Komisijos nuomonė pagal EB sutarties 251 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos c punktą dėl Europos Parlamento pateiktų pasiūlymų pakeisti Tarybos bendrąją poziciją dėl siūlomos Europos parlamento ir Tarybos direktyvos, iš dalies keičiančios Direktyvą 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų iš dalies keičianti(s) komisijos pasiūlymą pagal EB sutarties 250 straipsnio 2 dalį /* KOM/2009/0057 galutinis - COD 2004/0209 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 4.2.2009 KOM(2009) 57 galutinis 2004/0209 (COD) KOMISIJOS NUOMONĖ pagal EB sutarties 251 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos c punktą dėl Europos Parlamento pateiktų pasiūlymų pakeisti Tarybos bendrąją poziciją dėl siūlomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, iš dalies keičiančios Direktyvą 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų IŠ DALIES KEIČIANTI(S) KOMISIJOS PASIŪLYMĄ pagal EB sutarties 250 straipsnio 2 dalį 2004/0209 (COD) KOMISIJOS NUOMONĖpagal EB sutarties 251 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos c punktądėl Europos Parlamento pateiktų pasiūlymų pakeisti Tarybos bendrąją poziciją dėl siūlomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, iš dalies keičiančios Direktyvą 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų 1. BENDROJI INFORMACIJA Pasiūlymo perdavimo Europos Parlamentui ir Tarybai data (dokumentas COM (2004) 607 galutinis: 2004/0209 (COD)) | 2004 m. rugsėjo 22 d. | Regionų komiteto nuomonės pateikimo data | 2005 m. balandžio 14 d. | Europos Parlamento nuomonės po pirmojo svarstymo pateikimo data | 2005 m. gegužės 11 d. | Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonės pateikimo data | 2005 m. gegužės 11 d. | Iš dalies pakeisto pasiūlymo perdavimo Europos Parlamentui ir Tarybai data (COM ( 2005) 246 galutinis) | 2005 m. gegužės 31 d. | Tarybos politinio susitarimo dėl bendrosios pozicijos data (kvalifikuotoji dauguma) | 2008 m. birželio 10 d. | Tarybos oficialiai priimtos bendrosios pozicijos data | 2008 m. rugsėjo 15 d. | Europos Parlamento nuomonės pateikimo data (antrasis svarstymas) (P6_TA (2008) 0615) | 2008 m. gruodžio 17 d. | Europos Parlamento nuomonės pateikimo data (antrasis svarstymas) | 2009 m. sausio 14 d. | 2. KOMISIJOS PASIŪLYMO TIKSLAS Komisijos pasiūlymu siekiama iš dalies pakeisti Darbo laiko direktyvą[1], kad padaryti tokius pakeitimus, kurie tenkintų keturis pagrindinius kriterijus: - 2004 m. Komisijos viešųjų konsultacijų metu iškeltų problemų, susijusių su budėjimo laiko ir kompensuojamojo poilsio laiko traktavimu, teisinis sprendimas, - geresnė darbuotojų sveikatos apsauga ir sauga, ypač esant su pernelyg ilgu darbo laiku susijusiai rizikai, - didesnis lankstumas, susijęs su savaitinio darbo laiko pamatiniu laikotarpiu, taip pat atsižvelgiant į 2004 m. viešąsias konsultacijas, - didesnė parama derinant darbo ir šeimos gyvenimą. Toliau pristatomi pagrindiniai Komisijos iš dalies pakeistame pasiūlyme pateikti pakeitimai. Budėjimo laikas Pateikti su budėjimo laiku susijusias teisines apibrėžtis ir atskirti įvairių tipų budėjimo laiką, atsižvelgiant į naujausius Europos Teisingumo Teismo sprendimus ( SIMAP [2], Jaeger [3] ir kt.), padariusius didelį poveikį viešųjų paslaugų sektoriaus darbo laiko organizavimui. Darbo ir šeimos gyvenimo suderinimas Užtikrinti, kad valstybės narės skatintų socialinius partnerius sudaryti susitarimus, kuriais būtų remiamas darbo ir šeimos gyvenimo derinimas, ir imtųsi reikiamų priemonių užtikrinti, kad darbdaviai tinkamu laiku informuotų darbuotojus apie bet kokius jų darbo laiko organizavimo pokyčius ir būtų įpareigoti nagrinėti darbuotojų prašymus pakeisti darbo valandas ir darbo modelius. Savaitinio darbo laiko ribų apskaičiavimas Direktyvoje nustatyta, kad vidutinis savaitinis darbo laikas kartu su viršvalandžiais neviršija 48 valandų. Pasiūlymu riba nebūtų keičiama, tačiau būtų suteikiama daugiau lankstumo skaičiuojant vidurkį, teisės aktais įteisinant galimybę dėl objektyvių ar techninių priežasčių ar su darbo organizavimu susijusių priežasčių pailginti pamatinį laikotarpį daugiausia iki dvylikos mėnesių. Nustatant ilgesnį laikotarpį turėtų būti atsižvelgiama į darbuotojų sveikatos apsaugos ir saugos nuostatas, taip pat reikėtų konsultuotis su socialiniais partneriais. Galimybė netaikyti kai kurių nuostatų Šiuo metu pagal Direktyvos 22 straipsnio 1 dalyje numatytą galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų (angl. opt-out) valstybėms narėms leidžiama nustatyti, kad darbuotojas gali susitarti su savo darbdaviu dirbti daugiau kaip 48 valandas, jeigu taikomos tam tikros apsaugos sąlygos. Iš dalies pakeistame pasiūlyme būtų numatyta iki nurodytos datos panaikinti šią nukrypti leidžiančią nuostatą, o iki tol būtų taikomos papildomos apsaugos sąlygos. Poilsio laiko nustatymas Nustatyti, kad, esant nukrypimų nuo Direktyvoje nustatyto privalomo minimalaus kasdieninio ar savaitinio poilsio laiko, lygiavertis kompensuojamasis poilsio laikas, kuris turi būti suteiktas, būtų suteikiamas per priimtiną laikotarpį, kuris turi būti nustatytas nacionaliniuose teisės aktuose, kolektyvinėse sutartyse ar susitarimuose su socialiniais partneriais. Šiuo pakeitimu ir darbuotojams, ir darbdaviams būtų suteikta daugiau lankstumo organizuojant darbą. 3. KOMISIJOS NUOMONĖ DĖL EUROPOS PARLAMENTO SIŪLOMŲ PAKEITIMŲ 3.1. Komisijos pasiūlymo santrauka Europos Parlamentas priėmė 22 bendrosios pozicijos pakeitimus. Komisija visiškai ar iš dalies pritaria 15 šių pakeitimų. Komisija sutinka su šešiais pakeitimais (7, 9, 15, 18, 19 ir 21), devyniems pakeitimams ji pritaria iš dalies (1, 11 ir 20) arba iš principo ir (arba) su sąlyga, kad jie bus performuluoti (2, 3, 12, 13, 14 ir 22). Komisija nepritaria septyniems pakeitimams (4, 5, 6, 8, 10, 16 ir 17). Kalbant apskritai, Europos Parlamento nuomonė keliais svarbiais klausimais nesutampa su Tarybos bendrojoje pozicijoje išdėstyta nuomone. Vis dėlto Komisija ir toliau mano, kad būtina skubiai, iki dabartinės Komisijos kadencijos pabaigos priimti iš dalies pakeistos direktyvos pasiūlymą. Visų pirma ji pabrėžia skubią reikmę spręsti problemas, susijusias su budėjimo laiku ir kompensuojamuoju poilsio laiku, tiesiogiai veikiančias viešųjų paslaugų sektoriaus darbo laiko organizavimą visose ES šalyse. Be to, būtina kuo skubiau įtvirtinti teisinį tikrumą, susijusį su darbuotojų teisėmis į nustatytos trukmės darbo ir poilsio laiką, nes tai – ypatingai svarbi Bendrijos socialinių teisės aktų dalis. Tvariu susitarimu turi būti siekiama rasti visoms suinteresuotosioms šalims palankų sprendimą, kuris sustiprintų bendrą darbuotojų sveikatos apsaugą ir saugą bei drauge užtikrintų didesnį tiek darbuotojų, tiek darbdavių lankstumą nustatant darbo laiką. Taigi, šioje nuomonėje pateikiama Komisijos pozicija dalinių pakeitimų, dėl kurių balsavo Europos Parlamentas, atžvilgiu ir išdėstomi konkretūs pasiūlymai, kuriais siekiama padėti Tarybai ir Parlamentui pasiekti bendrą susitarimą. 3.2. Parlamento pakeitimai per antrąjį svarstymą 3.2.1 Budėjimo laikas 9 pakeitimas ( neaktyvaus budėjimo laiko periodai ) (2a straipsnis): pritarta. Komisija remia šį pakeitimą, tačiau yra pasirengusi siekti bendro kompromiso tam tikrais su 9 pakeitimu susijusiais klausimais, dėl kurių teisės aktų leidėjai kol kas nesutaria. Šį pakeitimą sudaro keturios dalys. Pagal pirmąją dalį tiek aktyvaus, tiek neaktyvaus budėjimo laikas laikytinas darbo laiku. (Pagal bendrąją poziciją aktyvaus budėjimo laikas laikytinas darbo laiku, o neaktyvaus – nelaikytinas, išskyrus atvejus, kai tai numatyta nacionaliniuose teisės aktuose arba kolektyvinėse sutartyse. Ši nuostata atsispindi Komisijos pirminiame pasiūlyme ir iš dalies pakeistame pasiūlymuose.) Antrojoje dalyje numatyta, kad apskaičiuojant darbo laiką neaktyvaus budėjimo darbo laiką galima apskaičiuoti taikant specialius metodus (pavyzdžiui, kitokią nei „valanda už valandą“ proporciją), tai numačius nacionaliniuose teisės aktuose arba kolektyvinėse sutartyse. (Bendrojoje pozicijoje numatyta panaši nuostata, tačiau skiriasi tam tikri aspektai.) Trečiojoje dalyje sprendžiama, ar neaktyvaus budėjimo laikotarpius galima laikyti minimalaus poilsio laiku. (Bendrojoje pozicijoje numatoma tokia galimybė, jei ši nuostata įtraukta į nacionalinius teisės aktus arba kolektyvines sutartis, tačiau priėmus pakeistą pasiūlymą neaktyvaus budėjimo laikas nebūtų laikomas minimaliu kasdieninio ar savaitinio poilsio laiku.) Ketvirta dalimi panaikinamas bendrosios pozicijos teiginys, kad aktyvaus budėjimo laiką visuomet reikėtų laikyti darbo laiku (ši nuostata būtų įtraukta į pirmąją Parlamento pakeitimo dalį). Komisija pritaria trečiai 9 pakeitimo daliai, pagal kurią neaktyvaus budėjimo laikas nebūtų laikomas Direktyvoje nustatytu privalomu minimaliu kasdieninio ar savaitinio poilsio laiku. Taip būtų atkurta svarbi Komisijos pirminiame ir iš dalies pakeistame pasiūlyme numatyta nuostata. Be to, Komisija iš esmės pritaria pirmai, antrai ir ketvirtai pakeitimo dalims, pagal kurias neaktyvaus budėjimo laikas būtų laikomas darbo laiku, kuris būtų apskaičiuojamas taikant specialų metodą. Komisijos nuomone, būtent antroji pakeitimo dalis yra labai reikšminga sprendžiant budėjimo laiko klausimus ir siekiant tiek Parlamentui, tiek Tarybai priimtino sprendimo – jį galima pasiekti iš dalies performulavus tekstą, kad būtų įtraukti tokie svarbūs kriterijai kaip situacija atitinkamame sektoriuje ir bendrieji darbuotojų sveikatos apsaugos bei saugos principai. 3.2.2 Kompensuojamasis poilsio laikas 3 pakeitimas (kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpis) (8 konstatuojamoji dalis): pritarta iš principo ir (arba) su sąlyga, kad tekstas bus performuluotas. Šiuo pakeitimu, atsižvelgiant į siūlomus susijusio 17 straipsnio pakeitimus, performuluojama konstatuojamoji dalis dėl kompensuojamojo poilsio laiko. Taip pat pateikiama nuoroda į derybas remiantis kolektyvinėmis sutartimis. Komisija pritaria deryboms pagal kolektyvines sutartis, nes tai užtikrintų didesnį derinimą su Direktyvos 18 straipsnio nuostatomis. Komisija iš esmės pritaria siūlomam pakeitimui dėl kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpio, tačiau mano, kad, siekiant papildomo lankstumo, tekstą reikėtų performuluoti. Išsamesnės pastabos pateikiamos aptariant 13 pakeitimą. Komisija yra pasirengusi siekti šio pakeitimo ir bendrosios pozicijos kompromiso. 13 pakeitimas (kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpis) (17 straipsnio 2 dalis): pritarta iš principo ir (arba) su sąlyga, kad tekstas bus performuluotas. Šiuo pakeitimu nustatomas lygiaverčio kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpis (toks reikalavimas buvo nustatytas ir Direktyvoje, jei darbuotojas nepanaudoja dalies ar viso privalomo minimalaus kasdieninio ar savaitinio poilsio laiko). Pagal šį pakeitimą kompensuojamasis poilsio laikas turėtų būti suteikiamas iš karto po darbo laikotarpio, o ne „per priimtiną laikotarpį“ vėliau, kaip numatyta bendrojoje pozicijoje arba iš dalies pakeistame Komisijos pasiūlyme. (Komisijos pirminiame pasiūlyme buvo numatyta, kad kompensuojamasis poilsio laikas turi būti suteiktas per tinkamą, ne ilgesnį nei 72 valandų, laikotarpį, tačiau šiai nuostatai nebuvo pritarta.) Komisija iš esmės pritaria siūlomam pakeitimui dėl kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpio, tačiau mano, kad, siekiant papildomo lankstumo, tekstą reikėtų performuluoti. Performulavimu būtų siekiama, kad būtų patenkinami darbuotojų poreikiai pailsėti ir atsigauti, tačiau drauge būtų užtikrinamas konkrečiomis aplinkybėmis ir atitinkamuose sektoriuose ar atitinkamose veiklos srityse būtinas darbo ir poilsio laiko nustatymo lankstumas. Komisija, spręsdama šį klausimą, dėl kurio teisės aktų leidėjai kol kas nesutaria, yra pasirengusi siekti kompromiso. Viena iš galimų nuostatų yra ta, kad paprastai lygiavertis kompensuojamasis poilsio laikas turėtų būti suteikiamas iš karto po atitinkamo darbo laikotarpio. Tokia formuluote būtų geriausiai užtikrinama darbuotojų teisė į fizinį ir protinį poilsį ir atsigavimą. Tačiau dėl tam tikrų sektorių ar veiklos sričių specifikos arba dėl tinkamai pagrįstų priežasčių nacionaliniuose teisės aktuose ar kolektyvinėse sutartyse galima būtų numatyti nuostatą, kad lygiavertis kompensuojamojo poilsio laikas gali būti suteiktas per aiškiai nustatytą „priimtiną laikotarpį“, atsižvelgiant į siekį užtikrinti darbuotojų sveikatos apsaugą ir saugą bei į situaciją atitinkamame sektoriuje ar tam tikras veiklos sritis. 14 pakeitimas (kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpis) (18 straipsnis): pritarta iš principo ir (arba) su sąlyga, kad tekstas bus performuluotas. Šiuo pakeitimu reglamentuojami tie patys aspektai kaip ir 13 pakeitimu, tačiau čia atsižvelgiama į kolektyvines sutartis. Komisija iš esmės pritaria siūlomam pakeitimui dėl kompensuojamojo poilsio laiko panaudojimo laikotarpio, tačiau mano, kad, siekiant papildomo lankstumo, tekstą reikėtų performuluoti. Išsamesnės pastabos, pateiktos aptariant 13 pakeitimą, (išskyrus nuorodas į nacionalinę teisę) taikytinos ir šiam pakeitimui. 3.2.3 Pamatinis laikotarpis 7 pakeitimas (įsipareigojimo pasirinkti galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų arba pratęsti pamatinį laikotarpį panaikinimas) (14 konstatuojamoji dalis): pritarta. Šiuo pakeitimu būtų panaikinta konstatuojamoji dalis, susijusi su bendrosios pozicijos 22a straipsniu, kuria buvo siekiama paskatinti valstybes nares nesirinkti alternatyvos netaikyti tam tikrų nuostatų arba, jei jos tokią alternatyvą jau pasirinko, jos nebetaikyti. (Išsamesni paaiškinimai pateikiami aptariant 21 pakeitimą.) Komisija pritaria šiam pakeitimui. Pirminiame ir iš dalies pakeistame pasiūlymuose Komisija tokio įsipareigojimo nesiūlė. Be to, jį panaikinus, įmonės būtų skatinamos nesirinkti galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų ir nustatyti ilgesnius pamatinius laikotarpius. 15 pakeitimas ( pamatiniai laikotarpiai ) (19 straipsnio 1 dalies b punktas): pritarta. Atitinkamos teisės aktų nuostatos leidžia valstybėms narėms pratęsti pamatinį laikotarpį (vidutinio savaitinio darbo laiko ribų apskaičiavimui) ne daugiau kaip iki 12 mėnesių. (Dabartinėje direktyvoje numatytas panašus pratęsimas kolektyvine sutartimi.) Šiuo pakeitimu būtų užtikrinta, kad šia alternatyva galėtų naudotis tik darbuotojai, kuriems netaikoma kolektyvinė sutartis ar socialinių partnerių susitarimai, ir kad tokiais atvejais valstybės narės turėtų nustatyti darbdavių prievolę informuoti ir konsultuoti darbuotojus apie tokias darbo galimybes bei imtis su tuo susijusių reikiamų sveikatos apsaugos ir saugos rizikos šalinimo priemonių. Komisija pritaria šiam pakeitimui, kuriuo iš esmės įtvirtinamas iš dalies pakeisto Komisijos pasiūlymo tekstas. 21 pakeitimas (įsipareigojimo pasirinkti galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų arba pratęsti pamatinį laikotarpį panaikinimas) (22a straipsnis): pritarta. Šiuo pakeitimu būtų panaikintas bendrosios pozicijos 22a straipsnis, kuriuo buvo siekiama paskatinti valstybes nares nesirinkti alternatyvos netaikyti tam tikrų nuostatų arba, jei jos tokią alternatyvą jau pasirinko, jos nebetaikyti. 22a straipsniu nustatoma, kad bet kuri valstybė narė, nusprendusi netaikyti tam tikrų nuostatų, negali taikyti ir naujosios nuostatos (19 straipsnio b punktas), pagal kurią pamatinis laikotarpis teisės aktais gali būti pratęsiamas iki ne daugiau kaip 12 mėnesių (žr. 15 pakeitimo pastabas). Tokiomis aplinkybėmis valstybė narė galėtų kolektyvine sutartimi leisti pratęsti pamatinį laikotarpį iki 12 mėnesių, tačiau kitomis priemonėmis (pavyzdžiui, nacionaliniais teisės aktais) nustatyti pamatiniai laikotarpiai negalėtų viršyti 6 mėnesių. Komisija pritaria šiam pakeitimui. Pirminiame ir iš dalies pakeistame pasiūlyme Komisija tokių nuostatų nesiūlė. Be to, jas panaikinus, įmonės būtų skatinamos nesirinkti galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų ir nustatyti ilgesnius pamatinius laikotarpius. 3.2.4 Darbo ir šeimos gyvenimo suderinimas 11 pakeitimas (darbo ir šeimos gyvenimo suderinimas) (2b straipsnis): pritarta iš dalies. Šį pakeitimą sudaro trys dalys. Pirmąja dalimi stiprinami darbdavių įsipareigojimai iš anksto informuoti ir konsultuoti darbuotojus apie darbo laiko organizavimo pokyčius. Antrąja dalimi būtų užtikrinama darbuotojų teisė prašyti pakeisti jų darbo laiką, kad jie galėtų geriau derinti darbo ir šeimos gyvenimą, ir nustatomas darbdavių įsipareigojimas tinkamai išnagrinėti darbuotojų prašymus. Trečioje dalyje numatoma, kad darbdaviai gali atmesti tokius prašymus tik tam tikromis sąlygomis. Šio straipsnio akstinas – Europos Parlamento po pirmojo svarstymo pateikta nuomonė, o pirmoji ir antroji jo dalys – dalies pakeisto Komisijos pasiūlymo tekstas. Bendrojoje pozicijoje buvo numatyta darbdavių prievolė iš anksto informuoti darbuotojus, tačiau drauge sumažintas prievolės mastas ir panaikinta darbuotojų teisė prašyti pakeisti darbo laiką bei darbdavio prievolė tokius prašymus nagrinėti. Komisija šiam pakeitimui pritaria tik iš dalies. Pirmiausia Komisija sutinka, kad darbdaviai turėtų informuoti darbuotojus „gerokai iš anksto“, o ne „tinkamu laiku“, tačiau drauge laikosi nuomonės, kad bendrojoje pozicijoje siūlomas pakeitimas – informuoti darbuotojus tik apie esminius pokyčius – yra pagrįstas ir jo nederėtų atmesti. Komisija nepritaria antrajai ir trečiajai pakeitimo dalims, nes, jos nuomone, minėtos dalys dabartinėmis aplinkybėmis labai apsunkintų bendro susitarimo dėl pasiūlymo procesą, be to, šiuos klausimus galima spręsti kitais būdais. Visų pirma, siūlomas darbdavio atsisakymo nagrinėti prašymus kriterijus būtų sunkiai pritaikomas praktiškai, be to, šiam klausimui aptarti reikėtų platesnių diskusijų nei įmanoma dabartinėmis aplinkybėmis. 3.2.5 Galimybė netaikyti kai kurių nuostatų 4 pakeitimas ( galimybė netaikyti kai kurių nuostatų ) (11 konstatuojamoji dalis): atmesta. Konstatuojamojoje dalyje, kurioje numatoma galimybė ateityje netaikyti kai kurių nuostatų, daromi du pakeitimai: kalbant apie pavienio darbuotojo galimybę netaikyti kai kurių nuostatų, pridedamas žodis „galutinis“ ir nustatoma, kad reikėtų nebetaikyti susijusių Direktyvos nuostatų. Komisija šiam pakeitimui negali pritarti. Žodis „galutinis“ turėtų reikšti, kad galutinį sprendimą dirbti daugiau nei 48 valandas priima pats darbuotojas. Tačiau po išsamių diskusijų šia tema Komisija laikosi nuomonės, kad tai galėtų klaidinti, nes darbuotojo sutikimas su galimybe netaikyti kai kurių nuostatų nėra galutinis (tai nėra nuolatinis susitarimas) ir jį galima atšaukti. Dėl šios priežasties Komisija pageidauja kol kas nevartoti minėto žodžio. Galimybė ateityje netaikyti kai kurių nuostatų išsamiau aptariama drauge su 16 pakeitimu. 5 pakeitimas (visiškas galimybės netaikyti kai kurių nuostatų panaikinimas) (12 konstatuojamoji dalis): atmesta. Pakeitimu panaikinama konstatuojamoji dalis, kurioje numatoma galimybė netaikyti kai kurių nuostatų, susijusių su 48 valandų darbo laiko riba, kurios yra veiksminga darbuotojų sveikatos apsaugos ir saugos užtikrinimo priemonė ir kuriomis užtikrinama atitinkamo darbuotojo teisė į aiškų, laisvą ir turint informacijos duotą sutikimą dirbti ilgiau. Konstatuojamojoje dalyje taip pat nustatoma, kad naudojantis galimybe netaikyti kai kurių nuostatų reikia atsižvelgti į tam tikras apsaugos priemones, padedančias užtikrinti, kad laikomasi tų sąlygų, ir į atidaus stebėjimo rezultatus. Šis pakeitimas yra glaudžiai susijęs su 16 pakeitimo dėl galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų ateities pasekmėmis. Komisija galėtų pritarti šiam pakeitimui, tačiau tik Parlamento numatytam spendimui (galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų panaikinimas, 16 pakeitimas). Tačiau jei galimybė netaikyti tam tikrų nuostatų panaikinta nebus (žr. 16 pakeitimo pastabas), Komisijos nuomone, šią konstatuojamąją dalį taip pat reikėtų palikti. Todėl ji atmeta šį pakeitimą. Siekiant užtikrinti darbuotojų sveikatos apsaugą ir saugą, būtina nustatyti aiškias galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų pirmiau nurodytas sąlygas, be to, šias sąlygas reikėtų įtvirtinti veiksmingomis priemonėmis ir stebėsena. Dabartinis tekstas puikiai tenkina šiuos poreikius ir gerina darbuotojų apsaugą. 6 pakeitimas (išlygos, kad prieš imantis galimybės netaikyti kai kurių nuostatų, būtina apsvarstyti galimybes taikyti kitas priemone, panaikinimas) (13 konstatuojamoji dalis): atmesta. Šiuo pakeitimu būtų panaikinama išlyga, pagal kurią prieš nusprendžiant imtis galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų, būtina pirmiau išanalizuoti alternatyvias lankstumo užtikrinimo priemones ir nuspręsti, ar jų nepakaktų. Šis pakeitimas yra glaudžiai susijęs su 16 pakeitimo dėl galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų ateities pasekmėmis. Komisija galėtų pritarti šiam pakeitimui, tačiau tik Parlamento numatytam spendimui (galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų panaikinimas, 16 pakeitimas). Tačiau jei galimybė netaikyti tam tikrų nuostatų panaikinta nebus (žr. 16 pakeitimo pastabas), Komisijos nuomone, minėtą išlygą taip pat reikėtų palikti, kad valstybės narės ir socialiniai partneriai pirmiau apsvarstytų mažiau rūpesčių keliančias alternatyvas. Todėl ji atmeta šį pakeitimą. 16 pakeitimas (galimybė netaikyti kai kurių nuostatų) (22 straipsnio 1 dalis): atmesta. Priėmus šį pakeitimą ir praėjus trejiems metams po iš dalies pakeisto pasiūlymo įsigaliojimo, valstybės narės netektų galimybės netaikyti kai kurių nuostatų. Iš dalies pakeistu Komisijos pasiūlymu buvo siekiama po trejų metų panaikinti galimybę netaikyti kai kurių nuostatų (tačiau nustatant išlygą, kad tuo metu šia galimybe besinaudojančios valstybės narės galėtų šį laikotarpį pratęsti priklausomai nuo tolesnės peržiūros rezultatų). Komisija šiam pakeitimui pritarti negali. Komisija toliau laikosi požiūrio, kaip jau nurodyta Komunikate dėl bendrosios pozicijos[4], kad galimybe netaikyti tam tikrų nuostatų nukrypstama nuo esminio 48 val. ilgiausio savaitinio darbo laiko principo, ir šis nukrypimas gali kelti trumpalaikį ir ilgalaikį pavojų darbuotojų sveikatai ir saugai. Komisija iš esmės remia palaipsnį galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų panaikinimą, tačiau nemano, kad tą padaryti būtų galima dabartinėmis sąlygomis, atsižvelgiant į skirtingas šios galimybės taikymo tendencijas valstybėse narėse ir į valstybių narių nuomones, pareikštas pirmojo svarstymo Taryboje metu ir vėliau. Siekdama kompromiso, Komisija laikosi nuomonės, kad bet kokios nuostatos, susijusios su galimybe netaikyti tam tikrų nuostatų turėtų būti vertinamos kartu su peržiūros nuostata (žr. 22 pakeitimo pastabas). 17 pakeitimas (individualios galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų taikymo laikotarpis) (22 straipsnio 2 dalies a punktas): atmesta. Šiuo pakeitimu nustatoma, kad darbuotojui sutikus, kad jam nebus taikoma vidutinio savaitinio darbo laiko 48 valandų riba, toks sutikimas galioja ne ilgiau nei šešis mėnesius (o ne vienerius metus, kaip numatyta bendrojoje pozicijoje). Pirminiame ir iš dalies pakeistame pasiūlymuose Komisija siūlė vienerių metų laikotarpį. Komisija negali pritarti šiam pakeitimui, nes jis sukeltų papildomą administracinę naštą ir prieštarautų geresnio reglamentavimo iniciatyvai. Svarbu pabrėžti, kad darbuotojas bet kokiu atveju turi teisę atsisakyti sutikimo, kad jam nebūtų taikomos tam tikros nuostatos (jis turi pranešti apie tai bent prieš du mėnesius), kaip numatyta bendrosios pozicijos 22 straipsnio 2 dalies e punkte. 18 pakeitimas ( galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų nebuvimas bandomuoju laikotarpiu ) (22 straipsnio 2 dalies c punkto i papunktis): pritarta. Šiuo pakeitimu užtikrinama, kad darbuotojas bet kokiu bandomuoju laikotarpiu negalėtų teisėtai sutikti, kad jam nebūtų taikomos kai kurios nuostatos. Komisija pritaria šiam pakeitimui, kuriuo įtvirtinami pirminio ir iš dalies pakeisto Komisijos pasiūlymų tekstai. Bandomuoju laikotarpiu labai svarbu apsaugoti darbuotojus nuo pernelyg didelio spaudimo sutikti dirbti ilgesnį darbo laiką. 19 pakeitimas (darbuotojų, pasirinkusių galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų, darbo laiko ribų panaikinimas) (22 straipsnio 2 dalies d punktas): pritarta. Šiuo pakeitimu būtų panaikinta bendrojoje pozicijoje siūloma darbuotojų, pasirinkusių galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų, viršutinė darbo laiko riba (vidutiniškai 60 arba (tam tikromis aplinkybėmis) 65 valandos per savaitę). Šiuo metu Direktyvoje nėra numatyta jokių aiškių viršutinių darbo laiko ribų. Komisijos pirminiame ir iš dalies pakeistame pasiūlymuose buvo siūloma nustatyti naują konkrečią darbuotojų, pasirinkusių galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų, darbo laiko ribą. Šis bendrosios pozicijos straipsnis buvo aršiai kritikuojamas nuo pat jo priėmimo, o jo siekiai neretai buvo klaidingai interpretuojami. Tiek Europos Parlamentas, tiek dauguma valstybių narių prieštarauja konkrečios ribos nustatymui. Dabartinėje direktyvoje jokia viršutinė riba nėra nustatyta, Komisija jai nepritaria ir mano, kad nenustačius jokių ribų bus lengviau susitarti teisės aktų leidėjams. Taip pat derėtų nepamiršti, kad valstybės narės gali pačios nustatyti minėtas viršutines ribas. 20 pakeitimas (tam tikrų sąlygų netaikymas darbuotojams, dirbantiems pagal trumpalaikes darbo sutartis) (22 straipsnio 3 dalis): pritarta iš dalies. Šiuo pakeitimu panaikinama nuostata, įtraukta rengiant bendrąją poziciją, pagal kurią pagal trumpalaikes darbo sutartis dirbantiems darbuotojams nebūtų taikomos dvi sąlygos, kuriomis siekiama apsaugoti darbuotojus, pasirinkusius galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų. Šio pakeitimo poveikis visų pirma būtų toks, kad darbuotojai, kurie to paties darbdavio per vienerius metus yra įdarbinami ne ilgesniam kaip 10 savaičių laikotarpiui, per pirmąsias keturias darbo savaites negalėtų teisėtai pasirinkti galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų. Antra, jei toks darbuotojas pasirinktų galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų, jam būtų taikoma tokiems darbuotojams nustatyta viršutinė darbo laiko riba, kaip numatyta 22 straipsnio 2 dalies d punkte. Komisija iš dalies pritaria šiam pakeitimui. Jei galimybės netaikyti kai kurių nuostatų atsisakyta nebūtų, pagal trumpalaikes darbo sutartis dirbantiems darbuotojams turėtų būti suteikiama galimybė tuo pasinaudoti: kalbant apie sveikatos apsaugą ir saugą, papildomos darbo valandos kelia mažesnį pavojų, jei taip dirbama trumpesnį laikotarpį. Todėl, Komisijos nuomone, 22 straipsnio 3 dalies, kaip siūloma bendrojoje pozicijoje, keisti nereikėtų kiek tai susiję su 2 dalies c punkto ii papunkčiu (t. y., kad darbuotojas, kuris to paties darbdavio per vienerius metus yra įdarbinamas ne ilgesniam kaip 10 savaičių laikotarpiui, galėtų per pirmąsias keturias darbo savaites teisėtai pasirinkti galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų). Komisija pritaria nuorodos į 2 dalies d punktą panaikinimui, nes ji pritarė ir 19 pakeitimui – Europos Parlamento siūlymui panaikinti viršutinę darbo laiko ribą darbuotojams, pasirinkusiems galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų (išsamesnės pastabos pateikiamos aptariant 19 pakeitimą). 22 pakeitimas (peržiūros nuostatos panaikinimas) (24a straipsnis): pritarta iš principo ir (arba) su sąlyga, kad tekstas bus performuluotas. Pakeitimu panaikinama nuostata, pagal kurią reikalaujama, kad valstybės narės, pasirinkusios galimybę netaikyti tam tikrų nuostatų (arba leidžiančios darbuotojams dirbti ilgesnį nei įprasta darbo laiką), teiktų Komisijai išsamias šios nukrypti leidžiančios nuostatos praktinio taikymo ataskaitas, į jas įtraukiant ir socialinių partnerių nuomones. Tuomet Komisija pateiktų ataskaitą Parlamentui ir Tarybai, kuri įvertintų padėtį. Be to, Komisija gali teikti tolesnius pasiūlymus. Šis pakeitimas yra glaudžiai susijęs su 16 pakeitimo dėl galimybės netaikyti tam tikrų nuostatų ateities pasekmėmis. Komisija šiam pakeitimui iš esmės pritaria. Tačiau jei galimybė netaikyti tam tikrų nuostatų panaikinta nebus (žr. 16 pakeitimo pastabas), Komisijos nuomone, peržiūros nuostata yra būtina, kad būtų galima pasiekti teisės aktų leidėjų susitarimą, remiantis performuluotu dabartinės direktyvos tekstu. 3.2.6 Kiti klausimai Vadovaujančių darbuotojų išlyga 12 pakeitimas ( vadovaujančių darbuotojų išlyga ) (17 straipsnio 1 dalies a punktas): pritarta iš principo ir (arba) su sąlyga, kad tekstas bus performuluotas. Šiuo pakeitimu būtų performuluojamos dabartinės direktyvos nuostatos, susijusios su nukrypti leidžiančiomis nuostatomis vadovų ir kitų savarankiškai sprendimus priimančių darbuotojų viršutinės darbo laiko ribos ir minimalaus poilsio laiko atžvilgiu. Iš dalies pakeista nukrypti leidžianti nuostata būtų taikoma tik vyresniesiems vadovaujantiems darbuotojams. Komisija pritartų šiam daliniam pakeitimui, jei kai kurios nuostatos būtų performuluotos. Komisijos nuomone, siūloma formuluotė yra šiek tiek per griežta, bet ji pritaria, kad reikia iš dalies pakeisti šią nuostatą, kad būtų visiškai aišku, jog ji taikoma tik tiems darbuotojams, kurių darbui būdingas didelis autonomijos laipsnis ir kurie patys sprendžia, kiek valandų jiems dirbti. Nuostatų taikymas darbuotojui 8 pakeitimas ( nuostatų taikymas darbuotojui )(16 konstatuojamosios dalies a punktas): atmesta. Šiuo pakeitimu būtų įterpiama konstatuojamoji dalis, kuria nustatoma, kad darbuotojui dirbant pagal daugiau kaip vieną darbo sutartį, jo darbo laikas būtų skaičiuojamas atsižvelgiant į visas jo sudarytas darbo sutartis. Komisija laikosi nuomonės (kaip jau nurodyta jos 2000 m. ataskaitoje dėl Darbo laiko direktyvos[5] įgyvendinimo), kad siekiant Direktyvoje iškeltų sveikatos apsaugos ir saugos tikslų, darbuotojo, dirbančio pagal dvi ar daugiau darbo sutarčių, atveju darbo laiko apribojimai, kiek tai įmanoma, turi būti nustatomi darbuotojui, o ne sutarčiai. Tačiau valstybės narės šioje srityje taiko gana skirtingas taisykles. Komisijos nuomone, dabartiniame etape įtraukus šį klausimą į dokumentą, būtų beveik neįmanoma pasiekti susitarimą Taryboje. Todėl Komisija šį pakeitimą atmeta. 10 pakeitimas ( nuostatų taikymas darbuotojui )(naujo 2a straipsnio a punktas): atmesta. Šiuo pakeitimu būtų įterpiama nauja nuostata, kuria nustatoma, kad darbuotojui dirbant pagal daugiau kaip vieną darbo sutartį, jo darbo laikas būtų skaičiuojamas atsižvelgiant į visas jo sudarytas darbo sutartis. Komisija laikosi nuomonės (kaip jau nurodyta jos 2000 m. ataskaitoje dėl Darbo laiko direktyvos[6] įgyvendinimo), kad siekiant Direktyvoje iškeltų sveikatos apsaugos ir saugos tikslų, darbuotojo, dirbančio pagal dvi ar daugiau darbo sutarčių, atveju darbo laiko apribojimai, kiek tai įmanoma, turi būti nustatomi darbuotojui, o ne sutarčiai. Tačiau valstybės narės šioje srityje taiko gana skirtingas taisykles. Komisijos nuomone, dabartiniame etape įtraukus šį klausimą į dokumentą, būtų beveik neįmanoma pasiekti susitarimą Taryboje. Todėl Komisija šį pakeitimą atmeta. Į ką reikėtų atkreipti dėmesį iš dalies keičiant Direktyvą 1 pakeitimas (darbo laiko organizavimo peržiūra) (7 konstatuojamoji dalis): pritarta iš dalies. Šiuo pakeitimu performuluojamas svarbių šios peržiūros veiksnių sąrašas. Komisija pritartų šiam pakeitimui, jei būtų performuluotos tam tikros teksto dalys, susijusios su mokymusi visą gyvenimą. (Su mokymusi visą gyvenimą susijusios nuorodos neturi nieko bendro su strateginėmis dokumento nuostatomis, todėl į dabartinį pasiūlymą jų įtraukti nereikėtų.) Nuorodos į Teismo sprendimus 2 pakeitimas (Teisingumo Teismo sprendimai) (7a konstatuojamoji dalis): pritarta iš principo ir (arba) su sąlyga, kad tekstas bus performuluotas. Šiuo pakeitimu būtų įterpiama konstatuojamoji dalis, kurioje pristatoma darbo laiko koncepcija atsižvelgiant į naujausius Teisingumo Teismo sprendimus. Komisija iš esmės pritartų šiam daliniam pakeitimui, jei kai kurios nuostatos būtų formuluojamos kitaip. Performulavimu būtų siekiama: - užtikrinti, kad tekstas visapusiškai atspindėtų Teismo sprendimus (pavyzdžiui, neaišku, ar Teismo sprendimais reikalaujama, kad darbuotojas visą darbo laiką būtų darbdavio nustatytoje vietoje); - užtikrinti, kad tekste vartojamos formuluotės atitiktų tikslią darbo laiko apibrėžtį, nustatytą Direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje, nes nesiūloma jokių šios dalies pakeitimų. [1] 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų, OL L 299, 2003 11 18, p. 9. [2] 2000 m. spalio 3 d. Europos Teisingumo Teismo sprendimas, byla C-303/98, SIMAP , [2000] ETT, Rink. I-07963. [3] 2003 m. spalio 9 d. Europos Teisingumo Teismo sprendimas, byla C-151/02, Jaeger , [2003] ETT, Rink. I-8389. [4] COM (2008) 568, 3.2.3 skyrius. [5] COM (2000) 787, 14.2 dalis. [6] COM (2000) 787, 14.2 dalis.