Bendrai vyraujančia nuomone, nuo 2014 m. kovojant su diskriminacija pasistūmėta nedaug. Plačioji visuomenė pripažįsta, kad diskriminacija yra plačiai paplitusi ES ir dažnai patiriama daugumoje valstybių narių. Tyrimais nustatyta, kad per 12 pastarųjų mėnesių beveik kas ketvirtas etninių ar imigrantų mažumų grupėms priklausantis asmuo (24 proc.) jautėsi diskriminuojamas dėl savo kilmės vienoje ar daugiau kasdienio gyvenimo sričių. Maždaug vienas iš penkių (21 proc.) 2019 m. atliktos „Eurobarometro“ apklausos respondentų, kurie per 12 paskutinių mėnesių jautėsi diskriminuojami dėl vienos ar daugiau priežasčių, teigė, kad diskriminaciją patyrė darbe, o 13 proc. – ieškodami darbo.

Kai kurie suinteresuotieji subjektai pažymėjo, kad vidaus teisminėje praktikoje informuotumas apie nuostatas dėl netiesioginės diskriminacijos yra nepakankamas, o jų taikymas – ribotas. Be to, kai kurios valstybės narės pabrėžia, kad nacionaliniai teismai skiria nepakankamai dėmesio priekabiavimui kitais nei lyties pagrindais.

Esama tam tikrų situacijų, kuriose ypač sunku nustatyti prima facie įrodymus, pvz., susijusius su ieškiniais dėl netiesioginės diskriminacijos, kai ieškovas turi nustatyti faktus, leidžiančius daryti prielaidą, kad dėl tam tikros iš pažiūros neutralios priemonės arba praktikos tam tikri asmenys gali patekti į tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį nei kiti asmenys. Surinkti tokius faktus tampa dar sudėtingiau, jei tariama diskriminacija kyla dėl dirbtinio intelekto naudojimo. Be to, net ir tada, kai remiantis statistiniais įrodymais galima nustatyti netiesioginės diskriminacijos atvejį, suinteresuotieji subjektai nurodė sunkumus, susijusius su reikšmingų statistinių duomenų turėjimu ir jų prieinamumu, ir su tuo, kaip teismai į juos atsižvelgia.

Be to, Komisija remia teisėjams, advokatams ir kitiems profesionalams skirtą direktyvų aiškinimo ir taikymo srities mokymą, supažindindama juos su pagrindinėmis sąvokomis, su įrodymais susijusiais klausimais ir už pažeidimus taikomomis sankcijomis.

Vertinant, ar neįgaliems darbuotojams taikomos prastesnės sąlygos, palyginti su kitais, arba, ar nacionalinės priemonės atitinka proporcingumo patikrą, turi būti atsižvelgiama į konkrečią šių darbuotojų padėtį ir konkrečius poreikius. Taigi byloje Ruiz Conejero Teisingumo Teismas nusprendė, kad neįgaliųjų atveju kyla papildoma rizika nebūti darbe dėl ligos, susijusios su jų negalia ir yra didesnė rizika, kad jie dažniau nebus darbe dėl ligos ir viršys įstatymuose numatytas ribas. Teisingumo Teismas konstatavo, kad tai gali būti nepalankiau neįgaliems darbuotojams ir lemti nevienodą požiūrį, netiesiogiai grindžiamą negalia. Be to, vertindamas nagrinėjamų nacionalinių priemonių proporcingumą, Teisingumo Teismas nusprendė, kad negalima neatsižvelgti į tai, kad neįgalūs darbuotojai, patiria daugiau sunkumų, kai reintegruojasi į darbo rinką.

Keletas bylų buvo susijusios su diskriminacija dėl amžiaus nustatant atlyginimą. Kai kuriuose nacionalinės teisės aktuose dėl viešojo sektoriaus atlyginimų amžius buvo naudojamas kaip darbo trukmės rodiklis. Kituose teisės aktuose, nustatant darbo užmokestį nebuvo atsižvelgiama į iki sueinant 18 metų įgytus darbo laikotarpius. Tam tikrais atvejais teisiniai pakeitimai, padaryti siekiant ištaisyti padėtį, iš tiesų įtvirtino diskriminavimą.

Teisingumo Teismas, nagrinėdamas dvi bylas, susijusias su maksimaliu įdarbinimo policijos pajėgose amžiumi, taip pat paaiškino žodžių „įprastas [esminis] ir lemiantis [lemiamas] profesinis reikalavimas“ prasmę, atsižvelgdamas į specifinį nagrinėjamų pareigų pobūdį.

5.Išvados ir tolesni veiksmai

ESTT parengė naudingų keleto nuostatų taikymo gairių, taip patikslindamas tam tikrus jų aiškinimo klausimus. Buvo imtasi svarbių tiek nacionalinio, tiek ES lygmens iniciatyvų siekiant geriau taikyti nediskriminavimo nuostatas praktikoje.

Šios iniciatyvos paskatino tam tikrus teigiamus pokyčius, susijusius, inter alia, su duomenų rinkimu. Tačiau išlieka esminių susirūpinimą keliančių klausimų, tokių kaip nukentėjusiųjų baimė sulaukti keršto, mažos ir skirtingo dydžio kompensacijos, įrodymų stoka ir menkas informuotumas apie teises ir paramos mechanizmus (pvz., apie lygybės įstaigas). Visi šie neišspręsti klausimai lemia nepakankamo pranešimo apie diskriminaciją problemą.

Tolesni veiksmai siekiant išspręsti šioje ataskaitoje nustatytas problemas galėtų būti:

Øatidesnė valstybių narių direktyvų įgyvendinimo stebėsena, visų pirma susijusi su apsauga nuo viktimizacijos ir veiksmingų, proporcingų bei atgrasančių sankcijų taikymu. Komisija teiks su tuo susijusią paramą, pvz., užsakydama sankcijų tyrimą;

Øtolesnės nacionalinio ir ES lygmens pastangos siekiant:

odidinti plačiosios visuomenės ir su didesne rizika patirti diskriminaciją susiduriančių asmenų informuotumą, visų pirma apie jų teises ir esamus paramos mechanizmus,

oremti projektus, Komisija ir toliau skatins lygybę ir rems diskriminacijos aukas pasitelkdama ES finansavimo šaltinius, be kita ko, įgyvendindama Teisių ir vertybių programą bei Teisingumo programą, ir

onuolat teiks nediskriminavimo teisės srities informavimo ir mokymo priemones, skirtas politikos formuotojams, teisėjams ir teisininkams, be kita ko, tokiais pagrindiniais klausimais, kaip netiesioginė diskriminacija, priekabiavimas, prievolė įrodyti, sankcijos ir algoritminė diskriminacija, ir

Ønacionalinio lygmens duomenų rinkimo skatinimas, daugiausia dėmesio skiriant statistikai, skundams, teismo sprendimams, sankcijoms ir duomenų suskirstymui pagal lygybės aspektus (įskaitant tokius, kurie gali būti neskelbtini, pavyzdžiui, etninė arba rasinė kilmė). Siekiant užtikrinti duomenų palyginamumą laiko atžvilgiu ir regionų ir (arba) šalių duomenų palyginamumą, tebėra būtina ES lygmeniu laikytis koordinuoto požiūrio.

Imantis visų šių veiksmų pagrindiniai partneriai yra lygybės įstaigos. Itin svarbu toliau stiprinti jų matomumą, vaidmenį ir veiksmingą bei nepriklausomą veikimą, kaip aptariama prie šios ataskaitos pridedamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. Nuolatinis ES lygmens dalijimasis gerąja patirtimi ir informuotumo didinimas taip pat bus labai naudingos priemonės, be kita ko, taikant jas prevencijos srityje. Be to, kaip jau paskelbta, Komisija įvertins poreikį iki 2022 m. pasiūlyti teisės aktų, kuriais būtų sustiprintas nacionalinių lygybės įstaigų vaidmuo.

Visi suinteresuotieji subjektai, įskaitant profesines sąjungas, darbdavius ir jų asociacijas, ir pilietinės visuomenės organizacijos turi prisidėti atitinkamose savo kompetencijos srityse. Komisija, siekdama visapusiško direktyvų poveikio, tęs darbą su valstybėmis narėmis, lygybės įstaigomis, FRA atstovais, pilietinės visuomenės organizacijomis ir socialiniais partneriais, kad užtikrintų sistemingą diskriminacijos aukų apsaugą.

Nuo 2000 m. birželio 29 d., kai buvo priimta Rasinė lygybės direktyva, aplinkybės pasikeitė, be kita ko, dėl technologijų pažangos. Nepaisant sunkumų, kylančių dėl žemo pranešimų apie pažeidimus lygio, diskriminacija dėl rasinės arba etninės kilmės ES vis dar plačiai paplitusi – jos priežastys įvairios, be kita ko, tai stereotipai ir šališkumas. Siekiant nustatyti, kaip ES vis dar paplitusi rasinė diskriminacija susijusi su galimais ES teisės nuostatų vykdymo trūkumais, reikėtų atlikti papildomą vertinimą. Be to, tai leistų nustatyti galimas teisės aktų taikymo srities ir aprėpties spragas. Taip pat reikėtų išanalizuoti Rasinės lygybės direktyvos ir kitų atitinkamų ES priemonių suderinamumą. Reikėtų surinkti duomenis apie sritis, kuriose nustatoma diskriminacijos atvejų, įskaitant atvejus, kai diskriminaciją vykdo teisėsaugos institucijos. Atlikus tokį vertinimą, kuris turėtų apimti konsultacijas su visais šios srities suinteresuotaisiais subjektais, būtų gauta patikimų, kokybiškų duomenų, kuriais remiantis būtų galima pateikti rasinės diskriminacijos vietoje įrodymų.