LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 339/49

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą dėl dujų tiekimo saugumo užtikrinimo priemonių, kuriuo panaikinama Direktyva 2004/67/EB

COM(2009) 363 galutinis – 2009/0108 (COD)

(2010/C 339/11)

Pranešėjas Sergio Ernesto SANTILLÁN CABEZA

Taryba, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 95 straipsniu, 2009 m. rugsėjo 4 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Pasiūlymo priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą dėl dujų tiekimo saugumo užtikrinimo priemonių, kuriuo panaikinama Direktyva 2004/67/EB

COM(2009) 363 galutinis.

2009 m. rugsėjo 29 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto biuras pavedė Transporto, energetikos, infrastruktūros ir informacinės visuomenės skyriui organizuoti Komiteto darbą šiuo klausimu.

Kadangi darbas skubus, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas savo 459-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2010 m. sausio 20–21 d (sausio 20 d. posėdis), pagrindiniu pranešėju paskyrė Sergio Ernesto Santillán Cabeza ir priėmė šią nuomonę 173 nariams balsavus už ir 4 – prieš.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Šiuo metu galiojančių teisės aktų pakeitimas siekiant užtikrinti gamtinių dujų tiekimo saugumą yra viena iš skubių priemonių, priimtų reaguojant į rimtus tiekimo sutrikimų padarinius.

1.2 EESRK pritaria pasiūlymui priimti reglamentą, kad būtų užtikrintas gamtinių dujų tiekimas ES.

1.3 Pasirinkta teisinė priemonė, kuri pakeis Direktyvą 2004/67/EB dėl dujų tiekimo saugumo užtikrinimo priemonių (1), yra tinkama, kadangi bus užtikrintas spartesnis ir vienodesnis taikymas. Kadangi problema yra rimta ir ją reikia skubiai spręsti, atsakingi pareigūnai turi nedelsdami imtis veiksmų, kad būtų įgyvendintos priemonės, kurios leistų išvengti tiekimo sutrikimų.

1.4 EESRK palankiai vertina tai, kad pasiūlyme konkrečiai nurodoma, kokių veiksmų privalo imtis atsakingos valdžios institucijos (infrastruktūra, prevencinės priemonės ir ekstremaliųjų situacijų valdymo planai) 2004 m. direktyvos suteiktai veiksmų laisvei sumažinti.

1.5 Kadangi Komisijos pasiūlyme kompetencija nepakankamai tiksliai apibrėžta, Komitetas siūlo aiškiai atskirti valdžios institucijų (Komisijos ir nacionalinių kompetentingų institucijų) kompetenciją ir įmonių bei privačių subjektų kompetenciją.

1.6 EESRK atkreipia dėmesį, kad reglamento projekte nepakankamai dėmesio skiriama vartotojų teisėms, ypač kai jų kuriems aspektams, pavyzdžiui, priemonių taikymo išlaidų poveikiui tarifams, „namų ūkių“ ir „saugomų vartotojų“ sąvokų aiškesniam apibrėžimui, teisei gauti informaciją susidarius ekstremaliajai situacijai ir pan.

1.7 Kaip nurodyta 5 punkto trečioje dalyje, reikia įvesti nuobaudas valstybėms narėms, kurios nesilaiko su tiekimo saugumu susijusių įsipareigojimų.

1.8 EESRK rekomenduoja numatyti konkrečią buitinių ir nedidelių dujų vartotojų apsaugą susidarius ekstremaliosioms situacijoms.

1.9 EESRK laikosi nuomonės, kad visi be išimties paslaugų teikėjai pagal savo galimybes privalo prisiimti vienodą atsakomybę už tiekimą.

1.10 Alternatyvių dujotiekių projektai („Nord Stresam“ ar „Nabucco“) taps tvariais vidutinės trukmės ir ilgalaikiais sprendimais. Kol bus visiškai įdiegtos pasiūlyme priimti reglamentą numatytos priemonės, reikia imtis prevencinių priemonių, kad nepasikartotų 2009 m. sausio mėn. įvykusi krizė.

1.11 EESRK pabrėžia, kad svarbu kuo greičiau pradėti trečiame energetikos pakete numatytų priemonių įgyvendinimą, įskaitant nacionalinių energetikos veiksmų planų energijos nepritekliaus problemoms spręsti sudarymą, siekiant užtikrinti reguliavimo institucijų nepriklausomybę ir pažeidžiamų vartotojų apsaugą.

1.12 EESRK atkreipia dėmesį, kad tikslinga inicijuoti diskusijas energijos rinkos liberalizavimo klausimu – jis iki šiol buvo sprendžiamas įgyvendinant pagrindinę ES politiką, – kadangi nepavyko pasiekti užsibrėžto tiekimo šaltinių įvairinimo ir tiekimo saugumo užtikrinimo tikslo. Be to, dėl liberalizavimo prarasta daug kvalifikuoto darbo vietų.

1.13 Svarbu pabrėžti, kad pasiūlymo priimti reglamentą ir kitų priimtų priemonių veiksmingumą iš esmės lems ES valstybių narių solidarumas ir noras bendradarbiauti.

1.14 Taip pat svarbu stiprinti Komisijos galias koordinuoti priemones susidarius ekstremaliosioms situacijoms, kad būtų išvengta vienašalių sprendimų, galinčių susilpninti ES poziciją trečiųjų šalių atžvilgiu.

2. Pasiūlymo priimti reglamentą pagrindas

2.1 Dujos sudaro ketvirtadalį visos ES sunaudojamos energijos, o 58 proc. jų yra importuojama. 42 proc. dujų importuojama iš Rusijos. Maždaug 80 proc. į Europą iš Rusijos importuojamų dujų tiekiama per Ukrainą (300–350 mln. kubinių metrų per dieną). Aštuoniose naujose ES valstybėse narėse iš Rytų Europos importas iš Rusijos vidutiniškai sudaro 77 proc. (Komisijos tarnybų darbo dokumentas SEC(2009) 977 galutinis). Dėl stiprios priklausomybės nuo išorinių tiekimo šaltinių dujų tiekimo saugumas jau ne vienerius metus ES kelia susirūpinimą, todėl 2004 m. buvo priimta direktyva (1). 2006 m. dėl Gazprom (Rusija) ir Naftogaz (Ukraina) konflikto tiekimas buvo trumpam nutrauktas.

2.2 2008 m. lapkričio 13 d. Komisija paskelbė komunikatą COM(2008) 769 dėl 2004 m. direktyvos įgyvendinimo, kuriame nurodė, kad būtini pakeitimai.

2.3 2009 m. sausio 1 d., viduryje žiemos, Gazprom dar kartą nutraukė dujų tiekimą per Ukrainą ir aštuoniolika ES valstybių pateko į sunkią padėtį. Nors iš esmės tai buvo komercinis ginčas dėl dujų kainos, atsižvelgiant į jo padarinius ir į tai, kad jis palietė daugelį ES valstybių narių, Europos Komisijai teko imtis aktyvių veiksmų. Konfliktas buvo išspręstas 2009 m. sausio 19 d. pasirašius įmonių susitarimą, tačiau jo trukmė, rimti padariniai ir didelė ES priklausomybė nuo iš Rusijos tiekiamų dujų sukėlė susirūpinimą.

2.4 Po aukščiausiojo lygio susitikimo „dėl dujų“ („Gamtinės dujos Europai. Tiekimo patikimumas ir partnerystė“, 2009 m. balandžio mėn., Sofija), kuriame dalyvavo Kaspijos jūros, Centrinės Azijos, Juodosios jūros, Balkanų regiono valstybių, JAV, Rusijos ir ES atstovai, šioje nuomonėje aptariamu pasiūlymu priimti reglamentą siekiama išspręsti išaiškėjusias problemas, pavyzdžiui, valstybių narių tarpusavio koordinavimo trūkumo arba nepakankamo skirtingiems atsakingiems subjektams tenkančių įpareigojimų apibrėžimo. Taigi, buvo priimtas teisingas sprendimas visiškai pakeisti 2004 m. direktyvą, o ne atlikti dalinius jos pakeitimus.

3. Svarbiausios reglamento nuostatos

3.1 Tiekimo saugumo užtikrinimo atsakomybė

3.1.1 Už dujų tiekimo saugumo užtikrinimą pagal savo atitinkamas atsakomybės sritis atsako gamtinių dujų įmonės, valstybių narių paskirtos kompetentingos institucijos, pramoniniai dujų vartotojai ir Komisija (3 straipsnio 1 dalis). Tam būtinas itin glaudus visų jų bendradarbiavimas.

3.1.2 Per 12 mėnesių nuo įsigaliojimo dienos kiekvienos valstybės narės kompetentinga institucija, pasikonsultavusi su suinteresuotomis šalimis ir pasikeitusi informacija su kitomis nacionalinėmis valdžios institucijomis ir Komisija, parengia prevencinių veiksmų planą ir ekstremaliųjų situacijų valdymo planą. Komisija, pasikonsultavusi su Europos dujų perdavimo sistemos operatorių tinklu (ENTSO-G) ir Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūra (ACER), gali rekomenduoti parengti bendrą regioninio lygmens planą.

3.1.3 Tiekimo saugumo užtikrinimo priemonės yra aiškiai apibrėžtos, skaidrios, proporcingos, nediskriminacinės, patikrinamos, nederamai neiškreipia konkurencijos ir netrikdo vidaus rinkos veikimo (3 straipsnio 5 dalis).

3.2 Prevencinių veiksmų planas

3.2.1 Prevencinių veiksmų plane turi būti numatyta: su infrastruktūra susijusios priemonės, rizikos vertinimas, priemonės nustatytų rūšių rizikai mažinti ir informacija apie atitinkamus su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus. Planas atnaujinamas kas dvejus metus (5 straipsnis).

3.2.2 Tiekimo infrastruktūra. Turi būti užtikrinta, kad sutrikus didžiausios dujų tiekimo infrastruktūros veikimui, likusi infrastruktūra būtų pajėgi tiekti tokį dujų kiekį, kokio reikia, kad būtų patenkintas visas apskaičiuoto rodiklio teritorijos dujų poreikis per šešiasdešimties dienų išskirtinai didelio dujų poreikio laikotarpį šalčiausiu pastarųjų metų statistiniais skaičiavimais metu (6 straipsnio 1 dalis). N-1 rodiklis apibūdina dujų infrastruktūros pajėgumą tiekti dujas didžiausiam dujų poreikiui apskaičiuoto rodiklio teritorijoje patenkinti, kai sutrinka didžiausios infrastruktūros veikimas (žr. pasiūlymo I priedą).

3.2.3 Tiekimo užtikrinimo priemonės. Kompetentinga institucija privalo užtikrinti tiekimą valstybės narės saugomiems vartotojams (namų ūkiams, mokykloms, ligoninėms ir pan.) stengdamasi išvengti diskriminavimo ir pernelyg didelės naštos naujiems rinkos dalyviams ir mažoms įmonėms (7 straipsnis).

3.2.4 Rizikos įvertinimas. Institucijos privalo vertinti riziką remdamosi tam tikrais kriterijais (8 straipsnis).

3.3 Ekstremaliųjų situacijų valdymo planas ir krizės lygmenys

3.3.1 Pasiūlyme išsamiai pristatomas plano turinys (jame be kitų aspektų apibrėžiamos visų atsakingų subjektų užduotys, procedūros, kurių reikia laikytis kilus krizei, valstybių bendradarbiavimo mechanizmai ir kt.). Planas grindžiamas krizės lygmenis, kurie nustatomi atsižvelgiant į grėsmės mastą. Yra trys lygmenys: išankstinio įspėjimo, pavojaus ir ekstremalusis (9 straipsnio 1 ir 2 dalys).

3.3.2 Komisijai yra suteikti platūs įgaliojimai, kadangi ji gali patikrinti, „ar ekstremalioji situacija paskelbta pagrįstai ir ar dėl to gamtinių dujų įmonėms ir vidaus rinkos veikimui nesudaroma pernelyg didelė našta“. Be to, ji gali paprašyti kompetentingos institucijos pataisyti priemonę ar ją atšaukti, kai priemonė sudaro pernelyg didelę naštą ar nėra pagrįsta (9 straipsnio 6 dalis).

3.3.3 Komisija apie Bendrijos masto ekstremaliąją situaciją gali paskelbti (be kitų galimybių) vienos kompetentingos institucijos prašymu nurodydama geografinę priemonės taikymo sritį. Pagrindinė Komisijos užduotis – koordinuoti kompetentingų institucijų veiksmus talkininkaujant Dujų tiekimo koordinavimo grupei (10 straipsnio 1 dalis).

3.4 Dujų tiekimo koordinavimo grupė

3.4.1 Dujų tiekimo koordinavimo grupė įkurta 2004 m. direktyva ir susideda iš kompetentingų institucijų, ACER, ENTSO-G, „šiam sektoriui atstovaujančių įstaigų ir atitinkamų vartotojų“ atstovų. Komisija priima sprendimą dėl Dujų tiekimo koordinavimo grupės sudėties ir jai pirmininkauja (11 straipsnis).

3.4.2 Dujų tiekimo koordinavimo grupės užduotis – talkininkauti Komisijai įgyvendinant reglamente numatytas priemones.

3.5 Keitimasis informacija

3.5.1 Susidarius nacionalinei ekstremaliajai situacijai, kompetentingai institucijai kasdien teikiama informacija apie valandinį dujų srautą visuose tarpvalstybiniuose dujų įleidimo ir išleidimo taškuose, o susidarius Bendrijos masto ekstremaliajai situacijai, Komisija turi teisę prašyti kompetentingos institucijos pateikti su įvairiais aspektais susijusią informaciją (taip pat ir šios institucijos sukauptą informaciją) (12 straipsnio 1–5 dalys).

3.5.2 Komisiją taip pat reikia informuoti apie su trečiosiomis šalimis sudarytus tarpvyriausybinius susitarimus ir komercines sutartis (12 straipsnio 6 dalis). Be to, numatyta skelbti metines ataskaitas (13 straipsnis).

4. Bendrosios pastabos

4.1 2004 m. direktyvos pakeitimas yra viena iš priemonių, kurių imtasi siekiant užtikrinti tiekimo saugumą. Taip pat reikia paminėti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančią Direktyvą 2003/55/EB, ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 713/2009, įsteigiantį Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūrą ir trečiąjį energijos vidaus rinkai skirtą teisės aktų paketą (2). Labai svarbu šias priemones tiksliai ir griežtai vykdyti.

4.2 EESRK palankiai vertina pasiūlymą priimti reglamentą, kuris, atsižvelgiant į išvardytus faktus, yra būtinas. Kalbant apie teisinės priemones, Komitetas mano, kad reglamentas yra tinkama teisinė priemonė, kadangi juo numatytos priemonės greitai įsigalioja ir jis taikomas vienodai.

4.3 EESRK pritaria, kad pasiūlymu būtų iš esmės sustiprintas ekstremaliųjų situacijų valdymo koordinavimas ir apribota dabartinė veiksmų laisvė. Teigiama yra tai, kad šiuo pasiūlymu Komisijai suteikiama daugiau galių.

4.4 Komitetas taip pat labai palankiai vertina tai, kad sukurti įvairių kritinių situacijų išsamūs planai ir priemonės. Jis atkreipia dėmesį, kad minėtų planų ir priemonių įgyvendinimui reikės didelių įvairių atsakingų institucijų pastangų telkiant žmogiškuosius ir finansinius išteklius.

4.5 Kitas teigiamas aspektas – įvairių atsakingų institucijų su infrastruktūra susijusių įpareigojimų sukonkretinimas atskaitos tašku pasirenkant konkretų pavojų (N-1 principas). Tuo pat metu reikia pabrėžti, kad kai kurios valstybės narės, įgyvendindamos reglamentą, privalės sukurti infrastruktūrą, todėl patirs didelių sąnaudų.

5. Konkrečios pastabos

5.1 Komitetas mano, kad 3 straipsnio 1 dalyje minimą valstybinių institucijų atsakomybę ir kompetenciją reikia atskirti nuo įmonių ir privačių subjektų atsakomybės ir kompetencijos, todėl siūlo šį straipsnį performuluoti ir patikslinti:

— už dujų tiekimo saugumo užtikrinimą pagal savo atitinkamas atsakomybės sritis atsako valstybių narių kompetentingos institucijos ir Komisija,

— gamtinių dujų įmonės ir pramoniniai dujų vartotojai privalo bendradarbiauti ir taikyti kompetentingų institucijų priimtas priemones.

5.2 EESRK laikosi nuomonės, kad reglamento pasiūlyme (ir savo ruožtu jį taikant atskirose valstybėse narėse) daugiau dėmesio reikia skirti vartotojų teisėms, bent jau šiems jų aspektams:

a) Tarifai. Kadangi dalį priemonių taikymo išlaidų bus galima visiškai arba iš dalies perkelti ant vartotojų pečių nustatant tarifus, reikia nepamiršti, kad demokratinėje visuomenėje priimdamos sprendimą šiuo klausimu valdžios institucijos privalo atsižvelgti į vartotojų ekonomines ir socialines sąlygas.

b) „Namų ūkių“ ir „saugomų vartotojų“ sąvokų, kurios pasiūlyme yra apibūdintos gana abstrakčiai, aiškesnis apibrėžimas (18 aiškinamoji dalis, kurioje minimos „mokyklos“ ir „ligoninės“). Reikia pateikti smulkesnį sąrašą, nors jis ir nebūtų išsamus.

c) Teisė gauti informaciją. Vartotojai turi gauti išsamią informaciją apie valdžios institucijų priimamas priemones, padėties kitimo prognozes, įstaigas, į kurias reikia kreiptis, ir pan. Šie aspektai pasiūlyme neaptariami.

5.3 EESRK nuomone, būtina dėti pastangas, kad, kaip nurodyta pasiūlyme priimti reglamentą, visos valstybės narės būtų pajėgios užtikrinti tiekimą galutiniams vartotojams iki 2014 m. Šiuo tikslu reikia numatyti arba sukurti N-1 tinklą arba numatyti atitinkamus saugojimo pajėgumus. 2011 ir 2014 m. valstybės narės parengs ataskaitas apie šiam lygiui pasiekti taikytas priemones. Jei kuriai nors valstybei narei nepavyks pasiekti nustatyto lygio, kitos valstybės narės bus atleistos nuo įpareigojimo tiekti dujas sutrikus tiekimui.

5.4 EESRK manymu, nutrukus tiekimui, būtina garantuoti konkrečią buitinių ir nedidelių dujų vartotojų apsaugą. Tuo tikslu visos valstybės narės privalo įsipareigoti užtikrinti dujų tiekimą ir šildymą remiantis galiojančiomis nuostatomis.

5.5 EESRK mano, kad sutrikus tiekimui visi dujų sektoriaus paslaugų teikėjai privalės įsipareigoti taikyti būtinas reagavimo į ekstremaliąsias situacijas priemones. Tik taip ES dujų rinkoje ilgainiui pavyks užtikrinti sąžiningą konkurenciją be diskriminacijos. Europos Komisijos pasiūlyme numatytos išimtys naujiems rinkos dalyviams ir mažoms įmonėms (7 straipsnio 3 dalis) turi būti panaikintos.

5.6 Jau vykdomi alternatyvių dujotiekių, kurie taps tvariais vidutinės trukmės ir ilgalaikiais sprendimais, projektai. 2009 m. lapkričio 5 d. Švedijos ir Suomijos vyriausybės davė sutikimą „Nord Stream“, dviejų paralelinių dujotiekių, kuriais iš Rusijos per Baltijos jūrą į Vokietiją bus tiekiamos dujos, statybai (iki tol sutikimą jau buvo davusi Danijos vyriausybė). Numatoma, kad dujotiekis pradės veikti 2011–2012 m. Austrų konsorciumo OMV vykdomo, ES ir JAV pritarimo sulaukusio projekto „Nabucco“ tikslas – dujas iš Kaspijos jūros, Centrinės Azijos, Artimųjų Rytų regionų tiekti Europai išvengiant tranzito per Rusiją. Šis projektas konkuruoja su „South Stresam“ (Gazprom ir ENI) dujų tiekimo iš Rusijos į Bulgariją ir kitus Europos regionus projektu. Tačiau, turint omenyje tai, kad pasiūlyme priimti reglamentą numatytos priemonės įsigalios tik nuo 2011 m., kyla nuogąstavimų dėl dujų tiekimo saugumo artimiausioje ateityje, ypač žiemos laikotarpiu. EESRK neabejoja, kad ES ir nacionalinės valdžios institucijos taikys prevencines priemones, kad būtų išvengta tokių krizių kaip 2009 m. sausio mėnesį. Reikėtų apsvarstyti galimybę įkurti krizės valdymo padalinį, kuris būtų įgaliotas imtis reagavimo į ekstremaliąsias situacijas priemonių.

5.7 Atsižvelgdamas į šio pasiūlymo tikslą, EESRK pabrėžia 2009 m. lapkričio 16 d. Maskvoje pasirašytos ES ir Rusijos sutarties dėl išankstinio perspėjimo (angl. early warning system) iškilus tiekimo problemoms ir 2009 m. lapkričio 18 d. Stokholme vykusiame aukščiausiojo lygio susitikime abiejų šalių pademonstruoto noro bendradarbiauti energetikos srityje svarbą.

5.8 Trečiajame energijos vidaus rinkos teisės aktų pakete numatytos priemonės ir šiame pasiūlyme priimti reglamentą numatytos priemonės papildo vienos kitas, todėl svarbu jas priimti. Iš jų atskirai derėtų paminėti šias: nacionalinių energetikos veiksmų planų energijos nepritekliaus problemoms spręsti sudarymas, reguliavimo institucijų nepriklausomybė ir pažeidžiamų vartotojų apsauga uždraudžiant atjungimą kritiniu laikotarpiu.

5.9 EESRK laikosi nuomonės, kad atitinkamos ES politinės institucijos turi persvarstyti dujų rinkos liberalizavimo politiką, kadangi ji nesuderinama su tiekimo saugumu. Šiuo požiūriu Evert Faber van der Meulen (ES studijų koordinatorius, Leideno Universitetas) kritikuoja Europos Komisijos „polinkį į liberalumą“ teigdamas, kad liberalizavimas turėtų būti laikomas „ilgalaikiu“ tikslu (žr. „Gas Supply and EU–Russia Relations“). Tam tikra patirtis parodė, kad panaikinus rinkų reguliavimą nepagausėjo investicijų į švarią energiją ir nepasistūmėjo į priekį tiekimo įvairinimas. Pavyzdžiu galėtų būti Jungtinės Karalystės atvejis: „The call for a U-turn pn two decades of government policy thas has created one of the most liberal energy markets came as the Comitee on Climate Change, chaired by Lord Turner, concluded that deregulated markets did not produce the needed investment in low carbon energy and a diversity of supply„(“U-turn urged on UK energ y policy“, Financial Times, 2009 m. spalio 12 d.). Be to, dėl energetikos sektoriaus liberalizavimo ir privatizavimo proceso prarasta daug kvalifikuoto darbo vietų. Manoma, kad dėl elektros rinkos liberalizavimo 15 ES valstybių buvo prarasta 34 proc. darbo vietų (atskirose valstybėse narėse buvo prarasta: Vokietijoje – 34 proc., Italijoje – 40 proc., Nyderlanduose – 39 proc., Ispanijoje – 34 proc., Švedijoje – 33 proc.). Tuo tarpu dėl dujų rinkos 12 valstybių narių (CZ, DK, DE, ES, IT, LV, LT, HU, AT, PT, SI, FI) vien per ketverius metus prarado 12 proc. darbo vietų (C. Hermann ir R. Atuzmüller (2008 m.) „Liberalisation and Privatisation of Public Services and de Impact on Emplyment, Working Conditions and Labour Relations.“ Transfer, 2008 m. vasara, 14 tomas, nr. 2, p. 303).

5.10 EESRK pabrėžia, kad aptariamas klausimas yra labai sudėtingas ir strateginio pobūdžio, todėl valstybėms narėms teks priimti esminius sprendimus tiekimo saugumo klausimu, kurie neatsiejami nuo šiame pasiūlyme priimti reglamentą pateikiamų sprendimų, susijusių su transportavimo tinklais, atsinaujinančiais energijos ištekliais ir energijos taupymu. Taigi, 2009 m. krizė parodė, kad susidarius ekstremaliajai situacijai būtinas didesnis ES solidarumas ir glaudesnis bendradarbiavimas. Aptariamas reglamentas yra reikšmingas žingsnis atitinkama linkme, bet jo veiksmingumą lems griežtas įgyvendinimas laikantis nustatytų terminų.

2010 m. sausio 20 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) OL L 127, 2004 4 29, p. 92.

(2) OL L 211, 2009 8 14, p. 94, OL L 211, 2009 8 14, p. 1.