LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 327/10

Paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

(2015/C 327/11)

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51 straipsnį.

BENDRASIS DOKUMENTAS

ABRICOTS ROUGES DU ROUSSILLON

ES Nr. FR-PDO-0005–01328 – 15.4.2015

SKVN ( X ) SGN ( )

1. Pavadinimas

„Abricots rouges du Roussillon“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Prancūzija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

1.6 klasė. Švieži arba perdirbti vaisiai, daržovės ir grūdai

3.2. Produkto, kurio pavadinimas nurodytas 1 punkte, aprašymas

„Abricots rouges du Roussillon“ – švieži šių veislių abrikosai:

— Rouge du Roussillon (A157 veislės populiacija);

— Aviéra;

— Royal Roussillon;

— Avikandi.

Šiems abrikosams būdinga oranžinių atspalvių turinti fono spalva su ryškiai raudonais taškeliais ir nedidelis arba vidutinis dydis (35–55 mm skersmuo). Jie saldūs: cukraus kiekis viršija 12 Brikso laipsnių. Abrikosai minkšti, sultingi, tirpsta burnoje. Rūgštingumas nedidelis, juntami stiprūs šviežių vaisių (persikų, nektarinų) ir abrikosų sulčių aromatai.

Vaisiai skinami sunokę, atsižvelgiant į du kriterijus, kuriais remiantis pradedamas derliaus nuėmimas: fono spalvą ir siūlės spalvą.

3.3. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams) ir žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

—

3.4. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

Nustatytoje geografinėje vietovėje atliekami visi gamybos veiksmai.

3.5. Specialios produkto, kurio pavadinimas nurodytas, pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

Abrikosai pakuojami auginimo vietovėje.

Abrikosai, kurie bus parduodami švieži, pakuojami į dėžes su dugnu ir kietais šonais, kuriose telpa ne daugiau kaip 5 kg vaisių, o abrikosai, skirti perdirbti, – į dėžes, kuriose telpa ne daugiau kaip 25 kg vaisių.

Prievolė pakuoti auginimo vietovėje nustatoma siekiant kuo labiau apsaugoti šio produkto savybes ir atsižvelgiant į:

— prievolę skinti sunokusius vaisius į dėžes rankomis, taip juos apsaugant,

— vaisių su šia nuoroda ypatumus: minkštumą, sultingumą ir tirpumą burnoje.

Todėl augintojai imasi visų priemonių, kad vaisiai nesugestų ir kuo labiau išsaugotų savo savybes:

— atveža vaisius į pakavimo punktą labai greitai (ne vėliau kaip per 12 val. po derliaus),

— išsiunčia vaisius ne vėliau kaip per šešias dienas po derliaus,

— pakuoja produktus į kietas dėžes, kad jų nesukratytų,

— laikosi vaisių sandėliavimo iki išsiuntimo sąlygų (juos sandėliuoja šaltoje patalpoje, kurios temperatūra neviršija 10 °C).

Be to, vaisius rūšiuoja ir pakuoja tie patys geografinėje vietovėje įsisteigę augintojai. Jie turi reikiamos patirties ir gerai išmano, kaip dirbti su šiais lepiais vaisiais.

Visomis šiomis nuostatomis užtikrinama, kad vaisiai būtų kuo mažiau liečiami ir išsaugotų savo savybes, todėl jomis pateisinama prievolė pakuoti vaisius geografinėje vietovėje.

3.6. Specialios produkto registruotu pavadinimu ženklinimo etiketėmis taisyklės

Be maisto produktų ženklinimo etiketėmis ir pateikimo teisės aktuose nustatytų privalomų įrašų, ant kiekvienos vienetinės pakuotės turi būti tokie įrašai:

— kilmės vietos nuorodos pavadinimas – „Abricots rouges du Roussillon“,

— veislės pavadinimas,

— Europos Sąjungos simbolis „AOP“ (SKVN).

Šių įrašų šriftas turi būti aiškus, įskaitomas, nenutrinamas ir pakankamai didelis, kad jie aiškiai išsiskirtų visų kitų informacinių įrašų ir piešinių fone, kuriame yra atspausdinti.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

Kilmės vietos nuorodos „Abricots rouges du Roussillon“ geografinę vietovę sudaro šios Rytų Pirėnų departamento komunos:

— visos Argelès-sur-Mer, Canet-en-Roussillon, Côte-Radieuse, Elne, Millas, Perpignan, Saint-Estève, Saint-Laurent-de-la-Salanque ir Toulouges kantonų komunos,

— Clara, Catllar, Codalet, Eus, Los Masos, Prades, Ria Sirach, Estagel, Latour-de-France, Montner ir Tautavel komunos,

— šių kantonų komunos: — Céret komuna, išskyrus Albère, Calmeilles, Les Cluses, Oms, Le Perthus ir Taillet komunas, — Rivesaltes komuna, išskyrus Opoul-Périllos ir Vingrau komunas, — Thuir komuna, išskyrus Caixas komuną, — Vinça komuna, išskyrus Baillestavy, Boule-d’Amont, Casefabre, Glorianes, Montalba-le-Château, Prunet-et-Belpuig ir Valmanya komunas.

5. Ryšys su geografine vietove

Gamtiniai veiksniai

Geografinė vietovė yra piečiausiame žemyniniame Prancūzijos regione – Rytų Pirėnų departamente.

Jos rytuose link Viduržemio jūros driekiasi platus amfiteatras, šiaurėje ji ribojasi su Korbjerų kalnais, vakaruose – su Kanigu masyvo prieškalnėmis, o pietuose – su Albero kalnais.

Iš rytų į vakarus ją kerta trys ilgainiui kalnų terasų ir kalvų reljefą suformavusios upės: Tetas, Tešas ir Agl.

Abipus pagrindinės – Teto – upės matyti:

— kairiajame šiauriniame krante, Rivzalto apylinkėse, – didelė terasų zona, kurioje dirva akmeninga ir išplauta,

— dešiniajame pietiniame krante, iki Pirėnų pjemonto, – Aspro regionas, kur dirvą daugiausia sudaro molingas nuotrupinis plioceno smiltainis, kuris beveik visur padengtas senomis kvartero sąnašomis ir kurio aukštose terasose likę tik keliose vietose.

Žemutinėje Rusijono lygumos dalyje ir palei visas tris upes dirvą sudaro naujos kvartero sąnašos.

Lygumos aukštis svyruoja nuo 0 iki 200 metrų, bet šio amfiteatro prieškalnėse abrikosai sodinami ir iki 450 metrų aukščio.

Rusijono klimatą smarkiai veikia šalia, rytuose, tyvuliuojanti jūra ir visą geografinę vietovę supantys kalnai. Tai tikrasis Viduržemio jūros klimatas: vasarą labai sausa ir karšta, sausra trunka du tris mėnesius, o vidutiniška temperatūra liepą ir rugpjūtį siekia apie 24 °C. Žiemos švelnios, šalnų būna mažiau nei 15 dienų per metus. Vidutiniška temperatūra šalčiausią mėnesį būna 8 °C, tačiau valandų, kai temperatūra nukrenta žemiau 7,2 °C (700–1 000 val.), pakanka, kad augalai prisikeltų iš ramybės būsenos. Saulės šviesos labai daug – per 2 500 val. per metus.

Per audras kritulių iškrenta nedaug (vidutiniškai apie 600 ml), jų kiekis iš metų į metus labai svyruoja.

Tačiau šio regiono klimatui būdingi itin dažnai pučiantys vėjai:

— tramontanas – kas trečią dieną pučiantis sausas, neretai stiprus šiaurės vakarų vėjas,

— jūrinis – šiltas, drėgnas vėjas.

Žmogiškieji veiksniai

Geografinėje vietovėje užsimezgė istorinės abrikosų auginimo regione ištakos. Abrikosai auginami žemuose ir vidutinio aukščio slėniuose, ant sąnašinių uolienų ir pirmosiose kalvose, kur vandens natūraliai pakanka, o jei reikia daugiau, jis atplukdomas senaisiais kanalais, kurių dauguma iškasti dar viduramžiais.

Arabų išvesti abrikosai šioje geografinėje vietovėje auginami jau daugiau kaip dešimt šimtmečių. Juos kultivuoti komerciniais tikslais Rytų Pirėnuose pradėta XIX a. pradžioje. Vėliau auginimo mastas išaugo pasirodžius pirmiesiems traukiniams. 1937 m. Rusijono abrikosų derlius sudarė 60 % Prancūzijos produkcijos („L’économie agricole des Pyrénées Orientales“, Louis Rives, 1942 m.). 1971 m. Rytų Pirėnų departamentas tapo Prancūzijos departamentu, kuriame užauginta daugiausia abrikosų – 72 % Rouge du Roussillon veislės abrikosais apsodinto ploto („Atlas agricole“, DDA 66, 1972 m. gruodžio mėn.).

Daugiau nei šimtmetį Rouge du Roussillon veislės abrikosai, kuriems būdinga oranžinių atspalvių turinti fono spalva su raudonais taškeliais, buvo Rusijono abrikosų kultūros dalis. Ši „visiškai prie Rusijono klimato prisitaikiusi“ veislė („L’abricotier“, Norbert Got, 1938 m.), veikiama aplinkos veiksnių (klimato ir dirvos) ir ūkininkavimo metodų (perskiepijimo), ilgainiui virto populiacine veisle.

Vėliau, XX a. viduryje, pradėta veislių išvedimo programa, kurios svarbiausias tikslas buvo pasiekti, kad produkcija iš metų į metus skirtųsi mažiau. Taip buvo išvestas klonas A 157. Toliau vyko genetinio tobulinimo darbai ir galiausiai išvestos Aviera (1988 m.), Avikandi (1991 m.) ir Royal Roussillon (1996 m.) veislės, atitinkančios „abricots rouges du Roussillon“ savybes (plg. 1995–1996 m. Vaisių ir daržovių tarpšakinio techninio centro („Centre Technique Interprofessionnel des Fruits et Légumes“, CTIFL) ir 2000–2002 bei 2010 m. laboratorijos „Agro-Emergence“ darbus).

Šios veislės daugiausia tebeauginamos šioje vietovėje: už Rytų Pirėnų departamento ribų Rouge du Roussillon veislės abrikosų auginamas tik 1 ha, Aviera veislės – 1,5 ha, Royal Roussillon veislės – mažiau nei 1 ha, o Avikandi veislės abrikosų visai neauginama (2010 m. duomenimis). Bandymai juos auginti už geografinės vietovės ribų buvo nevaisingi – kitur (Prancūzijoje ar užsienyje) Rouge du Roussillon veislės abrikosai neauginami komerciniais tikslais.

2012 m. šių veislių abrikosai užėmė 41 % abrikosais apsodintų Rusijono plotų, o produkcija siekė 6 000 tonų, t. y. 38 % produkcijos (2012 m. Rytų Pirėnų (66) departamento žemės ūkio rūmų duomenimis).

Geras abrikosų skonis ir kvapas vertinamas ne tik šviežių vaisių rinkoje, bet ir pramonėje (apie 20 % produkcijos), kur jie perdirbami (gaminant pieno produktus, biskvitus, uogienes, vaisių sultis). Antai savo pusgaminiuose abrikosus naudoja tokie žinomi prekybos ženklai kaip Danone (Gervita ir Lu), Yoplait ir Andros, taip pat platintojų prekių ženklai (Reflets de France, Nos Régions ont du Talent).

Šios veislės, kurias būtų galima pavadinti „endeminėmis“ Rusijono veislėmis, tebegyvuoja dėl abrikosų augintojų patirties:

— sodai auginami aliuvinėje ir koliuvinėje dirvoje žemesniame nei 450 metrų aukštyje,

— vaismedžiai genimi taip, kad būtų žemais puodelio formos vainikais, sudarytais iš kelių stambių šakų,

— žemė tebedalijama į nedidelius sklypus, aptvertus nuo vėjo apsaugančiomis gyvatvorėmis,

— sukurti nauji drėkinimo kanalų tinklai arba naudojami senieji kanalai, kai drėkinimas būtinas.

Šią patirtį rodo ir tai, kad:

— per derlių vaisiai tradiciškai skinami tik rankomis,

— vaisiai į pakavimo punktus pristatomi greitai – per mažiau nei 12 val.,

— pakuojama į dėžes su dugnu ir kietais šonais atsižvelgiant į vaisių su šia nuoroda ypatumą – minkštumą,

— vaisiai sandėliuojami taip, kad nesugestų (šaltoje patalpoje, kurios temperatūra neviršija 10 °C).

Produkto ypatumai

„Abricots rouges du Roussillon“ pasižymi:

— tipine oranžinių atspalvių turinčia fono spalva su ryškiai raudonais taškeliais. Šie abrikosai skiriasi nuo kitų dvispalvių abrikosų, kurių oranžiniai ir raudoni atspalviai susilieja, neturi aiškių spalvinių ribų,

— nedideliu arba vidutiniu dydžiu (35–55 mm skersmuo).

Jie minkšti ir saldūs: cukraus kiekis viršija 12 Brikso laipsnių. Abrikosai sultingi, tirpsta burnoje, minkšti, vos rūgštelėję – dėl šių savybių juntamas saldumas ir stiprūs šviežių vaisių (persikų, nektarinų) ir abrikosų sulčių aromatai.

Priežastinis ryšys

Vaisius „Abricots rouges du Roussillon“ sieja labai glaudus ryšys su geografine vietove.

Abrikosų savybės nulemtos agronominių ir klimatinių jų auginimo reikalavimų (nuo kurių priklauso šių vaisių augimas, nokimas ir kokybė), geografinei vietovei būdingų gamtinių sąlygų ir augintojų patirties sąveikos:

— akmeningos išplautos terasos, molingas nuotrupinis plioceno smiltainis, vietomis padengtas senomis kvartero sąnašomis, ir naujos kvartero sąnašos yra gerai drenuoti, todėl vanduo gali nutekėti, o dirvos struktūra yra tokia, kad apsaugo abrikosus nuo bakteriozių, kurioms jie labai imlūs,

— dėl geografinės vietovės padėties „Abricots rouges du Roussillon“ gauna daug saulės šviesos ir šilumos, todėl palankiausiai išsidėsčiusiose vietose, iki 450 metrų aukščio, abrikosai puikiai sunoksta,

— hidrografinis tinklas pakankamai didelis, kad prireikus abrikosai – nereiklūs, gerai prie sausros prisitaikę vaismedžiai – būtų tinkamai aprūpinti vandeniu,

— dėl netoli tyvuliuojančios Viduržemio jūros abrikosų auginimo vietovėje žiemos būna švelnios, nors tramontano (vyraujančio šiaurės vakarų vėjo) atpūstos vėsos pakanka, kad augalai prisikeltų iš ramybės būsenos. Pučiant šiam smarkiam vėjui, ypač pavasarį, apsidulkina šių savidulkių veislių žiedai, paspartėja vaisių nokimas ir išvengiama kriptogaminių ligų. Tačiau sodus būtina apsaugoti nuo vėjo: genėti vaismedžius taip, kad jie būtų žemi (taip skinti abrikosus lengviau), o atviriausias vietas apželdinti savitą kraštovaizdį formuojančiomis gyvatvorėmis,

— abrikosai natūraliai pasiekia pusiausvyrą, todėl produkcija reguliari, vaismedžių nereikia kasmet genėti,

— didelis saulėtumas atitinka atrinktų veislių poreikius ir skatina tinkamą žydėjimą. Karštos vasaros, didelis saulėtumas ir atvira puodelio forma genimi vaismedžių vainikai, sudaryti iš kelių stambių šakų (taip padidinamas apšviečiamas lapų plotas), yra palankūs vaisiams nokti. Šie veiksniai prisideda prie vaisių savybių formavimosi: tiek regimųjų (raudono pigmento atsiradimo), tiek skoninių (cukringumo ir saldumo, kurių pojūtį dar padidina nedidelis rūgštingumas),

— laikomasi praktikos kuo labiau apsaugoti vaisius nuo gedimo: vaisius privaloma skinti rankomis, vaisiai iš derliaus vietos į pakavimo punktą turi būti pristatomi greitai ir sudaromos optimalios trumpo sandėliavimo (kai to reikia) sąlygos.

Beje, gamtinių geografinės vietovės sąlygų atitiktį „Abricots rouges du Roussillon“ auginimo reikalavimams rodo ir tai, kad už jos ribų šie abrikosai neauginami komerciniais tikslais.

Todėl, nepaisant rinkos madų ir tendencijų parduoti didesnius dvispalvius vaisius, „Abricots rouges du Roussillon“ atlaikė laiko išbandymus ir įsitvirtino su savo savybėmis ir skoniu.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

(Šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)

https://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-d847cc43-7623-4f35-9a4e-18ac66f4b67e

(1) OL L 343, 2012 12 14, p. 1.