LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 204/77

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Žaliosios knygos dėl būsimosios bendros Europos prieglobsčio sistemos

COM(2007) 301 galutinis

(2008/C 204/17)

Komisija, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 262 straipsniu, 2007 m. birželio 6 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Žaliosios knygos dėl būsimosios bendros Europos prieglobsčio sistemos

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2008 m. vasario 21 d. priėmė savo nuomonę. Pranešėja An Le Nouail-Marlière.

443-oje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2008 m. kovo 12–13 d. (2008 m. kovo 12 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 118 narių balsavus už, 1 - prieš ir 9 susilaikius.

1. Konsultavimosi dėl Žaliosios knygos dėl būsimosios bendros Europos prieglobsčio sistemos įvadas

1.1 Būsimosios bendros Europos prieglobsčio sistemos (BEPS) teisinis pagrindas yra Amsterdamo sutarties (1999 m.) IV antraštinė dalis „Vizų, prieglobsčio, imigracijos ir kitos su laisvu asmenų judėjimu susijusios politikos sritys“, 1999 m. Tamperės (Suomija) aukščiausio lygio susitikime ir neseniai Hagoje įvykusiame aukščiausio lygio susitikime priimti sprendimai. Taip pat reikia priminti jo „funkcines“ ištakas: 1997 m. I Dublino reglamentą, 2003 m. II Dublino reglamentą, įsigaliojusį 2006 m., 1985 m. pasirašytą pirmąją Šengeno sutartį, į kurią 2007 m. įtrauktos naujos valstybės narės. Nereikia pamiršti, kad pirminis tikslas buvo vieningai visoje Europos Sąjungoje vykdyti ir į nacionalinę teisę perkelti 1951 m. Ženevos konvenciją dėl pabėgėlių statuso, kurią ratifikavo dauguma valstybių narių, kad asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, tokia apsauga būtų užtikrinta. Taigi norima Europos Sąjungoje sukurti bendrą pabėgėlių apsaugos erdvę, kurioje būtų laikomasi absoliučiai visų Ženevos konvencijos nuostatų ir vadovaujamasi humaniškomis vertybėmis, kurios yra būdingos visoms valstybėms narėms. Hagos programos veiksmų plane numatyta BEPS pasiūlymą priimti iki 2010 m. pabaigos.

1.2 Prieš pradėdama antrąjį etapą ir įdiegdama savo veiksmų planą, kurį planuojama paskelbti 2008 m. liepos mėn., Komisija, išleisdama šią žaliąją knygą, pradėjo išsamias konsultacijas, kad išsiaiškintų, kokių veiksmų galima imtis pagal dabartinę ES teisinę bazę.

1.3 Svarbiausi Tamperės programos, kuri vėliau patvirtinta priėmus Hagos programą, tikslai: sukurti bendrą procedūrą, nustatyti vienodą statusą, sukurti vienodą teisinę bazę, suteikti vienodą aukšto lygio apsaugą visose valstybėse narėse, užtikrinant, kad Ženevos konvencija būtų visur vienodai įgyvendinama.

1.4 Pirmuoju etapu (1999–2006 m.) priėmus keturias pagrindines teisines priemones buvo sudarytas dabartinis acquis ir sukurtas BEPS pagrindas. Komisija prižiūri, kad valstybės narės laiku į savo nacionalinę teisę perkeltų ir įgyvendintų patvirtintas teisines priemones.

1.5 Nors pirmojo etapo priemonės vis dar vertinamos, Komisija, atsižvelgdama į tai, jog reikia laiku pateikti pasiūlymus antrajam etapui, kad jie būtų įgyvendinti 2010 m., mano esant būtina jau dabar pradėti išsamiai svarstyti ir diskusijose aptarti būsimą BEPS sąrangą.

1.6 Komisija taip pat stengiasi pasiekti kuo didesnį valstybių narių solidarumą, sustiprinti visų subjektų pajėgumą, pagerinti bendrą proceso kokybę, užpildyti dabartines spragas ir suderinti dabar galiojančią praktiką įgyvendinant su šiomis užduotimis susijusias priemones, skirtas realiam valstybių narių bendradarbiavimui užtikrinti.

1.7 Komisijos konsultacijų dokumentą sudaro 4 skyriai ir 35 klausimai: teisinės priemonės, įgyvendinimas, solidarumas ir atsakomybės pasidalijimas, išorės dimensija.

2. Išvadų ir rekomendacijų santrauka

2.1 Komitetas, atsižvelgdamas į anksčiau šiuo klausimu priimtas nuomones (kurių buvo nemažai), nevyriausybinių organizacijų rekomendacijas, kad pabėgėliams būtų suteikta pagalba, ir į Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiojo komisaro (JTPRVK) (1) išsakytus pastebėjimus Europos Sąjungai pirmininkaujančioms Portugalijai ir Slovėnijai.

2.2 Primindamas, kad nuo šiol prieglobsčio klausimus Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma, o imigracijos klausimus — vis dar vieningu pritarimu, nors pagal Lisabonos sutartį šie sprendimai turėtų būti priimami kvalifikuota balsų dauguma, rekomenduoja, kad vykdydamos bendrą procedūrą Komisija ir Taryba užtikrintų, kad nepasitaikys ir bus išvengta atsisakymo nuostatų straipsnio (angl. opt out), kurį dažnai linkusios priimti kai kurios valstybės narės.

2.3 Komitetas pritaria teisingai prieglobsčio sistemai, t. y. sistemai „žmogaus veidu“, kurioje būtinybė apsaugoti prieglobsčio prašytojus iškeliama kaip nuoširdus tikslas, papildantis kitus Europos (taip pat socialinės) kūrimo tikslus. Komitetas primena, kad šie socialiniai tikslai vieni kitiems neprieštarauja ir yra suderinami su priimančiųjų šalių gyventojų ir valstybių narių ekonominiais bei saugumo interesais.

2.4 Jis ragina sukurti sąlygas, kurios skatintų laikytis tarptautinių konvencijų, Europos direktyvų, taip pat tarptautinės teisės ir humanitarinės teisės nuostatų bei Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos; geriau paskirstyti atsakomybę valstybėms narėms; skubiai padėti asmenims, kuriems suteikta teisė gauti pabėgėlių ar papildomą apsaugą, įsikurti ir integruotis; vykdyti nuoširdaus bendradarbiavimo ir bendro vystymo politiką, kuri iš tikrųjų pakeltų kai kurių trečiųjų šalių demokratijos lygį ir prisidėtų prie tarptautinio solidarumo patenkindama prieglobsčio poreikius.

2.5 Šiuo tikslu jis siūlo tarpusavyje susijusias ir viena kitą papildančias priemones:

2.5.1 kad asmenys, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, bet kada galėtų patekti į Europos Sąjungos teritoriją (kokia griežta bebūtų kontrolė), kad būtų užtikrinta bent teisė pateikti prašymą suteikti prieglobstį (kokia bebūtų jo forma) ir ši procedūra būtų teisinga ir veiksminga;

2.5.2 kad prašymai suteikti pabėgėlio statusą visuomet būtų nagrinėjami, o atsakingos institucijos priimtas rašytinis motyvuotas sprendimas būtų svarstomas prieš suteikiant papildomą apsaugą (šis reikalavimas taikytinas ir pasienyje pateiktiems prašymams);

2.5.3 kad prieglobsčio prašytojai galėtų rinktis šalį, kuriai pateiks prašymą;

2.5.4 kad nelydimiems nepilnamečiams ir moterims būtų suteikta išskirtinė apsauga kaip ir kitiems pažeidžiamiems asmenims (2) (prieglobsčio prašytojams, turintiems fizinių, psichologinių, protinių sutrikimų) arba asmenims, kuriems reikalinga ypatinga pagalba (nėščioms moterims, vaikams, senyvo amžiaus žmonėms, ligoniams, neįgaliesiems ir kt.);

2.5.5 kad būtų atsižvelgta į moteris, kenčiančias nuo tam tikros persekiojimo formos, ir toks persekiojimas būtų laikomas pagrindu kiekvienu konkrečiu atveju suteikti joms apsaugą, nepriklausomai nuo jas lydinčių asmenų ir asmenų, kuriuos jos lydi (nepilnamečiai vaikai, sutuoktinis, tėvai ir kt.) (3);

2.5.6 kad individualūs visų prieglobsčio prašytojų prašymai būtų atskirai ir veiksmingai nagrinėjami, prašytojams būtų suteiktos vertėjo žodžiu paslaugos, nemokama teisinė pagalba ir skirta pakankamai laiko prašymui pateikti;

2.5.7 kad pagrindiniai prieglobsčio suteikimo procedūros principai būtų taikomi visiems prieglobsčio prašymams — net ir akivaizdžiai nepagrįstiems;

2.5.8 kad apskundus sprendimą, kuriuo nepripažintas pabėgėlio statusas arba nesuteikta papildoma apsauga, visuomet būtų sustabdytas jo vykdymas, t. y. asmens išsiuntimas iš šalies, ypač kai tai susiję su asmenimis, kurių išsiuntimas į kitą šalį kelia pavojų jų gyvybei ar laisvei;

2.5.9 kad integracija ir įsikūrimas vyktų normaliomis ir orumo nežeminančiomis sąlygomis ir žmonės galėtų patys apsirūpinti. Šios sąlygos turėtų būti sudarytos kuo greičiau nuo atvykimo ir suderinus jas su suinteresuotu asmeniu: teisė į sveikatos priežiūrą, supažindinimas su kalba ir galimybė jos mokytis; ryšiai su pagalbą pabėgėliams teikiančiomis asociacijomis ir vietos gyventojais; mokymasis, įskaitant kvalifikacijų įvertinimą ir pripažinimą; teisė dirbti ir kt.;

2.6 rekomenduoja, kad nevyriausybinių organizacijų ir teisinę, materialinę ir humanitarinę pagalbą pabėgėliams teikiančių asociacijų atstovai galėtų bet kada patekti į sulaikymo ir įkalinimo centrus (atvirus ir uždarus). Dėl asmenų, kurių pabėgėlio statusas pripažintas, įsikūrimo pagal naštos tarp valstybių narių pasidalijimo programą, Komitetas primena savo 2004 m. gruodžio 15 d. nuomonės CESE 1643/2004 2.4 punktą, kuriame teigiama, kad „NVO ir asociacijų, teikiančių pagalbą pabėgėliams, veiklos sąlygos priėmimo centruose turėtų būti pagerintos, tuo tikslu sudarant partnerystės sutartis su priimančios šalies vyriausybe ar bent jau išaiškinant šioms organizacijoms jų teises“;

2.6.1 kad šios žmogaus orumo nežeminančios normos būtų taikomos kiekvienam be išimties prieglobsčio prašytojui, turinčiam teisę prašyti jam suteikti pabėgėlio statusą ar papildomą apsaugą;

2.6.2 kad užuot laikius prieglobsčio prašytojus nuolat įkalintus arba visiškai uždaruose sulaikymo centruose, į kuriuos negali patekti nevyriausybinių organizacijų, o kartais net Raudonojo Kryžiaus atstovai, būtų ieškoma alternatyvių būdų (apgyvendinimas atviruose centruose);

2.7 nepataria naudotis šalių, vadinamų „saugiomis“, sąrašais (atsižvelgiant į atskirą kiekvieno prašymo nagrinėjimo procedūrą, į kurią prieglobsčio prašytojai turi teisę pagal Ženevos konvenciją) ir rekomenduoja peržiūrėti kilmės ar tranzito šalims taikomą „saugių trečiųjų šalių“ statusą, kuris prieglobsčio prašytojams nesuteikia teisės reikalauti, kad jų padėtis būtų nagrinėjama, ir jokių su tuo susijusių teisių (4);

2.8 jeigu vis dėlto šalių, vadinamų „saugiomis“, sąrašai būtini, rekomenduoja, kad jie būtų bendri visoms valstybėms narėms ir aprobuoti nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento; kad būtų tinkamai konsultuojamasi su nevyriausybinėmis organizacijomis ir atsižvelgta į jų pateiktą informaciją ir kad kol tai nebus padaryta, jokiais būdais šiais sąrašais nebūtų naudojamasi;

2.9 rekomenduoja pakrančių apsaugos darbuotojams, valstybės pareigūnams, viešųjų ir privačių paslaugų teikėjams, kurie su prieglobsčio prašytojais palaiko ryšius pradiniais ir vėlesniais etapais (policija, muitinė, sveikatos priežiūra, švietimas, darbas), suteikti žinių apie teisę į prieglobstį ir humanitarinę teisę;

2.10 dar kartą primygtinai rekomenduoja atsižvelgti į vietos ir regionų valdžios institucijų pareigą teikti būtiniausią pagalbą ir ilgainiui integruoti prieglobsčio prašytojus, kuriems suteikiamas pabėgėlio statusas arba paskirta tarptautinė apsauga; tokiu būdu, jos kaip visateisės partnerės galėtų dalyvauti formuojant bendrą prieglobsčio politiką, ir, atsižvelgiant į tolesnes nuostatas, toliau naudoti ir skirstyti (bei aiškinti, kaip tai turėtų būti daroma) Europos pabėgėlių fondo lėšas;

2.11 pritaria tam, kad būtų įsteigtas valstybėms narėms skirtas Europos paramos biuras, jei jis papildytų regioninių ar vietos JTPRVK skyrių darbą ir padėtų siekti šių tikslų: gerinti sprendimų kokybę ir nuoseklumą (kad asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, ji bus suteikta, nesvarbu kurioje Europos Sąjungos vietoje apsaugos prašoma) ir nuolat vertinti, ar Europos teisės aktai tikrai atitinka tarptautinės pabėgėlių teisės ir humanitarinės teisės nuostatas. Šis paramos biuras, bendradarbiaudamas su JTPRVK, galėtų rengti mokymo kursus pasienio apsaugos darbuotojams, kad jie gebėtų atskirti prieglobsčio prašytojus nuo kitų migrantų. JTPRVK iki šiol rūpinasi ir dalyvauja tokiuose mokymo kursuose daugiausia (tačiau ne tik) ES rytiniame pasienyje nuo tada, kai Šengeno erdvė buvo išplėsta (Vengrija, Lenkija, Slovakija, Slovėnija);

2.12 nenorėtų, kad priemonės imigracijai kontroliuoti pažeistų pagrindines teises, ypač teisę prašyti ir gauti prieglobstį persekiojimo atveju;

2.13 prašo pabrėžti, kad jūroje sulaikant ir gelbstint žmones laivo kapitonas besąlygiškai privalo suteikti pagalbą nelaimės ištiktiems žmonėms ir kad turi būti išspręstas klausimas dėl kapitono atsakomybės išlaipinant jūroje išgelbėtus asmenis pripažinimo (kol kas ji nėra pripažinta), dėl neatidėliotino prašymų nagrinėjimo ir, pririekus, dėl tarptautinės apsaugos suteikimo;

2.14 dėl diskusijos apie vienos bendros Europos prieglobsčio suteikimo procedūros nustatymą Komitetas primena rekomendacijas ir įspėjimus dėl galimo apsaugos standartų sušvelnėjimo 2004–2008 m. (laikotarpiu tarp konsultacijų dėl vienos bendros procedūros ir Žaliosios knygos dėl bendros prieglobsčio sistemos);

2.15 primena valstybėms narėms, kad nepriklausomai nuo taikomos procedūros (administracinė ar teisinė) visais jos etapais turi būti galvojama apie apsaugą, o ne kaltinimus;

2.16 rekomenduoja Komisijai ir Tarybai užtikrinti aiškų ir skaidrų Europos pabėgėlių fondo lėšų paskirstymą 2008–2013 m. laikantis Solidarumo ir migracijos srautų valdymo bendrosios programos, kaip rekomenduojama EESRK nuomonėje (5), kurioje Komitetas „pageidauja, kad sprendimuose įkurti šiuos įvairius fondus būtų numatyti konkretūs veiksmai tam, kad nevalstybiniai subjektai kuo ankstesniame etape būtų susiję su valstybių narių ir Komisijos pasirinktų gairių metinėmis daugiametėmis nuostatomis“;

2.17 rekomenduoja, kad proporcingai paskirstytos finansinės priemonės, patvirtintos atsižvelgiant į dideles tam tikrų valstybių narių, pvz., Švedijos, pastangas ar ribotas, pvz., Maltos ir Kipro galimybes (geografinės teritorijos dydis ir gyventojų skaičius), neskatintų kitų valstybių narių vengti atsakomybės ar įsipareigojimų sudaryti sąlygas patekti į teritoriją ir svarstyti prašymus arba leisti pabėgėlių grupėms įsikurti šalyje (solidarumas ir naštos pasidalijimas) arba už šalies ribų (prisidedant prie paramos už regiono ribų).

3. Bendrosios pastabos

3.1 Komitetas palankiai vertina viešas konsultacijas dėl būsimosios bendros Europos prieglobsčio sistemos, kurios vyksta priėmus žaliąją knygą. EESRK džiaugiasi, kad Komisija naudojasi proga ir atkreipia dėmesį į Europos teisinių nuostatų trūkumus, Europos teisės aktų ir valstybėse narėse taikomos praktikos skirtumus.

3.2 Komitetas ragina Komisiją ir Tarybą pasirūpinti, kad diskusijos dėl sienų valdymo nepakenktų pagrindinei teisei prašyti prieglobsčio ar tarptautinės apsaugos, įskaitant sausumos, oro erdvės ir jūros sienas, ir visų pirma atvejus, kai asmenys sulaikomi ir gelbstimi jūroje tiek valstybių narių teritoriniuose vandenyse, tiek už jų ribų.

3.3 Kovojant visų pirma su terorizmu, o taip pat su nusikalstamumu ir prekyba žmonėmis, Komitetas reikalauja, kad Komisija ir Taryba užtikrintų, kad saugumo stoka pasaulyje nesuformuotų neigiamo visuomenės požiūrio į pabėgėlius ir prieglobsčio prašytojus ir nesukeltų grėsmės pačiai prieglobsčio esmei ir jo pobūdžiui.

4. Konkrečios pastabos

4.1 Teisinės priemonės; prieglobsčio prašymų nagrinėjimas; nacionalinių išimties sąlygų taikymas

Komisijos, kuri rėmėsi ne viena nevyriausybinių organizacijų ir JTPRVK ataskaita, nuomone, „prieglobsčio procedūrų“ direktyvoje numatytos procedūrinės normos (kurios yra pagrįstos būtiniausiais bendrais kriterijais) palieka valstybėms narėms teisę pasirinkti, kaip jas pritaikyti savo sistemoje ir taikyti išimties sąlygas. Taigi asmenims, prašantiems ES apsaugos, gali būti suteikiamos nevienodos garantijos: jos priklauso nuo šalies, į kurią kreiptasi, o kartais ir nuo to, kurioje šalyje prašymas suteikti prieglobstį buvo pateiktas. Tokia veikimo laisvė lėmė, kad palaipsniui vis mažiau paisoma prieglobsčio prašytojų teisių; šią prielaidą patvirtina kai kurių valstybių įstatymų reformos.

Komitetas pritaria siekiui sukurti bendrą Europos prieglobsčio sistemą turint pagrindinį tikslą — užtikrinti, kad kiekvienas prieglobsčio prašytojas turėtų teisę į teisingas ir veiksmingas procedūras. Dėl šios priežasties bendra procedūra ir nacionalinės išimties sąlygos, kurias dažnai taiko valstybės narės, yra vargu ar suderinamos. Komitetas skirs daug dėmesio bendram Komisijos „veiksmų plane“ pasiūlytų procedūrų pobūdžiui ir sieks, kad bendros procedūrinės taisyklės ir kriterijai nebūtų parengti taip, kad užtikrintų tik patį žemiausią bendrą prieglobsčio prašytojų apsaugos lygį.

4.2 Saugios kilmės šalys

Komitetas nerimauja dėl kliūčių užtikrinti teisingas procedūras kai kuriems prieglobsčio prašytojams, nes jos nesuderinamos su Ženevos konvencijos nustatytu nediskriminavimo principu (3 straipsnis).

Taigi asmenys, atvykę iš šalių, vadinamų „saugiomis“, ar „saugių trečiųjų šalių“, kurių prašymai, laikantis pagreitintos, skubios ar prioritetinės procedūros, gali būti įvertinti kaip „nepagrįsti“, neturi jokių galimybių prašyti peržiūrėti jų prašymą arba apskųsti sprendimą. Dėl to, kad valstybėms narėms nepavyko susitarti dėl bendro sąrašo, atsiranda nelygybė, ypač kai taikomas II Dublino reglamentas: „atsakinga valstybė“ gali paskelbti, kad, atsižvelgiant į jos patvirtintą saugių šalių sąrašą, prašymas negali būti priimtas, nors šios šalies gali nebūti prieglobsčio prašytoją grąžinančios valstybės sąraše.

Komitetas rekomenduoja valstybėms narėms kuo skubiau sudaryti bendrą sąrašą.

Komitetas primena, kad laisvas ir neribojamas patekimas į teritoriją ir prieglobsčio procedūros pritaikymas yra svarbiausia sąlyga, kurią valstybės narės turi stengtis užtikrinti (6), ir kad prašymas suteikti prieglobstį jokiu būdu negali būti atmestas remiantis vien tuo, kad trečioji šalis yra nesaugi (7); toks sprendimas turi būti argumentuojamas specialaus tyrimo rezultatais laikantis Ženevos konvencijos. Iš tikrųjų, taikant privalomą kiekvieno prašymo suteikti apsaugą ir prieglobstį nagrinėjimo procedūrą atmetama prielaida, kad šalis gali būti vertinama kaip saugi absoliučiai visiems žmonėms ir kad asmuo negali būti persekiojamas dėl tam tikro savo statuso (priklausomybės tam tikrai socialinei grupei, ne valstybės tarnautojo (-ų) persekiojimo ar kitų priežasčių).

Be to, galima pabrėžti, kad pagal galiojančias nuostatas neįmanoma užtikrinti, kad šalyje, į kurią prieglobsčio prašytojas yra grąžinamas, jam bus suteikta veiksminga ir ilgalaikė apsauga.

4.3 Sustabdomąjį poveikį turintys skundai

Taikant veiksmingumo ir bešališkumo principą, šioje srityje priimtus sprendimus turėtų būti galima pateikti peržiūrėti nešališkai ir nepriklausomai institucijai arba teismui. Konstatuodamas, kad ši teisė daugeliu atvejų kai kurių valstybių narių taikoma su apribojimais ir dirbtinai, Komitetas primygtinai reikalauja, kad skundai ar prašymai peržiūrėti sprendimą visuomet būtų priimami atidedant sprendimo vykdymą, ir prašo Komisijos ir Tarybos tuo pasirūpinti.

4.4 Informacija apie kilmės šalį

Komitetas mano, kad svarstant prieglobsčio prašymą turi būti remiamasi patikimais duomenimis apie riziką, kuri buvo kilusi kilmės šalyje. 2001 m. balandžio 26 d. nuomonėje Komitetas pareiškė, kad informacija apie prieglobsčio prašytojo kilmės šalį ir tranzito šalis taip pat [galėtų] būti suteikta tinkamai pilietinei visuomenei atstovaujančių organizacijų, veikiančių prieglobsčio prašymą svarstančioje valstybėje narėje (8).

Komitetas, numatydamas galimybę visose valstybėse narėse turėti bendrą sistemą, mano, kad pirmosios instancijos sprendimų kokybė ir vienodumas labai priklausys nuo informacijos apie kilmės šalį, kuri bus prieinama ir kuria remsis valstybių narių institucijos ar teismai, kokybės ir vienodumo.

4.5 Prieglobsčio suteikimas pasienyje

Komitetas atkreipia dėmesį į tai, kad valstybės narės raginamos sudaryti geresnes sąlygas pasinaudoti procedūromis, tačiau nerimauja dėl prašytojams prastai teikiamos informacijos apie jų teises ir teisėtas garantijas.

Priešingai nei skelbia žiniasklaida, prieglobsčio prašymų Europos Sąjungai nuolat mažėja (9). Todėl Komitetas dar kartą kartoja, kad bet kuris prieglobsčio prašytojas, nepriklausomai nuo jo padėties ar buvimo vietos, gali reikalauti veiksmingo savo prašymo svarstymo ir jam turi būti suteiktos vertėjo žodžiu paslaugos, nemokama teisinė pagalba ir skirta pakankamai laiko prašymui pateikti. Jis primena suformulavęs pasiūlymą, pagal kurį prašytojas [be to] turėtų turėti teisę susisiekti su pripažintomis nevyriausybinėmis organizacijomis (NVO), kurių tikslas ginti ir rūpintis prieglobsčio teise (10).

Lygiai taip pat Komitetas primena jau anksčiau išsakytą abejonę, ar valstybės narės ne per dažnai prašymus įvertina kaip „akivaizdžiai nepagrįstus“. EESRK teigimu, prašymai taip įvertinami vis dažniau dėl to, kad Prieglobsčio procedūrų direktyvos 23 straipsnio 4 dalies formuluotė yra pernelyg neaiški, todėl mano, kad būtina iš naujo apibrėžti šią sąvoką. Šiuo klausimu pritardamas JTPRVK, dar kartą išreiškia pageidavimą, kad pagrindiniai principai, kuriais turi remtis prieglobsčio procedūra (...), būtų taikomi visiems, net ir akivaizdžiai nepagrįstiems prieglobsčio prašymams (11) .

Taigi Komitetą sudomino Komisijos pasiūlymas sustiprinti teisines apsaugos priemones, kurios papildo svarbų pirminį pasienio procedūrų etapą, ypač registravimo ir tikrinimo procesą.

4.6 Viena procedūra

Komisija mano, kad „kuriant bendrą prieglobsčio procedūrą galima dar daugiau pasiekti (...) BEPS papildžius privalomu elementu — viena prašymų suteikti pabėgėlio statusą ir papildomą apsaugą vertinimo procedūra (12)“. Būtų galima daryti išvadą, kad tais atvejais, kai buvo taikoma viena procedūra, iš tikrųjų gerokai sutrumpėjo sprendimo laukimo laikotarpis, taigi sumažėjo ir netikrumo jausmas, kurį patiria prieglobsčio prašytojai.

Pagal šią procedūrą prašytojas gali kreiptis pagal vieno langelio mechanizmą, o už sprendimą atsakingi valdžios atstovai iš pradžių priima sprendimą dėl pabėgėlio statuso remdamiesi Ženevos konvencija, o tik po to kaip papildomą priemonę nustato papildomą apsaugą. Kad būtų įgyvendintas šis tikslas, tokia procedūra turėtų būti taikoma visur, įskaitant pasienyje pateiktus prašymus (13).

Vis dėlto Komitetas primygtinai pabrėžia, kaip jis tai padarė savo 2002 m. gegužės 29 d. nuomonėje, kad „papildoma apsauga neturi susilpninti apsaugos, į kurią teisę suteikia pabėgėlio statusas“ (14), ir konstatuoja, kaip ir JTPRVK (15), kad valstybės narės gana dažnai naudoja papildomą apsaugą, nors tai nėra susiję su padėtimi kilmės šalyje ir ne visuomet gerai motyvuojama priimant sprendimus, ko prašytojai teisėtai tikisi.

4.7 Prieglobsčio prašytojų priėmimo sąlygos ir normos

Komitetas pastebi, kad prieglobsčio prašytojų priėmimo sąlygos įvairiose valstybėse narėse labai skiriasi. Jis konstatuoja, kad dalis jų norėtų, kad derinant įstatymus būtų sugriežtintos normos, pavyzdžiui, geografiniai apribojimai (...) taikomi prašymui ir gyvenamajai vietai (16), tuomet vienos šalys nebebūtų laikomos patrauklesnėmis už kitas.

Komitetas supranta, kad skirtingos valstybių normos yra antraeilių srautų pagrindas, tačiau negali daryti išvados, kad reikėtų susiaurinti prieglobsčio prašytojų teises. Kad skirtumai būtų panaikinti, nebūtina reikalauti didesnio nei būtina apsaugos lygio, jei valstybės narės turės ir vienodai taikys vienodas normas.

4.8 Galimybė mokytis profesijos ir patekti į darbo rinką

Kai kurios valstybės narės, neįsileisdamos prieglobsčio prašytojų į darbo rinką, nurodo dvi priežastis: visų pirma jos pasilieka sau veiksmų laisvę, kad galėtų reaguoti į užimtumo padėtį savo šalyje; antra, atsižvelgiant į tai, kad prieglobsčio prašymų ir toliau turėtų būti atmetama daug, o jų nagrinėjimo procedūros bus spartesnės, patekimas į darbo rinką vis tiek būtų tik laikinas.

Komitetas mano, kad, nepaisant greitesnio prieglobsčio prašymų nagrinėjimo, jų skaičius ir daugelio prašytojų pateiktų bylų pobūdis gali kai kuriose šalyse labai prailginti prašymų nagrinėjimo terminus. Jis pastebi, kad, nors prieglobsčio prašytojų priėmimo direktyvoje numatyta, kad valstybės narės „nustato materialines priėmimo sąlygas, kurios garantuotų prieglobsčio prašytojų sveikatos būklę atitinkantį gyvenimo lygį bei užtikrintų jų pragyvenimą“ (13 straipsnis), pabėgėlių integracija priimančiojoje valstybėje priklauso nuo jų savarankiškumo, ir jis bus tuo didesnis, kuo greičiau nuo atvykimo bus pasirūpinta visomis sąlygomis.

2001 m. lapkričio 28 d. paskelbtoje nuomonėje Komitetas nurodė, kad „nekelia abejonių tai, kad prieglobsčio prašytojų dalyvavimas darbo rinkoje teikia materialinę ir moralinę naudą tiek priimančiajai valstybei, tiek prieglobsčio prašytojams“ (17). EESRK kartoja šią mintį ir pabrėžia, kad prieglobsčio prašytojai turi turėti galimybę mokytis profesijos ir kalbos ir visų pirma jiems turi būti užtikrinta sveikatos priežiūra.

Tai, kad kai kurie asmenys negalės pasilikti šalyje, jei jų prašymai bus atmesti, nelaikytina argumentu, kad nebūtų leidžiama didinti prieglobsčio prašytojų savarankiškumo, kuris turi „kuo geriausiai užtikrinti sėkmingą integracijos procesą arba, reikalui esant, tinkamai sugrąžinti į kilmės šalį“ (18) . Atvirkščiai, tokiu atveju yra pagrindo manyti, kad nepriėmimas į darbo rinką gali tapti postūmiu dirbti nelegaliai.

Komitetas pritaria Komisijai, kad tokie pabėgėlių priėmimo standartai, kuriais gerbiamas žmogaus orumas, galėtų būti taikomi be išimčių kiekvienam prieglobsčio prašytojui neatsižvelgiant į tai, ar jis atitinka pabėgėlio statusą ir reikalavimus gauti papildomą apsaugą.

4.9 Sulaikymas

Komitetas išreiškia susirūpinimą, kad daugelis valstybių narių prieglobsčio prašytojus apgyvendina „uždaruose centruose“, kuriuose daugiau vadovaujamasi sulaikymo negu priėmimo principais.

Pritardamas Europos Tarybos rekomendacijoms, EESRK jau išdėstė savo nuomonę, kad prieglobsčio prašytojus būtų galima sulaikyti tik išimtiniais atvejais ir griežtai tik būtiną laikotarpį (19) . Pirmenybę reikėtų teikti kitiems būdams (20) .

Bet kuriuo atveju, į tokią padėtį patekęs prašytojas neturėtų būti laikomas„nusikaltėliu“ ir jam, kaip ir kitiems prieglobsčio prašytojams, turi būti suteikta nemokama, nešališka ir kvalifikuota teisinė pagalba. Nevyriausybinėms organizacijoms turi būti sudarytos galimybės įsikišti, kad galėtų patarti ir padėti prieglobsčio prašytojams. „Pažeidžiamiems“ (21) asmenims, tarp jų nepilnamečiams ir visų pirma nelydimiems nepilnamečiams, turi būti suteikta speciali apsauga.

Būtina atkreipti dėmesį į tam tikrą persekiojimą, nuo kurio nukenčia kai kurios moterys, ir jį laikyti priežastimi joms suteikti individualią apsaugą, neatsižvelgiant į jas lydinčius ir jų lydimus asmenis (nepilnamečiai vaikai, sutuoktiniai, tėvai ir kt.).

Be to, Komitetas mano, kad Europos komitetas prieš kankinimą (CPT) turėtų reguliariai vertinti „uždarų centrų“ būklę.

4.10 Apsaugos suteikimas

Asmenys, kurių negalima nei apsaugoti, nei išsiųsti iš šalies

Komisija numato derinti statusą tų asmenų, kurie dėl konkrečių priežasčių negali būti išsiųsti iš šalies, net jei jų prieglobsčio prašymas buvo atmestas. Kalbama apie tarptautinėse priemonėse numatytų principų dėl pabėgėlių teisių ir žmogaus teisių taikymą. Šias priemones savo praktikoje nuolat remia Europos žmogaus teisių teismas.

Šioje srityje valstybių narių praktika skiriasi ir Komitetas mano, kad reikia visoje ES nustatyti vienodus šio statuso pagrindus. Ypač nepriimtina tai, kad kai kuriose šalyse asmenys nebeturi „jokio statuso“: neturi leidimo gyventi, bet negali būti išsiųsti iš šalies, taigi, patenka į neužtikrintą teisinę, socialinę ir ekonominę padėtį, kuri nesuderinama su asmens orumu. Tai skatina imtis politikos dėl neteisėtai gyvenančių asmenų išsiuntimo. Komitetas, įvertindamas problemos sudėtingumą, mano, kad tokiais atvejais turėtų būti leista išduoti laikiną leidimą gyventi ir suteikti teisę dirbti.

4.11 Solidarumas ir atsakomybės pasidalijimas

Atsakomybės pasidalijimas. Dublino sistema

2001 m. liepos 12 d. nuomonėje dėl siekio suvienodinti prieglobsčio suteikimo tvarką ir pabėgėlio statusą (22) Komitetas išdėstė savo požiūrį į Dublino konvencijos taikymą. Komiteto nuomone, šis mechanizmas sukėlė daugiau problemų, negu padėjo išspręsti ir pareikalavo neproporcingai didelių išlaidų, palyginti su pasiektais rezultatais. Nebuvo išvengta ir prieglobsčio prašytojų dingimo dar prieš juos grąžinant į pirmąją atvykimo šalį.

Grįždamas prie ankstesnių pastebėjimų, Komitetas mano, kad Dublino sistema (reglamentas ir EURODAC) buvo naudinga tuo, kad iškėlė prieglobsčio prašymų nagrinėjimo klausimą į Bendrijos lygmenį. Tačiau jis taip pat pažymi, kad sistemos tikslas visų pirma buvo greitai nustatyti, kuri valstybė narė atsakinga už ES teritorijoje pateikto prieglobsčio prašymo nagrinėjimą, ir jai nepavyko pasiekti antrinio tikslo išvengti antrinės migracijos tarp valstybių narių (23) . Sistema taip sukūrė papildomų užduočių, kartais pernelyg sunkių kai kurioms valstybėms narėms, ypač esančioms prie ES išorės sienų.

Be to, remiantis Komisijos atliktu vertinimu (24), prieglobsčio prašytojų perdavimų skaičius valstybėse narėse yra panašus, todėl, atrodo, galima leisti valstybėms narėms sudaryti dvišalius susitarimus, kuriais būtų leista pagal griežtai apibrėžtas sąlygas nevykdyti apsikeitimo prieglobsčio prašytojais esant vienodam jų skaičiui (25). Prieglobsčio prašytojų pirštų atspaudų užregistravimo sistemoje EURODAC turėtų pakakti, kad sumažėtų prieglobsčio ieškotojų išrankumas ir pakartotinių prašymų suteikti prieglobstį skaičius.

Komitetas pažymi, kad Dublino sistemos taikymo sąnaudos žmogiškiesiems ištekliams nusveria jos techninius tikslus. Komiteto nuomone, priėmus bendrus standartus ir sumažinus prašymų traktavimo skirtumus valstybėse narėse, turėtų sumažėti šio kriterijaus reikšmė (tarp kriterijų, nulemiančių prašytojo pasirinkimą teikti prašymą vienoje ar kitoje šalyje), o jo integraciją priimančioje šalyje nulems kultūriniai ir socialiniai aspektai.

Komitetas siūlo, kaip jis jau tai yra daręs ankstesnėse nuomonėse (26), kad prieglobsčio prašytojas galėtų laisvai pasirinkti šalį, kuriai teikti prašymą, todėl nuo šiol valstybės narės yra raginamos taikyti humanitarinę išlygą, numatytą Reglamento 15 straipsnio 1 dalyje. Taigi, pabėgėlio statusą turintys asmenys turėtų teisę laisvai vykti į kitą šalį, nei į tą, kuri pripažino jo statusą; belieka laukti, kol ši teisė bus pradėta įgyvendinti.

Bet kuriuo atveju Komitetas mano, kad reglamentas neturėtų būti taikomas nelydimiems nepilnamečiams, nebent tai yra vienintelė išeitis vaiko labui.

4.12 Finansinis solidarumas

Šiuo požiūriu Dublino sistemos reforma turėtų labai palengvinti valstybių narių, į kurias pirmiausia kreipiasi prieglobsčio prašytojai, naštą. Tačiau lieka didžiuliai skirtumai tarp valstybių narių dėl nevienodo užregistruotų prašymų skaičiaus. Iškyla būtinybė sukurti veiksmingą mechanizmą, kuris vienodai paskirstytų išlaidas ir padėtų toms šalims, kuriose užregistruojama daugiausia prašymų.

Persikėlimas, vadinamas „vidiniu“ (Europos Sąjungos viduje) taip pat galėtų būti dalinis sprendimas, bet tai ne taisyklė ir ne vienintelė išeitis, kadangi joks persikėlimas negali vykti be aiškaus ir konkretaus pabėgėlio sutikimo ir jam po šio persikėlimo neužtikrinus aukšto lygio integravimosi sąlygų priimančiojoje valstybėje narėje.

4.13 Prieglobsčio politikos išorės aspektas

Parama trečiosioms šalims siekiant sustiprinti apsaugą. Regioninės apsaugos programos

Primindama savo patirtį, įgytą kuriant regionines apsaugos programas, skirtas organizuoti pabėgėlių apsaugą jų kilmės regionuose ir tranzito šalyse, Komisija numato jas sustiprinti ir padaryti ilgalaikėmis programomis. Ši kryptis yra viena iš pagrindinių Hagos programos prioritetų.

Komitetas remia iniciatyvas, kurios gali pagerinti prieglobsčio prašytojų padėtį trečiosiose šalyse, bet jam iškyla klausimų dėl priimančių centrų galutinio tikslo kai kuriose šalyse, pvz., naujosiose nepriklausomose valstybėse (Ukraina, Moldova, Baltarusija), kurios, atrodo, dar toli gražu nepasirengusios suteikti visas garantijas prieglobsčio prašytojams. Komitetas pabrėžia, kad šios programos labiau skirtos ne padidinti pabėgėlių apsaugą, o apriboti jų galimybes atsidurti prie Europos Sąjungos sienų.

Europos Tarybos Parlamentinė Asamblėja (27) pabrėžia, kad, jeigu tokie centrai toliau bus kuriami, jie visų pirma turėtų būti steigiami Europos Sąjungoje ir tik vėliau reikėtų plėsti šią patirtį už Europos Sąjungos ribų . Komitetas laikosi nuomonės, kad šalys, neratifikavusios tarptautinės 1951 m. Ženevos konvencijos dėl pabėgėlių statuso, negalėtų dalyvauti programose. Tačiau Komitetas remia solidarias Europos Sąjungos pastangas siekiant padėti trečiosioms šalims spręsti masinių ir nemasinių srautų problemas.

4.14 Mišrūs srautai prie sienų

Komitetas primena, kad savo nuomonėje dėl Frontex jis pabrėžė, jog veiksminga kontrolė prie sienų neprieštarautų teisei į prieglobstį. Taip pat reikėtų įpareigoti koordinavimo agentūrą ir apsaugos (ypač jūros) tarnybas veikti iš anksto ir padėti asmenims, patekusiems į pavojingą padėtį dėl to, kad rizikingais būdais bandė migruoti nelegaliai (28), ir prašo, kad pakrančių apsaugos pareigūnams būtų surengti humanitarinės teisės mokymai.

Komitetas pastebi, kad sulaikius asmenis jūroje nėra jokios prašymų patekti į teritoriją nagrinėjimo procedūros, priešingai nei su prieglobsčio prašymais. Komitetas prašo, kad būtų imtasi priemonių tokioms procedūroms įgyvendinti, kad būtų galima užregistruoti prieglobsčio prašymus arčiausiai sulaikymo esančioje vietoje.

4.15 ES — pasaulinė partnerė sprendžiant pabėgėlių klausimus

Komitetas mano, kad kuriant bendrą prieglobsčio sistemą, ES turėtų ją organizuoti taip, kad kitose pasaulio vietose būtų sekama jos pavyzdžiu ir prisijungiama prie šios tarptautinės pabėgėlių prieglobsčio sistemos užtikrinant, kad Europoje galiojantys įstatymai visiškai atitiktų tarptautinę pabėgėlių ir humanitarinę teisę ir prisiimant susijusius įsipareigojimus.

4.16 Kontrolės priemonės

Komitetas pažymi, kad Komisija paprašė jo nuomonės dėl būsimosios bendros Europos prieglobsčio sistemos, tačiau dar ne visos pirmojo etapo priemonės ir iniciatyvos yra įvertintos, o direktyvos dar nėra perkeltos į valstybių narių teisės aktus. Tikėdamasis, kad tai bus padaryta iki 2010 m., Komitetas pataria belaukiant būsimų įvertinimų numatyti derinimo mechanizmus ir siūlo įgyvendinant naujas ir (arba) peržiūrint jau esamas priemones atsižvelgti į bendros prieglobsčio sistemos poveikio analizės ir kontrolės rezultatus bei pabėgėlių padėtį. Šį darbą būtų galima pavesti žaliojoje knygoje numatytam steigti paramos biurui, kuris galėtų bendradarbiauti su Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiuoju komisaru, aktyviai šioje srityje dirbančiomis nevyriausybinėmis organizacijomis, Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūra ir kasmet teikti ataskaitą Europos Sąjungos institucijoms ir valstybėms narėms.

Komitetas prašo, kad Komisija kasmet parengtų pranešimą apie bendros sistemos įgyvendinimą, kuris būtų perduotas patariamosioms institucijoms (EESRK ir Regionų komitetui) ir Europos Parlamentui.

2008 m. kovo 12 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Dimitris DIMITRIADIS

(1) Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiasis komisaras.

(2) Pagal JTPRVK apibrėžimą (Master Glossary of Terms, 2006 m. birželio mėn.).

(3) Išžaginimas, išžaginimas karo metu, fizinis, protinis ar socialinis persekiojimas nepaklusus vyrų nustatytoms normoms ir kt. Žr. EESRK nuomonės dėl direktyvos dėl asmenų priskyrimo pabėgėliams 2.5.1 punktą, pranešėja An Le Nouail Marlière (OL C 221, 2002 9 17): „Nors 1951 m. Ženevos konvencijoje ir nėra aiškiai numatyta, specifinės lytinio persekiojimo formos (moters lytinių organų žalojimas, prievartinės vedybos, užmėtymas akmenimis už svetimavimą, moterų ir merginų žaginimas, sistemingai naudojamas kaip karo taktika, ir kt.) turėtų būti pripažintos kaip labai svarios priežastys prieglobsčio prašymui pateikti ir kaip teisėtas pagrindas suteikti prieglobstį valstybėse narėse“.

(4) 2004 m. gruodžio 15 d. EESRK nuomonė dėl Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui „Viena bendra prieglobsčio suteikimo procedūra siekiant veiksmingesnės bendrosios Europos prieglobsčio suteikimo sistemos“, pranešėja An Le Nouail Marlière (OL C 157, 2005 6 28), 2.7 punktas.

(5) 2006 m. vasario 14 d. EESRK nuomonė, pranešėja An Le Nouail Marlière (OL C 88, 2006 04 11), 2.4 punktas ir išvadų ketvirta įtrauka.

(6) 2001 m. balandžio 26 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse. Pranešėjas Vitor Melicías (OL C 192, 2001 7 10), 3.2.2 punktas.

(7) Melicías, 3.2.12.3 punktas.

(8) 2001m. balandžio 26 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse. Pranešėjas Vitor Melicías (OL C192, 2001 7 10), 2.3 punktas.

(9) 2006 m. ES užregistravo 192 300 prieglobsčio prašymus, tai yra 50 proc. mažiau nei 2001 m. ir 70 proc. mažiau nei 1992 m. (15 ES valstybių). Eurostatas, „Statistiques en bref“ 110/2007.

(10) Melicías, 3.2.4.4 punktai.

(11) Melicías, 3.2.15.2 punktas; 2007 m. birželio 15 d. ir 2007 gruodžio 11 d. JTPRVK spaudos konferencija ir rekomendacijos Europos Sąjungai pirmininkaujančiai Portugalijai ir pirmininkausiančiai šaliai.

(12) Žalioji knyga, p. 4.

(13) „Prieglobstis Europos Sąjungoje: direktyvos dėl asmenų priskyrimo pabėgėliams įgyvendinimo tyrimas“ 2007 m. lapkričio mėn., JTPRVK.

(14) 2002 m. gegužės 29 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų. Pranešėja An Le Nouail Marlière (OL C 221, 2002 9 17), 2,3,5 punktas.

(15) Tas pats tyrimas. Komitetas taip pat remiasi Pasiūlymais pakeisti direktyvą dėl asmenų priskyrimo pabėgėliams (8.3; 8.1 straipsniai; atsižvelgiant į 15 straipsnio c punkto 26 konstatuojamąją dalį; 12 ir 14 straipsniai (1951 m. Ženevos konvencijos atitikimais); 17 ir 19; ir šiomis rekomendacijomis: Europos Komisijai: skatinti Europos Teisingumo Teismo bylų nagrinėjimą ir sprendimus; Patikimai ir kvalifikuotai tikrinti sprendimus Europos Sąjungoje; Profesinis orientavimas; Priimti pagrindines gaires; ES valstybėms narėms: JTPVRK pagrindinių gairių peržiūrėjimas, Europos Teisingumo Teismo ikiteisminiai klausimai; rašytinė sprendimų forma; Sprendimų kokybės tyrimas nacionaliniu lygmeniu; Saugumą kuriančių asmenų potencialo analizė; Apsauga vietoje; Didžiausia rizika; Motyvacija ir išimtys, JTPRVK, 2007 m. lapkričio mėn.

(16) Prancūzija: „Informacinis pranešimas, kurį Europos Sąjungai pateikė Nacionalinė asamblėja“, pristatė P. Lequiller. Nr. 105, 2007 m. liepos 25 d.

(17) 2001 m. lapkričio 28 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse. Pranešėjai D. Mengozzi ir P. Castaños (OL C48, 2002 2 21), 4.3 punktas.

(18) Idem, 3.1 punktas.

(19) 2001 m. balandžio 26 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse. Pranešėjas Melicías (OL C192, 2001 10 7), 3.2.11 punktas.

(20) Tarptautinės tiriamosios misijos ataskaita „Įkalinti užsieniečius, įbauginti pabėgėlius: migracijos srautų į Maltą kontrolė“ (Enfermer les étrangers, dissuader les réfugiés: le contrôle des flux migratoires à Malte), Tarptautinė žmogaus teisių lygų federacija, Catherine Teule, 4-1.1 punktas.

Taip pat skaitykite apie Rumunijos stojimo į ES metu vykdytą kontroliuojamų, bet atvirų apgyvendinimo centrų modernizaciją, kuri buvo pastebėta komandiruotės, įvykusios rengiant 2004 m. gruodžio 15 d. EESRK nuomones dėl Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui dėl administruojamo asmenų, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, įvažiavimo į ES ir kilmės regionų apsaugos gebėjimo padidinimo — Geresnės galimybės priimti ilgalaikius sprendimus ir dėl Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui dėl veiksmingesnės bendrosios Europos prieglobsčio suteikimo sistemos: viena bendra prieglobsčio suteikimo procedūra, metu. Pranešėja Le Nouail-Marliere (OL C 157, 2005 6 28).

(21) Pagal JTPRVK apibrėžtį (Master Glossary of Terms, 2006 m. birželio mėn.): asmenys, turintys fizinių, psichinių, psichologinių ir protinių sutrikimų, kuriems reikalinga ypatinga pagalba (moterys, nėščios moterys, vaikai, senyvo amžiaus žmonės, ligoniai, neįgalieji ir kt.).

(22) 2001 liepos 12 d. EESRK nuomonė dėl Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui dėl siekio suvienodinti prieglobsčio suteikimo tvarką ir pabėgėlio statusą, kuri galiotų visoje Europos Sąjungoje asmenims, kuriems nuspręsta suteikti prieglobstį. Pranešėjai D. Mengozzi ir P. Castaños (OL C 260, 2001 9 17).

(23) Žalioji knyga, 12 punktas.

(24) Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai „Dublino sistemos vertinimo ataskaita“, COM(2007) 299 galutinis, 2007 m. birželio 6 d.

(25) COM(2007) 299, p. 8.

(26) 2001 m. liepos 12 d. EESRK nuomonė dėl Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui dėl bendros prieglobsčio tvarkos ir vienodo visoje Sąjungoje galiojančio asmenų, kuriems suteiktas prieglobstis, statuso. pranešėjai D. Mengozzi ir P. Castaños (OL C 260, 2001 9 17) ir 2002 m. gegužės 29 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos direktyvą dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų. Pranešėja An Le Nouail-Marlière (OL C 221, 2002 9 17).

(27) Europos Tarybos Parlamentinė Asamblėja: „Tranzito ir informacijos centrų vertinimas: atsakymas į klausimą dėl mišrių migrantų ir prieglobsčio prašytojų srautų“. Dokumentas 11304, 2007 m. birželio 15 d.

(28) 2004 m. sausio 29 d. EESRK nuomonė dėl Pasiūlymo priimti Tarybos reglamentą, įsteigiantį Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrą. Pranešėjas P. Castaños (OL C 108, 2004 4 30), 3.2 punktas.