Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai pagal Vandens pagrindų direktyvos 2000/60/EB 18 straipsnio 3 dalį dėl vandens būklės stebėjimo programų {SEK(2009)415} /* KOM/2009/0156 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 1.4.2009 KOM(2009) 156 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI pagal Vandens pagrindų direktyvos 2000/60/EB 18 straipsnio 3 dalį dėl vandens būklės stebėjimo programų {SEK(2009)415} KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI pagal Vandens pagrindų direktyvos 2000/60/EB 18 straipsnio 3 dalį dėl vandens būklės stebėjimo programų ĮžANGA 2000 m. priimta ES Vandens pagrindų direktyva (VPD)[1] tapo šiuolaikinės, visapusės ir plataus užmojo Europos Sąjungos vandens politikos pagrindu, ja nustatytas aiškus tvarkaraštis, kuriuo remiantis įgyvendinami tos direktyvos tikslai ir kuriame nustatyti tarpiniai terminai konkrečioms užduotims atlikti, pavyzdžiui, šioms: 1. 2003 m. gruodžio mėn. – VPD perkėlimas į nacionalinę teisę (24 straipsnis), upės baseino rajonų nustatymas ir administracinių priemonių numatymas (3 straipsnis) 2. 2004 m. gruodžio mėn. – įvairaus poveikio upės baseino rajonams analizė ir vandens naudojimo ekonominė analizė (5 straipsnis) 3. 2006 m. gruodžio mėn. – vandens būklei vertinti skirtų stebėjimo programų parengimas (8 straipsnis) 4. 2008 m. gruodžio mėn. – upės baseino valdymo planų projektų publikavimas siekiant konsultuotis (14 straipsnis) 5. 2009 m. gruodžio mėn. – upės baseino valdymo planų priėmimas (13 straipsnis) 6. 2012 m. gruodžio mėn. – priemonių programos taikymas (11 straipsnis) 7. 2015 m. gruodžio mėn. – paviršinio ir požeminio vandens būklės pagerinimas (4 straipsnis) ir pirmasis upės baseino valdymo plano atnaujinimas 2007 m. kovo mėn. Komisijos komunikate Europos Parlamentui ir Tarybai „Siekiant tausiojo vandens valdymo Europos Sąjungoje – pirmasis Vandens pagrindų direktyvos 2000/60/EB įgyvendinimo etapas“ ir prie jo pridedamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente[2] pateikiama minėtos direktyvos tikslų apžvalga ir pirmųjų dviejų pirmiau nurodytų etapų įgyvendinimo rezultatų santrauka. Ši ataskaita ir pridedamas Komisijos tarnybų darbinis dokumentas[3] susiję su VPD 18 straipsnio 3 dalimi, pagal kurią reikalaujama, kad Komisija skelbtų VPD 8 straipsnio, susijusio su vandens būklės stebėjimu, įgyvendinimo eigos pažangos ataskaitą. Ši ataskaita grindžiama valstybių narių pagal VPD 15 straipsnio 2 dalį iki 2007 m. kovo 22 d. pateikta informacija. VANDENS PAGRINDų DIREKTYVA NUSTATYTI STEBėJIMO REIKALAVIMAI Pagal VPD 4 straipsnio 1 dalyje nustatytus aplinkos apsaugos tikslus reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi priemonių užtikrinti, kad neprastėtų paviršinio ir požeminio vandens telkinių būklė, ir iki 2015 m. užtikrintų gerą vandens būklę. Be to, būtina vis labiau mažinti taršą prioritetinėmis medžiagomis, nutraukti ar etapais naikinti pavojingų medžiagų išlakas ir imtis atitinkamų priemonių siekiant sustabdyti bet kokias žymias požeminio vandens taršos didėjimo tendencijas. Pagal VPD 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi parengti stebėjimo programas, skirtas paviršinio ir požeminio vandens būklei vertinti, kad galėtų parengti nuoseklią ir išsamią kiekvieno upės baseino rajono vandens būklės apžvalgą. Kiek tai susiję su paviršinio ar požeminio vandens būkle, reikalaujama stebėti ir saugomas teritorijas. Remiantis VPD 8 straipsnio 2 dalimi, stebėjimo programos turėjo būti pradėtos įgyvendinti iki 2006 m. gruodžio 22 d. Stebėjimo rezultatai turės labai didelės reikšmės nustatant, ar vandens telkinių būklė gera, ir sprendžiant, kokias priemones reikėtų įtraukti į upės baseino valdymo planus, kad iki 2015 m. būtų užtikrinta gera vandens būklė. Todėl, siekiant veiksmingai planuoti investicijas į priemonių programą, būtina gauti tikslius ir patikimus stebėjimo rezultatus. Šioje ataskaitoje ir pridedamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente pateikiami valstybių narių pateiktos informacijos apie VPD stebėjimo programas analizės rezultatai. ATITIKTIES REIKALAVIMAMS PATIKROS METODAI Komisija atliko tam tikrais atitikties rodikliais pagrįstą informacijos analizę. Metodologinis principas ir išsamūs analizės rezultatai apibūdinami pridedamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. VALSTYBIų NARIų STEBėJIMO PROGRAMOS. FAKTAI IR SKAIčIAI Remiantis valstybių narių stebėjimo ataskaitomis, pagal VPD įrengtų paviršinio vandens stebėjimo stočių yra apytikriai 57 000, požeminio vandens – apytikriai 51 000. Kalbant apie paviršinį vandenį, daugiausia stebėjimo stočių įrengta upėse, jų skaičius ežeruose ir pakrantės vandenyse panašus. Dėl paviršinio vandens, daugiau kaip 26 000 stebėjimo stočių skirta priežiūros stebėjimui vykdyti, daugiau kaip 41 000 – ekologinės ir (arba) cheminės būklės veiklos stebėjimui vykdyti. Dėl požeminio vandens, daugiau kaip 31 000 stočių skirta cheminės būklės stebėjimui vykdyti, apytikriai 20 000 – veiklos stebėjimui vykdyti ir beveik 30 000 – požeminio vandens lygio stebėjimui vykdyti. Bendrais ES-27 duomenimis, daugiausia stebėjimo stočių įrengta Jungtinėje Karalystėje (12 807 stotys), Italijoje (8 311 stočių), Vokietijoje (6 688 stotys) ir Danijoje (6 085 stotys). Standartizavus minėtus skaičius 1 000 km² plotui, tankiausias stebėjimo stočių tinklas nustatytas Jungtinėje Karalystėje (52 stotys) ir Airijoje (44 stotys), tuo tarpu mažiausiai stočių nustatyta Šiaurės šalyse, pavyzdžiui, Suomijoje (mažiau kaip 1 stotis) ir Švedijoje (5 stotys). Skirtingose valstybėse narėse nustatyti labai skirtingi skaičiai. Tai iš dalies susiję su gamtos ypatumais, gyventojų tankumu, vandens naudojimo tradicijomis ir žmogaus veiklos daromu poveikiu, tačiau minėtiems skaičiams įtakos turėjo ir skirtingos stebėjimo programų kūrimo koncepcijos, pavyzdžiui, stebėjimo stočių pasirinkimas. Komisija atliko techninį įvertinimą ir nustatė su stebėjimo programų kūrimu susijusių spragų ir trūkumų – jie glaustai aptariami toliau. IšVADOS Ataskaitų teikimas Stebėjimo programų kūrimo pagal VPD 8 straipsnį ir V priedą ataskaitas pateikė visos valstybės narės, išskyrus Graikiją, kuri ataskaitos nepateikė, ir Maltą, kuri nepateikė paviršinio vandens stebėjimo programų ataskaitos. Be to, nustatyta su atskirais upės baseino rajonais arba atskiromis vandens kategorijomis susijusių trūkumų. Valstybės narės ataskaitas pirmą kartą pateikė elektroniniu būdu naudodamosi Europos vandens informacine sistema WISE[4]. Elektroninis ataskaitų teikimo būdas naudojantis WISE laikomas vykusiu, nes iš viso 24 valstybės narės ataskaitas šiuo būdu pateikė laiku. WISE suteikia galimybę veiksmingiau ir paprasčiau teikti ataskaitas, be to, ši sistema leidžia išvengti stebėjimo stočių duomenų pakartotinio teikimo. Visgi, siekiant užtikrinti, kad būtų teikiamos aiškios ir išsamios ataskaitos, reikėtų ją šiek tiek patobulinti. Aiškios ir išsamios ataskaitos – būtina sąlyga siekiant, kad Komisija galėtų tinkamai atlikti direktyvos įgyvendinimo analizę. Aiškias ir išsamias ataskaitas parengė Austrija, Čekija, Nyderlandai ir Vengrija – jų pavyzdžiu galėtų sekti ir kitos šalys. Stebėjimas Apskritai Europos Sąjungoje stebėjimo veikla vykdoma pažangiai. Remiantis pateiktomis ataskaitomis, pagal Vandens pagrindų direktyvą įrengta daugiau kaip 107 000 paviršinio ir požeminio vandens stebėjimo stočių. Kalbant apie paviršinį vandenį, daugiausia stebėjimo stočių įrengta upėse (75 %), nemažai jų ežeruose (13 %), pakrantės (10 %) ir tarpiniuose (2 %) vandenyse. Daroma išvada, kad VPD V priedo nuostatos ir esami su paviršinio ir požeminio vandens stebėjimu susiję rekomendaciniai dokumentai yra taikomi valstybėse narėse, bet kai kuriose iš jų vis dar reikėtų gerinti tam tikrų pagrindinių priežiūros, veiklos ir tiriamojo stebėjimo koncepcijų supratimą ir taikymą. Gerosios praktikos pavyzdžiais galėtų būti laikomos Austrijos, Čekijos ir Vengrijos pateiktos ataskaitos, nes jose vadovaujamasi aiškiu požiūriu, orientuotu į VPD stebėjimo programų plėtrą. Iš Airijos ir Jungtinės Karalystės ataskaitų aišku, kad šiose šalyse siekiant užtikrinti stebėjimo rezultatų patikimumą dedamos didelės pastangos. Pagaliau, derėtų pripažinti ir 2007 m. į ES įstojusių valstybių pastangas. Nors Bulgarijoje ir Rumunijoje ekologinės būklės vertinimo metodai vis dar kuriami, jose jau parengtos VPD koncepcija pagrįstos stebėjimo programos, o Rumunijoje pagal šias programas numatoma atlikti ir išsamų stebėjimą. Vienas iš svarbiausių VPD elementų – joje nustatytos gairės, kuriomis vadovaujantis turėtų būti atsižvelgiama į įvairų poveikį vandens aplinkai, be to, į ją įtraukti kitų galiojančių svarbiausių ES vandens srities teisės aktų reikalavimai kaip būtinos pamatinės priemonės. Pagal VPD specifinį stebėjimą būtina atlikti saugomose teritorijose, visų pirma, tuose vandens telkiniuose, kurie yra geriamojo vandens šaltiniai, ir tuose, kuriuose yra nuo vandens priklausomų buveinių ir rūšių. Tačiau dažnai šie specifiniai reikalavimai ne visiškai aiškiai įtraukiami į VPD stebėjimo programas. Geru pavyzdžiu laikytinos Airijos priimtos programos, kuriomis pasitelkiant konkrečius stebėjimo potinklius tikslingai siekiama atitikti reikalavimus. Kitose direktyvose nustatytų stebėjimo reikalavimų įtraukimas į VPD numatytas stebėjimo programas turėtų būti naudingas tiek planuojant, tiek kuo veiksmingiau skirstant stebėjimui skirtus išteklius. Nepaisant daugelyje tarptautinių upės baseino rajonų veikiančių tarptautinių koordinavimo mechanizmų, tik kelios valstybės narės – Airija, Jungtinė Karalystė, Nyderlandai, Rumunija ir Vokietija – savo ataskaitose nurodė, kad rengdamos stebėjimo programas jais naudojosi. Norėdamos užtikrinti tikslingą ir gerą tarptautiniams upės baseino rajonams skirtų priemonių programos planavimą ir pateikti integruotą įvairaus poveikio įvertinimą, valstybės narės turi koordinuoti stebėjimo programas atskiruose upės baseino rajonuose. Pagrindinis stebėjimo tikslas – įvertinti vandens būklę, o tam svarbiausia atlikti paviršinio vandens ekologinės būklės įvertinimą. Kaip jau nustatyta atliekant interkalibraciją[5], vis dar esama nemažai spragų, susijusių su biologinio vertinimo metodų ekologinei būklei nustatyti kūrimu. Apie stebėjimo programas pateiktos informacijos analizės duomenimis, yra nemažai upės baseino rajonų, kuriuose reikiami biologinės kokybės elementų įvertinimo metodai vis dar nesukurti. Tokių rajonų ypač daug 2004 ir 2007 m. į ES įstojusiose šalyse. Labai svarbu, kad valstybės narės baigtų kurti nacionalinius vandens būklės įvertinimo metodus ir atliktų interkalibraciją iki 2011 m., kaip nutarta Vandens pagrindų direktyvos komiteto (2008–2011 m. interkalibracijos darbo programa). Šiuo metu vykdomos kelios tyrimų programos, kurios, tikimasi, duos vertingos informacijos, padėsiančios užbaigti interkalibraciją. Viena iš pagrindinių – WISER[6] programa. Pateikta nedaug informacijos apie visų stebėjimo programų, konkrečiai – ekologinės būklės įvertinimo metodų, patikimumo ir tikslumo lygius. Todėl sunku prognozuoti, ar stebėjimo programos bus pakankamai patikimos ir tikslios, kad jomis vadovaujantis būtų galima parengti nuoseklią ir išsamią upės baseino rajonuose esančių vandens telkinių būklės apžvalgą, ir reikiamai paveikti su priemonių programomis susijusių sprendimų priėmimą. Remiantis upės baseino valdymo planais, kurie turi būti parengti iki 2009 m. pabaigos, bus galima susidaryti bendrą vaizdą apie upės baseino rajonus: jiems daromą poveikį, jų būklės vertinimą ir priemones, o tai sudarys sąlygas Komisijai išsamiai įvertinti vykdant stebėjimo programas pateiktus rezultatus. [1] Direktyva 2000/60/EB, OL L 327, 2000 12 22 (su pakeitimais). [2] COM (1007) 128 galutinis ir prie jo pridedamas dokumentas SEC (2007) 362. [3] SEC (2009) 415. [4] Žr. http://water.europa.eu/. [5] Žr. 2008 m. spalio 30 d. Komisijos sprendimą 2008/915/EB, kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/60/EB nustatomos atlikus interkalibraciją gautos valstybių narių monitoringo sistemų klasių vertės, interneto svetainėje http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2008:332:0020:0044:EN:PDF. [6] http://www.wiser.eu.