1.Įžanga

Reglamento (ES) Nr. 1379/2013 dėl bendro žvejybos ir akvakultūros produktų rinkų organizavimo 36 straipsnyje nustatyta, kad Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia įvykdomumo ataskaitą dėl ekologinio ženklo, kuris būtų skirtas žvejybos ir akvakultūros produktams (toliau – ŽAP), sistemos pasirinkimo galimybių.

Rengiant šią ataskaitą buvo užsakytas tyrimas siekiant atlikti esamų ekologinių ženklų ir kitų aplinkosauginės informacijos perdavimo formų analizę. Ši analizė papildyta viešomis konsultacijomis ir tiesioginiais pokalbiais su suinteresuotaisiais subjektais.

Šioje ataskaitoje aprašomos aplinkybės, kuriomis atsirado ekologiniai ženklai žvejybos ir akvakultūros sektoriuje. Be to, pristatomos ES bei tarptautinio lygmens viešosios ir privačiosios iniciatyvos, susijusios su savanoriškais ekologiškumo teiginiais. Aptariama ekologiniu ženklu paženklintų produktų rinkos padėtis, taip pat iškeliamos pagrindinės problemos, susijusios su ekologiniais ženklais. Galiausiai ataskaitoje nurodomos sritys, kuriose būtų galima imtis veiksmų dėl ŽAP ekologinio ženklo sistemos ir atitinkamai įvertinamas jų įvykdomumas.

2.Aplinkybės

Bendros žuvininkystės politikos (BŽP) tikslas – užtikrinti, kad žvejybos ir akvakultūros veikla padėtų siekti ilgalaikio aplinkos, ekonomikos ir socialinio tvarumo.

Ekologiniai ženklai – vartotojams savanoriškai teikiamos informacijos forma. Ekologinių ženklų kūrimas būdingas ne tik žvejybos ir akvakultūros sektoriui. Per pastaruosius dvidešimt metų valstybinių ir privačių sistemų atsirado ne vienoje srityje. Miškininkystės ir žemės ūkio sektoriuose tokių sistemų modelis ir reikalavimai skiriasi, palyginti su sistemomis žvejybos ir akvakultūros sektoriuje, ir jų standartai nėra palyginami. Pagrindiniai žvejybos ir akvakultūros produktų ekologiniai ženklai rinkoje užima panašią vietą kaip ir privatūs ženklai, naudojami, pavyzdžiui, miškininkystės sektoriuje, net jeigu logotipas mažiau atpažįstamas.

Kalbant apie valstybinį tokių sistemų pripažinimą, dabartinė padėtis žvejybos ir akvakultūros sektoriuje nuo minėtų sektorių nesiskiria, t. y. šiuo metu jiems netaikomas joks konkretus ES reguliavimas, išskyrus ekologinį sertifikavimą. Vartotojams savanoriškai teikiamai informacijai taikomas bendrasis principas, kuriuo remiantis teiginiai turi būti aiškūs ir patikrinami.

Pagal Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos (toliau – FAO) pateiktą apibrėžtį ekologiniai ženklai suteikia teisę produktą pažymėti logotipu ar teiginiu, kuriuo patvirtinama, kad jo gamyba atitinka išteklių išsaugojimo ir tvarumo standartus. Kad būtų galima garantuoti, jog gamybos procesas atitinka nustatytus reikalavimus, sertifikavimą atlieka trečioji šalis. Siekiant užtikrinti, kad rinkai teikiami ekologiniu ženklu paženklinti produktai būtų gauti iš sertifikuotų šaltinių, reikia parengti priemonių, kuriomis būtų užtikrinamas ir produktų, ir jų sertifikavimo atsekamumas.

Žvejybos sektoriuje ekologinis ženklinimas prasidėjo XX a. paskutiniame dešimtmetyje. Ekologinė akvakultūra ES reglamentuojama nuo 2010 m., o tvarios akvakultūros sertifikavimas prasidėjo XXI a. pirmojo dešimtmečio pradžioje ir sparčiai plinta. Ekologinis ženklinimas šiuose dviejuose sektoriuose skiriasi, juo atsižvelgiama į skirtingus tvarumo aspektus. Žvejybos sektoriuje didžiausias dėmesys skiriamas išteklių išsaugojimui, o akvakultūros sektoriuje daugiausia pabrėžiamas galimas neigiamas gamybos sukeliamas išorinis poveikis, pavyzdžiui, natūralių ekosistemų sutrikdymas ar vandens tarša.

ŽAP ekologiniams ženklams būdinga tai, kad dauguma jų yra privatūs ir tarptautiniai, o valstybinių ženklų, kurie atitiktų reikalavimus, Tarptautinės standartizacijos organizacijos (ISO) nustatytus aplinkosauginiams ženklams pagal ISO 14024 „Aplinkosauginiai ženklai ir aplinkosauginės deklaracijos. I tipo aplinkosauginis ženklinimas“, beveik nėra. 2014 m. ISO taip pat pradėjo rengti 2017–2018 m. numatomą paskelbti standartą, kuriame būtų nustatyti minimalieji reikalavimai, taikomi sertifikuojant tvarios jūrinės žvejybos produktus.

Neseniai ekologinio ženklinimo srityje pradėta naudoti visapusiškesnė tvarumo sąvoka, be kita ko, apimanti ekonominius ir socialinius aspektus.

Ekologiniai ženklai funkcionuoja aplinkoje, kurioje vartotojai gauna itin daug informacijos apie žvejybos ir akvakultūros produktų tvarumą, įskaitant patarimus vartotojams, nevyriausybinių organizacijų (NVO) kampanijas ir savanoriškus elgesio kodeksus. Informacijos apie tvarumą gausa ir įvairovė įneša painiavos ir nesutarimų. Ši problema pastebima ir kitose rinkose. Dėl ženklų ir ekologiškumo teiginių pertekliaus ES vartotojams dažnai sunku atsirinkti produktus ir pasitikėti turima informacija. Be to, su produktais pateikiami ekologiškumo teiginiai nebūtinai visuomet atitinka teisinius patikimumo, tikslumo ir aiškumo reikalavimus.

3.ES ir tarptautinio lygmens veiksmai, susiję su savanoriškais teiginiais

Per pastarąjį dešimtmetį Europos Sąjunga ėmėsi kelių iniciatyvų, kuriomis siekė didinti savanoriškų teiginių aiškumą ir patikimumą, sukurti priemonių, kurios sudarytų sąlygas vartotojui priimti informacija pagrįstus sprendimus, ir užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą, kartu ginant vartotojų interesus pagal SESV 169 straipsnį.

ES teisės srityje priimta nuostatų, kuriomis reglamentuojamas tiek teiginių turinys, tiek trečiųjų šalių vykdomas jų sertifikavimas. Buvo peržiūrėtos vartotojams skirtos informacijos, kuri pateikiama kartu su žvejybos ir akvakultūros produktais, taisyklės ir leista aplinkosauginę informaciją teikti savanoriškai su sąlyga, kad ji yra aiški, nedviprasmiška ir patikrinama. Kartu sertifikavimo srityje nustatyti akreditavimo reikalavimai. Tarp jų yra sąlyga, kad sertifikavimo įstaigų viešąją kontrolę užtikrina viena bendra nacionalinė akreditacijos įstaiga.

Siekiant pateikti rekomendacijų savanoriškų teiginių klausimais, imtasi ir ne teisėkūros iniciatyvų. 2009 m. pristatytas ES požiūris į tvarumo užtikrinimo programas ir sąžiningos prekybos sertifikatus. Pabrėžta, jog svarbu, kad šios programos išliktų savanoriškos ir nevalstybinės, taip pat pabrėžta informacijos skaidrumo ir tinkamumo svarba. Šis ne teisėkūros procedūrų metodas sustiprintas Komunikatu dėl žemės ūkio produktų kokybės politikos. Be to, Komisijos gairių dokumente, kuris šioje srityje padės įgyvendinti Nesąžiningos komercinės veiklos direktyvą, bus atsižvelgta į įvairių suinteresuotųjų šalių dialogą ekologiškumo teiginių tema. Kartu skatinama nustatyti metodus, kuriais būtų galima išmatuoti gyvavimo ciklo aplinkosauginį veiksmingumą, taip pat priimtos žemės ūkio produktų ir maisto produktų savanoriško sertifikavimo sistemų geriausios patirties gairės. Be to, tebevyksta Europos Komisijos, valstybių narių, įmonių ir kitų suinteresuotųjų subjektų dialogas dėl įmonių socialinės atsakomybės.

Maža to, Europos Parlamento prašymu, 2016 m. Komisija pradės bandomąjį projektą, skirtą savanoriškiems teiginiams apie žvejybos ir akvakultūros produktus įvertinti. Jame bus nagrinėjama, kokiu mastu tokie teiginiai yra pateikiami kartu su ŽAP ir kiek jie atitinka susijusius reikalavimus.

Neseniai priimtame ES žiedinės ekonomikos veiksmų plane dar kartą pabrėžta, kaip svarbu sudaryti sąlygas vartotojams priimti informacija pagrįstus sprendimus. Įgyvendinant šią iniciatyvą peržiūrima savanoriška ES ekologinio ženklo sistema.