Dauguma valstybių narių (Airija, Austrija, Belgija, Bulgarija, Čekija, Estija, Graikija, Ispanija, Kroatija, Portugalija, Slovėnija, Suomija, Švedija, Vengrija) parengė konkrečius nusikalstamų veikų, už kurias galima taikyti išplėstinį konfiskavimą, sąrašus. Be to, tam tikrose valstybėse narėse išplėstinį konfiskavimą taip pat leidžiama taikyti už visas nusikalstamas veikas, už kurias baudžiama bent 3 metų arba ilgesne laisvės atėmimo bausme (Austrija) arba bent 4 metų arba ilgesne laisvės atėmimo bausme (Čekija, Suomija, Švedija). Italijoje, Kipre, Lietuvoje ir Vokietijoje išplėstinį konfiskavimą galima taikyti už kiekvieną nusikalstamą veiką. Maltoje išplėstinį konfiskavimą galima taikyti už bet kurį nusikaltimą, už kurį baudžiama ilgesne nei 1 metų laisvės atėmimo bausme. Prancūzijoje išplėstinį konfiskavimą leidžiama taikyti už nusikaltimus, už kuriuos baudžiama bent 5 metų arba ilgesne laisvės atėmimo bausme. Airijoje, Liuksemburge ir Rumunijoje išplėstinį konfiskavimą galima taikyti už visas nusikalstamas veikas, už kurias baudžiama 4 metų arba ilgesne laisvės atėmimo bausme. Keleto valstybių narių (Latvijos, Lenkijos, Liuksemburgo, Nyderlandų, Prancūzijos, Rumunijos, Suomijos) perkėlimo teisės aktuose nustatyta sąlyga, kad nusikalstama veika turi duoti finansinės naudos. Dauguma atvejų išplėstinį konfiskavimą iš esmės leidžiama taikyti už 5 straipsnio 2 dalyje nurodytas nusikalstamas veikas.

Estijos perkėlimo teisės aktuose reikalaujama, kad per 2 metus nuo teismo nuosprendžio įsigaliojimo būtų pradėtas finansų tyrimas. Panaši sąlyga įtvirtinta Slovėnijoje, tačiau laikotarpis, per kurį tyrimas turi būti pradėtas, yra 1 metai. Graikijos perkėlimo teisės aktais konkrečiai užtikrinama galimybė įšaldyti turtą po apkaltinamojo nuosprendžio priėmimo. Bulgarijoje šis reikalavimas perkeliamas Baudžiamųjų sankcijų įgyvendinimo ir sulaikymo įstatymo priemonėmis, taip pat Mokesčių ir socialinio draudimo proceso kodekso priemonėmis. Vienoje valstybėje narėje (Belgijoje) perkėlimo teisės aktais Centrinei arešto ir konfiskavimo tarnybai suteikiami įgaliojimai atsekti ir nustatyti turtą po apkaltinamojo nuosprendžio priėmimo.

3.ĮVERTINIMAS, AR ĮMANOMA IR AR NAUDINGA NUSTATYTI PAPILDOMAS BENDRAS KONFISKAVIMO BE APKALTINAMOJO NUOSPRENDŽIO TAISYKLES

Priimdami Direktyvą, Europos Parlamentas ir Taryba paskelbė bendrą deklaraciją, ragindami Komisiją kuo anksčiau, atsižvelgiant į valstybių narių teisės tradicijų ir sistemų skirtumus, išnagrinėti, ar įmanoma ir ar naudinga nustatyti papildomas bendras nusikalstamu būdu įgyto turto konfiskavimo taisykles, taikytinas ir tuo atveju, kai už šią veiklą nenuteisiamas konkretus asmuo arba asmenys.

Rengdama atsakymą į šį raginimą, Komisija surengė tris ekspertų posėdžius konfiskavimo be apkaltinamojo nuosprendžio tema ir paskelbė Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo priemonių analizė Europos Sąjungoje“. Minėta analizė laikoma tarpiniu etapu rengiant šioje ataskaitoje išdėstytą atsakymą teisėkūros institucijoms.

Tarnybų darbiniame dokumente Komisija atkreipė dėmesį, kad valstybės narės taiko įvairią be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo tvarką. Ši tvarka apima priemones, siekiančias nuo tradicinio konfiskavimo be apkaltinamojo nuosprendžio, kaip numatyta Direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje, iki daug platesnių priemonių, pvz.: i) į patį neteisėtu būdu įgytą turtą nukreiptą procesą (in rem procesą) arba ii) procesą dėl nepagrįsto praturtėjimo. Tradicinis konfiskavimas be apkaltinamojo nuosprendžio beveik išskirtinai grindžiamas baudžiamąja teise, tačiau in rem procesas arba procesas dėl nepagrįsto praturtėjimo taikomas kaip baudžiamojo, civilinio ar administracinio proceso dalis.

Į nacionalinę teisę perkėlus Direktyvą dėl konfiskavimo, galima pastebėti didesnę valstybių narių taikomos be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo tvarkos konvergenciją. Tačiau šių be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo priemonių taikymo sritis ir struktūra vis dar labai skiriasi. Kaip patvirtinta Komisijos vertinime, dauguma valstybių narių Direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje išdėstytus reikalavimus įvykdė daugiau negu būtina.

ES valstybėse narėse vyrauja tendencija nustatyti daug platesnes be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo sistemas negu numatyta Direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje. Tarnybų darbiniame dokumente išdėstytoje Komisijos analizėje daroma išvada, kad nacionalinių teismų ir Europos Žmogaus Teisių Teismo nustatytus pagrindinių teisių reikalavimus gali atitikti net ir plataus masto bei griežta be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo tvarka.

Kelios valstybės narės taiko griežtesnę be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo tvarką, grindžiamą in rem procesais arba procesais dėl nepagrįsto praturtėjimo. Šių sistemų veiksmingumas susigrąžinant nusikalstamu būdu įgytą turtą yra įrodytas. Tam tikra patirtis, pvz., Italijos ir Vokietijos be apkaltinamojo nuosprendžio atliekami konfiskavimo procesai, atrodo itin perspektyvi. Komisija toliau analizuos, kiek tokie modeliai galėtų būti naudojami kaip galimos būsimos Europos be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo tvarkos projektas. Tačiau Komisija savo šios srities analizėje kol kas vadovaujasi ekspertų posėdžių medžiaga ir teoriniais svarstymais. Remiantis 2.2.10 skirsnyje išdėstytais faktais (statistiniai duomenys (11 straipsnis)), pagal Direktyvos 11 straipsnį valstybių narių pateiktų statistinių duomenų šiuo metu negalima naudoti kaip patikimo pagrindo be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamam konfiskavimui įvertinti. Taip Komisija netenka galimybės atlikti kiekybinę nacionalinių režimų veiksmingumo analizę.

Šias pastangas sustiprinti turto susigrąžinimo tvarką reikia vertinti pagal jų politines ir visuomenines aplinkybes. Organizuotas nusikalstamumas tebėra viena didžiausių grėsmių mūsų saugumui ir vienas iš didžiausių visuomenės rūpesčių. Organizuotos nusikalstamos grupės lengvai prisitaiko prie pokyčių ir nuolat randa naujų būdų likti nenustatytos. Jos dažnai dalyvauja įvairiuose sunkiuose nusikaltimuose ir, remiantis išoriniais tyrimais, galima spręsti, kad pusėje valstybių narių organizuoto nusikalstamumo įsiskverbimas į ekonomiką yra didelis. Aišku, kad šiuo metu ES konfiskuojamas turtas neatitinka teisėsaugos institucijų ar visuomenės lūkesčių. Organizuotas nusikalstamumas daro poveikį savo tiesioginėms aukoms, tačiau jo įsiskverbimas į teisėtą ekonomiką taip pat kelia grėsmę ES vidaus rinkai. Tai savo ruožtu mažina visuomenės pasitikėjimą neutraliomis ir veiksmingomis valstybės institucijomis ir teisinės valstybės principais. Todėl ES ir jos valstybės narės turėtų toliau stengtis visoje ES įšaldyti ir konfiskuoti daugiau turto.

Komisija mano, kad nustatyti papildomas priemones be apkaltinamojo nuosprendžio atliekamo konfiskavimo srityje įmanoma ir gali būti naudinga siekiant padidinti įšaldomas ir konfiskuojamas pajamas iš nusikaltimų.

4.NETEISĖTU BŪDU ĮGYTO TURTO NUSTATYMAS IR ATSEKIMAS

Galimybė įšaldyti ir konfiskuoti turtą tiesiogiai priklauso nuo valdžios institucijų gebėjimo veiksmingai jį atsekti ir nustatyti. Tarybos sprendime 2007/845/TVR nustatytos minimalios taisyklės, kuriomis valstybės narės įpareigojamos įsteigti arba paskirti nacionalines turto susigrąžinimo tarnybas siekiant sudaryti geresnes galimybes atsekti ir nustatyti pajamas iš nusikaltimų ar kitą su nusikaltimais susijusį turtą, kuriam gali būti taikomas nutarimas įšaldyti, areštuoti ar konfiskuoti.



Nuo 2015 m. visos valstybės narės paskyrė savo turto susigrąžinimo tarnybas, o Europolo Saugaus keitimosi informacija tinklo programa (SIENA) tapo turto susigrąžinimo tarnybų pagrindine saugaus keitimosi informacija sistema (visos turto susigrąžinimo tarnybos, išskyrus Kipro, Maltos, Rumunijos ir Slovėnijos tarnybas, SIENA sistemoje turi savo turto susigrąžinimo tarnybos posistemes). Per praėjusius 8 metus turto susigrąžinimo tarnybų keitimosi informacija atvejų smarkiai padaugėjo – nuo 539 atvejų 2012 m. iki 7 659 atvejų 2019 m.

Nuo 2009 m. Komisija rengia ES turto susigrąžinimo tarnybų posėdžius, kad turto susigrąžinimo tarnybos keistųsi gerąja patirtimi; aptartų strateginius ir operatyvinius klausimus; sudarytų geresnes sąlygas keistis informacija. Nuo 2011 m. Komisija ir Europolas taip pat surengė nedidelės apimties tarpusavio vertinimo procesą, siekdami apžvelgti pagrindinius nacionalinių turto susigrąžinimo sistemų ypatumus.

Vis daugiau dėmesio skiriant turto susigrąžinimui ir aktyviau tarpusavyje bendradarbiaujant turto susigrąžinimo tarnyboms, pastarosios gauna vis daugiau prašymų atsekti turtą ir turi sugebėti šiuos prašymus įvykdyti. 2017 m., atliekant visapusišką ES saugumo politikos vertinimą, ir neseniai per turto susigrąžinimo tarnybų platformos 2019 m. gegužės mėn. posėdį turto susigrąžinimo tarnybos plačiai kėlė keletą problemų. Tarp šių problemų yra:

·būtinumas suteikti turto susigrąžinimo tarnyboms greitą prieigą prie minimalaus duomenų rinkinio;

·būtinumas keistis informacija per SIENA siekiant sudaryti sąlygas greitai ir saugiai perduoti su nusikaltimais susijusią informaciją;

·būtinumas stiprinti turto susigrąžinimo tarnybų įgaliojimus (pavyzdžiui, įgaliojimus skubiai įšaldyti turtą ir galimybę atsekti turtą po galutinio apkaltinamojo nuosprendžio);

·būtinumas nustatyti konkrečius griežtus terminus, per kuriuos turto susigrąžinimo tarnyba turi atsakyti į partnerės užklausą.

Komisija aiškinsis galimybes dar labiau tobulinti neteisėtu būdu įgyto turto atsekimą ir nustatymą.

5.TARPTAUTINIS LYGMUO IR TURTO SUSIGRĄŽINIMAS