/* KOM/2011/0729 galutinis */ KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI dėl laisvo darbuotojų iš Bulgarijos ir Rumunijos judėjimo pereinamojo laikotarpio nuostatų veikimo





įžANGA Ataskaitos tikslas Komisija pateikia šią ataskaitą pagal 2005 m. Bulgarijos ir Rumunijos stojimo akto VI ir VII priedų 4 dalį. Atsižvelgiant į 2011 m. birželio 20 d. Bulgarijos ir Rumunijos prašymą Tarybai toliau svarstyti[1] laisvo darbuotojų judėjimo pereinamojo laikotarpio nuostatų veikimą, Taryba, remdamasi šia ataskaita, peržiūrės pereinamojo laikotarpio nuostatas. Ši peržiūra privalo būti užbaigta per šešis mėnesius nuo prašymo gavimo. Laisvas darbuotojų judėjimas – pagrindinė laisvė Laisvas asmenų judėjimas yra viena iš pagrindinių ES teisės aktais užtikrinamų laisvių. Tai reiškia ES piliečių teisę persikelti į kitą ES valstybę narę siekiant joje dirbti ir įsikurti kartu su savo šeimos nariais. Pagal ES teisės aktus dėl laisvo darbuotojų judėjimo valstybės narės negali tiesiogiai ar netiesiogiai dėl tautybės diskriminuoti ES darbuotojų migrantų ir jų šeimų su užimtumu susijusiais klausimais. Laisvu darbuotojų judėjimu ES darbuotojams migrantams taip pat užtikrinamos lygios galimybės, susijusios su mokesčių ir socialinėmis lengvatomis, naryste profesinėse sąjungose, socialiniu būstu, galimybe jų vaikams įgyti bendrąjį lavinimą, gamybine praktika ir profesiniu mokymu. Laisvo darbuotojų judėjimo pereinamojo laikotarpio nuostatos Pagal 2005 m. stojimo aktą ES-25[2] leidžiama laikinai apriboti laisvą darbuotojų iš Bulgarijos ir Rumunijos patekimą į jų darbo rinkas, atsižvelgiant į šalių nacionalinius įstatymus. Nors pereinamojo laikotarpio nuostatose nustatytas šis apribojimas, valstybė narė visuomet privalo teikti pirmenybę į darbo rinką norintiems patekti darbuotojams iš Bulgarijos ar Rumunijos, o ne ES nepriklausančių šalių piliečiams. ES-2 valstybėse narėse ES-2 darbuotojams apribojimai netaikomi. Visas septynerių metų pereinamasis laikotarpis yra padalytas į tris atskirus etapus („2 plius 3 plius 2“). Kiekvienu etapu taikomos skirtingos sąlygos: - pirmuosius dvejus metus darbuotojų iš Bulgarijos ir Rumunijos patekimas į kitų šalių darbo rinką reglamentuojamas tų valstybių narių nacionalinės teisės; - valstybės narės gali pratęsti nacionalinių priemonių galiojimą ir taikyti jas antruoju etapu, t. y. dar trejus metus, jei prieš baigiantis pirmajam etapui apie tai jos praneša Komisijai, kitu atveju taikoma ES teisė, pagal kurią užtikrinamas laisvas darbuotojų judėjimas; - valstybė narė, taikanti nacionalines priemones antrojo etapo pabaigoje, esant dideliam jos darbo rinkos sutrikimui ar kilus tokiai grėsmei, pranešusi Komisijai, gali toliau taikyti tas priemones iki septynerių metų laikotarpio, skaičiuojant nuo įstojimo į ES dienos, pabaigos. Be to, apsaugos sąlyga suteikiama galimybė valstybei narei, nustojusiai naudotis nacionalinėmis priemonėmis ir taikančiai ES laisvo darbuotojų judėjimo teisės aktus dar iki viso pereinamojo laikotarpio pabaigos, iš naujo taikyti apribojimus, jei darbo rinka buvo rimtai sutrikdyta ar kilo tokia grėsmė. Pereinamojo laikotarpio nuostatos, kurių taikymas neatšaukiamai baigsis 2013 m. gruodžio 31 d., taikomos tik siekiant patekti į darbo rinką pagal ES laisvo darbuotojų judėjimo teisės aktus. Priimtas į kitos valstybės narės darbo rinką, pagal ES laisvo darbuotojų judėjimo teisės aktus ES-2 darbuotojas visapusiškai naudojasi visomis kitomis teisėmis. Pereinamojo laikotarpio nuostatos neturi įtakos pagrindinei ES piliečių teisei laisvai judėti ir apsigyventi ES teritorijoje, nustatytai Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 21 straipsnyje. ES teisės aktai dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo taikomi be jokių pereinamojo laikotarpio nuostatų. Pereinamojo laikotarpio nuostatos netaikomos savarankiškai dirbantiems darbuotojams, kurie steigia paslaugų įmones ar teikia savo paslaugas ES teritorijoje, nors Vokietijai ir Austrijai leidžiama taikyti apribojimus, susijusius su paslaugų teikimu tarptautiniu mastu, įskaitant laikiną darbuotojų komandiravimą, kaip nurodyta tam tikrų pažeidžiamų sektorių Darbuotojų komandiravimo direktyvoje[3]. Valstybėse taikomos politikos dėl patekimo į darbo rinką apžvalga Šiuo metu darbuotojai iš Bulgarijos gali laisvai patekti į 15 iš ES-25 valstybių narių darbo rinkas. Po to, kai Ispanija kreipėsi dėl apsaugos sąlygos, o Komisija 2011 m. rugpjūčio 11 d. sutiko su jos prašymu iki 2012 m. gruodžio 31 d. iš naujo taikyti apribojimus darbuotojams iš Rumunijos[4], darbuotojai iš Rumunijos šiuo metu laisvai gali patekti į 14 iš ES-25 valstybių narių darbo rinkas. Valstybės narės, toliau taikančios patekimo į darbo rinką apribojimus, taiko daugybę nacionalinių priemonių, todėl skiriasi patekimo į darbo rinkas teisiniai režimai. Kai kurios taiko išsamias darbo leidimų sistemas, o kitos supaprastino procedūras ir palengvino sąlygas, pvz., nereikalauja darbo leidimų dirbti tam tikruose sektoriuose arba atleidžia nuo darbo rinkos padėties tyrimo[5]. 1 lentelė. Valstybių narių laisvo darbuotojų judėjimo politika [pic] Šaltinis: Užimtumo, socialinių reikalų ir įtraukties GD pastaba. * Apribojimai taip pat taikomi darbuotojų komandiravimui tam tikruose sektoriuose. Pereinamojo laikotarpio nuostatų trečiasis etapas Darbuotojų iš Bulgarijos ir Rumunijos laisvo judėjimo apribojimai teoriškai turėtų nustoti galioti 2011 m. gruodžio 31 d. Apribojimus vis dar taikančios valstybės narės, dėl didelio darbo rinkos sutrikimo ar kilus tokiai grėsmei, gali juos taikyti ir po 2011 m. gruodžio 31 d., jei apie tai praneša Komisijai iki 2012 m. sausio 1 d. Valstybė narė, pranešusi iki galutinio termino, galės be Komisijos sutikimo ir toliau taikyti apribojimus po 2011 m. gruodžio 31 d. Tačiau leidžiant laikinai taikyti laisvo darbuotojų judėjimo apribojimus, pereinamojo laikotarpio nuostatomis varžoma ES teisėje nustatyta pagrindinė laisvė. Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad pagrindinių laisvių varžymą reikėtų vertinti griežtai. Taip pat reikėtų griežtai vertinti sąlygas, pagal kurias valstybės narės gali toliau riboti patekimą į rinkas trečiajame etape. Todėl, suvokdama, kad ES valstybių narių darbo rinkos labai skiriasi ir kad kiekviena valstybė narė turi nustatyti savo darbo rinkos sutrikimus ar jų grėsmę, Komisija reikalauja valstybių narių išsamiai pagrįsti darbo rinkos sutrikimą ar jo grėsmę kartu pateikiant informaciją ir įtikinamus argumentus, kuriais nurodomas ne vien nedarbo lygis. ES-2 PILIEČIŲ DARBO JUDUMO ES VIDUJE MASTAS Bulgarijos ir Rumunijos piliečiai, gyvenantys kitose ES valstybėse narėse Dėl netikslių duomenų sudėtinga nustatyti tikslų judumo srautų mastą po plėtros. Tačiau remiantis gyventojų statistiniais duomenimis ir ES darbo jėgos tyrimo (LFS) duomenimis, galima teigti, kad 2010 m. pabaigoje ES-25[6] gyveno maždaug 2,9 mln. įvairaus amžiaus Bulgarijos ir Rumunijos piliečių, neatsižvelgiant į jų dalyvavimą darbo rinkoje (A1 ir A2 lentelės[7]), daugiau negu dvigubai nei gyveno prieš pat įstojimą (1,4 mln. 2006 m. pabaigoje). Tai rodo, kad vidutiniškai per metus atvyksta 360 tūkst. asmenų. Beje, šis procesas prasidėjo dar iki 2007 m. sausio 1 d., kai 2003–2006 m. vidutiniškai per metus atvykdavo 220 tūkst. asmenų. Dvi pagrindinės kelionės tikslo šalys buvo Italija ir Ispanija, kuriose apsigyveno daugiau nei 70 proc. visų Bulgarijos ir Rumunijos piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje (2010 m. pabaiga). Rumunijos piliečiai sudaro daugiau kaip 80 proc. visų ES-2 piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje, daugiausia jų yra Italijoje (41 proc.) ir Ispanijoje (38 proc.) ir Vokietijoje (5 proc.), o Bulgarijos piliečių daugiausia gyvena Ispanijoje (38 proc.), Vokietijoje (15 proc.), Graikijoje (12 proc.), Italijoje (10 proc.) ir Jungtinėje Karalystėje (7 proc.). Nors apskritai neseniai persikėlusiųjų srautai atrodo dideli, vertinant santykinai, ES-2 piliečiai, gyvenantys ES-25 valstybėse narėse, 2010 m. pabaigoje sudarė tik 0,6 proc. visų ES-25 gyventojų, palyginti su 0,3 proc. prieš ketverius metus. Ši dalis didžiausia Kipre (4,1 proc.), Ispanijoje (2,2 proc.) ir Italijoje (1,8 proc.). Dėl neseniai persikėlusių[8] judžių darbingo amžiaus piliečių (A1 diagrama) pabrėžtina, kad ES-2 piliečiai sudaro gana didelę darbingo amžiaus gyventojų dalį tik Kipre (4,3 proc.), Ispanijoje (1,4 proc.) ir Italijoje (1,1 proc.), tačiau net ir šiose šalyse neseniai iš ES nepriklausančių šalių atvykusių darbuotojų dalis buvo gerokai didesnė. ES darbo jėgos tyrimo duomenimis (A3 lentelė), daugiausia neseniai iš Rumunijos persikėlusių darbingo amžiaus asmenų išvyko į Italiją ir Ispaniją (apie 40 proc. į kiekvieną šių šalių), mažesnė dalis į Jungtinę Karalystę, Vokietiją ir Prancūziją (12 proc. visose kartu). Apie trečdalis neseniai iš Bulgarijos persikėlusių asmenų išvyko į Ispaniją, taip pat į Jungtinę Karalystę, Vokietiją, Italiją ir Graikiją (10–15 proc. visose kartu). Judumo srautai Bulgarijos ir Rumunijos požiūriu Iš visų neseniai ES viduje persikėlusių asmenų, 2010 m. rumunai sudarė (27 proc.) –didžiausią darbingo amžiaus piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje, grupę (A2 diagrama), antroje vietoje – Lenkijos piliečiai (21 proc.). Daug mažesnė bulgarų dalis sudaro ketvirtą grupę (5 proc.). 2003–2010 m. laikotarpiu ES-2 piliečių, gyvenančių kitose valstybėse narėse, skaičius padidėjo 2,1 mln. žmonių, o tai sudarė maždaug 7 proc. ES-2 šalių vietos gyventojų skaičiaus (nustatyta 2003 m.); šis skaičius buvo daug didesnis nei tuo pačiu laikotarpiu atitinkamas ES-10[9] piliečių skaičius (apie 2 proc.). Kalbant apie darbingo amžiaus gyventojus, po įstojimo į ES į kitas valstybes nares išvykę Rumunijos piliečiai sudarė 3,1 proc. Rumunijos darbingo amžiaus gyventojų (A3 diagrama). Bulgarijoje tokio judumo lygis – 2,1 proc. Per laikotarpį nuo 2004 m. šie judumo rodikliai labai padidėjo (Rumunijos – 6,6 proc., Bulgarijos – 3,7 proc.), o tai reiškia, kad darbo judumas iš šių šalių buvo didelis ir iki 2007 m. ES darbo jėgos tyrimo duomenimis, dauguma ES-2 piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje, ten gyveno dar iki įstojimo į ES (A4 diagrama). Galiausiai, esama požymių ( Holland ir kiti, 2011 m.[10]), kad didžioji 2007 m. migracijos banga ne visiškai atitiko tikruosius naujuosius atvykėlių srautus, bet bent jau iš dalies atspindėjo esamų migrantų, jau gyvenančių šalyje, įteisinimą. Judumo srautų tendencijos Panašu, kad judumo ES viduje tendencijos panašios į ekonomikos tendencijas. 2004–2007 m., didelio ekonomikos augimo laikotarpiu, sulaukta didžiausių srautų iš ES-10 ir ES-2 šalių į ES-15 šalis, tačiau su ekonomikos ir finansų krizės pradžia 2008 m. ši tendencija labai pasikeitė. Apskritai ekonomikos nuosmukis ir jo sukeltas darbo jėgos paklausos sumažėjimas lėmė ES-10 ir ES-2 piliečių srautų į ES-15 šalis mažėjimą, ypač 2009 m. Nuosmukis taip pat lėmė didesnius grįžtančiųjų į kilmės šalis srautus, tačiau grįžimo atvejų dideliu mastu[11] nenustatyta, nes didelė dalis darbuotojų iš ES-10 ir ES-2 šalių nusprendė likti kelionės tikslo šalyje ( Koehler ir kiti, 2010 m.). Judumo srautai iš Bulgarijos ir Rumunijos didžiausi buvo 2007 m., vėliau, 2008 m. ir ypač 2009 m., labai sumažėjo, tačiau 2010 m., pagerėjus ekonomikos sąlygoms, vėl pradėjo didėti. Nors srautai į Italiją, Jungtinę Karalystę, Prancūziją ir Vokietiją vėl išaugo, srautai į Ispaniją sumažėjo; pagrindinė tokio reiškinio priežastis – nepalanki pastarosios šalies darbo rinkos padėtis. 2007–2010 m. laikotarpiu vyko ES-2 piliečių, gyvenančių užsienyje, geografinio pasiskirstymo pasikeitimas: padidėjo jų dalis Italijoje (nuo 32 proc. iki 37 proc.) ir sumažėjo jų dalis Ispanijoje (nuo 44 proc. iki 35 proc.). Per krizę sumažėjęs judumas ES viduje ES-2 piliečiams buvo mažiau juntamas nei ES-10 piliečiams (A4 lentelė), nes ES-2 plėtra vyko visai neseniai, todėl vis dar veikia darbuotojų judumą. Kita priežastis – Bulgariją ir Rumuniją smarkiai paveikė ekonomikos nuosmukis, o didelis atlyginimų skirtumas ES-15 šalyse vis dar yra stiprus traukos veiksnys ( Holland ir kiti , 2011 m.). Vis dėlto, 2007 m. judumo srautai iš ES-2 buvo pasiekę aukščiausią ribą, o 2010 m., nors ekonomika ir atsigavo, buvo daug mažesni, nei užfiksuotieji 2006–2008 m. laikotarpiu. Pereinamojo laikotarpio nuostatos ir judumą veikiantys veiksniai Iš A5 lentelės matyti, kad anksti atverta darbo rinka (Suomijoje, Švedijoje ir daugelyje ES-10 šalių) srautus iš ES-2 paveikė labai menkai. Srautai į šalis, savo darbo rinkas atvėrusias 2009 m., pasibaigus pirmajam etapui, taip pat buvo visai maži (Danija, Vengrija) arba daug mažesni nei ankstesniais metais (Ispanija, Graikija, Portugalija); iš dalies tokio reiškinio priežastis – ekonomikos nuosmukis. O šalyse, kurios ir toliau taikė pereinamojo laikotarpio priemones, nuo 2007 m. sulaukiama didelių srautų. Nuo 2007 m. daugelyje Italijos sektorių nereikalaujama darbo leidimų, o tuo ir galima paaiškinti didelį judumo iš ES-2 šalių suaktyvėjimą. Tokie pavyzdžiai rodo, kad pereinamojo laikotarpio priemonės turi nedaug įtakos judumo ES viduje pasiskirstymui ir kad judumo srautus lemia kiti veiksniai, pvz., bendra darbo jėgos paklausa, tinklo susidarymo veiksnys, atsirandantis dėl tam tikroje šalyje gyvenančių užsieniečių skaičiaus ir kalbos. Kaip teigiama 2008 m. ataskaitoje[12], patekimo į darbo rinką apribojimai gali turėti šalutinį poveikį, pvz., gali atsirasti daugiau nedeklaruojamo darbo atvejų. Dar vienas apribojimų sukeliamas šalutinis poveikis – santykinai didelė savarankiškai dirbančių dalis tarp neseniai ES viduje persikėlusių asmenų iš ES-10 ir ES-2 šalių į šalis, vis dar taikančias apribojimus[13]. Galiausiai, baimė per nuosmukį prarasti galimybę patekti į darbo rinką galėjo pastūmėti darbuotojus iš ES-2 net ir praradus darbą pasilikti kelionės tikslo šalyje, užuot išvažiavus ir grįžus į ją tada, kai darbo rinka atsigaus. PAGRINDINėS ES VIDUJE PERSIKėLUSIų ASMENų YPATYBėS Amžius, lytis ir išsilavinimas Iš visų ES-2 piliečių, gyvenančių kitose valstybėse narėse, 85 proc. yra darbingo amžiaus (15–64 m.), palyginti su vidutiniškai 67 proc. visų ES-25 gyventojų skaičiaus. Todėl ekonomiškai produktyvaus amžiaus judžių piliečių iš ES-2 šalių greičiausiai yra daugiau nei tokio amžiaus vietinių gyventojų. Be to, nauji judūs ES-2 darbuotojai yra jaunesni nei visi gyventojai tiek išvykimo, tiek priimančioje šalyje. Jaunesni nei 35 metų amžiaus asmenys sudaro 62 proc. ekonomiškai aktyvių iš ES persikėlusių darbingo amžiaus asmenų, palyginti su vos 34 proc. ES-15 darbuotojų (1 diagrama). Pagal lyčių susiskirstymą, tarp neseniai iš ES-2 atvykusių aktyvių asmenų moterų dalis yra didesnė (50 proc.), nei jų vidutiniškai priklauso priimančių šalių darbo jėgai (45 proc.). Iš 1 diagramos matyti, kad maždaug trečdalis neseniai ES viduje persikėlusių asmenų iš ES-2 šalių turi žemą kvalifikaciją (palyginti su vos 18 proc. neseniai persikėlusių ES-10 asmenų) ir daugiau nei pusė jų yra vidutiniškai kvalifikuoti (žr. 1 diagramą). Aukštą kvalifikaciją turinčių asmenų dalis (14 proc.) daug mažesnė nei ES-15 darbo jėgos (29 proc.). 1 diagrama. Neseniai iš ES-2 ir (arba) ES-10) į ES-15 persikėlusių asmenų socialinis ekonominis pasiskirstymas (15–64 m. amžiaus grupė), 2010 m. (proc. nuo viso skaičiaus pagal kintamąjį ir grupę) [pic] Šaltinis: Eurostatas, ES darbo jėgos tyrimas, metiniai duomenys. Pastaba. Neseniai persikėlusiais asmenimis laikomi asmenys, septynerius ar mažiau metų gyvenantys ES-15 priimančioje šalyje. Duomenys apie lytį, amžių ir išsilavinimą susiję su aktyviais gyventojais, kurių amžius 15–64 metai, o duomenys apie jų statusą darbo rinkoje susiję su visais gyventojais, kurių amžius 15–64 metai. Statusas darbo rinkoje 2010 m. neseniai iš ES-2 persikėlusių asmenų užimtumo lygis yra šiek tiek mažesnis (63 proc.) už ES-25 vidurkį (65 proc.)[14]. Tačiau skirstant pagal pagrindinę kelionės tikslo šalį matoma, kad Italijoje ir Jungtinėje Karalystėje užimtumo lygis yra daug didesnis už darbingo amžiaus gyventojų vidurkį, Ispanijoje beveik siekia vidurkį, ir tik Vokietijoje daug mažesnis (A6 diagrama). Be to, asmenų, persikėlusių iš ES-2 šalių, neveiklos lygis yra daug mažesnis nei vidurkis (1 ir A6 diagramos). Šiose pagrindinėse kelionės tikslo šalyse jų užimtumo lygis taip pat panašus į asmenų, atvykusių iš ES-10, vidurkį (A6 diagrama), o tai reiškia, kad didžiausia ES-2 piliečių santalka šalyse, kuriose mažesnis bendras užimtumo lygis (Italija, Ispanija) (žr. A13 diagramą); tai paaiškina ne tokius palankius veiklos rezultatus (palyginti su iš ES-10 atvykusių asmenų). ES-2 buvo labiausiai ekonomikos nuosmukio paveikta grupė (A7 diagrama), o jų nedarbo lygis labai aukštas. Taip atsitiko daugiausia dėl Ispanijoje, vienoje iš dviejų pagrindinių kelionės tikslo šalių, susiklosčiusios bendros darbo rinkos padėties[15], vidutiniškai žemo jų išsilavinimo (A9 diagrama) ir susitelkimo tuose sektoriuose, kurie labai nukentėjo nuo krizės, ypač statybų sektoriuje. Iš ES-2 išvykusių asmenų užimtumo lygis aukštesnis (63 proc.) nei vidurkis išvykimo šalyse (59 proc.), žr. A5 diagramą. Profesijos ir sektoriai Neseniai iš Bulgarijos ir Rumunijos atvykę asmenys dažniausiai dirba (A6 lentelė) statybų sektoriuje (21,2 proc.)[16], privačiuose namų ūkiuose (17,5 proc.) ir apgyvendinimo ir maitinimo paslaugų sektoriuje (14,2 proc.). Dirbančių viešojo administravimo, švietimo, sveikatos ir socialinio darbo bei profesinės, mokslinės ir techninės veiklos srityse dalis daug mažesnė nei vidurkis. Judūs ES-2 darbuotojai daugiausia dirba žemos (40 proc.) ar vidutinės (53 proc.) kvalifikacijos darbus, o aukštos kvalifikacijos darbus dirba tik 7 proc. darbuotojų (A7 lentelė ir A10 diagrama). Daugiausia yra nekvalifikuotų darbininkų, taip pat kvalifikuotų darbininkų ir amatininkų. ES-2 darbuotojų pasiskirstymas pagal sektorius ir profesijas, iš esmės rodo jų įgūdžių įvairovę, joje vyrauja menkų ir vidutinių įgūdžių segmentai. Ekonomikos augimo laikotarpiu ES 2 darbuotojų srautai turėjo teigiamos įtakos priimančių šalių darbo rinkoms, nes šie darbuotojai pradėjo dirbti tokius darbus ar įsidarbino tokiuose sektoriuose, kuriuose trūko darbuotojų arba kuriuose dirbo nedaug vietos darbuotojų[17]. Tačiau dėl didesnės tikimybės netekti darbo, menko gebėjimo prisitaikyti ir iš naujo integruotis į darbo rinką didelės dalies jaunų ir (arba) menkai kvalifikuotų iš ES-2 persikėlusių asmenų užimtumas per nuosmukį buvo veikiamas neigiamai (ypač Ispanijoje, žr. A11 diagramą). POVEIKIS EKONOMIKAI IR DARBO RINKAI Poveikis augimui ir BVP vienam gyventojui Naujausio modeliu pagrįsto tyrimo[18] duomenimis, dėl judumo iš ES-2 šalių 2004–2009 m. ES suvestinis BVP trumpuoju laikotarpiu padidėjo 0,2 proc., ilgalaikiu laikotarpiu – 0,3 proc. (remiamasi padidėjusia darbo jėga ir galimybe koreguoti gamybos pajėgumus). Ilgalaikis poveikis ES-15 priimančioms šalims dar didesnis (0,4 proc.). Vis dėlto didžiausias ilgalaikis poveikis BVP buvo šalyse, sulaukusiose didelių srautų iš ES-2 šalių: +1,7 proc. Ispanijoje ir +1,3 proc. Italijoje. Atrodo, priimančiose šalyse BVP vienam gyventojui ilgalaikiu laikotarpiu beveik nepakito. Kiti tyrimai (pvz., D‘Auria , Mc Morrow ir Pichelmann , 2008 m.; Brücker ir kiti, 2009 m.; ir Baas, Brücker ir Hauptmann , 2009 m.) patvirtina teigiamą poveikį BVP ir nedidelį poveikį BVP vienam gyventojui. Dėl didelių srautų 2004–2009 m. ES-2 išvykimo šalyse ilgalaikis poveikis BVP buvo labai neigiamas (-9,2 proc.), bet poveikis gamybos našumui vienam žmogui daug mažesnis (-2,5 proc.). Be to, neigiamą poveikį ekonomikos augimui trumpuoju ir vidutiniu laikotarpiais iš dalies galima kompensuoti užsienyje gyvenančiųjų perlaidomis (žr. 4.4 skyrių). Poveikis valstybės finansams, socialinio aprūpinimo sistemoms ir viešosioms paslaugoms Įvairių tyrimų duomenimis (pvz., Barrett ir Maître , 2011 m.), nenustatyta, kad neseniai ES viduje persikėlę judūs piliečiai neproporcingai naudotųsi išmokomis. Dėl judumo srautų tam tikrais atvejais kilo sunkumų, susijusių su švietimu, aprūpinimu būstu ir sveikatos priežiūros teikimu vietos lygmeniu. Tačiau daugeliu tyrimų (pvz.: D’Auria , Mc Morrow ir Pichelmann , 2008 m.) nustatyta, kad naujų judumo srautų poveikis valstybės finansams nacionaliniu lygmeniu nedidelis arba teigiamas, o naujausi įrodymai nėra priešingi. Ilgalaikiu laikotarpiu judumas ES viduje gali sukelti sunkumų, susijusių su amžiaus struktūra ir, tikėtina, išvykimo šalies valstybės finansais, nes iš ES-2 valstybių narių išvyksta daug jaunų piliečių. Poveikis darbo užmokesčiui ir užimtumui Daugelyje tyrimų, susijusių su ES-2 darbo jėgos judumo poveikiu vietos darbuotojų darbo užmokesčiui ir užimtumui, daroma išvada, kad padariniai yra visai nedideli. Pvz., naujausiu tyrimu[19] nustatyta, kad ES-15 darbo užmokestis buvo vidutiniškai 0,24 proc. mažesnis trumpuoju laikotarpiu nei būtų buvęs be papildomo judumo iš ES-2, ilgalaikiu laikotarpiu buvo panašus poveikis (-0,28 proc.). Poveikis didesnis tose šalyse, kurios iš ES-2 sulaukė didelių srautų (maždaug -0,7 proc. ir Ispanijoje, ir Italijoje). Darbuotojų srauto iš ES-2 trumpalaikis poveikis užimtumui taip pat nedidelis – numatomas vidutinio ES-15 užimtumo lygio padidėjimas vos 0,02 procentinių punktų trumpuoju laikotarpiu, o ilgalaikiu laikotarpiu, net šalyse, sulaukusiose didelių srautų iš ES-2, nenumatomas joks poveikis. Rezultatai, suskirstyti pagal įgūdžių grupes, sektorius, profesijas, gali skirtis nuo bendrųjų rezultatų. Brücker ir kiti, (2009 m.) tyrimo duomenimis, užimtumo poveikis žemos kvalifikacijos darbuotojams bus didesnis nei bendras. Vis dėlto net vertinant pagal skirtingų darbuotojų kvalifikacijų grupes, poveikis yra menkas. Ekonomikos nuosmukio poveikis Pirmiau aprašytas poveikis makroekonomikai ir užimtumui yra tik judumo poveikis, vertintas neatsižvelgiant į kitus darbo užmokesčiui ir užimtumui įtakos turinčius veiksnius. Reikėtų pažymėti, kad laikotarpiui, per kurį įvertintas šis poveikis (2004–2009 m.), daugiausia buvo būdingas ekonomikos augimas. Ekonomikos augimo laikotarpiu (2004–2007 m.) ES-2 piliečiai užpildė atvykimo šalių darbo jėgos spragas, tačiau prasidėjus nuosmukiui, ypač Ispanijoje, jų integracija į darbo rinką tapo žymiai sudėtingesnė[20]. Akivaizdu, kad neseniai iš ES-2 persikėlę asmenys turėjo labai mažai įtakos atskirų šalių darbo rinkos krizei. Pvz., 2010 m. ES-15 šalyse jie sudarė vos 1 proc. visų nedirbančių asmenų (amžius 15–64 metų)[21], palyginti su 4,1 proc. neseniai atvykusių trečiųjų šalių piliečių. Perlaidos Užsienyje gyvenančių darbuotojų į Bulgariją ir Rumuniją išsiųstos perlaidos sudaro apie 3 proc. abiejų šalių BVP (2004–2010 m. vidurkis[22]). Jos yra svarbus išvykimo šalies pajamų šaltinis ir gali prisidėti prie ekonomikos augimo – skatinama bendra paklausa ir finansuojamos investicijos į švietimą arba kapitalui imlių įmonių steigimą. Todėl perlaidomis galima iš dalies kompensuoti išvykimo šalių nuostolius, atsiradusius netekus galimo darbo jėgos indėlio. Perlaidos taip pat gali teigiamai veikti išvykimo šalių mokėjimų balansą. „Protų nutekėjimas“ ir darbo jėgos trūkumas išvykimo šalyse Didelė jaunimo emigracija iš Bulgarijos ir Rumunijos į kitas valstybes nares kelia susirūpinimą dėl „protų nutekėjimo“. Vis dėlto, kadangi aukštą kvalifikaciją turinčių darbuotojų dalis tarp neseniai iš ES-2 šalių persikėlusių asmenų yra mažesnė (14 proc.) nei tarp kilmės šalių aktyvių gyventojų (19 proc.), panašu, kad „protų nutekėjimo“ šios šalyse nėra (A8 diagrama). Be to, pastaraisiais metais gerokai padaugėjo ES 2 piliečių, kurie mokosi aukštojo mokslo įstaigose, todėl tai gali padėti kompensuoti kvalifikuotų darbuotojų praradimą. Nors panašu, kad visiškas „protų nutekėjimas“ negresia, gali būti juntami jo padariniai konkretiems sektoriams ar profesijoms, pvz., sveikatos apsaugos sektoriui. IšVADOS Pagrindinės iš Bulgarijos ir Rumunijos išvykusių asmenų kelionės tikslo šalys yra Italija ir Ispanija, o į daugelį kitų valstybių narių išvykstančiųjų yra nedaug. Per nuosmukį atvykstančių asmenų srautai žymiai sumažėjo, ypač į labiausiai paveiktas šalis (pvz., Ispaniją), o nuo įstojimo į ES iš viso buvo gerokai mažesni nei trečiųjų šalių piliečių srautai. Nenustatytas joks tiesioginis ryšys tarp darbo jėgos iš ES 2 valstybių narių srautų dydžio ir taikomų pereinamojo laikotarpio nuostatų. Dauguma ES 2 piliečių jau gyveno kelionės tikslo šalyse iki įstojimo, o šalys, taikiusios ES laisvo darbuotojų judėjimo teisės aktus po įstojimo nepritraukė didžiausių srautų. Nors būsima ES-2 judumo tendencija priklausys nuo daugybės veiksnių, kurių dauguma yra nepastovūs (pvz., ekonomikos augimas, darbo vietų kūrimas ir darbo užmokestis tiek priimančiose, tiek išvykimo šalyse), esama požymių, kad daugelis ES 2 piliečių, norėjusių persikelti, tai jau padarė, todėl migracijos tikimybė mažesnė. Didžioji dauguma neseniai iš Bulgarijos ir Rumunijos išvykusių asmenų darbo rinkoje dalyvauja taip pat aktyviai, kaip ir vidutiniškai visi gyventojai arba net aktyviau. Apskritai jie buvo naudingi priimančių šalių ekonomikai, nes prisidėjo prie įgūdžių įvairovės ir dirbo tokiuose sektoriuose, kuriuose trūko darbuotojų. Tai ypač būdinga ekonomikos augimo laikotarpiui 2004–2007 m. Prasidėjus nuosmukiui ES-2 piliečių, įskaitant jaunimą ir žemą kvalifikaciją turinčius asmenis, integracija į darbo rinką darosi sudėtingesnė. Ekonometrinių tyrimų duomenimis, poveikis priimančių šalių BVP yra teigiamas (ypač didelių darbuotojų iš ES-2 srautų sulaukusiose šalyse), o BVP vienam gyventojui nepakito. Net skirstant pagal įgūdžių lygį, tyrimais nenustatytas didesnis poveikis vietos darbuotojų nedarbui ar darbo užmokesčiui. Tačiau išvykimo šalims nustatytas daugiausia neigiamas poveikis, ypač ilgalaikiu laikotarpiu. Nuo 2003 m. iš šių šalių išvyko daug žmonių, todėl sumažėjo gamybos našumas ir jose liko vyresnio amžiaus darbo jėga. Vis dėlto užsienio šalyse gyvenančių ir ten dirbančių perlaidomis iš dalies galima kompensuoti šį neigiamą poveikį, o „protų nutekėjimas“ laikomas nedidelio masto reiškiniu. Galiausiai, judumo iš ES-2 padariniai daugumai šalių, išskyrus Italiją ir Ispaniją, atrodo nedideli, o turimi duomenys rodo, kad judumas ES viduje apskritai nesukėlė didelių darbo rinkos sutrikimų. Darbo rinkos sutrikimų, su kuriais šiuo metu susidūrė daugelis valstybių narių, kilo dėl daugybės veiksnių, ypač dėl finansų ir ekonomikos krizės bei struktūrinių darbo rinkos problemų. Nepaisant to, tiek kelionės tikslo, tiek išvykimo šalims judumas po plėtros ekonominiu ir socialiniu atžvilgiu galėjo daryti finansinį poveikį. Komisija mano, kad šį finansinį poveikį pavyks sumažinti ne apribojant darbo jėgos judumą, o vykdant konkrečią politiką. Kaip rodo 2004 m. plėtros patirtis, laisvo darbuotojų judėjimo apribojimas gali turėti neigiamą šalutinį poveikį, pvz., daugiau nedeklaruojamo darbo atvejų. Trumpai tariant, apribojus laisvą darbuotojų judėjimą, didelio nedarbo Europoje problema nebus išspręsta. Darbuotojų judėjimo laisvė yra viena iš pagrindinių ES teisės aktuose nustatytų laisvių. Ji teigiamai veikia darbo rinkas visoje Europoje ir todėl yra esminė strategijos „Europa 2020“, kuriai pritarė visos valstybės narės, sudedamoji dalis. Ši laisvė – galingas ir teigiamas simbolis to, ką Europa reiškia kiekvienam ES piliečiui. Komisija mano, jog ši ataskaita ir ją pagrindžiantys duomenys suteiks Tarybai pakankamai reikiamos informacijos, kad ji galėtų dar kartą peržiūrėti pereinamojo laikotarpio nuostatų Bulgarijai ir Rumunijai veikimą. [1] Pirmoji 2008 m. gruodžio 17 d. Užimtumo, socialinės politikos, sveikatos ir vartotojų reikalų tarybos ataskaita, atlikta remiantis 2008 m. lapkričio 18 d. Komisijos ataskaita COM(2008) 765. [2] „ES-25“ – visos valstybės narės, kurios buvo ES valstybės narės iki 2007 m. sausio 1 d.; „ES-2“ – Bulgarija ir Rumunija; „ES-10“ – visos 2004 m. gegužės 1 d. į ES įstojusios šalys ir „ES-15“ – visos valstybės narės, kurios buvo ES valstybės narės iki 2004 m. gegužės 1 d. [3] 2011 m. vasario 10 d. byloje C-307/09 (Vicoplus) Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės taip pat gali apriboti laikinų agentūrų darbuotojų komandiravimą. [4] 2011 m. rugpjūčio 11 d. Komisijos sprendimas 2011/503/ES, OL L 207, 2011 8 12 p. 22. [5] Daugiau informacijos apie kiekvienos šalies nacionalines priemones rasite apsilankę adresu http://ec.europa.eu/eures. [6] Nėra didelio skirtumo ar kalbant apie priimančias šalis vietoj ES-25 bus nurodytos ES 15, nes daugiau nei 95 proc. ES-2 piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje, yra ES-15 šalyse. Kad būtų paprasčiau ir kad duomenys būtų lengviau prieinami, tai pakartojama keletą kartų. [7] Visos lentelės ir diagramos su raide A pateikiamos kartu su šia ataskaita pateikiamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. [8] Neseniai persikėlusiais judžiais asmenimis laikomi asmenys, septynerius ar mažiau metų gyvenantys kitoje ES valstybėje narėje. [9] Skaičiams palyginti šioje ataskaitoje ir jos priede esančiose lentelėse ir diagramose taip pat pateikiami skaičiai, susiję su ES-10 piliečių padėtimi. [10] Visos tekste cituojamų išorės tyrimų nuorodos pateiktos kartu su šia ataskaita pateikiamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. [11] Pagal Eurostato gyventojų skaičiaus statistinius duomenis ir ES darbo jėgos tyrimą. [12] COM(2008) 765, 2008 11 18. [13] 2010 m. savarankiškai dirbančių asmenų dalis tarp ES-2 piliečių buvo daug didesnė ten, kur apmokamiems darbuotojams buvo taikomi laisvo darbuotojų judėjimo apribojimai (Jungtinė Karalystė, Vokietija), nei ten, kur tie apribojimai nebuvo taikomi (Ispanija) arba Italijoje (kur daugumoje sektorių nereikalaujama darbo leidimų). Tai pabrėžė ir Kausar (2011 m.) bei Fellmer ir Kolb (2009 m.). [14] 2007 m. prieš krizę šie du rodikliai buvo vienodi (žr. A7 diagramą). [15] Daugiau nei 60 proc. bedarbių ES-2 piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje, yra Ispanijoje (23 proc. Italijoje). [16] 2007 m. prieš krizę darbuotojų iš ES-2 susitelkimas statybų sektoriuje buvo dar ryškesnis – apie 27 proc. [17] Nors 53 proc. neseniai iš ES-2 persikėlusių asmenų dirba trijuose pirmiau nurodytuose sektoriuose, vidutinio ES-15 užimtumo atžvilgiu šių sektorių vaidmuo nedidelis (mažiau nei 14 proc.). [18] Holland ir kiti, 2011 m. [19] Holland ir kiti, 2011 m. [20] Nedidelis grįžtamasis judumas, nepaisant nepalankios darbo rinkos padėties, taip pat reiškia, kad yra daug neseniai iš ES 2 atvykusių asmenų, kurie esant menkai darbo jėgos paklausai turi integruotis į darbo rinką. [21] Didžiausią poveikį patyrė Ispanija (2,4 proc.) ir Italija (2 proc.) [22] Šaltinis: Eurostatas ir Pasaulio bankas.