Komisijos tarnybų darbo dokumentas pridedamas prie Pasiūlymas Europos parlamento ir Tarybos reglamentas, nustatantis su gaminių prekyba susijusius akreditavimo ir rinkos priežiūros reikalavimus, ir Europos parlamento ir Tarybos sprendimas dėl bendros gaminių prekybos sistemos - Poveikio vertinimo santrauka {KOM(2007) 37 galutinis} {KOM(2007) 53 galutinis} {SEK(2007) 173} /* SEK/2007/0174 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 14.2.2007 SEK(2007) 174 KOMISIJOS TARNYBŲ DARBO DOKUMENTAS pridedamas prie Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS, NUSTATANTIS SU GAMINIŲ PREKYBA SUSIJUSIUS AKREDITAVIMO IR RINKOS PRIEŽIŪROS REIKALAVIMUS, IR EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS DĖL BENDROS GAMINIŲ PREKYBOS SISTEMOS Poveikio vertinimo santrauka {KOM(2007) 37 galutinis} {KOM(2007) 53 galutinis} {SEK(2007) 173} 1. BENDROJI INFORMACIJA: PREKIų VIDAUS RINKA, TECHNINIų REGLAMENTų DERINIMAS IR NAUJOJO POžIūRIO SąVOKA Šiame dokumente pateikiama trumpa galimų politikos krypčių, skirtų prekių vidaus rinkos teisės aktams griežtinti ir paprastinti, poveikio vertinimo rezultatų apžvalga, ir aiškinamas siūlomas metodas. Laisvas prekių judėjimas – pagrindinis bendros rinkos ramstis – yra svarbiausia konkurencingumo ir ekonomikos augimo ES varomoji jėga. Paaiškėjo, kad techninių reglamentų derinimas ES lygiu yra geriausia techninių prekybos kliūčių šalinimo priemonė. Šiuo atžvilgiu naujojo požiūrio direktyvos (taip pat žinomos kaip „Ženklinimo CE ženklu direktyvos“ atliko svarbią funkciją kuriant veikiančią prekių vidaus rinką. 1985 m. įdiegus „naująjį požiūrį“ iš esmės pasikeitė teisės aktai laisvo prekių judėjimo srityje, kai buvo atsisakyta tradicinio reikalavimų aprašymo metodo ir pereita prie naujojo požiūrio – nustatant saugos atžvilgiu tik esminius veikla grindžiamus ir į rezultatus orientuotus reikalavimus. Kitaip tariant, teisės aktais nustatomas apsaugos lygis, tačiau nenurodoma, kokį techninį sprendimą pasirinkti tokiam lygiui pasiekti. Teisės aktuose apsiribojus tik tuo, kas būtina aukštam apsaugos lygiui užtikrinti, atsirado šiuolaikiški, lankstūs ir neutralūs technologijų atžvilgiu teisės aktai, užtikrinantys saugius gaminius ir skatinantys naujoves ir konkurencingumą rinkoje. Todėl tai tapo sektinu pavyzdžiu siekiant geresnio reglamentavimo. Šiandien naujojo požiūrio direktyvos apima didelę ES parduodamų per 20 pramonės sektorių gaminių, įskaitant elektrotechninius gaminius, mašinas, radijo ir (arba) telekomunikacijų įrangą, žaislus, medicinos prietaisus, statybos gaminius ir greitųjų geležinkelių sistemas, dalį. Apskaičiuota, kad gaminių, priklausančių svarbiausiems naujojo požiūrio sektoriams, prekyba viršija 1500 mlrd. EUR per metus. Tuo tarpu kai techninis derinimas ir visų pirma naujojo požiūrio direktyvos sėkmingai padėjo šalinti kai kurias prekybos kliūtis, teisės aktų sistemoje vis dar yra trūkumų, kurie neleidžia vartotojams ir įmonėms iki galo pasinaudoti visais vidaus rinkos teikiamais privalumais. Dažnai galiojančios taisyklės yra kritikuojamos kaip apsunkinančios arba dėl to, kad yra neaiškios arba prieštaringos. Taip pat yra problemų dėl vienodo teisės aktų vykdymo valstybėse narėse, „CE“ ženklo vaizdinio ir vertės, o suinteresuotosios šalys teigia, jog vis mažėja pasitikėjimas atitikties vertinimo įstaigomis. Nors kai kurios iš šių problemų, t. y. ženklinimas „CE“ ženklu, yra būdingos naujojo požiūrio direktyvoms, dauguma jų yra susijusios su visa laisvo prekių judėjimo sistema. Todėl skirtingos galimos politikos kryptys šiems sunkumams įveikti buvo nagrinėjamos svarstant platesnę perspektyvą neapsiribojant tik naujojo pobūdžio direktyvomis, taip pat atsižvelgiant į tai, kad Komisijos reglamentavimo aplinkos supaprastinimo strategijoje numatyta labiau naudoti naujojo požiūrio sąvoką[1]. 2. KAIP GERINTI ATITIKTIES VERTINIMO įSTAIGų DARBO KOKYBę Naujojo požiūrio direktyvose dažnai reikalaujama, kad gaminius sertifikuotų trečiosios šalys prieš pateikiant juos rinką. Trečiosios šalys – tai laboratorijos, kontrolės ir sertifikavimo įstaigos, kurios paprastai žinomos kaip atitikties vertinimo įstaigos, arba oficialesniu „notifikuotųjų įstaigų“ pavadinimu. Šios „notifikuotosios įstaigos“ atlieka svarbų vaidmenį užtikrinant, kad gaminiai atitiktų teisinius reikalavimus ir kad būtų saugūs bei tinkami naudoti, ir apie jas valstybės narės oficialiai praneša Komisijai. Valstybės narės yra atsakingos už pasirinkimą, kurios atitikties vertinimo įstaigos atitinka būtinus tokioms įstaigoms kriterijus; kriterijus atitinka ne visos. Kiekvienoje direktyvoje nustatyti minimalūs kriterijai, kurie apima gebėjimą, nešališkumą, sąžiningumą ir kt. Valstybėms narėms taip pat tenka atsakomybė užtikrinti, kad šios įstaigos per savo gyvavimo ciklą ir toliau atitiktų šiuos kriterijus. Valstybė narė gali notifikuoti bet kokį skaičių įstaigų pagal kiekvieną direktyvą; iki šiol notifikuota 1800 įstaigų, kurios padeda įgyvendinti direktyvas. Notifikuotosios įstaigos yra privačios bendrovės arba organizacijos, kurios siūlo savo paslaugas kaip komercinę veiklą, ir todėl jos konkuruoja tarpusavyje. Tai naudinga jų klientams, kurie yra gaminių gamintojai. Gamintojai gali laisvai ieškoti, kur įsigyti geriausią paslaugą konkurencingiausia kaina, ir jiems nėra taikomas apribojimas naudotis jų valstybėje narėje esančios įstaigos paslaugomis – jie gali kreiptis į bet kurią įstaigą. Nors tai gerai gamintojui, gali atsitikti taip, kad norėdamos pritraukti arba išlaikyti klientus kai kurios notifikuotosios įstaigos gali pradėti teikti prastesnės kokybės paslaugas, kad galėtų pasiūlyti konkurencingas kainas. Be to, atlikdamos savo darbą skirtingos notifikuotosios įstaigos gali laikytis skirtingų požiūrių, būtent – dvi atskiros notifikuotosios įstaigos tą patį gaminį gali vertinti visiškai skirtingai. Tai, žinoma, gali būti visiškai teisėta vertinimo procedūrų interpretacija, tačiau gali atsitikti taip, kad veikla bus nesąžininga ir brangios procedūros nebus taip griežtai įgyvendinamos, o tai reikštų, kad pažymos gali būti išduodamos gerokai mažesniais įkainiais. Tai reiškia ne tik pavojų, kad į rinką gali patekti nesaugūs gaminiai, bet tokiu būdu taip iškraipoma konkurencija gamybos pramonėje. Naujojo požiūrio sąvoka grindžiama visų suinteresuotųjų dalyvių, įskaitant notifikuotąsias įstaigas, abipusiu pasitikėjimu, ir todėl yra labai svarbu užtikrinti visų notifikuotųjų įstaigų, nepriklausomai nuo jų buvimo vietos, vienodą kompetencijos lygį ir veiklą laikantis vienodų reikalavimų. Pagal galiojančius teisės aktus už įstaigų vertinimą ir stebėseną atsako kilmės valstybė narė; deja, požiūris nėra nuoseklus ir labai skiriasi skyrimo ir stebėsenos reikalavimai. Kai kuriose valstybėse narėse taikomi griežtesni kriterijai nei kitose (direktyvose nustatyti tik minimalūs reikalavimai), dėl to sukuriamos nevienodos veikimo sąlygos ir padidėja rizika, kad pažymėjimai gali būti nepripažįstami kitose valstybėse narėse, tokiu būdu sumenkinamas pasitikėjimas notifikuotųjų įstaigų kompetencija ir visa sistema. Kai kurios valstybės narės organizuoja notifikuotųjų įstaigų skyrimą, vertinimą ir stebėseną tiesiogiai pasitelkusios viešąjį valdymą, kitos naudojasi nacionalinės akreditacijos įstaigos pagalba. Akreditavimas – tai oficiali sistema, kuria užtikrinamas nepriklausomas ir patikimas atitikties vertinimo įstaigų kompetencijos, nešališkumo ir sąžiningumo vertinimas ir taip papildoma atliekamo darbo ir išduodamų pažymų vertė ir patikimumas. Akreditacijos įstaigos Europos lygiu priklauso Europos akreditacijos organizacijai (EA), o tai užtikrina veiklos vienodumą. EA užtikrina, kad visos nacionalinės akreditacijos įstaigos laikytųsi vienodų reikalavimų, kad vienos akreditacijos įstaigos suteiktą akreditaciją būtų galima tiesiogiai palyginti su kitos įstaigos suteikta akreditacija. Todėl akreditacijos yra vienodai patikimos ir jomis gali pasitikėti tiek jų tiesioginiai, tiek netiesioginiai vartotojai. Akreditacijos pridėtinė vertė yra ta, kad tai oficialiai organizuota sistema, užtikrinanti nuoseklumą Bendrijos lygiu; tačiau nėra reikalavimo naudotis akreditacija, taip pat akreditacija neturi jokios įtakos. Akivaizdu, jog Bendrijoje reikia gerinti notifikuotųjų įstaigų skyrimo, veiklos ir stebėsenos darnumą ir palyginamumą, todėl buvo svarstomos įvairios galimybės. Viena galimybė buvo centralizuoti visą notifikavimo sistemą sukuriant ES lygiu agentūrą, kad būtų centralizuotas kompetencijos vertinimas, notifikavimas ir stebėsena, tačiau to buvo atsisakyta, nes tai būtų brangu, sunku ir neįmanoma įgyvendinti. Priimtiniausia galimybė – pasinaudoti dabartine sistema ir įdiegti elementus, kurie ją gerokai sustiprintų ir užtikrintų palyginamumą visoje Bendrijoje. Todėl siūloma ir toliau decentralizuoti kompetencijos vertinimą ir stebėseną (už tai būtų atsakinga kiekviena valstybės narė), diegti teisinę akreditavimo ir koordinavimo ES lygiu sistemą ir naudotis esama Europos akreditacijos organizacija vykdant šią akreditavimo ir koordinavimo funkciją. Tokiu būdu Europos akreditacijos organizacija bus viešai pripažįstama ir ji įgis autoritetą, kurio šiuo metu stinga. Tai taip pat užtikrins, kad visos valstybės narės naudos akreditavimą kaip notifikavimo priemonę. Esamos infrastruktūros, kaip pvz., Europos akreditacijos organizacija, naudojimas reiškia veiksmingesnį išteklių naudojimą; dėl to reikės mažiau papildomų išlaidų ir išteklių, o privalumas bus toks, kad bus remiamasi sukauptomis giliomis žiniomis ir ilgainiui įgyta patirtimi. Taip pat sėkmingai sujungiami du susiję lygmenys – nacionalinis ir europinis. Pasirinkus šią galimybę būtų laikomasi subsidiarumo principo, nes būtų stiprinamos esamos struktūros, ir todėl tai geriausias variantas. Manoma, kad keliose valstybėse narėse, visų pirma Vokietijoje, gali reikti keisti dabartinę akreditavimo struktūrą. Tačiau nemanoma, jog pokyčiai būtų dideli, o teikiama nauda viršija išlaidas. Atsižvelgiant į skirtingas valstybių narių organizacines struktūras sunku apskaičiuoti galimas papildomas išlaidas. Tačiau bendros išlaidos pasirinkus šį variantą yra gerokai mažesnės, palyginti su agentūros kūrimo išlaidomis. 3. KAIP GERINTI RINKOS PRIEžIūRą IR TEISėS AKTų VYKDYMą Teisės aktų tikslų galima pasiekti tik tuomet, jei jie veiksmingai vykdomi. Esant dabartinėms aplinkybėms rinkos priežiūros teisės aktai Bendrijoje nėra nuosekliai ar griežtai vykdomi. Dėl to kasmet į rinką patenka daug reikalavimų neatitinkančių (ir potencialiai pavojingų) gaminių. Viena vertus, nacionalinėms valdžios institucijoms trūksta priemonių, kurios būtinos vykdyti veiksmingą ir nuoseklią rinkos priežiūrą. Joms nuolat tenka susidurti su naujais sunkumais, pavyzdžiui, greitai besikeičiančia šalies ekonomika, naujų gaminių atsiradimu rinkoje ir didėjančiu iš trečiųjų šalių importuojamų gaminių kiekiu, o svarbiausia – ištekliai nebeatitinka šių pokyčių. Be to, dėl didėjančio prekybos sandorių internacionalizavimo ir sudėtingumo vis sunkiau nustatyti dalyvaujančiuosius paskirstymo grandinėje, ir kilus problemai valdžios institucijos dažnai negali rasti reikiamo asmens, į kurį kreiptis. Kita vertus, tai, kaip šiuo metu Europoje organizuota rinkos priežiūra, jau nebetinka vidaus rinkai be vidaus sienų. Gaminiai laisvai juda Bendrijoje ir nėra tikrinami vidaus kontrolės punktuose, tačiau nacionalinių valdžios institucijų įgaliojimai galioja tik jų teritorijoje. Todėl norint veiksmingai nustatyti pavojingus gaminius bei neteisėtus gamintojus arba importuotojus, labai svarbu bendradarbiauti tarpvalstybiniu lygiu. Jau veikia keletas sėkmingų bendradarbiavimo mechanizmų, pavyzdžiui RAPEX sistema; tačiau jie apsiriboja tam tikromis veiklos rūšimis, sektoriais ar aspektais. Dėl šios priežasties informacija ne visuomet perduodama ir ją reikia atkurti kitose valstybėse narėse, o tai mažina rinkos priežiūros veiksmingumą Bendrijos lygiu. Be to, atskirose valstybėse narėse labai skiriasi kontrolės intensyvumas ir griežtumas nacionalinėms valdžios institucijoms tiriant neatitikimo reikalavimams atvejus. Taikydamiesi į rinkas, kuriose priežiūros lygis yra žemas, neteisėti ekonominės veiklos vykdytojai gali patekti į Bendrijos rinką ir trukdyti valstybėms narėms vykdyti teisės aktus. Naudodamiesi šiais trūkumais kai kurie neteisėti gamintojai arba importuotojai gali pakartotinai pasinaudoti sistema. Dėl to vartotojams kyla pavojus dėl pavojingų gaminių, taip pat kyla pavojus, kad nebus įgyvendinti piliečiams ginti skirtų teisės aktų tikslai; tuomet piliečiai abejoja, ar Bendrijos teisė pajėgi juos apsaugoti. Taip pat susidaro tokios aplinkybės, kai atsakingi teisinių reikalavimų besilaikantys gamintojai pralaimi prieš nesąžiningus konkurentus, kurie siūlo pigesnius gaminius, taupydami reikalavimų laikymosi išlaidas. Vadinasi, dėl teisės aktų reikalavimų laikymosi atsiduriama konkurenciniu požiūriu nepalankioje padėtyje, ir dėl to vėl gerokai sumenkinamas pasitikėjimas teisine sistema. Buvo svarstoma apie informavimo kampanijas arba rekomendacinius dokumentus, arba kitas panašias teisiškai neįpareigojančias iniciatyvas, tačiau tai iš esmės nepagerintų padėties. Taip pat buvo svarstoma apie griežtesnę kontrolę, kaip pavyzdžiui, sisteminį naudojimąsi notifikuotosios įstaigos paslaugomis prieš pateikiant gaminį į rinką, tačiau dėl to gamintojams atsirastų papildoma našta ir jie patirtų papildomų išlaidų, ir nebūtinai būtų užtikrinta, kad visi gamintojai laikysis reikalavimų. Ketinantiems apeiti taisykles jų sugriežtinimas nepaskatins jų laikytis tokių taisyklių. Tačiau kokie bebūtų griežti reikalavimai, pradėjus gaminius platinti rinkoje juos visuomet reikia kontroliuoti. Todėl siekiant visoje Bendrijos teritorijoje užtikrinti vienodą rinkos priežiūros lygį, manoma, kad veiksmingiausias sprendimas būtų sukurti bendrą teisinę sistemą, kuri leistų lanksčiai organizuoti rinkos priežiūrą nacionaliniu lygiu nustatant konkrečius minimalius veiklos ir organizavimo reikalavimus. Šia sistema taip pat numatyta plėtoti dabartinius bendradarbiavimo mechanizmus, gerinamas gaminių atsekamumas ir aiškinamos ekonominės veiklos vykdytojų, t. y. gamintojų, platintojų, importuotojų ir kt., prievolės. Siūloma sistema siekiama remtis jau egzistuojančiomis nacionalinėmis struktūromis. Sąnaudos dėl pokyčių įgyvendinimo atsiras tik tuomet, jei dabartinė nacionalinė rinkos priežiūros sistema nebus pasiekusi bendrojo standarto. Dėl didesnių su informacija ir bendradarbiavimu sietinų įsipareigojimų reikės skirti papildomų išteklių, tačiau tai bus kompensuota nemenkai sutaupant dėl veiksmingesnės kontrolės ir efektyvaus išteklių sutelkimo. 4. KAIP PAGERINTI žENKLINIMO „CE“ žENKLU SUPRATIMą „CE“ ženklas ant gaminio rodo, kad buvo įvykdyti norminiai reikalavimai; Iš esmės tai vykdymo institucijoms skirtas ženklas, kuris suklaidina. Deja, daugelis vartotojų nesupranta, ką jis iš tiesų reiškia, ir mano, jog tai kilmės nuoroda arba nuoroda, jog su gaminiu buvo atliekami bandymai ir jį patvirtino tam tikra institucija. Taigi, vartotojai aktyviai nesiekia, kad gaminiai būtų ženklinami „CE“ ženklu. Daugeliui žmonių tai, kad gaminys yra paženklintas ar nepaženklintas „CE“ ženklu, neturi poveikio priimant sprendimą pirkti. Tokia padėtis nėra tinkama: pirma, neinformuoti vartotojai gali nusipirkti potencialiai pavojingų gaminių; antra, geriau informuoti ir aktyvesni vartotojai vengs nepaženklintų „CE“ ženklu gaminių, ir dėl to neišvengiamai gerės reikalavimų laikymasis rinkoje. Buvo svarstomos visos galimybės, ir buvo atmesti tie variantai, kuriais buvo siekiama iš esmės pakeisti „CE“ ženklo reikšmę arba visiškai panaikinti tokį ženklinimą, nes esant tokiems ketinimams nepavyktų išspręsti pagrindinės problemos ir atsirastų kitų trūkumų. „CE“ ženklas labai praverčia tarptautinėje prekyboje ir taip gerinama Europos gamintojų konkurencinė padėtis. Pakeitus „CE“ ženklo reikšmę ir žinoma, jei jis būtų panaikintas, ši padėtis smarkiai pablogėtų. Be to, ženklinimo panaikinimas reikštų, kad vykdymo institucijos nebeturėtų aiškios nuorodos dėl atitikties reikalavimų laikymosi, kaip kad yra dabar. Nors „CE“ ženklas nėra garantija, tai nuoroda, kad buvo laikomasi visų taikomų reikalavimų. Nors rinkos priežiūros pareigūnas niekuomet negali būti tikras, kad „CE“ ženklu pažymėtas gaminys yra visiškai saugus, jis gali pagrįstai tikėti, kad nesant tokio ženklo gaminys neatitinka reikalavimų ir todėl potencialiai gali kelti pavojų. Jei būtų atsisakyta ženklinimo „CE“ ženklu ir vietoj jo nebūtų naudojamas joks kitas „ženklas“ arba aiškus mechanizmas, priežiūros institucijos nebegalėtų pasinaudoti patogia ir greita atitikties reikalavimams nuoroda. Tuo nėra suinteresuotos nei vykdymo institucijos, nei vartotojai. Todėl geresnis informavimas – geriausias būdas nesukuriant neproporcingo neigiamo poveikio pramonei ir valdžios institucijoms spręsti su vartotojų nežinojimu sietiną problemą. Supratimas apie „CE“ ženklą pagerės visoje Bendrijos teritorijoje vykdant aktyvią informavimo kampaniją, skirtą daugeliui Europos vartotojų. Tai bus daug veiksmingiau, nei keisti teisinį tekstą. Labiau informuoti vartotojai ir ekonominės veiklos vykdytojai sieks „CE“ ženklu pažymėtų gaminių ir vengs tokiu ženklu nepažymėtų gaminių, o tai turės teigiamą poveikį konkurencingumui. „CE“ ženklas atstoja visą reglamentavimo sistemą, kuria grindžiamos naujojo požiūrio direktyvos. Trūkumai, kurie dažnai priskiriami „CE“ ženklui, pavyzdžiui, nepakankamas patikimumas, iš tiesų yra kitos nei ženklinimo „CE“ ženklu sistemos trūkumai. Todėl šias problemas realiai išspręsti galima ne pakeitus ženklinimą, o gerinant šią sistemą. Stiprinti notifikuotųjų įstaigų kontrolę ir gerinti rinkos priežiūrą – tai du svarbūs žingsniai šia kryptimi. Kitas svarbus elementas – ženklinimo „CE“ ženklu vertė. „CE“ ženklas turėtų būti užregistruotas kaip kolektyvinis prekės ženklas. Tokiu būdu valdžios institucijoms būtų suteikta papildomų priemonių imtis teisinių veiksmų prieš piktnaudžiaujančius „CE“ ženklu gamintojus, ir taip vėl būtų didinamas ženklo patikimumas. 5. KAIP GERINTI TEISINėS SISTEMOS NUOSEKLUMą Dabartinėje teisinėje sistemoje yra keletas neatitikimų ir teisinių neaiškumų, dėl kurių kyla problemų interpretuojant ir įgyvendinant direktyvas. Gaminiai dažnai būna reglamentuojami daugiau nei viena direktyva, ir kartais tai padaryti sunku, nes tie paties dalykai, pvz., apibrėžtys, atitiktį parodančios procedūros ir kt., yra vertinami skirtingai. Kartais apibrėžtys arba teisinės nuostatos nėra pakankamai tikslios, ir todėl galimos skirtingos interpretacijos, o dėl to atsiranda nesuderinamumas, teisinis neaiškumas, bereikalingas dubliavimasis ir painiava. Tai daro neigiamą poveikį pramonei, nes gamintojai atsiduria sudėtingoje padėtyje, kai jiems tenka laikytis ne vieno, o kelių teisės aktų. Dėl skirtingų formuluočių ir sąvokų gamintojams kartais labai sunku suprasti jų teisines prievoles, nekalbant apie jų taikymą. Jie priversti kreiptis pagalbos į teisininkus, kad galėtų teisingai vykdyti teisės aktuose numatytus reikalavimus. Dėl šių neatitikimų ir teisinio neaiškumo nacionalinėms valdžios institucijoms taip pat sudėtinga tinkamai įgyvendinti ir vykdyti teisės aktus. Be to, dėl to gali atsirasti skirtingų aiškinimų atskirose valstybėse narėse, o tai trukdo laisvam prekių judėjimui Bendrijoje. Esamus neatitikimus teisės aktuose galima išspręsti pakeitus dabartinę teisinę sistemą. Koordinuotai keičiant atitinkamus kiekvienos galiojančios direktyvos ar reglamento straipsnius būtų galima laikinai pagerinti padėtį, tačiau norint užtikrinti koordinuotą požiūrį ateityje būtų veiksmingiau sukurti horizontalią sistemą. Joje būtų visi bendri su gaminiais susijusių teisės aktų elementai, pvz., apibrėžtys, atitikties vertinimo procedūros, su „CE“ ženklu ir notifikuotosiomis įstaigomis susijusios nuostatos. Taip būtų siekiama užtikrinti nuoseklumą neverčiant priimti sprendimų, kurie gali būti netinkami; Todėl ši sistema turėtų veikti kaip priemonių rinkinys, kuriame būtų įvairios bendrosios dalys ir nuorodos, kaip juos taikyti Bendrijos teisės aktuose. Todėl faktinis atskirų direktyvų pritaikymas turėtų būti vykdomas atskirai, o tai sudarytų galimybę šio priemonių rinkinio dalis taikyti konkretiems sektoriams būdingomis aplinkybėmis. 6. IšVADOS: Šiuo pasiūlymu gerinamas dabartinių akreditavimo ir rinkos priežiūros sistemų veiksmingumas ir skaidrumas. Dėl to pagerės „CE“ ženklo patikimumas ir bus skatinama ateityje teisės aktuose naudoti naujojo požiūrio sąvoką. Sukūrus horizontalią sistemą vidaus rinkos teisės aktams bus pasiekta didesnio nuoseklumo ir tai bus svarbus žingsnis paprastinant reglamentavimo aplinką. Vartotojams, darbininkams ir galutiniams naudotojams bus naudinga rinkoje turėti saugius gaminius, nes bus vykdoma griežtesnė notifikuotųjų įstaigų stebėsena ir geresnė rinkos priežiūros sistema visoje Bendrijos teritorijoje. Vykdant informavimo kampaniją pagerės vartotojų žinios apie ženklinimą „CE“ ženklu ir bus išvengta dabartinės painiavos ir nesusipratimo. Tai neturės poveikio gaminių kainoms. Pasiūlymas gali turėti teigiamo poveikio Europos įmonių konkurencingumui. Darnesnės atitikties vertinimo procedūros ir griežtesni veiksmai kovojant su nesąžininga konkurencija dėl netaikančių šių taisyklių ekonominės veiklos vykdytojų, padės užtikrinti vienodas sąlygas visiems Europos gamintojams. Įmonėms taip pat bus naudinga skaidresnė ir darnesnė teisinė sistema, užtikrinanti teisinį aiškumą ir supaprastinanti jos įgyvendinimą. Turint bendrą ir skaidrią teisinę sistemą tiek akreditavimo, tiek rinkos priežiūros srityje bus sustiprintas valstybių narių pasitikėjimas viena kitos politika ir administracijomis. Nors dėl kai kurių numatytų priemonių nacionalinės administracijos gali patirti minimalių papildomų išlaidų, šių priemonių pridėtinė vertė, kalbant apie didesnę saugą, vienodų sąlygų ekonominės veiklos vykdytojams užtikrinimą, Europos pramonės konkurencingumą, nesunkiai viršys šias galimas išlaidas. Apskritai šiuo pasiūlymu bus toliau lengvinamas laisvas prekių judėjimas šalinant iš galiojančios teisinės sistemos trūkumus, neatitikimus ir bereikalingą biurokratizmą. Taip bus iš naujo sustiprintas visų suinteresuotųjų šalių, pramonės ir valstybių narių pasitikėjimas vidaus rinkos teisės aktais. Tai bus būsimos vidaus rinkos politikos strategijos pagrindas. [1] Komisijos komunikatas „Bendrijos Lisabonos programos įgyvendinimas: reglamentavimo aplinkos supaprastinimo strategija“ COM (2005) 535, galutinis