Komisijos komunikatas Europos Parlamentui ir Tarybai Europos Sąjungos policijos ir muitinės bendradarbiavimo gerinimas I. Pranešimas apie pažangą, padarytą nuo amsterdamo sutarties įsigaliojimo II. Pasiūlymai dėl veiklos gerinimo /* KOM/2004/0376 galutinis */





Briuselis, 18.5.2004 KOM(2004) 376 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI EUROPOS SĄJUNGOS POLICIJOS IR MUITINĖS BENDRADARBIAVIMO GERINIMASI. PRANEŠIMAS APIE PAŽANGĄ, PADARYTĄ NUO AMSTERDAMO SUTARTIES ĮSIGALIOJIMOII. PASIŪLYMAI DĖL VEIKLOS GERINIMO TURINYS 1. Įžanga 4 I PRANEŠIMAS APIE PAŽANGĄ, PADARYTĄ NUO AMSTERDAMO SUTARTIES ĮSIGALIOJIMO 7 1. Teisiniai ir politiniai įpareigojimai policijos ir muitinės Bendradarbiavimo Srityje (ESS, Šengenas, Vienos veiksmų planas ir Tamperės Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvados) 7 2. Bendradarbiavimas nuo 1999 m. Gegužės mėn. – pažanga ir įvertinimas 8 2.1. Policijos bendradarbiavimas 8 2.1.1. Policijos bendradarbiavimo aspektai Šengeno erdvėje 8 2.1.2. Europolas 14 2.1.3. Operatyvinis policijos bendradarbiavimas, įskaitant ES policijos vadovų darbo grupę (TFPC) 19 2.1.4. Europos policijos koledžas (CEPOL) 20 2.1.5. Kiti Europos Sąjungos sutarties 30 straipsnyje nurodyti dalykai 22 2.1.5.1. Tyrimo metodai 22 2.1.5.2. Teismo ekspertizė 24 2.1.6. Kiti policijos bendradarbiavimo klausimai 25 2.1.6.1. Terorizmas 25 2.1.6.2. Kiti policijos bendradarbiavimo klausimai 28 2.1.6.3. Europos Sąjungos sutarties 32 straipsnis 29 2.2. Muitinės bendradarbiavimas 30 2.3. OISIN ir AGIS programos, skirtos policijos ir muitinės bendradarbiavimui ES skatinti 33 II PASIŪLYMAI DĖL VEIKLOS GERINIMO 35 1. Policijos ir muitinės bendradarbiavimui įtaką darantys veiksniai 35 1.1. Policijos darbo pobūdis 35 1.2. Nepakankamai strategiškas požiūris 36 1.3. Neprivalomų dokumentų sklaida 37 1.4. Trečiojo ramsčio sprendimų priėmimas 37 1.5. Nepakankamas Tarybos priimtų teisės dokumentų įgyvendinimas 38 1.6. Praktinių duomenų apie policijos ir muitinės bendradarbiavimą trūkumas 39 1.7. Policijos ir muitinės bendradarbiavimo pobūdis 40 1.8. Trečiojo ramsčio duomenų bazės ir ryšio sistemos 40 2. Išvados ir rekomendacijos 41 2.1. Informacijos srauto gerinimas 42 2.2. Bendradarbiavimo per sieną gerinimas 43 2.3. Bendros kultūros, priemonių ir metodų kūrimas. 45 2.4. Kova su terorizmu 47 2.5. Muitinės bendradarbiavimas 48 3. Baigiamosios pastabos 50 ĮžANGA Teisingumo ir vidaus reikalų politikos sritis, įskaitant valstybių narių policijos tarnybų ir muitinės administracijų bendradarbiavimą, į Europos Sąjungos sutartį pirmą kartą buvo įtraukta 1992 m. priėmus Mastrichto sutartį[1]. Šios sutarties K straipsnyje muitinės ir policijos bendradarbiavimas buvo apibrėžtas kaip „bendro intereso reikalai… siekiant įgyvendinti Sąjungos tikslus“. Didesnės bendradarbiavimo teisingumo ir vidaus reikalų srityje galimybės atsivėrė Europos Sąjungos sutartį pakeitus Amsterdamo sutartimi (toliau – ESS)[2], kuri įsigaliojo 1999 m. gegužės 1 d. Šioje Sutartyje buvo aiškiau išdėstyti tikslai ir išsamiai apibrėžti veiksmai, kuriuos reikia įgyvendinti policijos ir muitinės bendradarbiavimo srityje. Be to, Sutartis sustiprino institucijų sistemą ir toliau plėtojo minėtos srities sprendimų priėmimo procesą. Jau iš pradžių valstybių ir vyriausybių vadovai buvo pasiryžę teikti pasiūlymus dėl Sutarties teisingumo ir vidaus reikalų srities nuostatų įgyvendinimo. Dėl to 1998 m. birželio 15–16 d. Kardife vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime Taryba ir Komisija buvo paragintos 1998 m. gruodžio mėn. vyksiančiam savo susitikimui Vienoje pateikti „Veiksmų planą, kaip geriausiai įgyvendinti ESS nuostatas laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje“. Taigi 1998 m. gruodžio mėn. priimtame Vienos veiksmų plane[3] buvo nurodyta nemažai policijos ir muitinės bendradarbiavimo priemonių. Kai kurios iš šių priemonių turėtų būti įgyvendintos per dvejus, kitos – per penkerius metus nuo Sutarties įsigaliojimo. Specialus Europos Vadovų Tarybos susitikimas teisingumo ir vidaus reikalų klausimais vyko 1999 m. spalio mėn. Tamperėje, praėjus vos penkiems mėnesiams nuo ESS įsigaliojimo. Be Vienos veiksmų plane nurodytų policijos ir muitinės bendradarbiavimo priemonių, Tamperėje vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime buvo pareikalauta įgyvendinti daugiau priemonių. Tamperėje priimtoje programoje Taryba ir Komisija buvo paragintos, vadovaudamosi Vienos veiksmų planu ir Tamperėje patvirtintomis priemonėmis, skatinti visiškai ir greitai įgyvendinti ESS. Tiek Vienos veiksmų plane, tiek ESS buvo numatytas įpareigojimas tam tikras priemones įgyvendinti per penkerius metus nuo Sutarties įsigaliojimo – iki 2004 m. spalio mėn. Tamperėje Europos Vadovų Taryba įpareigojo Komisiją parengti Pasiekimų suvestinę, kurioje būtų žymima pažanga siekiant minėtoje programoje nurodytų tikslų. Kurdama šią suvestinę, taip pat nuolat atnaujindama jos duomenis, Komisija daugiausia dėmesio skyrė priemonėms, kurias įgyvendinti Tamperėje paragino Europos Vadovų Taryba. Pasiekimų suvestinė buvo veiksminga laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės plėtros stebėjimo priemonė. 2001 m. gruodžio mėn. Lakene vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime buvo apžvelgtas Tamperės išvadų įgyvendinimas per pusę skirto termino. Komisija šiuo metu rengia pažangos per visą penkerių metų laikotarpį po Tamperės susitikimo įvertinimą. Šiame komunikate nesiekiama užbėgti už akių minėtam oficialiam įvertinimui. Komunikato tikslas greičiau yra įvardyti tas policijos ir muitinės bendradarbiavimo priemones, kurios turėtų likti ES tvarkaraštyje arba jį papildyti per ateinančius kelerius metus, kad būtų padaryta reikiama pažanga. Nuo ESS įsigaliojimo Europos Sąjunga patvirtino nemažai priemonių, skirtų valstybių narių policijos tarnybų ir muitinės administracijų bendradarbiavimui pagerinti. Tačiau baigiantis 2002-iesiems Komisijai darėsi vis aiškiau, kad svarbiausius minėtos srities pokyčius būtina apžvelgti komunikate. Iš pat pradžių buvo aišku, kad kai kurios Vienos veiksmų plane nurodytos priemonės yra neįgyvendinamos, o kai kurios per Europos Vadovų Tarybos susitikimą Tamperėje įsteigtos institucijos, pavyzdžiui, ES policijos vadovų darbo grupė (TFPC), patiria sunkumų. Be to, yra požymių, kad reikia gerinti valstybių narių policijos ir muitinės tarnybų bendradarbiavimą. Nepaisant to, yra itin sėkmingo valstybių narių bendradarbiavimo regionuose prie jų bendrų sienų pavyzdžių, kurie ES mastu aptarti nebuvo. Be to, policijos ir muitinės bendradarbiavimas yra plati sritis, susidedanti iš daugelio įvairių ir labai techniškų dalykų, kuriuos aptaria atskiros darbo grupės ir institucijos, dėl to yra sunku sekti visus svarbius pokyčius. Komunikate būtų galima aiškiai ir išsamiai apžvelgti policijos ir muitinės bendradarbiavimo Europos Sąjungoje reikalus. Išsiplėtus Sąjungai, taip pat atsirado būtinybė išsiaiškinti ir nustatyti policijos ir muitinės bendradarbiavimo prioritetus artimiausiai ateičiai. Dešimties naujųjų valstybių narių integracija į visas ES policijos ir muitinės bendradarbiavimo struktūras jau ir taip sudėtingam sprendimų priėmimo procesui turės didelę įtaką. Pagaliau, atrodo, kad ES policijos ir muitinės bendradarbiavimo srityje padaryta pažanga buvo lėtesnė negu teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose pažanga. Komunikate galėtų būti nurodyti elementai, pagal kuriuos būtų galima geriau vertinti policijos ir muitinės bendradarbiavimui įtakos turinčius veiksnius. Atsižvelgdama į tai, kas pirmiau minėta, Europos Komisija nusprendė, kad yra būtina pateikti ES policijos ir muitinės bendradarbiavimo apžvalgą ir analizę, kurios apimtų laikotarpį nuo Amsterdamo sutarties įsigaliojimo 1999 m. Komisija siekia išsiaiškinti, kokių priemonių reikia, kad bendradarbiavimas būtų veiksmingesnis siekiant vieno iš svarbiausių Sąjungos tikslų: „… laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje suteikti piliečiams aukšto lygio saugumą “ (ESS 29 straipsnis). Šiame komunikate yra aptariamas tiktai valstybių narių policijos ir muitinės bendradarbiavimas kovojant su nusikalstamumu. Jame neaptariami dalykai, susiję konkrečiai su teismų bendradarbiavimu, taip pat su administracine pagalba muitinės reikaluose[4] bei Europos bendrijos steigimo sutarties (EBSS) 135 straipsnyje apibrėžtu muitinės bendradarbiavimu[5], nors, esant reikalui, minėtos sritys trumpai aptariamos. Be to, šiame komunikate nėra svarstomos prevencinės priemonės, kurios Bendrijos mastu buvo patvirtintos ar yra tvirtinamos, nors turėtume pripažinti, kad Bendrija palaipsniui įgyvendino tyčinių neteisėtų veikų prevencijos priemones, pirmiausia susijusias su terorizmu oro ir jūrų transporto priemonėse. Taip pat yra pažymėtina, kad Europos Sąjungos 2000 m. gegužės mėn. priimtoje Tūkstantmečio strategijoje, skirtoje organizuotam nusikalstamumui, yra išvardytos rekomendacijos dėl policijos bendradarbiavimo. Šiame komunikate prireikus minėtos priemonės yra trumpai apžvelgiamos[6]. Komunikato struktūra yra tokia. I dalyje apžvelgiami konkretūs teisiniai ir politiniai įpareigojimai dėl policijos ir muitinės bendradarbiavimo, nurodyti ESS, Šengeno konvencijoje, Vienos veiksmų plane ir Europos Vadovų Tarybos susitikimo Tamperėje išvadose. Šioje dalyje taip pat yra pateikta svarbiausių policijos ir muitinės bendradarbiavimo sričių pokyčių apžvalga ir trumpas įvertinimas bei pasiūlymai, kaip ateityje gerinti bendradarbiavimą. II dalyje yra nagrinėjami svarbiausi ES policijos ir muitinės bendradarbiavimui įtaką darantys veiksniai, taip pat rekomendacijos dėl priemonių, kurių, Komisijos nuomone, reikėtų imtis artimiausioje ateityje užtikrinant apčiuopiamą bendradarbiavimo pažangą. I PRANEŠIMAS APIE PAŽANGĄ, PADARYTĄ NUO AMSTERDAMO SUTARTIES ĮSIGALIOJIMO Teisiniai ir politiniai įpareigojimai policijos ir muitinės Bendradarbiavimo Srityje (ESS, Šengenas, Vienos veiksmų planas ir Tamperės Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvados) Teisiniai ir politiniai įpareigojimai ES policijos ir muitinės bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje yra išdėstyti ESS, Konvencijoje dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo (toliau – Šengeno konvencija)[7], 1998 m. Vienos veiksmų plane bei 1999 m. spalio mėn. Tamperėje vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvadose. ESS 29 straipsnyje yra sakoma, kad „…Sąjungos tikslas plėtojant bendrą valstybių narių veiklą policijos ir teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityse… laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje suteikti piliečiams aukšto lygio saugumą“ . To tikslo siekiama policijos pajėgoms užkardant organizuotą ir kitokį nusikalstamumą, muitinėms ir kitoms kompetentingoms institucijoms glaudžiau bendradarbiaujant tiesiogiai arba per Europolą (Europos policijos biurą). 30 straipsnyje yra nurodyta, kad bendra veikla policijos bendradarbiavimo srityje vykdoma šiais būdais: - valstybių narių kompetentingų institucijų, įskaitant policijos, muitinės ir kitas specializuotas teisėsaugos tarnybas, operatyvinis bendradarbiavimas užkardant, nustatant ir tiriant baudžiamąsias veikas; - informacijos rinkimas, kaupimas, apdorojimas ir keitimasis ja, ypač per Europolą; - bendros iniciatyvos profesinio rengimo, keitimosi ryšių palaikymo pareigūnais ir kriminalistikos srityse; - bendras tyrimo metodų įvertinimas. Šiame straipsnyje, be kita ko, yra išvardyti bendri ir konkretūs įpareigojimai dėl bendradarbiavimo per Europolą. Be ESS 29 ir 30 straipsnių, yra ir įpareigojimai, susiję su 1990 m. Šengeno konvencijos įtraukimu į ES teisyną. Šengeno konvencija panaikinama sienų kontrolė tarp valstybių narių, tačiau sustiprinamos kontrolės prie bendrų išorės sienų priemonės. Įpareigojimai policijos bendradarbiavimo srityje buvo numatyti siekiant kompensuoti dėl vidaus sienų kontrolės panaikinimo atsiradusią saugumo stoką. Imigracijos, vizų ir prieglobsčio suteikimo klausimai buvo įtraukti į Europos bendrijos steigimo sutartį (IV antraštinė dalis, pirmasis ramstis), o policijos ir teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose nuostatos buvo įtrauktos į ESS VI antraštinę dalį (trečiasis ramstis). Be šių teisinių įpareigojimų, yra kiti svarbūs dokumentai, kuriuose yra išdėstyti įpareigojimai aukščiausiu politiniu lygmeniu siekti konkrečios pažangos policijos bendradarbiavimo srityje: 1997 m. Kovos su organizuotu nusikalstamumu veiksmų planas[8], 1998 m. gruodžio mėn. Vienos veiksmų planas bei 1999 m. spalio mėn. vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo Tamperėje išvados. Neseniai Komisija paskelbė dokumentą „Organizuoto nusikalstamumo prevencija ir kontrolė: Europos Sąjungos strategija naujojo tūkstantmečio pradžiai“[9]. Įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, Europos Vadovų Tarybos susitikimas Tamperėje patvirtino dar keletą svarbių priemonių, kurias reikia įgyvendinti policijos bendradarbiavimo srityje. Svarbiausios iš jų – įsteigti Europos policijos vadovų operatyvinę darbo grupę, kuri dalyvautų planuojant operatyvinius veiksmus; suteikti Europolui galimybę dalyvauti tyrimo grupių darbe ir prašyti valstybių narių pradėti tyrimą, taip pat įsteigti Europos policijos koledžą vyresniesiems policijos pareigūnams rengti. Tamperės susitikimo išvadose yra aiškiai sakoma, kad Vienos veiksmų planas tebegalioja. Tai, kad dviejuose Europos Vadovų Tarybos susitikimuose buvo susitarta dėl tokių svarbių priemonių prieš pat ESS įsigaliojimą ir vos tik jai įsigaliojus, akivaizdžiai rodo ryžtą siekti konkrečios ir sparčios policijos ir muitinės bendradarbiavimo pažangos aukščiausiu politiniu Sąjungos lygmeniu. Be ESS, Vienos veiksmų plane ir Tamperės išvadose nurodytų priemonių, kai kuriose srityse politinį impulsą žengti pirmyn davė kiti įvykiai. Po to, kai per 2001 m. Nicoje ir Geteborge vykusius Europos Vadovų Tarybos susitikimus buvo padaryti viešosios tvarkos pažeidimai, buvo suaktyvintas bendradarbiavimas viešosios tvarkos palaikymo srityje. Po 2001 m. rugsėjo 11-osios taip pat buvo pasiektas susitarimas dėl daugelio priemonių, skirtų bendradarbiavimui kovojant su terorizmu gerinti. Policijos bendradarbiavimas Sąjungos mastu padeda plėsti ir papildyti sėkmingai vykstantį valstybių narių dvišalį bendradarbiavimą. Vienas naujausių dvišalio bendradarbiavimo pokyčių yra bendrą sieną turinčių valstybių narių bendradarbiavimo formalizavimas ir stiprinimas per bendrus policijos ir muitinės bendradarbiavimo centrus. Dvišalių santykių ir ES policijos bendradarbiavimo sąsajų galima rasti Vienos veiksmų plane, kuriame yra konkrečiai nurodyta tokį bendradarbiavimą toliau plėtoti visos Sąjungos mastu. Bendradarbiavimas nuo 1999 m. Gegužės mėn. – pažanga ir įvertinimas Policijos bendradarbiavimas Policijos bendradarbiavimo aspektai Šengeno erdvėje Kaip buvo minėta 1 skyriuje, į 1997 m. Amsterdamo sutartį buvo įtraukta 1990 m. Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo ES mastu. Šengeno susitarimo tikslas buvo „panaikinti asmenų, kertančių bendras sienas, kontrolę“[10]. Policijos bendradarbiavimas buvo nurodytas kaip viena iš „papildomų priemonių vidaus saugumui užtikrinti“[11]. Šengeno konvencijoje yra išdėstyti įpareigojimai valstybėms narėms[12] dėl policijos bendradarbiavimo prie jų bendrų vidaus sienų, prie Šengeno teritorijos (sausumos, tarptautinių oro uostų, jūros) išorės sienų ir apskritai Šengeno erdvėje siekiant kompensuoti bet kokią saugumo stoką, atsiradusią dėl vidaus sienų kontrolės panaikinimo. 1997 m. Vienos veiksmų plane ir 1999 m. Europos Vadovų Tarybos susitikimo Tamperėje išvadose[13] buvo numatyti norminiai ir kiek mažiau – operatyvinės veiklos pagrindai laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje. Šiuo atveju Šengeno svarba yra esminė, kadangi jis yra minėtos erdvės pagrindas, užtikrinantis judėjimo laisvę taikant minimalias saugumo stoką kompensuojančias priemones ir garantijas, kad teisingumo sistema gali susidoroti su padidėjusio mobilumo padariniais. Šengeno konvencijoje yra numatytas įstatyminis vidaus sienų kontrolės panaikinimo mechanizmas, išorės sienų kontrolės pagal bendrus standartus įvedimas ir iš to išplaukiančios privalomos ir ypatingus įgaliojimus suteikiančios normos, turinčios gerinti bendradarbiavimą teisėsaugos srityje. Toliau išvardyti įpareigojimai, nurodyti Šengeno konvencijoje, yra patys svarbiausi policijos bendradarbiavimo srityje. Konvencijos 39 straipsnyje numatyta, kad valstybės narės „įsipareigoja užtikrinti“, kad policijos įstaigos viena kitai padės užkirsti kelią nusikalstamoms veikoms ir jas nustatyti. Pagalbos prašymais gali keistis „centrinės žinybos, atsakingos už tarptautinį policijos bendradarbiavimą“, tačiau skubiais atvejais kompetentingos policijos institucijos prašymais gali keistis tiesiogiai. Bet gali iškilti sunkumų, kadangi skirtingų valstybių narių policijos kompetencija labai skiriasi, be to, Konvencijos 39 straipsnio 2 dalyje yra nustatyta, kad raštu pateikiamą informaciją prašymą pateikusi valstybė narė gali panaudoti kaip inkriminuojamo nusikaltimo įrodymą tik gavusi prašymą gavusios valstybės narės kompetentingų teisminių institucijų sutikimą. Vadovaudamosi šiuo ir 46 straipsniu (žr. toliau), Šengeno šalys pasirašė daug dvišalių susitarimų. Patys išsamiausi susitarimai yra tie, kuriais įsteigiamos nuolatinio bendradarbiavimo ir keitimosi informacija struktūros: bendri policijos postai (JPS) bei policijos ir muitinės bendradarbiavimo centrai (PCCC) prie vidaus sienų. Pavyzdžiui, PCCC veikia Khel/Offenburg sienos perėjimo punkte (Vokietija/Prancūzija)[14], Tournai punkte (Belgija/Prancūzija)[15]; Ventimiglia ir Modane punkte (Prancūzija/Italija)[16], Canfranc-Somport-Urdos, Le Perthus-La Junquera, Melles Pont du Roy-Les et Biriatou-Irún punkte (Prancūzija/Ispanija)[17] ir Tuy/Valença do Minho, Caya/Elvas, Vilar Formoso/Fuentes de Oñoro, Vila Real de Santo Antonio/Ayamonte punkte (Ispanija/Portugalija)[18]. Mastrichto, Acheno ir Epeno regione svarbias trišalio policijos bendradarbiavimo formas išplėtojo Nyderlandai, Belgija ir Vokietija. Prancūzija ir Liuksemburgas pasirašė susitarimą[19], nors jis dar negalioja. Liuksemburgas, Prancūzija, Belgija ir Vokietija baigia oficialiai įtvirtinti keturšalio bendradarbiavimo sistemą. Tokie bendradarbiavimo centrai yra veiksmingi pasienio regionuose sprendžiant „saugumo deficito“ problemas, kilusias dėl sienų kontrolės panaikinimo ir dėl to, kad teisėsaugos tarnybų veikla baigiasi prie vidaus sienų. Bendradarbiavimas apima keitimosi informacija supaprastinimą, bendras operacijas bei kontrolę ir suderintų veiksmų planavimą. Pažymėtina, kad tiek atitinkamos valstybių narių tarnybos, tiek regionų, kuriuose jos buvo įsteigtos, gyventojai mano, jog tokios bendradarbiavimo formos yra naudingos. Vienos veiksmų plane yra raginimas plėsti tokį bendradarbiavimą per sieną. Komisija padarė išvadą, kad šį modelį plačiau taikant visos Sąjungos mastu būtų gerokai lengviau kovoti su nusikalstamumu ir stiprinti tarpusavio pasitikėjimą bei įvairių valstybių narių teisėsaugos tarnybų bendradarbiavimą. Būtų naudinga tokio bendradarbiavimo pavyzdžius nurodyti kaip modelį, taikytiną jo dar neturinčiose valstybėse narėse. Pirmininkaujant Belgijai parengtas Tarybos rekomendacijos dėl bendrų komisariatų ir policijos bei muitinės bendradarbiavimo centrų projektas[20] būtų puikus šios veiklos pagrindas. Toliau skatindama kurti tokius bendradarbiavimo modelius, Komisija naudosis Policijos ir teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose pagrindų programa (AGIS). Šengeno konvencijos 44 straipsnyje yra išdėstyti trumpalaikis ir ilgalaikis įpareigojimai gerinti komunikacijos sistemas, pirmiausia pasienio zonose. Tačiau kol kas nėra pakankamai informacijos, kad būtų galima įvertinti šioje srityje padarytą pažangą. Reikalingos ne vien telefono linija ar faksas, bet ir duomenų bei kompiuterijos sistemos. Per ilgesnį laiką bus vertinama, kaip pagerėjo radijo ryšys. Radijo ryšio plėtrai labiausiai trukdo dviejų pagrindinių komunikacijų standartų, TETRA ir TETRAPOL, skirtingi techniniai reikalavimai. Sprendžiant šią problemą daugelyje pirmiau minėtų dvišalių susitarimų yra numatyta pasienio regionų policijos tarnyboms keistis radijo ryšio įranga. Siekdamas skatinti tarnybų sąveiką, 2002 m. gruodžio 15 d. 36 straipsnio komitetas patvirtino 1999 m. rugsėjo 20–21 d. Helsinkyje vykusio seminaro išvadas[21], kuriose buvo pasiūlyta siekti TETRA ir TETRAPOL sąveikos. Šiame kontekste Komisija pritaria anketos, skirtos tam, kad būtų geriau išsiaiškinta su skaitmeninių radijo sistemų įsigijimu, įrengimu, veikimu ir sąveika susijusi veikla, parengimui 2003 m. pirmąjį pusmetį pirmininkaujant Graikijai[22]. Tiesioginės radijo komunikacijos yra ypač reikalingos operacijoms kitos valstybės teritorijoje vykdyti. Visais kitais atvejais keitimosi informacija pagal konvencijos 39 ir 46 straipsnius ir vis dažniau – per tiesioginį (radijo) ryšį su JPS ar PCCC paprastai pakanka poreikiams komunikacijos srityje tenkinti. Kadangi duomenų apie tarptautines operacijas nėra, neįmanoma įvertinti, ar realūs komunikacijos poreikiai lieka neįgyvendinti. Be sąveikių komunikacijos sistemų veiksmingam ryšiui palaikyti, taip pat būtina keistis telefonų numeriais bei informacija apie dažnių diapazoną ir mokėti kitos valstybės narės kalbą. Dėl to Komisija labai remia policijos pareigūnų kalbų kursus, nes tai yra vienas svarbiausių tarptautinio policijos bendradarbiavimo veiksnių. Pasienio zonose policija taip pat galėtų svarstyti galimybę naudoti GSM/GPRS ryšio telefonus, kuriais, jei prireiktų palaikyti tiesioginį ryšį, susisiektų su tokia pat linija kitoje valstybėje. Nors tokios priemonės gali atrodyti savaime suprantamos, kai kurios policijos tarnybos joms priešinasi, teigdamos, kad tai kelia pavojų konfidencialumui ir atsiranda priklausomybė nuo komercinių paslaugų teikėjų. Tačiau kai kurių valstybių narių policijos tarnybų patirtis parodė, kad tokios problemos yra išsprendžiamos naudojant linijų kodavimą. 45 straipsnyje yra numatyta, kad valstybės narės „įsipareigoja imtis reikiamų priemonių“ ir užtikrinti, kad bet kuriose komerciškai nuomojamose apgyvendinimo vietose apsistoję užsieniečiai užpildytų ir pasirašytų registracijos korteles bei patvirtintų savo tapatybę, pateikdami galiojantį asmens tapatybės dokumentą, ir kad minėtos kortelės būtų laikomos ar perduotos kompetentingoms institucijoms. Ši informacija, kaip parodė ankstesni kovos su terorizmu pavyzdžiai, gali būti svarbi teisėsaugos darbui. Tačiau šiuo metu nėra aiškių duomenų, kaip valstybės narės šį įpareigojimą vykdo ir kaip informacija yra naudojama teisėsaugos darbe. Todėl atrodo, kad yra būtina šį klausimą apsvarstyti Taryboje. Duomenys, kuriais keičiamasi, turi būti apsaugoti, kaip numato Šengeno konvencijos 129 straipsnis, taip pat 126 ir 127 straipsniai; juose inter alia yra numatyta, kad 1987 m. rugsėjo 17 d. Europos Tarybos Ministrų Komiteto rekomendacija Nr. R (87) 15, reglamentuojanti asmens duomenų naudojimą policijos įstaigose, yra privaloma. Šiame kontekste pažymėtinas vienas iš įpareigojimų, nes jis operatyviniu atžvilgiu yra naudingas bendradarbiavimui per sieną: jis šalis įpareigoja kas pusmetį persvarstyti vadinamąjį „Tarpvalstybinio policijos bendradarbiavimo vadovą“. Šis įpareigojimas buvo numatytas vadovaujantis 1998 m. gruodžio 16 d. Šengeno vykdomojo komiteto sprendimu[23]. Šis vadovas svarbus tuo, kad jame yra apibrėžti praktiniai policijos įstaigų bendradarbiavimo per vidaus sienas klausimai. Vadove yra pateikti tokie duomenys kaip kontaktiniai adresai ir telefono numeriai, taip pat policijos bendradarbiavimo per sieną apribojimai ir įpareigojimai. Valstybės narės įsipareigojo integruoti vadovą į nacionalinius potvarkius ir jį atnaujinti. Todėl reikėtų pritarti 2003 m. pirmininkaujant Graikijai Tarybos pasiūlytai iniciatyvai atnaujinti vadovą ir pirmininkaujant Italijai parengtam pataisytam jo variantui. Be pirmiau minėtų įpareigojimų, pagal Šengeno konvenciją buvo parengtos toliau išvardytos bendradarbiavimo priemonės arba įgaliojimus suteikiančios normos, palengvinančios siekti konvencijos tikslų. Pirmoji priemonė yra skirta sekti įtariamam asmeniui (40 straipsnis), o antroji – kai asmuo yra užklumpamas darantis nusikalstamą veiką, bet išvengia arešto kirsdamas valstybių sienas (vadinamoji „persekiojimo teisė“, 41–43 straipsniai). Kadangi leidimas veikti už šalies jurisdikcijos ribų yra suteikiamas išimties tvarka, teisės normos numato teisines garantijas ir apribojimus, kurie apsunkina policijai šių normų taikymą. Nors tikslių duomenų nėra, yra požymių, kad šiais dokumentais menkai naudojamasi. Minėtus apribojimus galima sušvelninti dvišaliais susitarimais, tačiau informacijos apie padažnėjusias operacijas per sieną šioje srityje nėra. ES lygmeniu buvo patvirtintos iniciatyvos supaprastinti pirmiau nurodytų straipsnių taikymą. Dėl to 2000 m. spalio mėn. Taryba priėmė sprendimą, nustatantį supaprastintą tvarką keisti Šengeno konvencijos 40 ir 41 straipsniuose vartojamas nuorodas inter alia į sąvokas „pareigūnai“ ir „valdžios institucijos“[24]. Be to, buvo priimtas Tarybos sprendimas išplėsti 40 straipsnio taikymo sritį, kad būtų galima sekti daugiau nusikalstamų veikų ir taip pat įtraukti asmenis, kurie galėtų padėti nustatyti įtariamąjį[25]. 2001 m. antrąjį pusmetį Taryba, pirmininkaujant Belgijai, sudarė ekspertų grupę, kad ši parengtų konkrečias rekomendacijas, kaip išplėsti persekiojimo kitų valstybių teritorijose galimybes oro, geležinkelio (tarptautiniuose traukiniuose) ir vandens transporto priemonėse. Šių rekomendacijų Taryba toliau nesvarstė. Komisija mano, kad kuriant saugumo zoną yra būtina panaikinti bendradarbiavimo kliūtis, susijusias su judėjimo per valstybių sienas pobūdžiu ar priemonėmis. Policijai turi būti sudarytos galimybės vykdyti persekiojimą kitoje valstybėje tiriant daugiau nusikalstamų veikų ir, jeigu valstybių narių, kuriose vyksta persekiojimas, kompetentingos vietos institucijos negali nedelsiant perimti persekiojimo, turėti priemonių, leidžiančių veiksmingai įsikišti, kad būtų nustatyta persekiojamo asmens tapatybė jį/ją perduodant minėtoms kompetentingoms vietos institucijoms. Dėl to ji rekomenduoja tęsti pirmiau nurodytos darbo grupės darbą, kad ji toliau aiškintųsi operacijų per sieną sąlygas ir kompetenciją. Taigi Komisija yra tos nuomonės, kad priemonės būtų veiksmingesnės ir gyvybingesnės, jeigu valstybės narės taikytų vienodas normas ir sąlygas. Šengeno konvencijos 46 straipsnyje policijos institucijoms yra suteikiama teisė savo iniciatyva, „negavus prašymo“, siųsti kitai valstybei narei bet kokią informaciją, „kuri gali būti svarbi“ užkertant kelią nusikalstamoms veikoms ar grėsmei viešajai tvarkai. Nėra lyginamųjų duomenų, iš kurių būtų galima nustatyti, kaip šis straipsnis yra įgyvendinamas, taip pat ar policija, vadovaudamasi pagal šį straipsnį atsiųsta informacija, ėmėsi kokių nors veiksmų. Taip pat nėra informacijos apie kitų šiame skirsnyje paminėtų straipsnių taikymą ir panaudojimą. Veiksmingas informacijos gavimo ir keitimosi ja būdas yra 47 straipsnyje numatytas ryšių tarnybos pareigūnų komandiravimas į kitas valstybes. Konkreti procedūra, leidžianti pasinaudoti tokių trečiosiose šalyse paskirtų pareigūnų paslaugomis, pirmininkaujant Danijai pasiūlyta iniciatyva buvo pakeista 2003 m. vasario 27 d. priimtu Tarybos sprendimu[26]. Kaip šis sprendimas yra taikomas praktikoje, duomenų nėra. Todėl Komisija siūlo, kad Taryba šį klausimą išnagrinėtų. Šengeno informacinę sistemą (SIS) reglamentuojančiuose straipsniuose yra numatytas įpareigojimas „sukurti ir išlaikyti bendrą informacinę sistemą“ apibrėžiant būtinus veiksmus, kai pagal 95–100 straipsnius gaunamas teigiamas atsakymas dėl tapatybės nustatymo, ir duomenų apsaugos režimą. Šie straipsniai suteikia galimybę įvesti tam tikrus 95–100 straipsniuose nurodytus duomenis ir jų ieškoti. Ryšiui tarp duomenis į SIS įvedančių valstybių narių ir ieškomo asmens ar daikto tapatybę nustatančių teisėsaugos pareigūnų palaikyti kiekvienoje valstybėje narėje turi veikti SIRENE įstaigos. Daugelyje valstybių narių SIRENE taip pat vadinama „centrine institucija“, kuri yra nurodyta konvencijos 39 ir 46 straipsniuose (žr. pirmiau). 1999 m. SIS naudojosi dešimt valstybių narių. Iki 2001 m. kovo mėn., penkioms Šiaurės Europos šalims įsitraukus į SIS, valstybių vartotojų padaugėjo iki penkiolikos. 2000 m. gegužės 29 d. Taryba pritarė Jungtinės Karalystės prašymui dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno nuostatas inter alia policijos bendradarbiavimo, kovos su narkotikų platinimu ir SIS srityse. 2002 m. vasario 28 d. panašus sprendimas buvo priimtas dėl Airijos. Yra rengiamasi Jungtinės Karalystės dalyvavimui SIS sistemoje, kuris turėtų prasidėti iki 2004 m. pabaigos. Tikimasi, kad vėliau į sistemą įsitrauks Airija. Taigi iš viso bus septyniolika SIS valstybių vartotojų. Šiuo metu SIS turi tiktai 18 kanalų, o ateityje įsitraukti ketina dar dešimt valstybių narių. Todėl Komisijai buvo pavesta parengti antrosios kartos SIS. Kadangi 2002 m. pirmojoje pusėje pirmininkaujant Ispanijai buvo pasiūlyti teisės aktai dėl SIS funkcijų išplėtimo[27] ir buvo paskelbtos Tarybos išvados dėl SIS II[28], naujoji SIS sistema turės gerokai daugiau vartotojų (ne tik valstybių narių, bet ir Eurojustą bei Europolą), vykdys daugiau funkcijų (pvz., neišsamių duomenų paiešką, perspėjimų apie asmenis siejimą) ir turės daugiau duomenų kategorijų (pvz., biometrija, orlaiviai, konteineriai). Atsižvelgiant į labai teigiamą SIS praktinį poveikį ir svarbą kovojant su nusikalstamumu, reikėtų skatinti spartų naujų funkcijų, jei įmanoma, jau dabartinėje SIS, diegimą. 2003 m. liepos mėn. Komisija pasiūlė suteikti valstybių narių transporto priemonių registracijos institucijoms prieigą prie SIS, kad būtų išvengta vogtų transporto priemonių įregistravimo[29]. SIS ir SIRENE sąryšio palaikymo procedūros yra nustatytos vadove, kurį būtina nuolat atnaujinti, kad būtų veiksmingai vykdomi organizaciniai ir nauji teisiniai įpareigojimai. Iki šiol tai niekada nebuvo daroma. 2003 m. pirmąjį pusmetį pirmininkaujant Graikijai buvo pasiūlyta nustatyti oficialią vadovo nuolatinio atnaujinimo tvarką. Taryba pasiūlė šią užduotį pavesti atlikti Komisijai. Yra svarbu šią tvarką parengti artimiausiu metu[30]. SIS yra vienas didžiausių Sąjungos pasiekimų policijos bendradarbiavimo srityje. Iki 2003 m. kovo mėn. buvo padaryta daugiau kaip 11 mln. įrašų apie ieškomus asmenis ir daiktus. Nacionalinės SIRENE kasmet gauna pranešimus apie 35 tūkst. asmenų ar daiktų tapatybės nustatymo atvejų. Sistema sėkmingai veikia pirmiausia dėl to, kad SIS atlieka pagrindinį vaidmenį panaikinus sienų kontrolę, vykdant išorės sienų kontrolę, integruojant ją į įprastas policijos ir sienų kontrolės taikomąsias programas, taip pat per kiekvieną ES Tarybos kadenciją yra tęsiamas aktyvus Tarybos darbo grupių darbas. SIS įgyvendino didelius teisėsaugos bendruomenės lūkesčius, o dabar yra rengiama dideliam plėtros etapui (SIS II), kuriame bus išplėstos sistemos funkcijos. Laikui bėgant vis sudėtingesnių funkcijų įdiegimas reiškia, jog SIS palaipsniui gali tapti priemone, naudojama ir kitiems tikslams, kad geriau atitiktų įpareigojimų bendroje saugumo erdvėje pasidalijimo realijas. Tokios sudėtingesnės funkcijos pavyzdžiu galėtų būti biometrinių duomenų kaupimas. Didžiausia tokio pokyčio nauda būtų tikslesnė paieška, kuri padėtų išvengti problemų, dabar kylančių atliekant teksto duomenų paiešką, kuri didėjant duomenų bazei bus mažiau tiksli. Kaip teisingumo ir vidaus reikalų ministrai patvirtino per 2003 m. birželio 5–6 d. vykusį susitikimą, tai nereiškia, kad sistemos paprasto ir greito tikslaus veikimo pobūdis turėtų būti keičiamas. Šiaip ar taip, minėti laukiami pokyčiai įtaką turėtų daryti ne veikiančiai SIS, o veikiau būsimajai SIS II. Europolas ESS 29 ir 30 straipsniuose ir Tamperės susitikimo išvadose yra pabrėžiamas Europolo vaidmuo teisėsaugos institucijoms bendradarbiaujant su Europos Sąjunga ir yra numatytos konkrečios priemonės, kurias reikia įgyvendinti per penkerius metus nuo ESS įsigaliojimo. Kiek anksčiau Vienos veiksmų plane buvo nurodytos su Europolu susijusios priemonės. Oficialiai daugelis ESS ir Tamperės programoje paminėtų su Europolu susijusių klausimų buvo sprendžiama priimant Tarybos sprendimus. Dauguma Vienos veiksmų plane nurodytų priemonių taip pat buvo įgyvendintos. Pirmasis žingsnis buvo žengtas 2000 m. patvirtinus Tarybos protokolą, išplečiantį Europolo bendrą kompetenciją kovoti su pinigų plovimu. Rengiant šį komunikatą, devynios valstybės narės protokolo dar nebuvo ratifikavusios[31]. 2001 m. gruodžio mėn. pripažindama, kad organizuotas nusikalstamumas neapsiriboja sritimis, kuriose Europolas yra įgaliotas veikti, Taryba nusprendė išplėsti Europolo įgaliojimus, kad jis apimtų visas Europolo konvencijos priede išvardytas nusikalstamumo formas[32]. Išplėsti įgaliojimai, dėl kurių Europolas gali veiksmingiau organizuoti savo darbą, įsigaliojo 2002 m. sausio 1 d. 2002 m. lapkričio mėn. Taryba patvirtino protokolą, keičiantį Europolo konvenciją konkrečiais straipsniais dėl Europolo dalyvavimo valstybių narių bendrose tyrimų grupėse ir galimybės Europolui prašyti valstybių narių kompetentingų institucijų pradėti arba koordinuoti tyrimus konkrečiose baudžiamosiose bylose. Protokolą dabar ratifikuoja valstybės narės[33]. 2003 m. lapkričio mėn. Taryba patvirtino naują protokolą. Jame yra sprendžiamos kelios problemos, trukdančios išplėsti Europolo operatyvinės veiklos galias. Juo Europolui yra suteikiami įgaliojimai palaikyti tiesioginius ryšius su atitinkamais valstybių narių policijų departamentais, o šioms – naudotis Europolo informacijos sistema. Pastarųjų kelerių metų su Europolu susiję pokyčiai neapsiribojo priemonėmis, kurių reikalavo ESS, Vienos veiksmų planas ir Tamperės susitikimo išvados. Jau pirmaisiais Europolo darbo metais paaiškėjo, kad organizacija dar nėra tokia veiksminga, kokia turėtų būti. Viena iš svarbiausių problemų yra valstybių nenoras perduoti Europolui informaciją ir duomenis. Europolas dėl to gali mažiau prisidėti prie nusikalstamų veikų analizės ES lygmeniu. Todėl valstybės narės dažnai mano, kad Europolas neatitinka jo vartotojų bei jų teisėsaugos institucijų lūkesčių, todėl nemato priežasčių, kodėl turėtų jam teikti daugiau informacijos. Kita priežastis – informacijos sistemos nebuvimas. Kai šis komunikatas buvo rengiamas, tokia sistema vis dar buvo kuriama (žr. toliau). Taigi 2002 m. Europolo Valdytojų taryba pradėjo vertinimą, kad nustatytų svarbiausius veiksmingam bendradarbiavimui su Europolu trukdančius veiksnius. Vėliau Europos nacionalinių padalinių vadovai (HENU) parengė ilgą problemų ir galimų sprendimų sąrašą. Vienoje svarbiausių jų padarytų išvadų buvo pasiūlyta keisti Europolo konvenciją, kad ji būtų lankstesnė. Kitose svarbiose HENU išvadose teigiama, kad būtina pašalinti įvairias kliūtis perduoti valstybių narių informaciją, kuri dažnai būna teisinio pobūdžio. Siūloma, kad šios 2002 m. vasarą pateiktos „vidaus dokumento formos“ išvados būtų įgyvendintos per 12 mėnesių. Po išsamių svarstymų 2002 m. pirmąjį pusmetį buvo parengtas konvenciją keičiantis protokolas. Jame buvo sprendžiami ne tiktai analizės, prieigos prie duomenų ir duomenų apsaugos, bet ir demokratinės Europolo kontrolės klausimai. 2002 m. gruodžio 19 d. Taryba pasiekė, kad būtų priimtas politinis sprendimas dėl šio protokolo[34]. Be to, 2003 m. pavasarį per trečiąjį tarpusavio vertinimų etapą buvo pradėtas svarstyti keitimasis informacija bei duomenimis tarp valstybių narių ir Europolo ir atitinkamai tarp pačių valstybių narių. Atlikus šį vertinimą, turėtų būti parengtos svarbios rekomendacijos, kaip toliau gerinti šią bendradarbiavimo sritį. Be ES valstybių narių pateikiamos informacijos, Europolo veikla taip pat priklauso nuo informacijos, saugomos už ES ribų: taip jam suteikiama geresnė informacijos bazė paskirtoms užduotims vykdyti. Europolas padarė ženklią pažangą bendradarbiaudamas su trečiosiomis valstybėmis ir tarptautinėmis organizacijomis pagal 2000 m. kovo 27 d. Tarybos sprendime pateiktą jų sąrašą[35]. Tokie susitarimai dėl bendradarbiavimo yra labai svarbūs Europolo darbui, nes jais biurui oficialiai suteikiama teisė keistis asmens duomenimis su atitinkamomis trečiosiomis valstybėmis bei institucijomis. Šiuo metu Europolas yra pasirašęs bendradarbiavimo susitarimus, numatančius ir galimybę keistis asmens duomenimis, su keliomis į ES stojančiomis šalimis, Islandija, Norvegija ir Interpolu. Jis taip pat yra pasirašęs susitarimus su Europos Komisija ir Europos centriniu banku. Šiuo metu Europolas veda derybas dėl susitarimo su Europos teisminio bendradarbiavimo gerinimo įstaiga (Eurojust) ir dėl administracinio dokumento su Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF). Iki 2003 m. pabaigos Europolas bus pasirašęs susitarimus su visomis stojančiosiomis šalimis bei šalimis kandidatėmis. Po 2001 m. rugsėjo 11-osios įvykių buvo paspartintas susitarimų su Jungtinėmis Valstijomis rengimas. 2001 m. gruodžio 6 d. Europolas su JAV pasirašė strateginio bendradarbiavimo susitarimą, o 2002 m. gruodžio mėn. – susitarimą dėl keitimosi asmens duomenimis. Šis dokumentas yra teigiamas žingsnis atsižvelgiant į JAV ir Europos Sąjungoje galiojančius skirtingus asmens duomenų apsaugos teisės aktus. Viena svarbiausių veiksmingos Europolo veiklos sąlygų – Europolo informacinė sistema (EIS). Pastaruosius kelerius metus Europolas kūrė labai sudėtingą sistemą, kurioje būtų galima necentralizuotai kaupti ir gauti valstybių narių ir Europolo informaciją apie organizuotą nusikalstamumą. Iki šiol šios sistemos buvo neįmanoma įgyvendinti, nes ji yra sudėtinga (teksto duomenis reikia versti į 11 kalbų). Komisija mano, kad Europolo darbui yra svarbu kuo greičiau turėti supaprastintą EIS variantą. Sudėtingesnis sistemos variantas turėtų būti įgyvendintas vėliau. Europolo valdymas taip pat buvo nuolat keičiamas. Laikui bėgant paaiškėjo, kad Europolo tarnautojų tarnybos nuostatai yra netaikytini arba juose nebuvo konkrečių nuostatų dėl institucijos direktorato. Dėl to šis reglamentas buvo pakeistas į jį įtraukiant nuostatas dėl Europolo direktoriaus ir direktoriaus pavaduotojo atrankos, atleidimo ir drausminių priemonių[36]. Kitas svarbus dalykas yra demokratinė Europolo kontrolė. Daugiausia Europos Parlamentas nuolat reiškė priekaištus dėl nepatenkinamos Europolo institucijos kontrolės. Siekdama aiškiai išdėstyti šį klausimą, 2002 m. vasario 26 d. Europos Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikė Komunikatą dėl demokratinės Europolo kontrolės[37]. Komunikate buvo apibūdinti ir įvertinti įvairūs Europolo kontrolės modeliai (Europolo konvencija, duomenų apsaugos taisyklės, Valdytojų tarybos priežiūros funkcijos). Buvo padaryta išvada, kad, atsižvelgiant į ribotą, palyginti su valstybių narių nacionalinėmis policijos tarnybomis, Europolo kompetenciją, negalima teigti, jog institucijoje trūksta demokratinės kontrolės. Tačiau Komisija manė, kad dėl penkiolikos atskirų nacionalinių parlamentų vykdomos kontrolės ir riboto Europos Parlamentui skirto vaidmens demokratinė Europolo kontrolė nėra vientisa. Todėl Komisija pateikė keletą rekomendacijų, kaip šią padėtį pataisyti. Visų pirma ji pasiūlė įsteigti bendrą nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento atstovų komitetą, kuris atidžiai stebėtų su Europolu susijusius procesus ir keistųsi su juo informacija. Per pastaruosius ketverius metus Europolas daug nuveikė. Buvo įgyvendinti Europolui skirti Sutarties ir Tamperės išvadų punktai, nors kai kurie Vienos veiksmų plane išdėstyti dalykai dar neįgyvendinti arba nebuvo išsamiai išnagrinėti. Tačiau kai kuriais atvejais gali prireikti aiškintis, ar 1998 m. pateiktos rekomendacijos vis dar yra aktualios. Dėl priemonių, kurios turi būti įgyvendintos per dvejus metus nuo ESS įsigaliojimo, Vienos veiksmų plane yra išdėstytas raginimas apsvarstyti Europolo teisę turėti prieigą prie SIS duomenų. Šis dalykas jau kurį laiką svarstomas. Taryba iš esmės sutiko Europolui suteikti teisę iš dalies naudotis SIS sistema, pirmiausia pagal Šengeno konvencijos 95, 99 ir 100 straipsnius kaupiamais duomenimis. Šiuo tikslu Taryba netrukus priims sprendimą iš dalies pakeisti SIS konvenciją, kad į ją būtų įtrauktas naujas 101A straipsnis teisiniam Europolo prieigos prie SIS pagrindui sukurti. Tačiau dėl veikiančių techninių apribojimų yra pavojus, kad Europolas sistema galės naudotis tiktai įgyvendinus SIS II, t. y. ne anksčiau kaip 2006 m. Komisija mano, kad šis laikotarpis yra per ilgas, dėl to siūlo svarstyti pragmatiškus sprendimus, pvz., suteikti Europolui skaitomąją prieigą per nacionalines SIS sistemas. Antra vertus, reikia pripažinti, kad tam reikėtų atitinkamai pakeisti Šengeno konvenciją. Europole su institucijos nacionaliniais padaliniais buvo aptartas raginimas kurti atliekamų tyrimų duomenų bazę, tačiau kol kas daugiau veiksmų imtasi nebuvo. Atsižvelgiant į sudėtingus techninius ir teisinius tokio projekto dalykus, neįmanoma tikėtis, kad artimiausioje ateityje jis bus įgyvendintas. Dėl Vienos veiksmų plane išdėstytų priemonių, kurias būtina įgyvendinti per penkerius metus, reikia tęsti toliau išvardytų klausimų svarstymą: Nėra pažangos tobulinant statistinius duomenis apie tarptautinį nusikalstamumą. Kol kas nenustatyti ES statistinių duomenų kaupimo kriterijai. Taip yra dėl to, kad trūksta bendrų nusikaltimų apibrėžimų, taigi negalima lyginti nacionalinių statistinių duomenų. Per diskusijas dėl Europolo įgaliojimų išplėtimo paaiškėjo, kad dėl tam tikrų bendrų nusikaltimų apibrėžimų būtų sunku susitarti. Klausimas, ar Europolas galėtų naudotis Muitinės informacine sistema (CIS) ir kaip tai darytų, dar nebuvo išsamiai aptartas. Pagal CIS konvencijos III skyriaus 7 straipsnį iš esmės Europolui galima leisti naudotis šia sistema. Tačiau šiuo tikslu būtina parengti papildomą protokolą. Komisija mano, kad šis svarbus klausimas turėtų būti kuo greičiau išspręstas. Kuriant tarptautinio nusikalstamumo tyrimų ir dokumentų tinklą žengtas vienas konkretus žingsnis – Europole įsteigtas Duomenų valdymo centras. Šis centras teikia informaciją apie, tarkime, universitetų, sukauptus konkrečius Sąjungos teisėsaugos srities duomenis, taip pat duomenis apie tokius praktiškesnius dalykus kaip techninė įranga. Be to, Europolas bendradarbiauja su valstybėmis narėmis ir Komisija, siekdamas patobulinti kasmetinį ES pranešimą apie padėtį organizuoto nusikalstamumo srityje ir vietoj aprašomojo pobūdžio pranešimo pateikti grėsmių įvertinimą. Šitaip siekiama, kad ES kovoje su organizuotu nusikalstamumu šis pranešimas taptų esminiu planavimo dokumentu. Komisija siūlo su Europolu apsvarstyti, ar iki šiol įgyvendintos priemonės buvo tos pačios, kurios numatytos Vienos veiksmų plane, ir kokių papildomų veiksmų būtina imtis. Vykdant reikalavimą parengti ir įgyvendinti informavimo strategiją, skirtą visuomenei su Europolo veikla ir įgaliojimais supažindinti, per pastaruosius dvejus metus paaiškėjo, kad kur kas svarbiau tokią informaciją skleisti valstybių narių teisėsaugos darbuotojų bendruomenėje, o ne plačiojoje visuomenėje. Taigi Europolo ir valstybių narių informavimo strategijos dėmesio centre atsidūrė teisėsaugos institucijų informavimo programos rengimas. Ši programa bus įgyvendinama 2003–2004 m. Ją iš dalies finansuos ES AGIS programa. Komisija mano, kad veiksminga ilgalaikė informavimo programa yra būtina Europolo ir valstybių narių teisėsaugos tarnybų supratimui ir bendradarbiavimui gerinti. Komisija džiaugiasi, kad AGIS programa gali laikinai suteikti pagalbą informavimo programai. Tačiau finansavimą ilgesniam laikui turi suteikti Europolas ir valstybės narės. 2002 m. pirmąjį pusmetį Taryba svarstė galimybę ateityje palengvinti Europolo konvencijos keitimo tvarką. Buvo manoma, kad tokia priemonė yra reikalinga, nes pagal galiojančias procedūras kiekvieną ir visus Konvencijos pakeitimus turi ratifikuoti visos valstybės narės. Diskusijos šiuo klausimu dar nebaigtos. Komisijos nuomone, labai svarbu palengvinti Europolo konvencijos keitimo ateityje tvarką, ypač atsižvelgiant į numatytą institucijos plėtrą. Viena įgyvendinama galimybė – pagal 34 straipsnio 2 dalies c punktą Konvenciją pakeisti Tarybos sprendimu. Komisija yra pasirengusi pateikti pasiūlymą dėl tokio Tarybos sprendimo projekto. Europolas visu pajėgumu veikia jau ketverius metus. Per tą laiką dar labiau išryškėjo šios institucijos, kaip esminio ginklo ES kovoje su sunkiais tarptautiniais nusikaltimais, galimybės. Taryba visas konkrečias ESS ir Tamperės išvadose nurodytas priemones patvirtino sprendimų arba aktų forma, dalį jų turi ratifikuoti valstybės narės. Ratifikavus ir visiškai įgyvendinus šias priemones Europolas galės dirbti dar veiksmingiau. Turint galvoje Europolo ateitį, artimiausiu metu būtina pagerinti jo veiklą: visi su Europolu susiję teisės aktai turi būti ratifikuoti ir įgyvendinti, informavimo programa toliau vykdoma, paprastesnis EIS variantas parengtas ir HENUS pranešimas įgyvendintas. Atlikus pirmiau minėtus darbus, Europolui reikėtų suteikti tam tikrus įgaliojimus tyrimų srityje. Svarstant šį svarbų pokytį reikėtų numatyti galimus teisminės ir parlamentinės Europolo kontrolės padarinius. Operatyvinis policijos bendradarbiavimas, įskaitant ES policijos vadovų darbo grupę (TFPC) Vienos veiksmų plane yra numatyta per dvejus metus nuo ESS įsigaliojimo pagerinti ir išplėsti operatyvinį Sąjungos teisėsaugos tarnybų bendradarbiavimą. Plane pasiūlyta sekti valstybių narių muitinės administracijų bendros veiklos pavyzdžiu. Tamperėje vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime priimta 44-oji išvada, ko gero, buvo pirmasis konkretus tokio bendradarbiavimo gerinimo ir plėtojimo žingsnis. Joje raginama sudaryti „Europos policijos vadovų operatyvinę darbo grupę, kad ši, bendradarbiaudama su Europolu, keistųsi geriausia patirtimi bei informacija apie esamas tarptautinio nusikalstamumo tendencijas ir prisidėtų prie operatyvinių veiksmų planavimo“. Po 2000 m. balandžio mėn. įvykusio pirmojo susitikimo TFPC susitiko aštuonis kartus, vieną kartą per Tarybos kadenciją. Per šiuos susitikimus daugiausia buvo bandoma susitarti dėl konkrečių grupės uždavinių. Per 2002 m. liepos mėn. Kopenhagoje vykusį susitikimą TFPC susitarė dėl šių svarbiausių savo funkcijų: - Skatinti koordinuotą veiklą, pirmiausia tarptautinių nusikaltimų srityje, vadovaujantis inter alia Europolo atliktomis nusikaltimų analizėmis. - Tvirtinti iniciatyvas, planuoti ir pradėti dviejų ar daugiau valstybių narių operacijas, skirtas prioritetinėms kovos su organizuotu nusikalstamumu sritims. - Būti keitimosi informacija ir nusikalstamumo tendencijų diskusijų forumu, rengti kovos su nusikalstamumu strategijas. - Parengti Tarybai rekomendacijas dėl policijos (bendros) veiklos ir užtikrinti jų įgyvendinimą bei darbo tęstinumą. - Vadovaujantis teisinės valstybės ir demokratijos principais padėti siekti aukšto Europos policijos sistemų lygio. Per 2002 m. Kopenhagoje vykusį susitikimą taip pat buvo sutarta dėl bendrų operacijų rengimo, vykdymo ir tolesnio darbo metodikos. Nuo to laiko bendras operacijas, remdamasi Europolo parengtais strateginės veiklos tyrimais, siūlys „pagrindinė šalis“, o kitos suinteresuotos šalys galės įsitraukti į darbo grupę. Europolas teikia pagalbą analizės srityje. Pažangos ir galutines ataskaitas teikia TFPC grupei. Tačiau kol kas nevisiškai neaišku, kas yra atsakingas už bendrų operatyvinių veiksmų rengimą, planavimą, stebėseną ir įvertinimą. Per 2002 m. balandžio mėn. vykusį susitikimą TFPC susitarė dėl Stebėsenos komiteto įsteigimo grupės darbo tęstinumui užtikrinti: susitikimams tinkamai pasirengti, rekomendacijų įgyvendinimui stebėti ir diskusijos temoms nustatyti bei siūlyti. Stebėsenos komitetą sudaro dabartinė, kadenciją baigianti ir būsimoji Tarybos, Europolas, Komisija ir Tarybos Generalinis sekretoriatas. Per 2003 m. Romoje vykusį TFPC susitikimą pripažinta, kad Stebėsenos komiteto vaidmuo turėtų būti didinamas, pvz., reikėtų dažniau susitikti su valstybių narių policijos tarptautinių ryšių padalinių atstovais arba kviesti juos į savo susitikimus. Kitas Stebėsenos komiteto susitikimas vyks 2004 m. sausio 30 d. TFPC pasiūlė daug veiklos iniciatyvų, pvz., dėl euro apsaugos, nelegalios imigracijos, prekybos žmonėmis, su automobiliais susijusių nusikaltimų ir vaikų išnaudojimo. Tačiau visuotinai sutariama, kad kol kas ši veikla ES lygiu nepadėjo sukurti praktinės papildomos naudos (nors per paskutinį TFPC susitikimą 2003 m. gegužės 19–20 d. priimti sprendimai dėl bendrų veiksmų kovojant su nelegalia imigracija bei žmonių ir narkotikų prekyba teikia vilties). Ši veikla nebuvo labai veiksminga dėl kelių veiksnių. Valstybių narių policijos vadovai paprastai sprendžia daugybę tiek administracinio, tiek grynai politinio pobūdžio klausimų, taigi Europos reikalai – tiktai vienas iš daugelio jų veiklos prioritetų. Be to, į TFPC grupę deleguotų valstybių narių policijos atstovų kompetencija labai skiriasi. Kai kurioms valstybėms atstovauja vienas sprendimus dėl finansavimo įsipareigojimų galintis priimti policijos vadovas, kitų valstybių narių pagrindinį policijos atstovą paskiria decentralizuota nacionalinė policijos institucija. Atstovauti federalinę valdymo sistemą turinčiai valstybei sunku. Pagaliau yra veiklos tęstinumo tarp plenarinių TFPC posėdžių problema, nors, įsteigus minėtą Stebėsenos komitetą, padėtis pagerėjo. Dėl organizacinių trūkumų TFPC grupė susidūrė su kitais sunkumais. Kadangi paprastai darbo grupė susitinka tiktai kartą per Tarybos kadenciją, grupės darbotvarkė būna perkrauta. Dėl to darbotvarkės klausimų neįmanoma išsamiai aptarti, o pavėluotai dokumentus gaunančios delegacijos negali tinkamai pasirengti susitikimams. Pažymėtina, jog TFPC darbą apsunkina tai, kad ji nepriklauso Tarybos struktūroms. Tačiau TFPC susitikimų gerinant valstybių narių policijos pareigūnų dvišalius ir daugiašalius ryšius nereikėtų nuvertinti, nes tokie susitikimai jiems – vienintelė galimybė visiems vienu metu susitikti. Būdami vadovaujančiais Sąjungos policijos pareigūnais, TFPC nariai atlieka svarbią dvejopą funkciją: būdami arti ministrų, jie gali daryti įtaką politiniams sprendimams policijos klausimais ir kartu priimti sprendimus dėl policijos išteklių panaudojimo. Dėl šios darbo grupės ateities Komisija mano, kad reikėtų rimtai svarstyti jos integravimą į oficialias Tarybos struktūras. Tuomet darbo grupė galėtų prisidėti prie sprendimų visais svarbiais policijos bendradarbiavimo ES klausimais priėmimo. Kol ši integracija neįgyvendinta, darbo grupė turėtų daugiausia dėmesio skirti bendros operatyvinės policijos veiklos prioritetinėse srityse rengimui bei planavimui ir jos plėtojimui. Per 2004 m. kovo mėn. vykusį paskutinį TFPC susitikimą. buvo aptartas išankstinis dokumentas dėl darbo grupės ateities, atsižvelgiant į Sutarties dėl Konstitucijos Europai (toliau – Konstitucinė sutartis) projekte pateiktą pasiūlymą. Europos policijos koledžas (CEPOL) Tamperėje Europos Vadovų Taryba paragino įsteigti Europos policijos koledžą, kuris rengtų vyresniuosius teisėsaugos pareigūnus, pradžioje veikdamas esamų nacionalinių profesinio rengimo įstaigų tinklo pagrindu. 2000 m. gruodžio 22 d. Taryba priėmė sprendimą įsteigti Europos policijos koledžą[38], kurio sutrumpintas pavadinimas prancūzų kalba yra CEPOL. 2000 m. gruodžio 22 d. priimto Tarybos sprendimo 6 straipsnio 1 punkte sakoma, kad „CEPOL tikslas – padėti rengti valstybių narių vyresniuosius policijos pareigūnus“ ir „remti ir kurti europinį požiūrį į pagrindines valstybėms narėms kylančias problemas kovojant su nusikalstamumu, vykdant nusikaltimų prevenciją bei palaikant teisėtvarką, užtikrinant visuomenės saugumą, ypač įvertinus tarptautinį šių problemų mastą“. Svarbiausi CEPOL siekiai ir uždaviniai – gerinti nacionalinių policijos sistemų žinias ir stiprinti kitų valstybių narių ir Europolo struktūras, gerinti tarptautinį policijos bendradarbiavimą Europos Sąjungoje, plėsti žinias apie tarptautinius dokumentus, ypač jau veikiančius Europos Sąjungoje kovos su nusikalstamumu bendradarbiavimo srityje, užtikrinti reikalingą mokymą, ypač didinant pagarbą demokratijos principams, ypač daug dėmesio skiriant gynybos teisėms, ir skatinti CEPOL bei kitų policijos pareigūnus rengiančių institucijų bendradarbiavimą. Siekdamas šių tikslų CEPOL gali imtis daugelio veiksmų, pirmiausia pagal bendrus standartus organizuoti vyresniųjų policijos pareigūnų mokymus, padėti rengti suderintas programas bei reikiamas aukštesnio lygio mokymo programas, organizuoti specialistų rengimą, planuoti ir organizuoti instruktorių rengimą, skleisti geriausią praktiką ir tyrimų rezultatus, rengti ir organizuoti ES policijos pajėgų ir ES narystės siekiančių šalių policijos institucijų mokymus dalyvauti atliekant krizių valdymą ne karinėmis priemonėmis ir padėti keistis policijos pareigūnais ir juos komandiruoti profesinio rengimo srityje. CEPOL gali bendradarbiauti su valstybių, kurios nėra ES narės, nacionalinėmis policijos profesinio rengimo įstaigomis. Koledžo infrastruktūra yra pirmiausia prieinama ES narystės siekiančių šalių, taip pat Islandijos ir Norvegijos vyresniesiems policijos pareigūnams. Be to, koledžas svarstys galimybę leisti jo paslaugomis naudotis Europos institucijoms ir kitoms ES institucijoms. Pagal CEPOL įsteigiantį Tarybos sprendimą iki 2003 m. pabaigos koledžas Tarybai turi pateikti pranešimą apie savo veiklą ir ateities perspektyvas. Kadangi 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu koledžui nebuvo nei suteiktas juridinio asmens statusas, nei skirtas biudžetas, įstaigos veiklos pradžia buvo sunki. Pirmaisiais veiklos metais koledžas neturėjo nei savo biudžeto, nei sekretoriato, be to, priėmus sprendimą, kad sekretoriato buveinė bus Kopenhaga, institucija vis dar turėjo administracinių sunkumų, nes negalėjo priimti darbuotojų. Vertinant CEPOL veiklą reikėtų atsižvelgti į tokią sunkią koledžo veiklos pradžią. Padaryta didelė pažanga. Nuo 2001 m. koledžas rengė vis daugiau kursų: nuo 10 kursų 2001 m. iki 38 kursų 2003 m. Į šiuos kursus taip pat buvo įtraukiama vis daugiau dalykų: kova su terorizmu, viešoji tvarka, sienų kontrolė. CEPOL taip pat sukūrė savo interneto svetainę, o dar svarbiau – Europos policijos pareigūnų rengimo tinklą (EPLN). Tai šiuolaikiška priemonė, siūlanti virtualų policijos pareigūnų rengimą internetu. Komisija EPLN tinklo kūrimą rėmė per Bendrąją teisėsaugos institucijų pasikeitimo, mokymų ir bendradarbiavimo programą (OISIN) ir AGIS. 2003 m. gruodžio 13 d. Briuselyje vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime buvo sutarta dėl kelių Europos institucijų buveinių vietos, įskaitant CEPOL, kuriam buveine paskirta Jungtinė Karalystė. Kai šis komunikatas buvo beveik patvirtintas, buvo svarstomos dvi iniciatyvos dėl CEPOL: Airijos siūlymas pakeisti 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimą dėl juridinio asmens statuso suteikimo CEPOL[39] ir Jungtinės Karalystės siūlymas, kad CEPOL buveinė būtų Bramshilas[40]. Pritarus šioms dviem iniciatyvoms, artimiausiu metu CEPOL galėtų išspręsti dvi opiausias savo problemas. Tačiau akivaizdu, kad šie pirminio CEPOL įsteigiančio Tarybos sprendimo pakeitimai tik iš dalies padės spręsti koledžo problemas ir kad reikėtų nuodugniau aptarti būsimąją institucijos struktūrą. Be konkrečių dėl CEPOL juridinio statuso nebuvimo ir nuolatinės jo sekretoriato buveinės vietos kylančių problemų koledžo veikloje išryškėjo kai kurie su struktūra susiję sunkumai. Jie daugiausia kyla dėl to, kad kai kurios policijos mokyklos negali tinkamai organizuoti kursų ir (arba) šioje veikloje menkai dalyvauja, nes potencialūs dalyviai nepakankamai moka užsienio kalbas. Kai kurios šalys kandidatės, be kita ko, turi finansinių sunkumų, kurie riboja jų dalyvavimą CEPOL veikloje. Pirmiau išvardytas struktūrines problemas CEPOL svarsto ir aptaria. Buvo pripažinta, kad būtina gerinti policijos pareigūnų kalbų mokymą Europos Sąjungoje, o šioje srityje bent iš dalies pagelbės EPLN tinklas. Tačiau ši problema tebėra viena didžiausių bendradarbiavimo policijos pareigūnų rengimo srityje kliūčių, taigi jai turėtų būti teikiama pirmenybė. Tai, kad įvairios ES policijos pareigūnų rengimo mokyklos taiko skirtingą mokymo metodiką, iš esmės nėra problema. Tačiau bendra metodika ir bendri kokybės standartai yra būtini tam tikram minimaliam policijos pareigūnų rengimo visoje ES lygiui užtikrinti, bent jau bendro intereso reikaluose bei tiesiogiai juose dalyvaujančių pareigūnų atžvilgiu. Ateityje CEPOL turėtų daugiausia dėmesio skirti bendrų mokymo programų ir mokymo metodikos rengimui prioritetinėse policijos bendradarbiavimo srityse, kad jos būtų vienodai taikomos visose nacionalinėse policijos pareigūnų rengimo mokyklose. Kad tinkamai atliktų savo darbą, CEPOL reikia turėti juridinio asmens statusą, sekretoriatą su tinkamu personalu ir ES biudžeto finansavimą. Kiti Europos Sąjungos sutarties 30 straipsnyje nurodyti dalykai Tyrimo metodai Tirdama nusikaltimus, policija vykdo dvejopą funkciją. Pirma, ji renka informaciją, padedančią nustatyti nusikaltimus ir grėsmes visuomenės saugumui. Antra, ji tiria nusikaltimus ir padeda teismų institucijoms vykdyti persekiojimą. Vykdydami šias funkcijas, policijos pareigūnai naudoja įvairius nusikaltimų tyrimo metodus. ESS 30 straipsnio 1 dalies d punkte numatyta, kad bendra policijos bendradarbiavimo veikla „apima bendrą konkrečių tyrimo metodų, taikomų sudėtingoms organizuoto nusikalstamumo formoms nustatyti, įvertinimą“. Vienos veiksmų plane yra raginama šį įvertinimą atlikti per dvejus metus nuo ESS įsigaliojimo. Tačiau, nors bendros Europolo sistemos gairės buvo parengtos, pavyzdžiui, dėl informatorių panaudojimo ar kontroliuojamųjų gabenimų, tai tėra gairės, kurių visos valstybės narės neprivalo vykdyti. Iki šiol ES lygmeniu nėra bendrai sutarta dėl ESS 30 straipsnio 1 dalies d punkto aiškinimo. ESS 30 straipsnio 1 dalies a punkte aiškiai atskiriami „baudžiamųjų veikų užkardymas, nustatymas ir tyrimas “. Tuo lyg ir pažymima, kad baudžiamųjų veikų nustatymas yra atskirtas nuo tyrimo. Dėl to galima daryti išvadą, kad 30 straipsnio 1 dalies d punkte nurodyti „konkretūs tyrimo metodai“ yra skirti tam, kad teisėsaugos tarnybos ieškotų požymių, kuriais remdamosi nustatytų baudžiamąją veiką. Metodai yra tokie: rizikos analizė, duomenų apdorojimas ir pinigų pervedimų stebėjimas. Patvirtinta, kad jie yra veiksminga priemonė sunkiems su narkotikų gabenimu ir pinigų plovimu susijusiems nusikaltimams nustatyti[41]. Dėl to Komisija mano, kad būtų iš tikrųjų naudinga, jei ekspertai tokius metodus bendrai įvertintų ir nustatytų, kurie iš jų konkrečiais atvejais yra taikytini kaip gera ar geriausia praktika. Komisija taip pat mano, kad derėtų įvertinti ne tiktai nusikalstamų veikų nustatymui naudojamus tyrimo metodus, bet ir metodus, kurie labai svarbūs sunkių nusikaltimų tyrimui. Tokie metodai taikomi renkant ir apdorojant informaciją (pvz., informatorių, sekimo, kontroliuojamųjų gabenimų, slaptųjų tyrimų, kratų ir turto konfiskavimo valdymas), kaip apibrėžta Konvencijoje dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo[42] ir Konvencijoje dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose[43]. Kitokių metodų pavyzdžių yra teismo ekspertizės srityje, pvz., nusikaltimo vietos tvarkymas. Konvento dėl Europos ateities pasiūlytame Konstitucinės sutarties projekte 30 straipsnio 1 dalies d punktas šiek tiek pakeistas. Jame yra minima nebe „bendras tyrimo metodų įvertinimas“, bet galimybė pamatiniame įstatyme numatyti „priemones dėl… bendrų tyrimo metodų sudėtingoms organizuoto nusikalstamumo formoms nustatyti“. Komisijos nuomone, dabar Tarybos tikslas – susitarti dėl pasiteisinusių tyrimo metodų sunkioms nusikalstamumo formoms nustatyti taikymo Sąjungos mastu. Tačiau Komisija mano, kad šios priemonės turėtų būti taikomos ne tik nusikalstomoms veikoms nustatyti, bet ir joms užkardyti bei tirti. Pagaliau Komisija mano, kad reikia trumpai paminėti DNR duomenų naudojimo svarbą nusikaltimų tyrimui. Pastaraisiais metais kai kurios valstybės narės, naudodamosi savo sukurtomis nacionalinėmis DNR duomenų bazėmis, padarė įspūdingą pažangą spartindamos nusikaltimų tyrimą ir kitoje veikloje. Sąjungos gebėjimai geriau ir veiksmingiau tirti nusikaltimus labai sustiprėtų, jeigu visos valstybės narės sukurtų tokias duomenų bazes. Reikėtų pasirūpinti, kad būtų visiškai vykdomi nacionaliniai ir ES duomenų apsaugos įstatymai. Sąjungos nusikaltimų tyrimo gebėjimai būtų dar labiau sustiprinti, jeigu valstybių narių teisėsaugos tarnybos galėtų lyginti DNR bylų duomenis. Teismo ekspertizė Teismo ekspertizės paskirtis – tirti nusikaltimo vietas, rinkti daiktinius įrodymus, atlikti laboratorijos tyrimus, aiškinti gautus įrodymus ir pateikti išvadas operatyviniais ir tyrimo tikslais arba pateikti juos kaip įrodymą teisme. Įvairios teismo ekspertizės sritys yra šios: toksikologija, serologija, DNR, įvairių pėdsakų (gaisro, stiklo, dažų, parako likučių), šaunamųjų ginklų ir balistinė, rašysenos ir dokumentų, pirštų atspaudų, žymių ir kitų atspaudų (įrankių paliktų žymių, batų atspaudų), garso bei vaizdo įrašų ir kompiuterių duomenų ekspertizė, nelaimingų įvykių tyrimas, nusikaltimo vietos tyrimas ir teismo medicinos ekspertizė. Svarbiausias tokios veiklos tikslas – padėti nustatyti tiesą baudžiamosiose bylose. Dėl to svarbu, kad teismo ekspertizė būtų aukštos kokybės, ją atliktų nepriklausomas, nešališkas ir sveikas asmuo. Europos šalių valstybinės teismo ekspertizės laboratorijos kasmet nuolat tiria tūkstančius atvejų, susijusių su atskirais baudžiamųjų veikų tyrimais įvairiose teismo ekspertizės srityse. Be įvykių ekspertizių, laboratorijos užsiima tyrimo ir plėtros veikla arba švietimu ir mokymu. Daugelis teismo ekspertizės laboratorijų priklauso policijos institucijoms, kai kurios valstybinės laboratorijos glaudžiai bendradarbiauja su teisėsaugos institucijomis. Nuo praėjusio šimtmečio 10-ojo dešimtmečio pradžios pagrindinės Europos teismo ekspertizės laboratorijos duomenimis keičiasi su Europos teismo ekspertizės institutų sąjunga (ENFSI). Šiuo metu ENFSI priklauso 33 šalių 49 laboratorijos narės. ENFSI įstatuose teigiama, kad jos tikslas –„užtikrinti, kad Europos teismo ekspertizės plėtros kokybė ir paslaugos būtų vienos geriausių pasaulyje “. ENFSI savo tikslų siekia per 15 ekspertų darbo grupių susitikimus ir veiklą. Šios grupės svarsto visus įvairių teismo ekspertizės sričių aspektus. Pastaraisiais metais Europos Sąjungos valstybių narių teismo ekspertizės laboratorijos ENFSI tinkle gerokai išplėtė tarpusavio bendradarbiavimą bei bendradarbiavimą su kitų Europos šalių teismo ekspertizės laboratorijomis. Daugelio šalių, įskaitant ES valstybes nares, teismo ekspertizės laboratorijoms taikomi tiktai keli oficialūs kokybės standartų reikalavimai. Visai kitokia padėtis yra maisto ir gėrimų, mėsos kontrolės, naujų vaistų tvirtinimo, geriamojo vandens kontrolės ir kitose srityse. Šių sričių oficialios institucijos tikrina, ar laikomasi kokybės standartų, kad laboratorijų tyrimų rezultatai nekeltų jokių abejonių, jais remiantis paprastai yra priimami svarbūs sprendimai. Pirmas svarbus žingsnis gerinant ES teismo ekspertizės laboratorijų kokybę – reikalavimas vykdyti konkrečius kokybės reikalavimus. Nuo praėjusio šimtmečio 9-ojo dešimtmečio visuotinai pripažintas būdas gerinti konkrečios laboratorijos darbo kokybę yra reikalavimas, kad ši kokybės užtikrinimui taikytų visuotinai pripažintą standartą. Tokie standartai veikia daug metų ir apima visus techninius ir organizacinius veiklos aspektus, būtinus tam tikram minimaliam kokybės lygiui užtikrinti. Teismo ekspertizės laboratorijoms yra rekomenduojami šie standartai: NEN-EN-ISO/IEC 17025, kuris nėra skirtas konkrečiai teismo ekspertizės laboratorijoms, ir ILAC-G19:2002, kuriame aiškinamas standarto Nr. 17025 taikymas teismo ekspertizės laboratorijoms. Toks požiūris yra daug našesnis ir veiksmingesnis negu griežtas veiklos metodų derinimas. Kokybės užtikrinimo sistemos diegimas daug kainuoja ir atima daug laiko. Todėl suprantama, kad laboratorijoms skiriama pakankamai laiko šiems standartams įgyvendinti. Be šio (akredituotų) kokybės užtikrinimo sistemos įgyvendinimo proceso teismo ekspertizės laboratorijose, policija ir teismų institucijos turėtų būti skatinamos bendradarbiauti tiktai su akredituotomis laboratorijomis. Šiuo metu šešios ENFSI laboratorijos narės (visos atstovauja valstybėms narėms) turi oficialiai pripažintą kokybės užtikrinimo sistemą, pagrįstą pirmiau minėtais standartais. Taigi pirmas esminis žingsnis gerinant teismo ekspertizės laboratorijų veiklos kokybę Sąjungos mastu yra minėtais dviem standartais pagrįstos kokybės užtikrinimo sistemos įdiegimas visose teismo ekspertizės laboratorijose ir šių laboratorijų pripažinimas nacionalinėse akreditavimo įstaigose (jeigu tokios nacionalinės įstaigos priklauso tarptautiniam akreditavimo ir sertifikavimo tinklui). ENFSI tapo naudinga bendradarbiavimo teismo ekspertizės srityje Sąjungos institucija. Kadangi šiai institucijai taip pat priklauso valstybių, kurios nėra ES narės, laboratorijos, ji negali būti oficialia Sąjungos organizacija, atstovaujančia jos interesams teismo medicinos srityje. Dėl to patartina, kad ENFSI narės iš ES valstybių sudarytų oficialų padalinį pačioje ENFSI, su kuriuo ES galėtų palaikyti oficialius ryšius. ES lygiu yra priimti tiktai du teismo ekspertizei skirti dokumentai: 1997 m. birželio 9 d. Tarybos rezoliucija dėl keitimosi DNR tyrimų rezultatais[44] ir 2001 m. birželio 25 d. Tarybos rezoliucija tuo pačiu klausimu[45]. Šie abu dokumentai teisiškai neprivalomi. Pagal OISIN programą bendrai finansuoti keli projektai buvo skirti bendriems kokybės standartams teismo ekspertizės laboratorijose įdiegti. Šių tyrimų rezultatai galėtų būti naudojami ES mastu. Komisija siūlo tokius rezultatus kaupti ir pateikti Tarybos policijos bendradarbiavimo darbo grupei aptarti bei tęsti su jais darbą. Kiti policijos bendradarbiavimo klausimai Terorizmas Būtinybė kovoti su terorizmu yra bendrai paminėta ESS 29 straipsnyje. Terorizmas yra konkreti sunkaus nusikaltimo forma. Šiame komunikate nebus svarstomi atskiri nusikalstamumo reiškiniai. Tačiau po 2001 m. rugsėjo 11-osios ir 2004 m. kovo 11-osios įvykių kovai su tarptautiniu terorizmu dėmesį skiria aukščiausio lygio politinės institucijos, todėl Sąjunga pasiūlė nemažai iniciatyvų, įskaitant policijos bendradarbiavimą, valstybių narių teisėsaugos tarnybų kovos su terorizmu veiksmingumui didinti. Taigi, be trumpos bendradarbiavimo minėtoje srityje apžvalgos, Komunikatas dėl policijos bendradarbiavimo nebūtų išsamus. Valstybių kovoje su terorizmu daugiausia bendradarbiauja operatyvinės ir policijos tarnybos bei teismų institucijos. Nuolat su terorizmo grėsme šalyje susiduriančios valstybės narės policijos sistemoje sukūrė operatyvines tarnybas, ir jos vadovauja kovai su terorizmu. Tokiose valstybėse policijos operatyvinės tarnybos paprastai kovoja su terorizmo grėsmėmis, tuo tarpu įprastos operatyvinės tarnybos daugiau dėmesio skiria išorės grėsmėms nacionaliniam saugumui. Vidaus terorizmo atvejų neturinčiose valstybėse narėse už duomenų apie terorizmą rinkimą, tyrimą ir sklaidą yra atsakingos saugumo ir tam tikros operatyvinės tarnybos. Taigi galima išskirti du skirtingus bendradarbiavimo Sąjungoje modelius, labai ryškiai apibrėžiančius institucijų bendradarbiavimo pajėgumą veiksmingai kovojant su terorizmu: tai policijos tarnybų bendradarbiavimas ir saugumo bei operatyvinių tarnybų bendradarbiavimas. Valstybių narių operatyvinių tarnybų bendradarbiavimas kovos su terorizmu srityje jau ilgą laiką vyksta vadinamajame neoficialiame Berno klube, kuriame dalyvauja ir kai kurios kitos Europos šalys. Šio bendradarbiavimo pagrindas – tarpusavio pasitikėjimas ir lankstumas. Po 2001 m. rugsėjo 11-osios įvykių, 2001 m. rugsėjo 21 d. patvirtinus Europos Vadovų Tarybos išvadas, valstybių narių operatyvinės tarnybos ėmė labiau koordinuoti Berno klubo Kovos su terorizmu grupės (CTG) veiksmus. Šios grupės veikloje policijos tarnybos nedalyvauja. Kovos su terorizmu institucijų bendradarbiavimą Sąjungos mastu trečiojo ramsčio srityje koordinuoja Tarybos Kovos su terorizmu darbo grupė (TWG). Kai kurios delegacijos grupėje atstovauja policijos operatyvinėms tarnyboms, kitos – saugumo bei operatyvinėms tarnyboms, o kitos – abiejų sričių tarnyboms. Tokia mišri delegacijų sudėtis yra vienas iš bendradarbiavimui trukdančių veiksnių, nes skirtingos tarnybos nepakankamai viena kita pasitiki. Europolas taip pat dalyvauja grupės veikloje. Vertindamos Europolo vaidmenį ES kovoje su terorizmu, valstybių narių policijos ir operatyvinės tarnybos vis dar neretai nurodo, kad Europolui trūksta pajėgumų tokiai veiklai vadovauti, o jo keitimosi informacija sistema – per daug griežta. Operatyvinės tarnybos ypač nenori pripažinti Europolo savo partneriu. Europos Vadovų Tarybos susitikimui, vykusiam 2004 m. kovo 19 d. Briuselyje ir skirtam gerinti kovos su terorizmu bendradarbiavimą ES, reaguojant į prieš savaitę Madride įvykdytus teroro išpuolius, pateiktame dokumente[46] Europos Komisija tarp priemonių nurodė valstybių narių visos operatyvinės informacijos ir medžiagos teikimą Europolui. Tačiau po to, kas paminėta, reikia pripažinti, kad po rugsėjo 11-osios bendradarbiavimas Sąjungoje kovos su terorizmu srityje pagerėjo. 2001 m. rugsėjo 20 d. įvyko specialus Teisingumo ir vidaus reikalų (JHA) tarybos posėdis. Jame buvo patvirtinta nemažai svarbių priemonių, didinančių Sąjungos veiksmingumą sprendžiant minėtą klausimą: gerinti teismų ir policijos bendradarbiavimą, kovoti su terorizmo finansavimu, užtikrinti sienų kontrolę, saugumą oro ir jūrų transporto priemonėse bei bendradarbiavimą su Jungtinėmis Valstijomis (vėliau buvo pasirašyti Europolo ir JAV policijos tarnybų susitarimai dėl keitimosi asmens duomenimis ir ryšių palaikymo pareigūnais). Policijos bendradarbiavimo srityje buvo padaryta nemaža pažanga tariantis dėl konkrečių priemonių policijos pajėgų, Europolo ir valstybių narių operatyvinių tarnybų ryšiams gerinti. Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad Europole buvo sudaryta kovos su terorizmu ekspertų grupė (Kovos su terorizmu darbo grupė) ir daugiašalės grupės informacijai apie teroristus rinkti ir ja keistis, įvyko policijos kovos su terorizmu padalinių ir operatyvinių tarnybų vadovų susitikimai, buvo sustiprinta išorės sienų kontrolė bei saugumo reikalavimai oro uostuose ir lėktuvuose, taip pat parengtos duomenų apie teroristus bylos. Be to, ES policijos vadovų darbo grupė sutarė, kaip gerinti informacijos apdorojimą ir per sieną veikiančių padalinių bendradarbiavimą. 2002 m. birželio 13 d. teismų ir policijos bendradarbiavimo srityje Taryba priėmė Pagrindų sprendimą dėl kovos su terorizmu[47], skirtą teroristinių nusikaltimų apibrėžimams visose valstybėse narėse suderinti ir bendrai bausmių ir poveikio priemonių sistemai sukurti. Dar viena nauja priemonė yra Europos arešto orderis[48], kurio tikslas – palengvinti ekstradicijos tarp valstybių narių procedūrą bei pakeisti veikiančias priemones. Ši priemonė, be kita ko, taikytina teroristų padarytiems nusižengimams ir nusikaltimams. Be to, 2002 m. vasario mėn. buvo įsteigtas Eurojustas[49], skirtas vienodus įgaliojimus turintiems prokurorams, teisėjams ar teisėsaugos pareigūnams suburti. 2002 m. lapkričio 28 d. Taryba priėmė sprendimą[50], nustatantį nacionalinės teisės nuostatų dėl kovos su terorizmu ir jų įgyvendinimo įvertinimo mechanizmą. 2002 m. gruodžio 19 d. buvo priimtas Tarybos sprendimas dėl policijos ir teismų bendradarbiavimo kovojant su terorizmu konkrečių priemonių įgyvendinimo[51]. Tačiau po išpuolių Madride pasidarė aišku, kad terorizmas vis dar kelia grėsmę ES saugumui. Kaip Komisija pažymėjo pareiškime dėl patvirtintos Europos saugumo strategijos, skirtos kovai su terorizmu[52], „terorizmas kelia grėsmę svarbiausiems ES tikslams skatinti laisvą asmenų, prekių, paslaugų ir kapitalo judėjimą ir išryškina būtiną vidaus ir išorės saugumo ryšį“. Taigi veiksmingas veiklos koordinavimas yra labai svarbus siekiant veiksmingiau kovoti su terorizmu Europos Sąjungoje. Atsižvelgiant į tai, kas paminėta, yra svarbu geriau koordinuoti visų su terorizmu kovojančių Tarybos sistemos tarnybų veiklą. Pirmiausia į visas TWG delegacijas reikėtų įtraukti abi (policijos ir ne policijos) operatyvines tarnybas ir didinti Europolo vaidmenį ES kovoje su terorizmu. Vėliau reikėtų siekti glaudesnio Berno klubo CTG grupės ir Teritorinės sanglaudos politikos komisijos (COTER) TWG grupės bendradarbiavimo. Europolas turėtų tapti tikru operatyvinės veiklos centru, kuriame pagal visas Europolo konvencijoje išdėstytas duomenų apsaugos nuostatas būtų sukurta duomenų apie terorizmą bazė, įskaitant duomenis apie asmenis, įvykius, požymius ir operacijas. Pastaruoju metu buvo padaryta didelė pažanga, kadangi Europolas jau padeda daugiašalėms specialiosioms grupėms rinkti informaciją apie terorizmą ir ja keistis, ir ateityje, įvykdęs Europolo konvencijoje nurodytus saugumo reikalavimus, biuras galės naudotis ryšių palaikymo įstaigų (BDL) tinklu. Tarybos rekomendaciją dėl informaciją apie teroristus renkančių daugiašalių grupių sudėties[53] reikėtų pakeisti teisiškai saistančiais dokumentais. Kaip buvo pažymėta pirmiau minėtame Komisijos dokumente dėl kovos su terorizmu, yra svarių priežasčių, kodėl būtina geriau koordinuoti ES institucijų kovą su terorizmu (remiantis tokiais puikiais pavyzdžiais kaip ES žinynas su TWG ir COTER pateiktais grėsmių įvertinimais arba bendri šių dviejų grupių susitikimai) ir didinti Kovos su terorizmu grupės vaidmenį rengiant ES politiką. Savaime aišku, kad visos šiame skyriuje nurodytos priemonės turėtų būti parengtos laikantis visų veikiančių asmens duomenų apsaugos teisės aktų. Kiti policijos bendradarbiavimo klausimai Viešoji tvarka ir saugumas per aukšto lygio susitikimus Po smurtinių demonstracijų per Europos Vadovų Tarybos susitikimus Nicoje ir Geteborge, ypač po 2001 m. liepos mėn. vykusio grupės G-8 susitikimo Genujoje, padidėjo susirūpinimas dėl policijos pajėgų gebėjimo užtikrinti viešąją tvarką ir saugumą ir kartu gerbti pagrindines teises. 2001 m. liepos 13 d. įvyko specialus Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos posėdis, sprendęs minėtą klausimą. Jame buvo sutarta dėl priemonių, užkertančių kelią smurtiniams neramumams per aukšto lygio susitikimus: bendradarbiavimo stiprinimo policijos, keitimosi informacija užtikrinant teisę į asmens duomenų apsaugą, sienų kirtimo, teismų bendradarbiavimo ir veiklos organizavimo srityse. Kartu Taryba pažymėjo, kad būtina užtikrinti piliečių teisę laisvai reikšti savo nuomonę ir rengti taikius susirinkimus tokiomis sąlygomis, kurios nekelia grėsmės jų pačių, kitų žmonių ar jų turto saugumui. Taryba rekomendavo konstruktyviai kalbėtis su viešų demonstracijų organizatoriais ir priimančiosios šalies valdžios institucijomis, taip pat palaikyti glaudžius tarptautinius ryšius, kad smurtą naudojančios grupės nepasinaudotų ir nepiktnaudžiautų teise rengti teisėtas demonstracijas. ES policijos vadovų darbo grupė Tarybai pasiūlė sudaryti ekspertų grupę, kad ši parengtų bendrą vadovą, kuriuo policijos ir valdžios institucijos naudotųsi organizuodamos aukšto lygio susitikimus. Sudarius minėtą grupę, vadovas buvo parengtas. Taryba taip pat priėmė dokumentus dėl policijos bendradarbiavimo kitose srityse stiprinimo. Kai kurie iš šių dokumentų yra teisiškai saistantys, pavyzdžiui, 2002 m. balandžio 25 d. Tarybos sprendimas dėl saugumo tarptautinio masto futbolo rungtynėse[54], 2002 m. birželio 13 d. Tarybos spendimas, įsteigiantis Europos institucijų tinklą ryšiams dėl už genocidą, nusikaltimus žmoniškumui ir karo nusikaltimus atsakingų asmenų palaikyti[55] ir 2002 m. lapkričio 28 d. Tarybos sprendimas dėl europinio valstybės ir visuomenės veikėjų apsaugos tinklo sukūrimo[56]. Tačiau nemažai priimtų dokumentų yra neprivalomi. Tokių dokumentų sklaida yra vienas iš įtaką policijos bendradarbiavimui ES darančių veiksnių. Šis klausimas bus išsamiai nagrinėjamas kitame skyriuje. Europos Sąjungos sutarties 32 straipsnis Šiame straipsnyje numatyta, kad „Taryba nustato sąlygas ir apribojimus, kurių laikantis 30 ir 31 straipsniuose nurodytos kompetentingos institucijos gali veikti kitos valstybės narės teritorijoje kartu su tos valstybės institucijomis ir jų sutikimu“. Vienos veiksmų plane šis straipsnis apibrėžtas kaip sritis, kurioje pažanga turėtų būti padaryta per dvejus metus nuo ESS įsigaliojimo, „atsižvelgiant į Šengeno acquis nuostatas“. Jame pažymėta, kad bendros tokios veiklos sistemos sukūrimas yra vienas iš policijos bendradarbiavimo prioritetų, tačiau ši sistema gali būti lanksti. Iki šiol 32 straipsniu nebuvo naudojamasi kaip teisiniu pasiūlymų ar iniciatyvų dėl teisės aktų pagrindu. Tačiau šio straipsnio dvasia buvo priimti sprendimai, pavyzdžiui, 2000 m. Konvencija dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose ir 2002 m. Pagrindų sprendimas dėl bendrų tyrimo grupių[57]. Abiejuose dokumentuose išdėstytos naujos policijos veiklos kitos valstybės narės teritorijoje sąlygos ir apribojimai. Kiti pavyzdžiai – tai iniciatyvos, priimtos Šengeno konvencijos 40–43 straipsnių taikymui ir taikymo sričiai išplėsti (sekimas ir persekiojimas kitos valstybės teritorijoje). Be to, sudaryti su Šengenu susiję dvišaliai susitarimai išplečia pareigūnų kompetenciją veikti kitos valstybės narės teritorijoje. Kadangi šis straipsnis gali turėti reikšmės operatyviniam policijos bendradarbiavimui ir Vienos veiksmų plane jis nurodytas kaip vienas iš didžiausių prioritetų, Komisija mano, kad Taryboje svarbu aptarti galimus šio straipsnio įgyvendinimo būdus. Konkretūs pavyzdžiai, kad būtina nustatyti aiškias valstybių narių tarnybų bendradarbiavimo kitos valstybės narės teritorijoje sąlygas, yra vykstančios diskusijos apie kitos valstybės teritorijoje veikiančių policijos padalinių bendradarbiavimo ir kitos valstybės teritorijoje veikiančių kovos su biologiniu, branduoliniu, cheminiu ir radioaktyviuoju ginklu padalinių bendradarbiavimo gerinimą. Ateityje kilus krizei vienos valstybės narės tarnyboms gali tekti veikti ir galbūt panaudoti jėgą kitos valstybės narės teritorijoje. Tokias sąlygas taip pat reikia nustatyti gerinant bendradarbiavimą per sieną valstybių narių pasienio regionuose (žr. skirsnį dėl bendradarbiavimo Šengeno erdvėje). Šios diskusijos galėtų būti naudingos kuriant galimą bendrą tarptautinio bendradarbiavimo modelį, remiantis gera kai kurių valstybių narių įgyta patirtimi, taip pat veikiančiais dvišaliais susitarimais dėl policijos bendradarbiavimo. Šiuo atžvilgiu reikia paminėti neseniai pasiektą dvišalį Austrijos ir Vokietijos policijos bendradarbiavimo susitarimą, kadangi juo, palyginti su veikiančiais susitarimais, buvo padaryta didelė pažanga. Susitarimo nuostatos numato šalių pareigūnų pavaldumą kitos valstybės narės institucijoms tokiais atvejais kaip jėgos priemonių naudojimas ir asmenų bei turto apsaugojimas kitos valstybės narės teritorijoje, taip pat DNR bylų perdavimas ir tikrinimas, sekimo ir persekiojimo kertant sieną supaprastinimas bei išplėtimas ir leidimas vykdyti sekimą siekiant apsaugoti asmenis ir turtą. Komisijos požiūriu tai yra daug žadantis ES policijos bendradarbiavimo plėtojimo pavyzdys. Muitinės bendradarbiavimas Kaip policijos, taip ir muitinės bendradarbiavimas 1992 m. buvo įtrauktas į Europos Sąjungos Mastrichto sutarties tarpvyriausybinių santykių dalį. ESS 29 straipsnyje yra numatytas glaudesnis valstybių narių policijos pajėgų, muitinės įstaigų ir kitų kompetentingų institucijų bendradarbiavimas. Nors Tamperės susitikimo išvadose muitinės bendradarbiavimas aiškiai neįvardytas, daugelis jose paminėtų klausimų yra susiję būtent su muitinės kompetencija. Valstybių narių muitinės atlieka svarbų vaidmenį kovoje su sunkiais tarptautiniais nusikaltimais. Tai kova su neteisėtu narkotikų, ginklų, ginkluotės, sprogstamųjų medžiagų gabenimu bei kultūros vertybių vagystėmis, nacionalinių meno, istorijos ar archeologijos vertybių (EBSS 30 straipsnis), pavojingų ir nuodingų atliekų, branduolinių medžiagų, taip pat atominiam, biologiniam ir (arba) cheminiam ginklui skirtų medžiagų ar įrangos apsauga. Kitaip nei policijos bendradarbiavimas, muitinės bendradarbiavimas yra svarbus pirmojo ramsčio elementas, kuris atsispindėjo į EBSS įtraukus 135 straipsnį. Taigi, apžvelgiant muitinės bendradarbiavimą ES, svarbu atsižvelgti į įvairius muitinei numatytus įpareigojimus skirtingų ramsčių srityse. Konkrečiau muitinės bendradarbiavimo tikslai yra išdėstyti Vienos veiksmų plane. Būtina ratifikuoti Konvenciją dėl muitinių administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo (Neapolio II konvencija)[58] ir Konvenciją dėl informacijos technologijų naudojimo muitinės tikslais (CIS konvencija)[59]. Nors pažanga buvo padaryta abiejų konvencijų atžvilgiu, kai kurios valstybės narės dar turi baigti jų ratifikavimo procedūras. Šiuo metu iš konvencijas ratifikavusių valstybių narių (iki šiol 13 valstybių yra ratifikavusios CIS konvenciją ir 10 valstybių – Neapolio II konvenciją) nė viena netaiko Neapolio II konvencijoje minimų specialių bendradarbiavimo formų ir neteikia duomenų trečiojo ramsčio CIS duomenų bazei, nors konvencijas ratifikavusios valstybės galėtų jas laikinai taikyti. Todėl dar per anksti vertinti, ar taikant šias konvencijasų gerėja valstybių narių teisėsaugos institucijų tarpusavio pagalba ir bendradarbiavimas. Muitinės kovoti su neteisėta prekyba padeda įvairiais būdais. Vienas iš būdų – keitimasis informacija ir operatyviniais duomenimis. Būtent šioje srityje CIS konvencija ir trečiojo ramsčio duomenų bazė gali palengvinti keitimąsi informacija ir jos sklaidą, kad būtų užkardyti ar nustatyti nacionalinių teisės aktų pažeidimai, ir prašymų imtis veiksmų teikimą. Valstybių narių padedama Komisija (OLAF) padarė nemažą pažangą rengdama techninę duomenų bazės, kuri pradėjo visiškai veikti 2003 m. kovo 24 d., dalį. Trečiojo ramsčio Muitinės informacinės sistemos (CIS) plėtra bus tęsiama – sistemą papildys Muitinės bylų identifikavimo duomenų bazė (FIDE). Ši duomenų bazė muitinės įstaigoms suteiks vertingos informacijos apie fizinius ar juridinius asmenis, įvykdžiusius ar įtariamus įvykdžius didelius muitinės teisės aktų pažeidimus. 2003 m. gegužės 8 d. Taryba patvirtino reikalingą CIS konvenciją keičiantį protokolą[60]. Komisija (OLAF) įsipareigojo skirti lėšų FIDE rengimui, 2003 m. pradėjo vykdyti duomenų bazės įgyvendinamumo studiją. Techninis duomenų bazės rengimas prasidės 2004 m., taigi šis naudingas trečiojo ramsčio CIS papildymas pradės veikti visai greitai. Neapolio II konvencija buvo pasirašyta 1997 m. gruodžio 18 d. Konvencijos tikslas – didinti muitinės bendradarbiavimo ir teisėsaugos institucijų veiksmingumą Europos Sąjungoje, užkertant kelią ir nustatant nacionalinių muitinės nuostatų pažeidimus ir persekiojant bei skiriant bausmes už Bendrijos ir nacionalinių muitinės nuostatų pažeidimus. Konvencija numato konkrečias bendradarbiavimo formas: persekiojimas, sekimas kertant sieną, kontroliuojamieji gabenimai, slaptieji tyrimai bei bendros specialiųjų tyrimų grupės. Buvo manoma, kad šios specialios priemonės yra būtinos sukūrus bendrąją rinką ir panaikinus įprastą muitinės kontrolę prie ES vidaus sienų. Nors konvencijos tekste yra konkrečiai minimos „muitinės administracijos“, 4 straipsnio 7 dalyje sakoma, kad gali būti valstybių narių muitinės įstaigos, taip pat kitos institucijos, į kurių jurisdikciją patenka konvencijos nuostatų įgyvendinimas. Dėl to konvencijoje yra numatytas teisėsaugos institucijų bendradarbiavimas su atitinkamomis institucijomis su muitinės pažeidimais susijusioje veikloje, kaip apibrėžta 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse. Siekiant palengvinti praktinį konvencijos įgyvendinimą, 2002 m. Tarybos Muitinės bendradarbiavimo darbo grupė (CCWG) parengė vadovą. Jis bus naudingas praktiniame darbe, nes jame aiškinamos konvencijos nuostatos ir kaip jas taikyti. Valstybės narės taip pat pateikė pasiūlymus dėl dvišalių veiksmų. Kaip buvo nurodyta 2.1.1 skirsnyje, pagal Šengeno konvencijos 39 straipsnį buvo įsteigti bendri muitinės, žandarmerijos ir policijos darbo centrai. Jų užduotis – skatinti atitinkamų institucijų glaudesnį bendradarbiavimą ir keitimąsi informacija pasienyje tarptautinio nusikalstamumo, kontrabandos ir neteisėtos migracijos srityse. Šie centrai padeda gerinti atitinkamų teisėsaugos institucijų bendradarbiavimą ir tarpusavio pažinimą bei supratimą. Valstybių narių muitinės kasmet įvykdo bent keturias bendras sekimo operacijas, dažnai padedamos OISIN, o nuo 2003 m. – ir AGIS programų. Pastaraisiais metais kovojant su nusikalstamų grupuočių veikla tokių operacijų objektais buvo sunkiųjų narkotikų, cigarečių bei alkoholio kontrabanda ir nelegalių pinigų judėjimas. Tokios operacijos yra labai naudingos, daro nuolatinį spaudimą nusikaltėlių organizacijoms ir duoda gerų rezultatų konfiskuojant neteisėtai gabenamas prekes bei plečiant operatyvinių duomenų bazę, kartu yra skleidžiama informacija apie muitinės veiklą visuomenės apsaugos srityje bei laisvės, teisingumo ir saugumo erdvėje. Jos, be kita ko, padeda gerinti muitinių ryšius ne tiktai bendradarbiavimo atžvilgiu – plėtojamos specialios bendradarbiavimo formos, rengiamas rizikos analizės ir grėsmių įvertinimas, vyksta planavimas ir keičiamasi informacija. Operacijų ataskaitose taip pat yra pateikiamos rekomendacijos dėl veiklos gerinimo. Tačiau yra aišku, kad planuojant operacijas į ankstesnes rekomendacijas ne visada atsižvelgiama. Pastaraisiais metais ypač daug dėmesio buvo skiriama stojančiųjų šalių ir šalių kandidačių įtraukimui į veiklą, siekiant padėti joms įstoti į ES. Europolas dalyvavo keliose operacijose: jis suteikė patalpas ir įrangą susitikimams bei operatyviniams kontrolės centrams, taip pat pagalbą analizuojant rezultatus. Be to, Komisija (OLAF) per Kovos su sukčiavimu informacinės sistemos (AFIS) infrastruktūrą operacijoms suteikė vertingą techninę pagalbą konfidencialiam keitimuisi informacija užtikrinti, įskaitant materialią pagalbą operatyviniam koordinavimo centrui (OCU). Neseniai Komisijos sukurta virtuali OCU taikomoji programa padės tęsti tokias operacijas, nes sumažės jų išlaidos, ir visos dalyvaujančios šalys galės į jas įsitraukti nedalyvaudamos jose fiziškai. Europolo dalyvavimas buvo naudingas ir ateityje turėtų būti plėtojamas, ypač nusikalstamumo analizės srityje. Dar viena sritis, kurią reikia plėtoti – Europolo parama planuojant ir rengiant operacijas, nes biuras gali tiksliau planuoti ir užtikrinti, kad bus atsižvelgta į esamas tendencijas ir grėsmes. Nuo ESS įsigaliojimo valstybių narių muitinės administracijos toliau rūpinosi tarpusavio bendradarbiavimo gerinimo priemonių įgyvendinimu. Jos sukūrė operatyvinių ryšių palaikymo įstaigų, skirtų keitimuisi informacija ir tarpusavio pagalbai plėtoti, tinklą. Toks bendradarbiavimas dar pagerės, kai valstybės ratifikuos ir ims visiškai taikyti CIS ir Neapolio II konvencijas. Bendros operacijos visą laiką duoda gerų rezultatų, nors dar reikia užtikrinti, kad bus atsižvelgiama į ankstesnes rekomendacijas. Pageidautina, kad ateityje, skatinant glaudesnį bendradarbiavimą, kitos teisėsaugos institucijos ir Europolas visiškai įsitrauktų į operacijas. 2003 m. liepos mėn. Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikė komunikatą dėl muitinės vaidmens vykdant išorės sienų kontrolę[61]. Šiame komunikate yra aptariamas muitinės bendradarbiavimas tiek pirmojo, tiek trečiojo ramsčio srityse. Jame siūloma tobulinti tikrinimus prie išorės sienų, teikiant pirmenybę svarbiausiems tikrinimams, nustatant bendrą rizikos valdymo modelį, skatinant visų už saugumą atsakingų tarnybų bendradarbiavimą ir operatyvų keitimąsi informaciją, ar galimą veiklą, susijusią su aprūpinimu įranga ir vienoda kontrole prie ES išorės sienos. 2003 m. lapkričio 4 d. Europos ekonomikos ir finansų ministrų taryba (ECOFIN) paragino valstybes nares bei Komisiją siekti suvienodinti išorės sienų kontrolę, kad būtų užtikrinta už asmenų kontrolę atsakingų ir už krovinių kontrolę atsakingų tarnybų koordinuota veikla. Tarybos lygmeniu CCWG parengė kelių kadencijų (18 mėn.) programą, skirtą muitinės bendradarbiavimui trečiojo ramsčio srityje. Dėl šios programos 2003 m. spalio 2 d. Taryba priėmė rezoliuciją, raginančią parengti muitinės bendradarbiavimo strategiją[62]. Šioje rezoliucijoje Taryba pripažįsta, kad vieninga kovos su nusikalstamumu politika, įskaitant kovą su terorizmu, laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje, be muitinės bendradarbiavimo, taip pat turėtų apimti glaudų, veiksmingą ir daugiašalį muitinės ir kitų teisėsaugos institucijų bei kitų Europos įstaigų ir institucijų, pvz., Europolo, Eurojusto ir Komisijos (OLAF), bendradarbiavimą. Dėl strategijos ir atitinkamo veiksmų plano CCWG susitarė 2003 m. gruodžio mėn., o įgyvendinti jį bus pradėta, kai Tarybai pirmininkaus Airija. Minėtuose dokumentuose yra numatytas išplėsto muitinių bendradarbiavimo ateinantiems keleriems metams mechanizmas. Strategijoje yra numatytos Komisijos pasiūlytos priemonės ES muitinės bendradarbiavimo veiksmingumui didinti, pavyzdžiui, įsteigti nuolatinį operatyvinį koordinavimo centrą (OCU), kuris keistųsi ryšių palaikymo pareigūnais, ES mastu rengti grėsmių vertinimus ir bendras rizikos analizes, organizuoti bendrą profesinį rengimą bei prireikus – rengimą kartu su policijos pajėgomis, taip pat galimą veiklą, susijusią su aprūpinimu įranga ir kontrolės prie ES išorės sienos suvienodinimu. Svarbu, kad visos valstybės narės nedelsiant ir visiškai ratifikuotų Neapolio II konvenciją. Svarbu, kad pirmiau nurodytose srityse veikla būtų glaudžiai siejama su atitinkama muitinės bendradarbiavimo pirmojo ramsčio srityje veikla. OISIN ir AGIS programos, skirtos policijos ir muitinės bendradarbiavimui ES skatinti 1996 m. gruodžio 20 d. Taryba priėmė Bendrųjų veiksmų aktą, nustatantį Bendrąją teisėsaugos institucijų pasikeitimo, mokymų ir bendradarbiavimo programą (OISIN programa[63]). Antrąjį programos etapą OISIN II 2001 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu buvo numatyta įgyvendinti 2001–2002 m.[64] OISIN II programą, kaip ir kitas pagal VI antraštinę dalį Komisijos vykdytas programas[65], pakeitė AGIS programa, parengta 2002 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimu[66], kad būtų skatinamas policijos ir teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose ir suteikta pagalba praktinį darbą atliekantiems pareigūnams, rengiantiems Europos veiklos strategiją šioje srityje. 1999–2002 m. Komisija pagal OISIN ir OISIN II programas parėmė 192 policijos ir muitinės bendradarbiavimo srities projektus[67]. Sėkmingai įgyvendintos operacijos „Viking“ ir „TRACK“, per kurias atitinkamai buvo sekamos narkotikų siuntos ir vogti automobiliai, taip pat keli projektai, skirti bendriems teismo ekspertizės ekspertų nusikaltimo vietos tyrimo kokybės standartams parengti. Už kiekvieną investuotą eurą valstybių narių ir stojančiųjų šalių bei šalių kandidačių teisėsaugos tarnybų bendradarbiavimo atžvilgiu programos uždirbo vidutiniškai du eurus. Vykdant AGIS programą, 2003 m. pradžioje pirmajame pasiūlymų teikimo etape buvo gauta 216 pasiūlymų, įskaitant 99 policijos ir muitinės bendradarbiavimo projektus. Iš viso Komisija pasiūlė šiais metais bendrai finansuoti 148 projektus, iš kurių 77 yra skirti policijos ir muitinės bendradarbiavimui. Svarbu, kad pagal AGIS programą bendrai finansuojami projektai padeda spręsti realias problemas ES prioritetinėse policijos ir muitinės bendradarbiavimo srityse. Valstybės narės ir Komisija turėtų glaudžiau bendradarbiauti, kad AGIS finansavimo veiksmingumas minėtoje srityje būtų didesnis. Dėl to Komisija siūlys, kad nuo 2004 m. AGIS programa policijos ir muitinės bendradarbiavimo srityje daugiausia dėmesio skirtų šiame komunikate išdėstytiems prioritetams. Pageidautina labiau koordinuoti veiklą valstybių narių lygiu, kad policijos ir muitinės tarnybų teikiamuose projektų pasiūlymuose labiau atsispindėtų AGIS darbo programoje išvardyti prioritetai. Komisija taip pat svarstys, kiek dar galima palengvinti nuostatų taikymo procedūras bei paspartinti mokėjimus. Pagaliau Komisija parengs kelerius metus bendrai finansuotų OISIN ir OISIN II projektų ataskaitų rinkinį. Iš jo bus geriau matyti, kuriose srityse policijos bendradarbiavimas yra daugiau ar mažiau pažengęs, taip pat kuriose srityse reikia bendradarbiauti ateityje. II PASIŪLYMAI DĖL VEIKLOS GERINIMO Policijos ir muitinės bendradarbiavimui įtaką darantys veiksniai Policijos darbo pobūdis Tokios policijos funkcijos kaip teisėsauga ir viešosios tvarkos bei saugumo palaikymas yra pagrindiniai nepriklausomos valstybės požymiai, būtent jėgos naudojimo monopolis, teisė suimti, apklausti ir sulaikyti asmenis, taip pat naudoti šaunamuosius ginklus. Taigi nacionaliniu atžvilgiu suprantama, kodėl šalys nenori įsitraukti į nacionalinę nepriklausomybę ribojančią tarptautinę veiklą. Toks nacionalinių institucijų nenoras ypač pastebimas, kai organizuojama veikla, suteikianti kitų šalių policijos pareigūnams ar tarptautinės organizacijos atstovams teisę jų teritorijoje vykdyti policijos funkcijas, net jeigu tai iš tikrųjų būtina, kad kova su nusikalstamumu būtų veiksmingesnė. Be pirmiau minėtų dalykų, galima nurodyti dar tris tarptautiniam policijos bendradarbiavimui trukdančius veiksnius: dažnai pastebimas nenoras dalytis informacija, valstybių narių įvairių policijos tarnybų veikimas ir tai, kad tolesnio policijos bendradarbiavimo plėtojimas yra glaudžiai susijęs su teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose gerinimu. Informacijos kaupimas ir apdorojimas yra labai svarbi policijos darbo dalis, ypač užkardant, nustatant ir tiriant nusikaltimus. Tyrimo sėkmė ir vėliau vykdomas baudžiamasis persekiojimas už nusikaltimus priklauso nuo surinktos informacijos kokybės, jos analizės ir ypač svarbu ją saugoti nuo atskleidimo teisės ja naudotis neturintiems asmenims ar organizacijoms. Dėl to suprantama, kad šalys nelinkusios dalytis informacija, pirmiausia su tarnybomis ir asmenimis, su kuriais nėra tarpusavio atsakomybės ir pasitikėjimo ryšio. Minėtas nenoras dalytis informacija yra akivaizdus ne tik tarptautiniuose, bet ir vienos šalies įvairių policijos tarnybų santykiuose, kartais netgi vienoje tarnyboje. Todėl keitimuisi informacija tarptautiniu mastu vis dar naudojamasi neoficialiais ryšiais ir ryšių palaikymo pareigūnais. Tęsiant ir gerinant bendradarbiavimą Sąjungos įsteigtose oficialiose institucijose, pvz., Tarybos darbo grupėse, Europole arba Policijos vadovų darbo grupėje, tarpusavio atsakomybė ir pasitikėjimas pamažu didės. Tačiau šis natūralus procesas vyksta labai lėtai, todėl būtina ieškoti būdų, kaip greičiau padaryti pažangą. Veiksmingi būdai pasitikėjimo ir bendradarbiavimo kultūrai sukurti yra CEPOL organizuojamas pareigūnų rengimas ir Europolo informavimo programa, kuriuos reikia aktyviau vykdyti. Tarptautinio bendradarbiavimo struktūrų išplėtimas į visus Sąjungos regionus prie vidaus sienų turėtų labai padėti kurti tarpusavio pasitikėjimu ir atsakomybe pagrįstus ryšius. Tarptautinį bendradarbiavimą vis dar sunkina tai, kad daugelis šalių turi skirtingas policijas tarnybas: civilinę policiją, karo policiją, nacionalinę, regionų ir vietos policiją arba visiškai decentralizuotą regionų policiją. Organizaciniu požiūriu aišku, kad keleto policijos įstaigų buvimas apsunkina bendradarbiavimą, taip pat ir dalijimąsi informacija. Dėl to dauguma valstybių narių visiems tarptautiniams reikalams spręsti yra paskyrusios vieną kompetentingą tarnybą. Svarbu, kad kiekviena valstybė narė vidaus veiklą koordinuotų taip, kad visos susijusios tarnybos galėtų įsitraukti į tarptautinį bendradarbiavimą. Kad keitimasis informacija tarptautiniu mastu gerėtų, valstybės narės privalo turėti tam tikras vidaus ir tarptautinių ryšių struktūras. Šalyje turėtų būti veiksminga vidaus elektroninė keitimosi informacija sistema, užtikrinanti greitą ir saugų atitinkamų tarnybų keitimąsi informacija. Šioje sistemoje turėtų būti nacionalinio lygmens nusikaltimų analizės funkcija, prie kurios galėtų prisidėti bei iš jos rezultatus gauti visos tarnybos. Keičiantis informacija tarptautiniu mastu svarbu, kad visos valstybės narės būtų paskyrusios centrines nacionalines ryšių palaikymo įstaigas (CNCP). Tai padaryti buvo rekomenduota 1997 m. Kovos su organizuotu nusikalstamumu veiksmų plane[68] ir vėl nurodyta Antrojo tarpusavio vertinimų rato galutinėje ataskaitoje[69], kurios 5.4.1 punkte sakoma, kad „tarptautinis bendradarbiavimas dar neoptimizuotas, kadangi ne visos valstybės narės yra įsteigusios centrinę ryšių palaikymo įstaigą. Ypač tyrimų pradžioje daugelis teisėsaugos institucijų visoje Sąjungoje paprastai negali nurodyti tinkamo bendradarbiavimo partnerio“. CNCP įstaigos turėtų sutelkti Europolo nacionalinius padalinius, Sirene biurus, muitinę, Interpolo nacionalinius ryšių palaikymo biurus (NCB) ir teismų institucijų atstovus, ir geriausia tai padaryti vienoje būstinėje. Tokias ryšių palaikymo įstaigas įsteigusios valstybės narės jau pastebi, kad minėtų tarnybų ryšys ir keitimasis informacija su kitomis valstybėmis labai pagerėjo. Trečiasis veiksnys yra susijęs su tarptautiniu policijos bendradarbiavimu atliekant konkrečius tyrimus. Daugeliui policijos taikomų tyrimo metodų, pvz., sekimui, prekių sulaikymui, kontroliuojamiesiems gabenimams, slaptiesiems tyrimams ir kt., reikia iš anksto gauti teismų institucijų leidimą, kaip numato nacionaliniai baudžiamieji įstatymai. 2000 m. Konvencija dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose yra skirta teismų bendradarbiavimo procedūroms supaprastinti ir bendradarbiavimui taikant specialius tyrimo metodus palengvinti. Šiuo metu Konvenciją yra ratifikavusios tiktai trys valstybės narės. Tokia padėtis kelią didžiulį susirūpinimą, kadangi dėl to Sąjunga negali naudotis šiuo, kaip tikimasi, svarbiu dokumentu. Be to, yra manančiųjų, kad Konvencijos nuostatų dėl kai kurių tyrimo metodų įgyvendinimo pažanga, palyginti su dabar vykstančiu bendradarbiavimu, greičiausiai nebus padaryta, nes jų taikymas paprastai priskiriamas nacionalinių teisės aktų kompetencijai. Dėl to Komisija mano, jog būtina išsiaiškinti, dėl kokio dokumento reikia susitarti, kad minėtų metodų atžvilgiu būtų padaryta didelė teismų bendradarbiavimo pažanga. Nepakankamai strategiškas požiūris Vienas iš didžiausių ES policijos ir muitinės bendradarbiavimo sunkumų yra akivaizdžiai nepakankamai strategiškas požiūris. Komisijos pasiekimų lentelėje yra užrašomi tiktai pokyčiai, susiję su priemonėmis, dėl kurių buvo susitarta. Tačiau tai, kad iniciatyvos teisė priklauso valstybėms narės, reiškia, jog iš tikrųjų per kiekvieną Tarybos kadenciją prioritetai nustatomi atsižvelgiant į jos prioritetus. Daryti pažangą dar labiau trukdo sprendimų priėmimui taikomas vieningumo principas. Konventas dėl Europos ateities pasiūlė patobulintus sprendimų priėmimo mechanizmus ir iniciatyvos teisės pakeitimus. Jie aptariami toliau (žr. 1.4 poskyrį). Tačiau net jeigu tarpvyriausybinė konferencija šioms naujoms taisyklėms galiausiai pritars, praeis keleri metai, kol konferencijos sprendimus ratifikuos visos valstybės narės. Taigi svarbu, kad taikant dabartines sprendimų priėmimo procedūras būtų susitarta dėl veiklos būdų, kad būtų padaryta konkreti ir apčiuopiama pažanga nuo šio laiko iki ratifikavimo proceso pabaigos. Vienas iš svarbiausių veiklą gerinančių veiksnių būtų konkrečių prioritetų nustatymas kiekvieniems metams vadovaujantis daugiamete darbo programa. 2002 m. liepos 22 d. Tarybos sprendime yra numatyta, kad Bendrųjų reikalų ir išorės santykių taryba (GARC) turi Europos Vadovų Tarybai rekomenduoti priimti ateinančių trejų metų daugiametę strateginę programą[70]. Tokios programos turėtų būti rengiamos vadovaujantis bendru atitinkamų kadencijų Tarybos pasiūlymu ir konsultuojantis su Komisija. Pagal daugiametę strateginę programą dviejų kadencijų Tarybos, kurios dirbs ateinančiais metais, turėtų minėtais metais kartu pateikti Tarybos veiklos metinės veiklos programos projektą. Programos projektas GARC turi būti pateiktas kiekvienų metų gruodžio mėn. Šiuo metu Pasiekimų suvestinė bus toliau naudojama policijos ir muitinės bendradarbiavimo pažangai stebėti. Pastaruoju metu kai kurios valstybės narės pripažįsta, kad būtina minėtoje srityje objektyviai nustatyti prioritetus ir planuoti veiklą. Pavyzdžiui, Belgija, Liuksemburgas ir Nyderlandai parengė siūlymą dėl konkrečių objektyvaus metinių bei daugiamečių veiklos programų nustatymo ir parengimo procedūrų. Kitas dokumento tikslas – užtikrinti veiksmingą operatyvinį policijo