų, todėl pirmą kartą vizų prašančių asmenų prašymai negali būti pateikiami per komercinius tarpininkus. Šio straipsnio 2 dalyje išvardyti įvairūs prieš suteikiant akreditaciją patikrintini aspektai. Šio straipsnio 3 dalyje numatomos nuostatos dėl nuolatinės šių tarpininkų stebėsenos, 4 dalyje nustatomi neigiami stebėsenos rezultatai, apie kuriuos turi būti pranešama kitų valstybių narių diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms vykdant konsulinį bendradarbiavimą vietos lygiu. Apskritai akredituotųjų komercinių tarpininkų sąrašai pateikiami kitoms diplomatinėms atstovybėms ir konsulinėms įstaigoms bei visuomenei (šio straipsnio 5 dalis). 41 straipsnis. Visuomenės informavimas Itin svarbu, kad pareiškėjai būtų tinkamai informuojami visų pirma apie prašymų išduoti vizą pateikimo kriterijus ir procedūras. Atsižvelgiant į neseniai padarytus pakeitimus, kuriais numatomas tarnybų, teikiančių informaciją telefonu, steigimas ir susitikimų organizavimo sistemos ir funkcijų vykdymo perdavimas trečiosioms šalims, turi būti siekiama užtikrinti, kad pareiškėjai būtų tinkamai informuojami apie tai, kur ir kaip pateikti prašymus. Šio straipsnio 2 dalyje primenamas būtinumas valstybėms narėms, sudarančioms susitarimus dėl atstovavimo, informuoti visuomenę ne vėliau kaip prieš 3 mėnesius iki tokio bendradarbiavimo pradžios ir nurodyti prašymų kategorijas, kurioms toks atstovavimas taikomas. Trijų mėnesių terminas atitinka ilgiausią prašymų pateikimo prieš planuojamą apsilankymą terminą (kaip nustatyta 10 straipsnio 1 dalyje). Atsižvelgiant į problemas, su kuriomis susiduriama praktikoje, šio straipsnio 3 dalyje numatyta, kad visuomenė turi būti informuojama, kad spaudas, rodantis, jog buvo pateiktas prašymas, neturi teisinių pasekmių. Šio straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad turi būti pateikiama aiški informacija apie vizų išdavimo terminus ir apie išankstinių konsultacijų reikalavimą, taikomą tam tikrų trečiųjų šalių piliečiams arba konkrečioms šių piliečių kategorijoms. Šio straipsnio 5 dalyje numatomas reikalavimas informuoti visuomenę apie jos teises atsisakymo išduoti vizą atveju. Šio straipsnio 6 dalyje pabrėžiama būtinybė informuoti visuomenę, kad vien tik vizos turėjimas automatiškai nesuteikia teisės atvykti ir kad tikrinant atitiktį atvykimo sąlygoms pasienyje gali būti prašoma pateikti patvirtinamuosius dokumentus. Antrosios nuostatos galiojančiame acquis nėra. IV ANTRAŠTINĖ DALIS. Konsulinis bendradarbiavimas vietos lygiu 42 straipsnis. Valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu taikymas BKI yra dalis, skirta konsuliniam bendradarbiavimui vietos lygiu, kurioje bendrais bruožais nustatoma konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu sistema ir tam tikri prie vietos aplinkybių pritaikytini klausimai. Kadangi, išduodant vizas, praktinis konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu įgyvendinimas iki šiol buvo gana nepatenkinamas, kaip nurodyta tikslinių misijų (TM) ataskaitose, reglamente, grindžiamame TM ataskaitų išvadomis, kurioms pritarė atitinkamos Tarybos institucijos, aiškiai nustatoma, kas ir kaip dažnai turi vykdyti tam tikras užduotis. Be to, konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu organizavimas yra pritaikytas prie Bendrijos institucinės sistemos. Jei valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos priimtų sprendimus, kuriais būtų nustatomos vizų prašančių asmenų teisinę galią turinčios teisės ir pareigos, tai būtų nesuderinama su šia sistema. Todėl vykdant konsulinį bendradarbiavimą vietos lygiu reikėtų įvertinti poreikį pritaikyti tam tikras nuostatas prie vietos aplinkybių. Teigiamo įvertinimo atveju laikantis komitologijos procedūros turi būti nuspręsta dėl bendrų „vietinių“ taisyklių, žinoma, atsižvelgiant į konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu veiksmingumą. Šio straipsnio 1 dalyje numatytos nuostatos, kuriomis siekiama įvertinti poreikį suderinti valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų, esančių vienoje jurisdikcijoje, praktiką, susijusią su pareiškėjų informavimu prieš jiems pateikiant prašymus ir vienodų sąlygų taikymu pareiškėjams pateikus prašymus (a–c punktai). Toks vienodų sąlygų taikymas taip pat padės užkirsti kelią vizų geriausiomis sąlygomis paieškoms. Šios dalies c punkte nurodomi trečiųjų šalių išduoti kelionės dokumentai, nes svarbu, kad vietos ir centriniu lygiu būtų turimi atnaujinti trečiųjų šalių išduodamų tikrųjų kelionės dokumentų sąrašai. Paskutiniame punkto sakinyje turima omenyje tai, kad šiuo metu kai kurios valstybės narės reikalauja, kad kartu su tam tikrų rūšių oficialiais kelionės dokumentais būtų pateikiamos žodinės pastabos. Kitos valstybės tokio reikalavimo nekelia. Taip pat vietos lygiu reikia įvertinti poreikį taikyti suderintą požiūrį į išorės paslaugų teikėjų arba komercinių tarpininkų įtraukimą siekiant išvengti vizų geriausiomis sąlygomis paieškų (straipsnio d punktas). Šio straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad siekiant užtikrinti visišką skaidrumą ir vienodų sąlygų taikymą, reikėtų parengti bendrą konsulinio bendradarbiavimo vietos lygiu informacinį biuletenį. Šio straipsnio 3 dalyje pateikiamas informacijos, kuria turi būti keičiamasi kas mėnesį (statistiniai duomenys (a punktas)) arba reguliariai (konkreti informacija, susijusi su atskiromis jurisdikcijomis (b punktas)), sąrašas. Kas mėnesį keisdamosi statistiniais duomenimis ir juos nagrinėdamos, vietos diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos turi nuolat atnaujinamą bendrą informaciją apie savo jurisdikcijos tendencijas ir staigius pokyčius, todėl iš karto galima rasti sprendimus dėl tokių pokyčių neigiamų padarinių. Kaupiant bendrą informaciją apie priimančiąją šalį (vietovę) (socialinę ir ekonominę struktūrą, vietinius informacijos šaltinius, naudojimąsi melagingais ir padirbtais dokumentais, nelegalios imigracijos kelius ir t. t.), šios svarbios „kolektyvinės“ žinios nebus prarastos net reguliariai keičiantis konsulinių įstaigų personalui ir padės naujam iš valstybės narės atvykusiam personalui greičiau pradėti dirbti ir susipažinti su vietos aplinkybėmis. Šio straipsnio 4 dalyje numatomos nuostatos kaip užtikrinti veiksmingesnį konsulinį bendradarbiavimą atsižvelgiant į bendrąją vizų politiką ir EB institucinę sistemą. Kadangi konsulinis bendradarbiavimas apskritai apima labai įvairius klausimus, svarbu rengti specialius posėdžius, skirtus su vizų išdavimu susijusiems techniniams klausimams. Šiuose posėdžiuose turėtų dalyvauti valstybių narių, taikančių visą Bendrijos acquis ir dalyvaujančių tvarkant prašymus išduoti vizą, atstovai. Šio straipsnio 5 dalyje nustatomas privalomas reikalavimas rengti ataskaitas kiekvienam posėdžiui, taip pat kiekvienai diplomatinei atstovybei ir konsulinei įstaigai nustatomas privalomas reikalavimas siųsti šias ataskaitas savo centrinės valdžios institucijoms. Taip sukuriamas šio straipsnio 7 dalyje numatytas ryšys tarp veiklos lygmens ir centrinės valdžios institucijų ir galiausiai teisėkūros lygmens [atitinkamų Tarybos institucijų]. Šio straipsnio 6 dalyje numatoma galimybė kviesti ad hoc valstybių narių, netaikančių viso Bendrijos acquis, arba trečiųjų šalių atstovus dalyvauti diskusijose tam tikrais klausimais, susijusiais su vizų išdavimu tam tikroje jurisdikcijoje. V ANTRAŠTINĖ DALIS. Baigiamosios nuostatos 43 straipsnis. Išimtinės priemonės 2004 m. olimpines ir parolimpines žaidynes pirmą kartą rengė valstybė narė, taikanti Šengeno acquis. Kad ši valstybė narė, pirma, laikytųsi Šengeno acquis reikalavimų, kartu vykdydama Olimpinėje chartijoje numatytus įsipareigojimus, ir, antra, nepakenktų būsimiems kitos valstybės narės, taikančios Šengeno acquis, pasiūlymams organizuoti šiuos renginius, buvo susitarta, kad tinkamiausias sprendimas yra parengti specialias priemones, skirtas supaprastinti vizų išdavimą ir išorės sienų kirtimą. Reglamentą 2004 m. sėkmingai įgyvendino Graikija. 2005 m. buvo padaryti atitinkami reglamento pakeitimai, siekiant suteikti galimybę Italijai laikytis tos pačios vizų išdavimo olimpiečiams tvarkos. Siekiant ateityje supaprastinti valstybės narės, taikančios visą Šengeno acquis, padėtį organizuojant olimpines žaidynes, prie Vizų kodekso pridedamos tam tikros specialios procedūros ir sąlygos, kurias būtų galima skubiai taikyti ir išvengti ilgų teisinių procedūrų. 44 straipsnis. Priedų pakeitimai Šiame straipsnyje numatoma, kad, vykdant 46 straipsnio 2 dalyje nurodytą komiteto procedūrą, turi būti iš dalies pakeisti reglamento III, IV, V, VI, VIII, IX, X ir XI priedai. Komiteto procedūra siūloma todėl, kad prieduose yra numatytos priemonės dėl Bendrųjų prašymų išduoti vizą priėmimo ir tvarkymo taisyklių, nustatytų šio reglamento II antraštinėje dalyje, įgyvendinimo. 45 straipsnis. Praktinio Vizų kodekso taikymo instrukcijos Šiame straipsnyje nustatyta, kad „Vizų komitetas“ rengia pridedamas Praktinio Vizų kodekso taikymo veiklos instrukcijas. Tokios praktinės instrukcijos yra būtinos, siekiant užtikrinti suderintą teisės aktų taikymą veiklos lygiu, kad valstybės narės nerengtų analogiškų nacionalinių instrukcijų. Instrukcijos turi būti baigtos rengti iki reglamento dėl Bendrijos vizų kodekso įsigaliojimo. 46 straipsnis. Komitetas Tai standartinis straipsnis dėl komiteto procedūrų, kurių, vadovaujantis Sprendimu 1999/468/EB, turi būti laikomasi priimant reglamento įgyvendinimo priemones. Numatoma norminė procedūra, nes kalbama apie bendrosios taikymo srities, kaip apibrėžta minėto sprendimo 2 straipsnyje, priemones; taikomi sprendimo 5 ir 7 straipsniai. Laikotarpis, per kurį pagal Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalį Taryba kvalifikuota balsų dauguma priima sprendimą dėl Komisijos pasiūlymo dėl priimtinų priemonių, kai jos neatitinka Komiteto nuomonės, yra du mėnesiai. 47 straipsnis. Pranešimas Valstybės narės perduoda sąraše nurodytą informaciją Komisijai. Komisija yra atsakinga už informacijos paskelbimą. Valstybės narės taip pat perduoda Komisijai numatomus I ir II priedų pakeitimus (išankstinės konsultacijos). Kadangi šie pakeitimai daro tiesioginę įtaką pareiškėjų teisėms ir pareigoms, atsižvelgiant į institucinę EB sistemą vien paprastos pranešimo procedūros nepakanka. Todėl dėl šių priedų pakeitimų sprendimas turi būti priimamas laikantis komitologijos procedūros. 48 straipsnis. Panaikinami teisės aktai Šiame straipsnyje nurodomos reglamentu panaikinamos teisinės priemonės. Atsižvelgiant į tai, kad VIS reglamentas buvo grindžiamas galiojančiu acquis, šis reglamentas, kaip numatyta Vizų kodekse, turi būti suderintas su iš dalies pakeistu acquis. Toks pasiūlymas turės būti pagrįstas tinkamu teisiniu pagrindu (EB sutarties 66 straipsnis). Be to, kadangi VIS reglamentas dar nepriimtas, šiuo metu neįmanoma pateikti tikslių pakeitimų, kurie bus reikalingi. 49 straipsnis. Įsigaliojimas Tai standartinė nuostata dėl įsigaliojimo ir tiesioginio taikymo. Reglamentas pradedamas taikyti praėjus šešiems mėnesiams po jo įsigaliojimo [atsižvelgiant į atliktino darbo mastą] ir būtinumą baigti rengti Praktinio Vizų kodekso taikymo instrukcijas. Tačiau valstybės narės turi pradėti informuoti Komisiją įvairiais 47 straipsnyje nurodytais klausimais iš karto po reglamento įsigaliojimo. Komitetas taip pat turėtų parengti įgyvendinimo priemones ir todėl nuo įsigaliojimo dienos taip pat turėtų būti taikomas 44 straipsnis. Priedai Priedai išvardyti jų pateikimo reglamente tvarka. Atitinkamą nuorodą BKI į kiekvieną ištrintą nuostatą galima rasti šioje lentelėje. Neperimamos Bendrųjų konsulinių instrukcijų nuostatos Neperimamos Bendrųjų konsulinių instrukcijų nuostatos | Priežastis (-ys) | I dalies 2.1.4 punktasGrupinės vizos | Saugumo sumetimais ir atsižvelgiant į tai, kad visi vizos prašantys asmenys turi pateikti atskirus prašymus išduoti vizą, o visi pirmą kartą prašymą išduoti vizą pateikiantys asmenys turi pateikti biometrines tapatybės nustatymo priemones, grupinės vizos daugiau nepriimtinos. | I dalies 2.2 punktas Ilgalaikės vizos | Bendrijos vizų kodeksas nereglamentuoja vizų ilgesniam nei trijų mėnesių buvimui išdavimo (1 straipsnio 1 dalis) ir ilgalaikės vizos, kartu galiojančios kaip vienodos trumpalaikės vizos, buvo panaikintos. | IV dalisTeisinis pagrindas | Šioje dalyje tik atkartojamos Šengeno konvencijos nuostatos (5 straipsnis, 11 straipsnio 2 dalis, 14 straipsnio 1 dalis, 15 ir 16 straipsniai), todėl ji nereikalinga. | V dalies 2.3 punktas Procedūra, kurios turi būti laikomasi išankstinio konsultavimosi su kitų Susitariančiųjų Šalių centrinės valdžios institucijomis atveju | Šioje dalyje iš esmės pateiktos daugiau praktinio, o ne teisinio pobūdžio gairės. | PRIEDAI | 1 priedas Bendras trečiųjų šalių, kurių piliečiams valstybės narės, kurioms taikomas Reglamentas (EB) Nr. 539/2001 [9]*, su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2414/2001 [10]** ir Reglamentu (EB) Nr. 453/2003 [11]***, taiko vizų reikalavimą, sąrašasBendras trečiųjų šalių, kurių piliečiams valstybės narės, kurioms taikomas Reglamentas (EB) Nr. 539/2001*, su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2414/2001**, ir Reglamentu (EB) Nr. 453/2003***, netaiko vizų reikalavimo, sąrašas | Šiame priede tik atkartojami minėtame reglamente esantys sąrašai. | 2 priedasDiplomatinius, pareiginius ir tarnybinius pasus bei leidimus (laissez-passer), kuriuos atitinkamos tarptautinės tarpvyriausybinės organizacijos išdavė savo pareigūnams, turinčių asmenų judėjimą reglamentuojantys reglamentai. A ir B sąrašai | Kadangi diplomatinius, tarnybinius ir (arba) pareiginius pasus ir specialiuosius pasus turintiems asmenims taikomas vizų reikalavimų išimtis reglamentuoja Reglamentas (EB) Nr. 539/2001 (ir jį keičiantys reglamentai), šis priedas neturėtų būti įtrauktas į Vizų kodeksą. | 3 priedo II dalis | Visiškas trečiųjų šalių, kurių piliečiai privalo turėti oro uosto tranzitinę vizą, sąrašo suderinimas. Valstybės narės nebegali taikyti šio reikalavimo trečiųjų šalių piliečiams. | 4 priedasDokumentų, kuriuos turintiems asmenims galima atvykti be vizos, sąrašas | Šengeno sienų kodekso 5 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad galiojantį leidimą gyventi turintys trečiųjų šalių piliečiai gali atvykti į valstybių narių teritoriją ir pagal Šengeno sienų kodekso 34 straipsnio 1 dalies a punktą tokių leidimų gyventi sąrašas turi būti perduotas Komisijai. Todėl šio sąrašo antrą kartą pateikti Vizų kodekse nereikėtų. | 6 priedas Garbės konsulų, įgaliotų išimtiniais atvejais ir laikinai išduoti vienodas vizas, sąrašas | Kadangi šio reglamento 3 straipsnyje nustatyta, kad tik valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos ir, išimtiniais atvejais, sienų kontrolės institucijos, turi teisę tvarkyti prašymus išduoti vizą, šis priedas nebuvo perimtas. | 7 priedasKiekvienais metais nacionalinės valdžios institucijų nustatomos orientacinės sumos, kurias reikia turėti kertant sienas | Kaip nurodyta antraštinėje dalyje, nuostatos dėl orientacinių sumų yra susijusios su sienų kirtimu, ir todėl reglamentuojamos Šengeno sienų kodekso (5 straipsnio 3 dalis). | 8 priedasVienodo formato vizos įklijos ir informacija apie jų technines specifikacijas bei apsaugines savybes | Šiame priede tik atkartojamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1683/95 ir Reglamento (EB) Nr. 334/2002 nuostatos, todėl jis netinka Vizų kodekse. | 9 priedasInformacija, kurią, jei būtina, Susitariančiosios Šalys turi įrašyti „Pastabų“ skiltyje | Šios nacionalinės pastabos turėtų būti perduotos Komisijai pagal 46 straipsnio 1 dalies d punktą, kuri būtų atsakinga už jų paskelbimą. | 10 priedasInformacijos įterpimo į optiniu prietaisu nuskaitomą dalį instrukcija | Šiame priede pateiktos apibrėžtys (1) yra nereikalingos, o automatiniais prietaisais skaitomos dalies aprašymas yra pasenęs, kadangi jis buvo pateiktas kaip informacija „kompiuterinės įrangos“ neturinčioms konsulinėms įstaigoms. | 11 priedasNustatymo, ar kelionės dokumentas gali atstoti vizą, kriterijai | Šio priedo turiniui netaikomas Vizų kodekso teisinis pagrindas, todėl jis nebuvo perimtas. Klausimai susiję su SCH/Com-ex (98) 57 sprendimu, kuris turėtų būti įtrauktas į Bendrijos teisės aktų sistemą. | 12 priedasMokesčiai eurais, atitinkantys prašymų išduoti vizą tvarkymo administracines išlaidas | Kadangi vienodas mokestis už prašymų išduoti bet kokios rūšies vizą nagrinėjimą buvo nustatytas 2003 m., nereikia pakartotinai pateikti lentelės. Be to, Vizų kodeksas nereglamentuoja „D“ tipo vizų; buvo panaikintos „D+C“ tipo vizos, o vizų, dėl kurių kreipiamasi prie išorės sienų, atžvilgiu neturėtų būti taikomos jokios bendrosios išimtys.Priede nustatytos trys „taisyklės“ buvo įtrauktos į reglamento tekstą (16 straipsnis). | 13 priedas Vizos įklijų pildymas | Šiame priede pakartotinai pateikiami užpildytų vizos įklijų pavyzdžiai. Tokios praktinės instrukcijos neturėtų būti teisinės priemonės dalimi. Todėl atnaujinta šio priedo redakcija turėtų būti pridėta prie Vizų kodekso praktinio taikymo instrukcijų (43 straipsnis).Šio priedo 1 puslapyje pateikta nuostata dėl ilgiausio kreipimosi dėl vizos termino buvo įtraukta į 10 straipsnio 1 dalį. | 14 priedasĮsipareigojimai, susiję su informacija, kurią turi perduoti Susitariančiosios Šalys, kai išduodamos riboto teritorinio galiojimo vizos, kai vienodų vizų galiojimo laikotarpis panaikinamas, atšaukiamas ar sutrumpinamas ir kai išduodami nacionaliniai leidimai gyventi | Šiame priede yra daug nesusijusių klausimų. Visos nuostatos dėl:- RTG vizų įtrauktos į 21 straipsnį,- vizos panaikinimo įtrauktos į 29 straipsnį,- vizos atšaukimo įtrauktos į 30 straipsnį,- vizos suteikiamo buvimo laiko sutrumpinimo įtrauktos į 31 straipsnį.Šio 14 priedo 3 dalies dėl leidimų gyventi įtraukti į Vizų kodeksą nereikia. | 17 priedasSupaprastinto tranzito dokumentas (STD) ir Supaprastinto tranzito geležinkeliu dokumentas (STGD) | Šiame priede tik atkartojamos Tarybos reglamentų (EB) Nr. 693/2003 ir (EB) Nr. 694/2003 nuostatos, todėl įtraukti į Vizų kodeksą jo nereikia. | 18 priedasAtstovybių, išduodančių vienodas vizas, lentelė | Apie tokius atstovavimo atvejus turi būti pranešama Komisijai pagal 46 straipsnio 1 dalies a punktą, kuri atsakinga už paskelbimą. | 2006/0142 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS nustatantis Bendrijos vizų kodeksą EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 62 straipsnio 2 dalies a ir b punkto ii papunktį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [12], laikydamiesi Sutarties 251 straipsnio nustatytos tvarkos [13], kadangi: (1) pagal Sutarties 61 straipsnį sukurti erdvę, kurioje asmenys gali laisvai judėti, turėtų padėti išorės sienų kontrolei, prieglobsčio suteikimui ir imigracijai skirtos priemonės; (2) pagal Sutarties 62 straipsnio 2 dalį valstybių narių išorės sienų kirtimui skirtomis priemonėmis privalo būti nustatomos vizų taisyklės ne ilgesniam kaip trijų mėnesių numatomam buvimui, pavyzdžiui, valstybių narių išduodamų vizų išdavimo tvarka ir sąlygos; (3) kalbant apie vizų politiką, viena iš pagrindinių „bendrosios vizų politikos, kaip dalies daugiasluoksnės sistemos, skirtos supaprastinti teisėtą keliavimą ir sustabdyti neteisėtą imigraciją toliau vienodinant nacionalinius teisės aktus ir aptarnavimo praktiką vietos konsulinėse misijose, tolesnio tobulinimo“ sudedamųjų dalių, kaip apibrėžta „Hagos programoje: laisvės, saugumo ir teisingumo stiprinimas Europos Sąjungoje“ [14], yra „bendros teisės aktų visumos“ kūrimas, visų pirma suvienodinant ir tobulinant acquis (atitinkamas 1985 m. birželio 14 d. Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo [15] ir Bendrųjų konsulinių instrukcijų [16] nuostatas); (4) valstybės narės, siekdamos išduoti vizas, turėtų turėti atstovybes visose trečiosiose šalyse, kurių piliečiams taikomi vizų reikalavimai. Jos gali nuspręsti, kad konkrečių trečiųjų šalių piliečių prašymai išduoti vizą arba prašymai išduoti tam tikros rūšies vizą turi būti pateikiami tiesiogiai valstybės, kuri yra pareiškėjo pagrindinė paskirties vieta, nuolatinėje konsulinėje įstaigoje arba diplomatinėje atstovybėje; (5) konsulinis bendradarbiavimas vietos lygiu turi lemiamos svarbos suderintam bendrosios vizų politikos taikymui ir tinkamam migracijos rizikos vertinimui. Atsižvelgiant į vietos aplinkybių skirtumus, turėtų būti įvertintas tam tikrų teisės aktų nuostatų taikymas valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų veikloje atskirose vietose, nes skirtingas teisinių nuostatų taikymas gali ne tik sukelti „vizų geriausiomis sąlygomis paieškas“, bet ir lemti skirtingų sąlygų taikymą prašymus dėl vizų pateikiantiems asmenims; (6) būtina nustatyti tranzito per oro uostų tarptautines zonas taisykles, kad būtų užkirstas kelias nelegaliai imigracijai. Taigi į bendrą sąrašą įtrauktų trečiųjų šalių piliečiai turėtų turėti oro uosto tranzitines vizas, kartu atimant iš valstybių narių galimybę reikalauti šios rūšies vizų iš papildomų trečiųjų šalių piliečių; (7) kai valstybė narė rengia olimpines ir parolimpines žaidynes, turėtų būti taikoma tam tikra tvarka, supaprastinanti vizų išdavimą olimpiečiams; (8) Bendrijos ir trečiųjų šalių sudaryti dvišaliai susitarimai, kuriais siekiama supaprastinti prašymų išduoti trumpalaikes vizas tvarkymą, gali nukrypti nuo šio reglamento nuostatų; (9) pareiškėjų priėmimo susitarimai turėtų būti sudaryti su derama pagarba žmogiškajam orumui. Prašymai išduoti vizą turėtų būti tvarkomi profesionaliai, pagarbiai ir atitikti siekiamus tikslus; (10) valstybės narės turėtų užtikrinti, kad visuomenei teikiamų paslaugų kokybė būtų tinkama ir atitiktų gerąją administravimo praktiką. Tam tikslui jos turėtų skirti atitinkamą parengto personalo skaičių ir išteklius; (11) biometrinių tapatybės nustatymo priemonių įvedimas į Vizų informacinę sistemą (toliau – VIS) yra svarbus žingsnis naujų elementų, kurie padeda nustatyti patikimesnį ryšį tarp vizą turinčio asmens ir paso, naudojimo link, kad būtų išvengta tapatybės klastojimo. Todėl asmeninis vizos prašančio asmens atvykimas – bent jau pirmą kartą pateikiant prašymą išduoti vizą – turėtų būti vienas iš pagrindinių reikalavimų išduoti vizą registruojant biometrines tapatybės nustatymo priemones Vizų informacinėje sistemoje (VIS); pirmą kartą pareiškėjams neturėtų būti leidžiama pateikti prašymus per komercinius tarpininkus, pvz., kelionių agentūras; (12) reikėtų numatyti naujas konsulinių įstaigų organizavimo galimybes, pavyzdžiui, paslaugų teikimą bendroje vietoje, bendrus prašymų išduoti vizą centrus ir funkcijų vykdymo perdavimą trečiosioms šalims, prašymams išduoti vizą priimti ir biometriniams duomenims imti. Tam reikėtų sukurti tinkamą teisinį pagrindą, ypač atsižvelgiant į duomenų apsaugos klausimus. Tokias konsulinio bendradarbiavimo ir funkcijų vykdymo perdavimo formas reikėtų nustatyti griežtai laikantis bendrųjų vizų išdavimo principų, laikantis duomenų apsaugos reikalavimų, nustatytų 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo; (13) pirmą kartą registruojant biometrines tapatybės nustatymo priemones, pareiškėjas turėtų atvykti asmeniškai. Siekiant supaprastinti vėlesnių prašymų išduoti vizą nagrinėjimo tvarką, turėtų būti numatyta galimybė kopijuoti pirmajame prašyme išduoti vizą esančius biometrinius duomenis, jei nuo pirmojo prašymo pateikimo praėjo ne daugiau kaip 48 mėnesiai, atsižvelgiant į VIS nustatytą duomenų saugojimo laikotarpį. Pasibaigus šiam laikotarpiui, biometrines tapatybės nustatymo priemones reikėtų paimti iš naujo; (14) statistiniai duomenys yra svarbi migrantų judėjimo stebėsenos priemonė, kuri gali būti naudojama kaip veiksminga valdymo priemonė. Todėl tokie duomenys turėtų būti renkami reguliariai ir laikantis nustatytos tvarkos; (15) turėtų būti nustatyta tvarka, pagal kurią Komisija galėtų priimti tam tikras išsamias praktines taisykles, reglamentuojančias trumpalaikių vizų išdavimą. Tokiais atvejais šiam reglamentui įgyvendinti reikalingos priemonės turėtų būti priimtos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [17]; (16) siekiant užtikrinti, kad būtų suderintas reglamento taikymas veiklos lygiu, turėtų būti parengtos instrukcijos dėl praktikos ir tvarkos, kurių turėtų laikytis valstybių narių diplomatinės atstovybės ir konsulinės įstaigos, tvarkydamos prašymus išduoti vizą; (17) kadangi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl Vizų informacinės sistemos ir valstybių narių keitimosi duomenimis apie trumpalaikes vizas (toliau – VIS reglamentas) yra grindžiamas galiojančiais teisės aktais, jis turėtų būti iš dalies pakeistas atsižvelgiant į VIS svarbių teisės aktų pakeitimus; (18) kalbant apie siūlomų veiksmų tikslus, derėtų atkreipti dėmesį į tai, kad pagal EB sutarties 62 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies b punktą Bendrija turi teisę – ir netgi pareigą – patvirtinti priemones, susijusias su taisyklėmis dėl vizų, taikomų apsilankymams, ne ilgesniems nei trys mėnesiai; vadovaujantis proporcingumo principu, kaip nustatyta Sutarties 5 straipsnyje, šiame reglamente nenumatoma jokių veiksmų, kurie nėra būtini siekiant šių tikslų; (19) šiame reglamente gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, visų pirma pripažintų Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencija ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija; (20) nukrypstant nuo Sutarties 299 straipsnio, vienintelės Prancūzijos ir Nyderlandų teritorijos, kurioms taikomas šis reglamentas yra Europoje esančios teritorijos, nes užjūrio teritorijos nėra erdvės be vidaus sienų dalis; (21) atvykimą į valstybių narių teritoriją arba vizų išdavimą reglamentuojančios sąlygos neturi įtakos galiojančioms kelionės dokumentų galiojimo pripažinimą reglamentuojančioms taisyklėms; (22) kad valstybių narių valdžios institucijos galėtų pasiruošti šio reglamento įgyvendinimui, šis reglamentas turėtų būti pradėtas taikyti tik praėjus šešiems mėnesiams nuo jo įsigaliojimo dienos, išskyrus 46 straipsnį (Komitologija) ir 47 straipsnį (valstybių narių pranešimai); (23) pagal Protokolo dėl Danijos pozicijos, pridedamo prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį reglamentą, nėra jo saistoma ir neprivalo jo taikyti. Atsižvelgiant į tai, kad šiuo reglamentu plėtojamas Šengeno acquis pagal Europos