Nors nuo krizės pajamos vienam gyventojui Lietuvoje labai išaugo, skurdo mažinimas buvo nepakankamas, o nelygybė išaugo. Lietuvos socialinės apsaugos aprėptis neatitinka ekonomikos augimo. Socialinės apsaugos išlaidos mažos, ir dėl mokestinių pajamų mažumo lyginant su BVP galimybės didinti tokias išlaidas yra ribotos. Be to, prie didelės nelygybės ir mažą darbo užmokestį gaunančių asmenų nesaugumo prisideda ir tai, kad darbo pajamos sudaro mažą nacionalinių pajamų dalį, taip pat silpnos profesinės sąjungos ir didelis kvalifikuotų darbuotojų trūkumas darbo rinkoje.

Lietuvos švietimo sistemos rezultatai prastėja, o pati sistema neefektyvi. Lietuvos rezultatai pagal Tarptautinio moksleivių vertinimo programą prastesni negu kitų Baltijos šalių, o prastai besimokančiųjų dalis per keletą pastarųjų metų labai išaugo. Nepaisant didelės tretinį išsilavinimą įgijusių asmenų dalies, turimais duomenimis, aukštos kvalifikacijos darbuotojų trūkumas didėja. Lietuvos švietimo sistema sunkiai prisitaiko prie sparčiai mažėjančio moksleivių ir studentų skaičiaus, todėl joje per daug darbuotojų ir ją slegia infrastruktūros, kuri per didelė jos poreikiams, išlaikymas. Be to, maži atlyginimai ir ribotos kvalifikacijos tobulinimo galimybės trukdo mokykloms pritraukti gabius absolventus, kad galėtų pakeisti į pensiją išeinančius mokytojus. Aukštojo mokslo sistemos bėdos – žemi kokybės standartai ir finansinės paskatos, kuriomis skatinamas nesaikingumas ir neefektyvumas.

Kvalifikuotų darbuotojų trūkumas – didelė problema, kuri gali tapti svarbiu Lietuvos augimo trukdžiu. Lietuvoje yra didelis ir toliau didėja aukštos ir žemos kvalifikacijos darbuotojų atlyginimų ir įsidarbinimo galimybių skirtumas – tai rodo didėjantį kvalifikuotų darbuotojų trūkumą. Be to, nepakankama aktyvios darbo rinkos politikos aprėptis reiškia, kad per mažai žemos kvalifikacijos darbuotojų turi galimybę pasinaudoti reikiamais mokymais. Kadangi Lietuvos augimas vis labiau priklausys nuo žiniomis grindžiamos veiklos, siekiant pakelti gyvenimo lygį bus itin svarbu užtikrinti kvalifikuotos darbo jėgos pasiūlą.

Lietuvos augimo perspektyvos ir fiskalinis balansas priklauso nuo to, kaip bus sprendžiamos gyventojų skaičiaus mažėjimo ir senėjimo problemos. Mažėjanti darbo jėgos pasiūla ir didėjančios vienam gyventojui tenkančios infrastruktūros sąnaudos per ateinančius dešimtmečius mažins Lietuvos augimo potencialą. Be to, didėjant išlaikomo amžiaus žmonių koeficientui, kuris per kitus 20 metų turėtų išaugti dvigubai, bus sunkiau finansuoti pensijas, sveikatos priežiūrą bei švietimą ir vidutiniu laikotarpiu paaštrės fiskaliniai uždaviniai.

Yra didelė ir toliau didėja nelygybė. Pajamų nelygybė Lietuvoje yra viena didžiausių ES ir didėja nuo 2012 m. Ji atsiranda dėl žemos ir aukštos kvalifikacijos darbuotojų užimtumo didelio skirtumo, didelių darbo užmokesčio skirtumų, riboto mokesčių sistemos progresyvumo ir minimalios socialinės apsaugos sistemos silpnumo. Lietuvos mokesčių lengvatų sistemos priemonėmis nelygybė mažinama mažiau veiksmingai negu kitose ES šalyse. Be to, laikoma, kad didelė pajamų nelygybė kenkia ekonomikos augimui ir makroekonominiam stabilumui. Gali būti, kad Lietuvoje ji taip pat skatina didelę emigraciją. Tebėra aukštas ir skurdo lygis, ypač neįgaliųjų, pensininkų, visų pirma vyresnio amžiaus moterų, ir bedarbių, pirmiausia dėl to, kad socialinės gerovės sistemos užtikrinama apsauga yra menka.

Potencialiam augimui įtakos turi demografiniai iššūkiai. Nuo XX a. paskutiniojo dešimtmečio pradžios Lietuvos gyventojų skaičius vis greičiau mažėja. Per pastaruosius 10 metų jis mažėjo po vidutiniškai 1,3 % per metus ir numatoma, kad mažėjimo tempas ateityje turėtų dar paspartėti. Pagrindiniai šalies gyventojų skaičiaus mažėjimo veiksniai – didelė grynoji emigracija ir neigiamas natūralusis gyventojų prieaugis, o šią problemą aštrina prasta gyventojų sveikata. Kadangi mažėja darbo jėgos pasiūla, gyventojų skaičiaus mažėjimas neigiamai veikia potencialią gamybos apimtį. Iki 2014 m. poveikis potencialiai gamybos apimčiai buvo šiek tiek mažesnis, nes darbingiausio amžiaus gyventojų dalis faktiškai išaugo.

Po keleto spartaus augimo metų Lietuvos ekonomika 2015 ir 2016 m. toliau augo, nors ir lėčiau. Po 2009 m. ekonomikos krizės keletą metų tolygiai augęs po daugiau kaip 3 %, Lietuvos BVP pastaruosius dvejus metus didėjo apie 2 % kasmet. Nors visą šį laikotarpį privatus vartojimas stipriai augo, 2015 m. nuo embargo ir ekonomikos nuosmukio Rusijoje nukentėjo eksportas. Be to, laikinas investicijų susitraukimas 2016 m. padarė didelę įtaką BVP, kuris augo 2,2 %. Tačiau tikimasi, kad 2017 m. augimas paspartės iki 2,9 % dėl eksporto ir investicijų atsigavimo, visiškai atsversiančio dėl didesnės infliacijos lėtėjantį privataus vartojimo augimą.

Darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimas reiškia, kad didės išlaikomo amžiaus žmonių koeficientai. Numatoma, kad pagyvenusių išlaikomo amžiaus žmonių koeficientas( ) per ateinančius 20 metų išaugs dvigubai: nuo 0,3 2015 m. iki 0,6 2035 m. Be to, išlaikomo amžiaus vaikų koeficientas( ) per pastaruosius 25 metus sumažėjo, bet per ateinančius 15 metų jis turėtų padidėti nuo 0,33 iki 0,39, taigi darbingo amžiaus gyventojams tenkanti našta dar sunkės. Šie pokyčiai turės svarbių pasekmių ilgalaikiam fiskaliniam tvarumui (3.1 skirsnis), darbo jėgos pasiūlai (3.3 skirsnis) ir našumui (3.4 skirsnis).

Per ateinantį dešimtmetį demografiniai iššūkiai turėtų gerokai paaštrėti. Dėl neigiamos grynosios migracijos ir visuomenės senėjimo Lietuvos gyventojų skaičius sumažėjo nuo 3,7 mln. 1990 m. iki 2,9 mln. 2015 m. Per praeitą dešimtmetį suintensyvėjus emigracijai, gyventojų skaičius taip pat mažėjo greičiau ir per du ateinančius dešimtmečius, kaip numatoma, mažės dar greičiau. Nors bendras darbingo amžiaus gyventojų skaičius labai sumažėjo, darbingiausio amžiaus gyventojų dalis( ), palyginti su visu gyventojų skaičiumi, 1990–2014 m. išaugo. Tačiau 2015 m. ji sumažėjo ir toliau mažės vis greičiau, o mažėjimo pikas numatomas 3-iojo dešimtmečio viduryje. Pagal dabartines projekcijas darbingiausio amžiaus gyventojų dalis vėl padidės tik po 2060 m.( ).

Per kelerius pastaruosius metus išaugo pajamų nelygybė – Lietuva yra viena iš ES valstybių narių, kuriose nelygybė didžiausia. 2015 m. turtingiausių 20 % Lietuvos namų ūkių pajamos buvo 7,5 karto didesnės negu skurdžiausių 20 % namų ūkių pajamos. Tai yra vienas didžiausių rodiklių ES. Padėtis pablogėjo: šiuo metu nelygybė( ) 18 % didesnė negu 2012 m. Taip pat turtingiausi 10 % namų ūkių 2015 m. gavo 28,8 % visų pajamų, palyginti su 23,9 % 2012 m. Mokesčių lengvatų sistemos priemonėmis nelygybė mažinama santykinai neveiksmingai, visų pirma turint omenyje fiksuoto mokesčio režimą, kurio poveikis pajamų paskirstymui ribotas. Remiantis 2014 m. statistikos apie pajamas ir gyvenimo sąlygas duomenimis, mokesčiais ir išmokomis nelygybė sumažinama tik 32,6 %, palyginti su 39,2 % ES vidurkiu. Be to, yra didelė nelygybė tarp miesto ir kaimo: kaimo vietovėse esančių namų ūkių pajamų mediana sudaro tik 67,9 % miesto vietovėse esančių namų ūkių pajamų medianos. Nors duomenys to dar nerodo, tikėtina, kad šią tendenciją šiek tiek sušvelnins naujausios reformos siekiant padidinti minimalų darbo užmokestį ir sumažinti mokesčių naštą mažas pajamas gaunantiems asmenims (žr. 3.1 skirsnį).

Lietuvos fiskalinė politika apskritai patikima: ribojamas biudžeto deficitas, griežtinamos fiskalinės taisyklės ir derinama mokesčių struktūra, kad būtų remiamas augimas ir užimtumas. Nuo 2011 m. Lietuvos biudžeto būklė labai pagerėjo: struktūrinis biudžeto deficitas nuo 3,5 % BVP 2011 m. sumažėjo iki 1,0 % įverčio 2016 m. Be to, patikslinta nacionalinė fiskalinė sistema, nors į ją neįtraukti privalomi daugiamečiai tikslai, kaip buvo konkrečiai rekomenduota 2011–2014 m. rekomendacijose. Kiek tai susiję su mokesčiais, Lietuva gerokai sumažino darbo jėgos ir visų pirma mažą darbo užmokestį gaunančių asmenų mokesčių pleištą, bet dėl to prarastas pajamas nepakankamai kompensavo panaudodama kitus pajamų šaltinius, kurių apmokestinimas mažiau kenkia ekonomikos augimui. 2014 m. Lietuva pradėjo laipsniškai ilginti pensinį amžių, dėl to gerėja ilgalaikis pensijų sistemos tvarumas. Nors šie pokyčiai ir sveikintini, jų nepakanka siekiant užkirsti kelią dideliam pensijų išlaidų padidėjimui ateityje.

Pastaruoju metu Lietuva labai sumažino mažas pajamas gaunančių asmenų mokesčių pleištą. Lietuva padidino neapmokestinamąjį pajamų dydį nuo 166 EUR iki 200 EUR 2016 m. ir iki 310 EUR 2017 m. Apskaičiuota, kad mažas pajamas (50 % vidutinio darbo užmokesčio) gaunančių asmenų mokesčių našta dėl to sumažės iki 33,5 % 2017 m. ir atitiks ES vidurkį (žr. 3.1.2. diagramą). Ši priemonė skirta mažas pajamas gaunantiems asmenims, nes minėtas dydis nuo 2017 m. sausio mėn. taikomas pajamoms, kurios lygios arba viršija 380 EUR per mėnesį. Jis proporcingai mažinamas didesnėms pajamoms. Taip pat padidintos gyventojų pajamų mokesčio lengvatos už išlaikomus vaikus ir neįgaliesiems. Neapmokestinamojo pajamų dydžio padidinimas reiškia, kad asmenys, vieni auginantys du vaikus ir gaunantys 67 % vidutinio darbo užmokesčio, 2017 m. gyventojų pajamų mokesčio nebemokės. Tačiau šiomis priemonėmis nesumažinama pažeidžiamiausių namų ūkių mokesčių našta, nes jiems taikoma prievolė mokėti pajamų mokestį yra nepakankama, kad jiems būtų taikomas papildomas neapmokestinamojo pajamų dydžio padidinimas. Jų mokesčių pleištas vis dėlto lieka didelis dėl santykinai didelio socialinių įmokų tarifo.

Geresnis mokestinių prievolių vykdymas galėtų prisidėti prie bendro mokesčių sistemos teisingumo ir pagerinti Lietuvos ekonomikos konkurencingumą. Apskritai vertinama, kad Lietuvos šešėlinė ekonomika sudaro 15–26 % (Putnins ir Sauka, 2016; Schneider F., 2015). Be didelės PVM nepriemokos, daugelyje Lietuvos ekonomikos sektorių labai aktuali problema – nepakankamos informacijos apie darbo užmokestį teikimas. Laikoma, kad didžiausia šešėlinės veiklos dalis – statybų ir paslaugų sektoriuose. Taip iškreipiamos paskatos ir netinkamai paskirstomi ištekliai, todėl tai gali turėti neigiamų pasekmių bendram ekonomikos konkurencingumui. Be to, dėl didelio pleišto tarp realaus ir teisės aktais nustatyto mokesčio tarifo nukenčia mokesčių politikos veiksmingumas. Dėl mokestinių prievolių nevykdymo prarastos pajamos aštrina pajamų nelygybės problemą, nes taip yra ribojamos pagal Lietuvos pajamas įmanomos perskirstymo galimybės.

Nepaisant pastaruoju metu padarytos pažangos, mokestinių prievolių vykdymas Lietuvoje tebėra problema. Naujausiais skaičiavimais (CASE, 2016), 2014 m. PVM nepriemoka Lietuvoje buvo 36,8 %. Nors, palyginti su 2013 m., sumažėjusi 1,8 proc. punkto, ji vis tiek buvo viena didžiausių PVM nepriemokų ES. 2016 m. Valstybinė mokesčių inspekcija toliau įgyvendino mokestinių prievolių vykdymo užtikrinimo strategiją, pagal kurią įvestos elektroninių sąskaitų faktūrų ir elektroninių važtaražčių sistemos. Kadangi bandomuoju etapu 2015 m. gauta daug žadančių rezultatų, tikimasi, kad šios sistemos ateityje labai pagerins mokesčių surinkimą. Be minėtų projektų, Lietuvos valstybinė mokesčių inspekcija taip pat investuoja į naujos IT sistemos, kuri labai padidins jos analitinius gebėjimus, kūrimą. Faktinis šių priemonių poveikis bus matomas tik ateityje, bet jų įvedimą galima vertinti kaip tinkamą pažangą gerinant mokesčių administravimo efektyvumą.

Biudžeto vykdymo ataskaitos dar nesudaro sąlygų visiškai veiksmingai ir išsamiai įvertinti valdžios sektoriaus biudžeto pagal nacionalines fiskalines taisykles. Vertinti valdžios sektoriaus biudžeto atitiktį nacionalinėms fiskalinėms taisyklėms pavesta Valstybės kontrolei. Nors nacionalinės fiskalinės taisyklės galiojo jau du biudžeto planavimo ciklus, trūksta vertinimo procesui taikytinų įgyvendinimo nuostatų. Pažymėtina, kad, nesant adekvačių ataskaitų teikimo standartų ir nepriskyrus ataskaitų teikimo pareigų, vertinimo procesas tampa sudėtingas ir neefektyvus. Be to, savivaldybių lygmens ataskaitos pateikiamos per vėlai, kad būtų atliekamas ex ante vertinimas.

Siekdama gerinti įmonių galimybes gauti finansavimą ne vien iš bankų teikiamų paskolų, Vyriausybė ėmėsi ir kitų iniciatyvų. Tarp jų – reformos siekiant palengvinti įmonių obligacijų išleidimą (užtikrinant geresnę obligacijų savininkų interesų apsaugą) ir Akcinių bendrovių įstatymo pakeitimai, kuriais sudaromos geresnės sąlygos privačioms įmonėms viešai siūlyti savo obligacijas. Abu teisės aktai įsigaliojo 2016 m. lapkričio 1 d. Be to, svarstoma daugiau Akcinių bendrovių įstatymo pakeitimų, įskaitant neviešo vertybinių popierių siūlymo ir akcijų suteikimo darbuotojams taisyklių pakeitimus. Galiausiai Finansų ministerija kartu su Europos rekonstrukcijos ir plėtros banku inicijavo Lietuvos nacionalinės teisės sistemos peržiūrą, kad būtų sudarytos geresnės pakeitimo vertybiniais popieriais ir padengtų obligacijų išleidimo sąlygos.

Neįgaliųjų, kuriems kyla skurdo ar socialinės atskirties rizika, dalis yra viena didžiausių ES. Be to, tokią riziką patiriančių asmenų su negalia ir be jos skirtumas (18,5 proc. p.) yra didžiausias ES (3.3.7 diagrama). Ypač aukštas darbingo amžiaus asmenų, turinčių sunkią negalią, skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis (65,7 %, tai vienas didžiausių rodiklių ES).

Skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygio mažėjimas 2015 m. sulėtėjo ir yra požymių, kad padėtis keičiasi. Nepaisant teigiamų pokyčių ankstesniu laikotarpiu ir nuoseklaus BVP ir užimtumo augimo, skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis padidėjo nuo 27,3 % 2014 m. iki 29,3 % 2015 m., daugiausia skurdo rizikos lygio sąskaita, tačiau taip pat šiek tiek padidėjo didelio materialinio nepritekliaus lygis ir gyventojų, kurie gyvena mažo darbo intensyvumo namų ūkiuose, dalis (3.3.5. diagrama). Vaikų ir pagyvenusių žmonių skurdas sumažėjo daugiau negu darbingo amžiaus gyventojų. Jis itin didelis bedarbių ir pensininkų grupėse – taip yra daugiausia dėl nedarbo draudimo išmokų ir pensijų nepakankamo adekvatumo. Bedarbių skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis sudarė 74,5 % ir yra vienas aukščiausių ES. Vyresnių negu 65 metų pensininkų skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis sudaro 37,7 %, taip pat yra vienas aukščiausių ES ir nuo 2010 m. padidėjo. Be to, labai skiriasi vyresnių negu 65 metų vyrų ir moterų skurdo rodikliai: moterų skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis siekia 41,0 %, o vyrų – 26,2 % (2015 m. duomenys). Šios tendencijos rodo, kad Lietuvos gerovės sistema neatitinka ekonomikos augimo.

Naujuoju Darbo kodeksu siekiama skatinti narystę profesinėse sąjungose ir sustiprinamas darbo tarybų vaidmuo. Socialinis dialogas Lietuvoje silpnas, tai rodo maža profesinių sąjungų ir darbdavių organizacijų narių dalis ir derybų apimtis (Europos Komisija, 2016)( ). Vyriausybė tikisi, kad reformos palaikys tvirtesnio socialinio dialogo vystymąsi. Svarbūs kolektyvinių derybų pakeitimai yra susiję su kolektyviniu atstovavimu. Profesinės sąjungos atstovaus nebe visiems darbuotojams, bet tik savo nariams, taip siekiant paskatinti narystę profesinėse sąjungose ir reprezentatyvumą. Be to, nustatomas didesnis darbo tarybų vaidmuo. Tiek profesinės sąjungos, tiek darbdavių organizacijos yra išreiškusios abejonių dėl šios reformos, nes ji reiškia didelę socialinio dialogo įmonėse pertvarką ir neaišku, ar bus pakankamai praktinių gebėjimų šiai reformai sėkmingai ir veiksmingai įgyvendinti. Vyriausybė yra suplanavusi priemonių socialinių partnerių gebėjimų ugdymui remti, bet reforma būtų veiksmingesnė, jei rengiant šias priemones aktyviau dalyvautų patys socialiniai partneriai.

Sveikatos priežiūros sistemos teisingumą neigiamai veikia finansinės sveikatos priežiūros prieinamumo kliūtys ir korupcija. Mokėjimai paciento lėšomis yra labai dideli; jie sudaro beveik trečdalį einamųjų išlaidų sveikatos priežiūrai, palyginti su 15 % ES vidurkiu, ir mažina teisingumą siekiant gauti sveikatos priežiūros paslaugas (Health at a Glance: Europe 2016). Itin daug savo lėšomis pacientams tenka mokėti už vaistus. Yra galimybių labiau skatinti vartoti generinius vaistus (TVF, 2015). Teisingumą siekiant gauti sveikatos priežiūros paslaugas dar labiau mažina korupcija šiame sektoriuje ir visų pirma dažna neoficialių mokėjimų praktika (Stepurko et al, 2014).

Lietuva ėmėsi priemonių, kuriomis siekiama didinti švietimo sistemos atitiktį darbo rinkos poreikiams. 2016 m. birželio 29 d. Seimas priėmė naują Mokslo ir studijų įstatymą. Įstatyme išdėstyti minimalūs priėmimo į visus universitetus reikalavimai ir privalomas profesinis orientavimas prieš stojimą. Be to, įstatyme numatytas geresnis bendradarbiavimas su socialiniais partneriais rengiant mokymo programas ir daugiau mokymosi darbo vietoje galimybių studijuojant aukštosiose mokyklose. Bus atverta naujų galimybių baigus profesinių studijų programas tęsti studijas pagal tradicines magistrantūros programas. Be to, 2016 m. birželio 1 d. įsigaliojo Nacionalinės žmogiškųjų išteklių stebėsenos pagrindų aprašas. Stebėsenos sistema aprėpia visų lygių švietimą, įskaitant žmogiškųjų išteklių kvalifikacijų sąsajų su darbo vieta stebėjimą ir būsimos žmogiškųjų išteklių paklausos darbo rinkoje prognozavimą. Sėkmingai įgyvendinus šią sistemą turėtų pagerėti švietimo planavimo procesas ir politikos formavimas.

Vyriausybė ėmėsi tam tikrų mokytojo profesijos patrauklumo didinimo priemonių. Ji padidino atlyginimus pradedantiesiems mokytojams ir skyrė finansavimą ankstyvam išėjimui į pensiją kompensuoti, kad būtų sukurta daugiau naujų darbo vietų ir jauniems mokytojams būtų suteikta daugiau įsidarbinimo galimybių. Dirbančių mokytojų perskirstymo ir išleidimo į pensiją strategijų kūrimas yra teigiamas žingsnis, tačiau jas reikia atidžiai planuoti, kad ateityje būtų išvengta mokytojų trūkumo ir nebūtų prarastos sukauptos žinios. Be to, sukurta stipendija pedagogų rengimo programų studentams ir jauniems mokytojams remti skirta mentorystės programa. Tačiau šios priemonės yra palyginti nereikšmingos, o norint atlaisvinti išteklių didesniam darbo užmokesčiui ir kvalifikacijos tobulinimo programoms, švietimo sistemą reikėtų racionalizuoti platesniu mastu.

Mokytojų darbo užmokestis yra mažas, o tęstiniam kvalifikacijos tobulinimui skiriama nedaug lėšų. Švietimo sistemos darbuotojų darbo užmokestis nedidėja tiek, kiek didėja bendras darbo užmokestis, ir dabar nesiekia nacionalinio vidurkio. Be to, bazinis metinis teisės aktais nustatytas mokytojų atlyginimas yra mažiausias ES, lyginant pagal BVP vienam gyventojui (Europos Komisija / Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomoji įstaiga / „Eurydice“, 2016). Įdarbinti nauji mokytojai dažniausiai gauna maždaug minimalaus dydžio atlyginimą. Su mažu darbo užmokesčiu susijusią padėtį blogina tai, kad atlyginimai nustatomi pagal faktinį darbo krūvį, todėl jauni mokytojai uždirba mažiau, nes paprastai turi mažiau mokymo valandų nei jų patyrę kolegos. Privaloma praktika mokykloje pradiniu mokytojų rengimo etapu yra ribota, vis dar nepakankamai taikomi novatoriški mokymo metodai. Taip pat esama didelių mokytojų kvalifikacijos tobulinimo finansavimo skirtumų: kai kurios savivaldybės lėšų gauna tris kartus daugiau nei kitos (Shewbridge, C. et al., 2016).

Sprendžiant prastų švietimo sistemos rezultatų problemą labai svarbi mokytojų darbo kokybė, tačiau nerimą kelia mokytojų pasiūla ir demografija. Mokytojų bendruomenė senėja. 2014 m. 44 % pagrindinio ugdymo mokytojų buvo 50 m. arba vyresni. Esama įrodymų, kad mokytojo profesija nėra patraukli jauniems gabiems žmonėms (MOSTA, 2015; Lietuvos švietimo taryba, 2015a). Per pastaruosius penkerius metus norinčių studijuoti pagal mokytojų rengimo programas sumažėjo per pusę, o, pavyzdžiui, į fizikos ir chemijos mokytojų rengimo programas per pastaruosius trejus metus visai nebuvo priimta studentų (Lietuvos švietimo taryba, 2015a). Labai didelė dalis, net 85 %, studijuoti pagal pirminio mokytojų rengimo programas įstojusių asmenų galiausiai nepasirenka mokytojo profesijos. Tai leidžia daryti išvadą, kad, nepaisant dabartinės perteklinės mokytojų pasiūlos, vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu mokykloms gali pradėti trūkti mokytojų.

Lietuvos švietimo sistema sunkiai prisitaiko prie mažėjančio mokinių ir studentų skaičiaus. 2015 m. Lietuva švietimui išleido 5,4 % BVP, tai yra mažiau, palyginti su 6,4 % 2010 m., ir atitinka tikslą iki 2020 m. išlaidas švietimui sumažinti iki 4,8 % BVP. Tačiau viešosios išlaidos švietimui, tenkančios vienam mokiniui, padidėjo (žr. 3.3.10. diagramą). Didėjančios išlaidos vienam mokiniui ir nekintanti švietimo kokybė leidžia daryti išvadą, kad sistemai sunku išlaikyti efektyvumą atsižvelgiant į poreikį mažinti išlaidas. Pastarąjį dešimtmetį mokinių skaičius mažėja – 2015 m. mokinių buvo 39 % mažiau nei 2005 m. – ir tai reiškia, kad nuolat mažėja mokinių ir mokytojų santykis. Todėl Lietuvos mokytojų skaičius, palyginti su aktyvių gyventojų skaičiumi, yra vienas didžiausių Europoje (EBPO, 2016), taip pat palyginti didelis pagalbinis personalas (LLRI, 2016a). Per tą patį laikotarpį stabiliai nuolat mažėjo vidutinis klasių dydis, todėl daugelio mokyklų pastatai tapo per dideli jų poreikiams, o jų šildymui ir priežiūrai reikia išleisti vis didesnę išteklių dalį (LLRI, 2016b).

Pajamų nelygybė Lietuvoje yra viena didžiausių ES ir didėja nuo 2012 m. Pajamų kvintilio dalies santykis (S80 / S20)( ) 2015 m. buvo 7,5, t. y. vienas iš aukščiausių ES (3.3.9. diagrama). Nelygybė atsiranda dėl žemos ir aukštos kvalifikacijos darbuotojų užimtumo didelio skirtumo, didelių darbo užmokesčio skirtumų, riboto mokesčių sistemos progresyvumo ir minimalios socialinės apsaugos sistemos, įskaitant taikomą pagyvenusiems žmonėms, silpnumo (TVF, 2016). Be to, kad laikoma, jog didelė pajamų nelygybė kenkia ekonomikos augimui ir makroekonominiam stabilumui, Lietuvoje ji taip pat galėtų būti viena iš emigracijos priežasčių.

Našumo augimas galėjo sulėtėti ir dėl išorės kapitalo srautų pokyčių. Nors 2004–2010 m. Lietuvos grynieji įsipareigojimai likusio pasaulio sektoriui per metus vidutiniškai didėjo po 3,4 % BVP, 2010–2015 m. jie per metus vidutiniškai mažėjo po 2,2 % BVP. Tai per metus sudaro 5,6 % BVP lėšų srautų krypties pasikeitimą. Tam tikru mastu šis pasikeitimas rodo, kad investicijų paklausa yra mažesnė, nors dalis įvežamo kapitalo prieš krizę skatino netvarų vidaus vartojimo augimą, todėl padidėjo ir BVP, ir našumo augimo rodikliai. Nors dėl dabar vykstančio kapitalo išvežimo gali būti kiek slopinamas našumo augimas, kartu tai reiškia, kad netvaraus augimo rizika yra daug mažesnė nei laikotarpiu iki krizės.

Nuo 2012 m. didėja vienetui tenkančios darbo sąnaudos (VTDS). Per trejus metus iki 2009 m. krizės sparčiai didėjusios, vienetui tenkančios darbo sąnaudos 2009 ir 2010 m. labai sumažėjo. Nuo tada augimas atsigavo ir 2015 m. pasiekė 4,8 %. Vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas aiškiai rodo, kad darbo rinka traukiasi, todėl smarkiai auga darbo užmokestis, o našumo augimas nuo 2012 m. sulėtėjo. Be to, darbo pajamos sudaro 46 % pajamų, tai yra vienas iš mažiausių rodiklių ES, taip pat mažiau nei kitose Baltijos šalyse, ir tai rodo, kad galbūt yra galimybių padidinti darbo pajamų dalį.

Ne ES lėšomis finansuojamos viešosios investicijos yra nedidelės ir prastai planuojamos. Lietuvos viešosios investicijos iš esmės priklauso nuo ES lėšų, nes tik maždaug trečdalis visų viešųjų investicijų finansuojamos nuosavais ištekliais (žr. 2.1 langelį). Be to, nuosavais ištekliais finansuojamos investicinės programos yra prastai planuojamos ir koordinuojamos (žr. 3.6 skirsnį).

Nors oficialiai Lietuvos geležinkelių rinka yra atvira konkurencijai, ji tebėra nekonkurencinga. Nuo tada, kai krovininio ir keleivinio geležinkelių transporto rinkos buvo atvertos konkurencijai, į jas neatėjo naujų rinkos dalyvių. Be to, Komisija tiria galimą geležinkelių rinkos senbuvės, įmonės „Lietuvos geležinkeliai“, piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi rinkoje ir 2015 m. jai išsiuntė prieštaravimų pareiškimą (Europos Komisija, 2015b).

2016 m. spalio mėn. buvo susitarta dėl projekto viešųjų pirkimų tvarkos: tiksliau apibrėžtas bendrosios įmonės „RB Rail AS“ vaidmuo ir sudarytos sąlygos sėkmingai derėtis dėl dotacijos susitarimo ir jį pasirašyti. Be to, 2017 m. sausio mėn. pasiektas itin svarbus etapas – Baltijos šalių ministrai pirmininkai pasirašė tarpvyriausybinį susitarimą, kuriuo pabrėžiamas šalių įsipareigojimas laiku įgyvendinti projektą. Kad susitarimas įsigaliotų, jį turi ratifikuoti Baltijos šalių parlamentai.

„Rail Baltica“ europinės geležinkelio vėžės infrastruktūros projektas yra didelės strateginės svarbos projektas tiek Europai, tiek Baltijos šalims. Pagal projektą numatoma nauja visiškai sąveiki elektrifikuota 1435 mm pločio greitojo geležinkelio linija nuo Varšuvos per Elką, Kauną ir Rygą iki Talino. Projektą užbaigti Baltijos šalyse, kaip susitarta su visomis šalimis partnerėmis, numatyta 2025 m. Kartu atnaujinus liniją nuo Varšuvos iki Lenkijos ir Lietuvos sienos, labai sutrumpės tiek krovinių, tiek keleivių kelionės laikas nuo Talino iki Varšuvos, linija taip pat bus sujungta su likusiu Europos geležinkelių tinklu Lenkijoje ir toliau į vakarus. Be to, tikimasi, kad projektu bus skatinamas Baltijos regiono ekonomikos augimas, jis bus naudingas aplinkai, nes, kaip tikimasi, nuo krovinių ir keleivių vežimo keliais bus pereita prie vežimo geležinkeliais, ir jis pranašesnis už esamą sistemą, kurioje gali būti naudojami tik dyzeliniai traukos riedmenys.

Mokslinių tyrimų ir inovacijų politikos planavimas ir įgyvendinimas tebėra suskaidytas ir nepakankamai koordinuojamas. Politikos planavimas ir įgyvendinimas padalytas kelioms ministerijoms ir įgyvendinimo agentūroms. Dažnai jų darbas persidengia ir yra prastai koordinuojamas. Todėl trūksta vadovavimo, o politika kartais formuojama prastai. Vis dėlto pastaruoju metu pradėtos svarbios politikos reformos iniciatyvos ir tikimasi, kad jos suteiks reikšmingą akstiną šaliai gerinti inovacijų diegimo rezultatus( ) ( ). Be to, Vyriausybė paprašė, kad rengiant Lietuvos viešosios mokslo bazės ir verslo bendradarbiavimo politiką ir pritraukiant tiesiogines užsienio investicijas, orientuotas į inovacijas, būtų naudojama Europos Komisijos programos „Horizontas 2020“ politikos rėmimo priemonė(). Šią politikos paramos veiklą numatoma pradėti 2017 m. pradžioje.

Lietuva turi tarptautinės mokslinės kompetencijos centrų, tačiau jie nenusveria mažos mokslinių tyrimų kritinės masės nulemtų trūkumų. Mokslo potencialas yra išskaidytas, nes yra per daug įstaigų( ), ir tokia padėtis yra palaikoma neefektyvios mokslinių tyrimų finansavimo sistemos, kuri nepritaikyta kompetencijai skatinti. Viešieji mokslinių tyrimų institutai buvo sujungti, tačiau bandymai jungti universitetus kol kas nelabai sėkmingi( ). Dėl didelės aukštos kvalifikacijos darbuotojų emigracijos Lietuvos mokslo darbuotojų bendruomenėje pradėjo trūkti gabių specialistų. Be to, mokslinių tyrimų subjektai gabių specialistų iš užsienio pritraukia nedaug, iš dalies dėl didelės naštos, siejamos su užsienio specialistų įdarbinimu (EBPO, 2016c). Todėl dėl prastų mokslinės veiklos rezultatų susidariusią padėtį dar labiau blogina papildoma kokybiškų žmogiškųjų išteklių viešajame ir privačiajame sektoriuose trūkumo( ) problema.

Lietuvos privačiojo sektoriaus pajėgumas investuoti į mokslinius tyrimus ir inovacijas tebėra nedidelis dėl ekonomikos struktūros. Vidutinio pažangumo technologijų ir aukštųjų technologijų sektoriai yra nedideli( ) ir jų bendra dalis ekonomikoje nesikeičia. Pirmaujantys Lietuvos aukštųjų technologijų sektoriai yra fotonikos ir biovaistų sektoriai. Pastarasis sektorius turi tvirtą mokslo bazę, palaiko gerus ryšius su verslu ir įrodė, kad yra pajėgus pritraukti tiesioginių užsienio investicijų. Palankiomis mokesčių paskatomis kol kas nepavyko reikšmingai padidinti verslo investicijų į MTTP ir tai rodo, kad galbūt reikia daugiau gairių, kaip naudotis tomis paskatomis, ir daugiau jas populiarinti. Vis dėlto mokesčių lengvatos taikymas neseniai pratęstas iki penkerių metų, tikintis, kad ja bus daugiau naudojamasi. Be to, 2015 m. sukurtas ikiprekybinių viešųjų pirkimų inovacijų srityje teisinis pagrindas.

Be to, Lietuva planuoja pastatyti dvi naujas kogeneracines jėgaines Vilniuje ir Kaune, kurių bendras atliekų deginimo pajėgumas siektų 360 000 tonų per metus. Vis dėlto pastačius antrąją jėgainę veikiausiai susidarytų perteklinis atliekų deginimo pajėgumas. Perteklinis deginimo pajėgumas veikiausiai dar labiau trukdytų Lietuvai siekti savo 50 % perdirbimo tikslo.

Lietuva ir kitos dvi Baltijos šalys iš esmės pakėlė savo elektros tinklų sujungimo( ) su likusiais Europos tinklais lygį. Bendras jungčių pajėgumas, kaip viso elektros energijos pajėgumo procentinė dalis, 2014 m. pradžioje padidėjo nuo 4 % iki maždaug 22 % šiuo metu ir viršijo 10 % tikslą. Tai buvo įmanoma pasiekti perdavus eksploatuoti elektros energijos jungtis su Suomija per abi jungtis „Estlink“, su Lenkija per jungtį „LitPol Link“ ir su Švedija per jungtį „NordBalt“( ).

2014 m. atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalis sudarė 23,9 %, taigi Lietuva jau viršija savo tikslą – 23 % 2020 m. Be to, Lietuva svarstė galimybę derėtis su kitomis valstybėmis narėmis dėl pasidalijimo perviršine atsinaujinančiųjų išteklių energija (iki 2020 m.) pagal bendradarbiavimo atsinaujinančiųjų išteklių energijos srityje mechanizmus. Komisija tvirtai remia šią iniciatyvą ir tikisi, kad ją įgyvendinant 2015–2016 m. bus pasirašyti atitinkami bendradarbiavimo susitarimai.

Viešųjų pirkimų, ypač vykdomų savivaldybių lygmeniu, skaidrumas nepakankamas. Atliekant 2015 m. tyrimą įmonių vadovų, teigusių, kad viešojo konkurso arba viešųjų pirkimų sutarties jie nelaimėjo dėl korupcijos, buvo 39 %, palyginti su 34 % ES vidurkiu (Europos Sąjungos atvirųjų duomenų portalas, 2015). Siekdama mažinti korupcijos riziką ir interesų konfliktų galimybę nedidelės vertės viešuosiuose pirkimuose Vyriausybė įpareigojo perkančiąsias organizacijas internete skelbti informaciją apie paskelbtus konkursus, konkursą laimėjusius dalyvius ir skirtas sutartis. Be to, silpna informatorių apsauga atgraso nuo informavimo apie galimus pažeidimus viešajame ir privačiajame sektoriuose. Atliekant 2015 m. tyrimą nustatyta, kad iš 41 didžiausios Lietuvoje veikiančios įmonės tik trys yra viešai pareiškę, kad apie įtariamus korupcijos atvejus pranešę darbuotojai nepatirs neigiamų pasekmių (TI Lietuvos skyrius, 2015a).

ANED – Europos ekspertų negalios klausimais akademinis tinklas (2016b), European Semester 2015/2016 country fiche on disability, Lithuania, p 30–32.

CASE – Socialinių ir ekonominių tyrimų centras (2016), Study and Reports on the VAT Gap in the EU-28 Member States: 2016 Final Report, TAXUD/2015/CC/131, Varšuva.

EBPO (2016a), PISA 2015 Results (Volume I): Excellence and Equity in Education, OECD Publishing, Paryžius. DOI: http://dx.doi.org/10.1787/9789264266490-en.

EBPO (2016c), OECD Economic Surveys: Lithuania 2016: Economic Assessment, OECD Publishing, Paryžius. DOI: http://dx.doi.org/10.1787/eco_surveys-ltu-2016-en.

„Eurydice“ (2016), Teachers' and School Heads' Salaries and Allowances in Europe, 2015/16.

Europos aplinkos agentūra (2014), Monitoring of CO2 emissions from passenger cars - Data 2014 - Provisional data. Gauta iš http://www.eea.europa.eu/data-and-maps/data/co2-cars-emission-8 .

Europos Komisija (2014a), Taxation trends in the European Union, Data for the EU Member States, Iceland and Norway, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas. Gauta iš http://ec.europa.eu/taxation_customs/sites/taxation/files/resources/documents/taxation/gen_info/economic_analysis/tax_structures/2014/report.pdf.

Europos Komisija (2014b), Tax Reforms in EU Member States, Tax policy challenges for economic growth and fiscal sustainability, European Economy 6/2014, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas. Gauta iš http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2014/pdf/ee6_en.pdf.

Europos Komisija (2014c), ECFIN Country Focus, Volume 12, Issue 11, 2014 m. lapkričio mėn. Gauta iš http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/country_focus/2014/pdf/cf_vol11_issue11_en.pdf.

Europos Komisija (2015a), Challenges to Member States’ Investment Environments, SWD(2015) 400 final. Gauta iš http://ec.europa.eu/europe2020/challenges-to-member-states-investment-environments/index_en.htm ir http://ec.europa.eu/europe2020/pdf/csr2016/cr2016_lithuania_lt.pdf .

Europos Komisija (2015b), Antimonopolinės taisyklės: Komisija siunčia prieštaravimo pareiškimą Lietuvos geležinkelių sektoriaus senbuvei AB „Lietuvos geležinkeliai“, 2015 m. sausio mėn. pranešimas spaudai. Gauta iš http://europa.eu/rapid/press-release_IP-15-2940_lt.htm .

Europos Komisija (2015b), The Single Market Scoreboard, Public Procurement in Lithuania, 2015 m. Gauta iš http://ec.europa.eu/internal_market/scoreboard/performance_by_member_state/lithuania/index_en.htm#maincontentSec9.

Europos Komisija (2016a), 2016 m. Europos inovacijų diegimo rezultatų suvestinė. Gauta iš http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/17822 .

Europos Komisija (2016b), Skaitmeninės darbotvarkės rezultatų suvestinė. Gauta iš https://ec.europa.eu/digital-single-market/en/digital-scoreboard.

Europos Komisija (2016c), Education and Training Monitor 2016.

Europos Komisija (2016d), Šalies ataskaita. Lietuva 2016, SWD(2016) 83 final, 2016 m. vasario mėn., Briuselis. Gauta iš http://ec.europa.eu/europe2020/pdf/csr2016/cr2016_lithuania_lt.pdf.

Europos Komisija (2016e), PISA 2015: EU performance and initial conclusions regarding education policies in Europe.

Europos Komisija (2016f), Digital Economy and Society Index 2016. Gauta iš https://ec.europa.eu/digital-single-market/en/desi .

Europos Komisija (2016g), Statistical pocketbook 2016, EU Transport in figures, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas. Gauta iš https://ec.europa.eu/transport/facts-fundings/statistics/pocketbook-2016_en .

Europos Komisija (2016h), Road Safety 2015. Gauta iš https://ec.europa.eu/transport/road_safety/sites/roadsafety/files/roadsafety_scoreboard_2015.pdf .