LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 10/88

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl ES ekonomikos: 2006 m. apžvalga. Euro zonos stiprinimas: pagrindiniai politiniai prioritetai

COM(2006) 714 galutinis — SEC(2006) 1490

(2008/C 10/22)

2007 m. sausio 11 d. Europos Komisija, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 262 straipsniu, nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl ES ekonomikos: 2006 m. apžvalga. Euro zonos stiprinimas: pagrindiniai politiniai prioritetai.

Ekonominės ir pinigų sąjungos, ekonominės ir socialinės sanglaudos skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2007 m. rugsėjo 4 d. priėmė savo nuomonę. Pranešėjas Umberto Burani, bendrapranešėjis Olivier Derruine.

438-oje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2007 m. rugsėjo 26-27 d. (2007 m. rugsėjo 26 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 133 nariams balsavus už, 2 — prieš ir 5 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Komitetas iš esmės pritaria Komisijos dokumentui. Vis dėlto norėtų pateikti keletą savo pastabų; kai kurios iš jų jau buvo pateiktos anksčiau, dar prieš euro įvedimą. Komisija suformulavo keletą netiesioginių kritinių pastabų dėl tam tikrų valstybių narių politikos aspektų. EESRK pritaria jų turiniui, bet primena, kad vyriausybės dažnai susiduria su neišvengiamais vidaus politikos poreikis arba su išorės įvykiais (energijos krizės, konfliktai ir kt.).

1.2 Ilgalaikiam biudžeto politikos tvarumui iškyla pavojus, jei nauja į valdžią ateinanti vyriausybė neužtikrina politinės krypties tęstinumo. Tą patį galima pasakyti ir apie struktūrines reformas, kurias lemia išties subjektyvūs veiksniai, susiję su dirbančios vyriausybės pasirinkta kryptimi. Atsižvelgdamas į tai, EESRK pritaria Komisijos nuomonei, kad norint įgyvendinti struktūrines reformas būtina užtikrinti tęstinumą.

1.3 Prekių ir paslaugų rinkų lankstumas yra tas ekonominės politikos aspektas, dėl kurio vyriausybės turi pelnyti socialinių partnerių palaikymą. Kadangi privatizacijos rezultatai įvairiose šalyse ir sektoriuose nevienodi, ją vykdyti reikia atsargiai ir atsižvelgti į kiekvienos šalies ir kiekvieno sektoriaus konkrečią padėtį.

1.4 Finansų rinkų integracija iš esmės jau baigta paslaugų įmonėms srityje, bet gerokai sunkiau vyksta mažmeninėse rinkose. Beje, dauguma iškilusių kliūčių yra objektyvios (skirtingos kalbos, paslaugų pobūdis ir kt.). Tokio pobūdžio problemų neįmanoma išspręsti priimant teisės aktus arba reglamentuojant, bet pagal galimybes jas turėtų spęsti pati rinka. Esamų taisyklių turėtų pakakti, kad integracija būtų tęsiama Tačiau reikia standartų, kurie užtikrintų optimalią vartotojų interesų apsaugą ir prireikus — rinkos kontrolę.

1.5 Komisija pageidauja, kad vykstant deryboms dėl darbo užmokesčio būtų atsižvelgiama į narystės pinigų sąjungoje poveikį. EESRK savo ruožtu tikisi, kad ekonominės, pinigų ir užimtumo politikos suartėjimo bus siekiama rengiant bendrus euro grupės ir Užimtumo tarybos posėdžius. Net jei suartėjimas tebūtų teorinis, būtų sudarytos sąlygos laikui bėgant praktiškai suderinti skirtingą politiką.

1.6 Komisijos rekomendacija daugiau dėmesio skirti tarptautiniam aspektui atspindi dar prieš euro įvedimą EESRK išsakytas kritines pastabas. Didėjanti Azijos šalių įtaka neturėtų būti laikoma grėsme, o veikiau iššūkiu, kurį reikia atremti konkurencingumo ir naujovių diegimo srityje.

1.7 Nacionalinės vyriausybės turėtų įtikinamai propaguoti euro zoną: joms nederėtų dėl nacionalinės ekonomikos sunkumų kaltinti eurą ir tuo pačiu nutylėti apie bendros valiutos įvedimo teikiamą naudą. Be to būtų pageidautina, kad valstybės narės, nepanorusios įvesti eurą, aiškiai išdėstytų savo ateities planus. Tai leistų ne tik informuoti euro zonos visuomenę, bet ir lengviau nustatyti būsimą euro politiką žinant kiek ir kokių šalių prisijungs prie šios zonos.

1.8 EESRK atkreipia dėmesį, kad euro, kaip tarptautinės valiutos, įgyta svarba turėtų tapti derama paskata dar kartą pasiūlyti savo kandidatūrą vietai Tarptautiniame valiutos fonde užimti. Tai reikštų ne kurio nors iš dabartinių narių pasitraukimą, o papildomos nario vietos įsteigimą. Teiginys, kad tokia galimybė nenumatyta TVF įstatuose, atrodo nenuoseklus arba yra tik pretekstas.

1.9 Bandant išsiaiškinti, ar yra galimybių, kad jis būtų priimtas, buvo pateiktas gana kontraversiškas pasiūlymas, t.y. įkurti Europos stabilizavimo fondą, kurio pagrindą sudarytų mokestinių pajamų perteklius, gautas „geraisiais laikais“. Šis fondas finansuotų Bendrijos svarbos projektus.

1.10 Iš esmės Komitetas Komisijos pranešimą laiko priimtinu, bet naudodamasis proga nori pabrėžti, kad ir šiame pranešime, ir gausioje informacijoje euro tema visiškai užmirštama deramai pabrėžti bendros valiutos politinį aspektą. Iš tiesų, euro reikšmė, jo poveikis ir perspektyvos peržengia įprastų ekonominių, finansinių arba socialinių sąsajų ribas. Tikrąją Europos Sąjungos tvirtybę įkūnija faktas, kad buvo pasiryžta siekti skirtingų šalių interesų suartėjimo juos suvienijant bendra valiuta.

2. Įžanga

2.1 Skelbdama komunikatą dėl ES ekonomikos raidos 2006 m. Komisija pagrindinį dėmesį skyrė euro zonos stiprinimo politiniams prioritetams. Šiame komunikate remiamasi kitu dokumentu — „Euro zonos prisitaikymo dinamika: patirtis ir uždaviniai“ (1), kuris, kaip įprasta, yra vertingas informacijos šaltinis išsamesniems tyrimams atlikti.

2.2 Jau įprasta, kad EESRK savo pastabas dėl metinio Komisijos dokumento išdėsto pateikdamas nuomonę savo iniciatyva (2). Šią nuomonę jis teikia norėdamas priminti ir patvirtinti savo ankstesnį požiūrį ir rekomendacijas. Prireikus jie bus paminėti ir šiame dokumente. Komitetas taip pat siekia prisidėti prie diskusijų dėl EPS veiklos siūlydamas naujus svarstytinus klausimus, pvz., euro zonai priklausančių šalių bendros ekonomikos ir užimtumo ministrų tarybos sukūrimas arba pasiūlymas išnagrinėti galimybės įsteigti Europos stabilizavimo fondą.

2.3 Beje, jei prisiminsime bendros valiutos įvedimo priešistorę, negalėsime paneigti, kad daugelis pastaruoju metu Komisijos pasirinktų arba siūlomų priemonių atitinka EESRK 1997 m. pateiktoje nuomonėje (3) išdėstytas pastabas dėl kai kurių stabilumo ir augimo pakto pagrindinių principų nelankstumo. Komitetas tuomet pabrėžė, kad nustatant pamatinius rodiklius ir juos taikant buvo nepakankamai atsižvelgta į ekonominio klimato pobūdį ir atskirų šalių politiką. Tuo metu EESRK pasiūlymai buvo atmesti. Vėlesni įvykiai parodė, kad pasiūlymai buvo teisingi (4).

2.4 Pradinio realizmo trūkumas šiandien atsispindi pagrįstoje euro grupės šalių ekonominės politikos kritikoje, kurią buvo galima numatyti iš anksto. Teigiama, kad planuojant nacionalinį biudžetą reikėtų remtis bendromis makroekonomikos prielaidomis. ES pirmininkavusios šalies pageidavimas, išreikštas 2006 m. lapkričio mėn. 6 d. euro grupės ministrų posėdyje, nebuvo įgyvendintas: planuojant nacionalinius biudžetus anaiptol nevyksta reikiamas ekonominės politikos koordinavimas.

2.5 Beje, reikia suvokti ir tai, kad koordinuoti ekonominę politiką yra nepaprastai sunku, nes skiriasi valstybių socialinė ir ekonominė padėtis, skiriasi nacionaliniai politiniai tikslai, kartais jie būna priešingi. Būtų padaryta didžiulė pažanga, jei pavyktų pasiekti minėtos politikos suartėjimo. Suartėjimas priklauso nuo daugelio veiksnių, bet ypač nuo užimtumo, kurio mastą ir pobūdis priklauso nuo kitų sričių politikos.

2.5.1 Bendrosios ekonominės politikos gairės ir Europos užimtumo strategijos gairės pateikia bent dvi integruotas strategijas. Euro grupės ir Užimtumo ir socialinių reikalų tarybos jungtinis posėdis, kuriame dalyvautų tik euro grupės ministrai, galėtų tapti esminio suartėjimo, kuris bent jau laikui bėgant leistų baigti derinimą, skatinimo priemone. Šiame posėdyje padarytos išvados galėtų būti gera Europos Vadovų Tarybos pavasario susitikimo medžiaga.

3. Komisijos dokumentas

3.1 Trijose pagirtinai lakoniškose Komunikato dalyse glaustai apžvelgiama praeities patirtis, išdėstomi konkretūs samprotavimai ir pateikiamos Komisijos rekomendacijos. Komunikate nebeaptariamos visų pripažįstamos tiesos ir nebekartojami principai, kurie laikui bėgant tapo neatskiriama ekonominės politikos gairių dalimi.

3.2 Pirmųjų euro zonos metų patirties apžvalga

3.2.1 Komisija primena prieš įvedant eurą 1999 m. vykusias diskusijas, kurių metu buvo keliamas pagrindinis klausimas: „kaip sąjungoje dalyvausiančios šalys prisitaikys prie sukrėtimų ir konkurencingumo skirtumų atsižvelgiant į tai, kad darbo jėgos judumas mažas, neužbaigta prekių ir paslaugų rinkų integracija ir į tai, kad nacionaliniai biudžetai išliko savarankiški“. Šie klausimai kyla ir šiandien, bet pesimistų, kurie tvirtino, jog pinigų sąjunga bus trumpalaikė, prognozės nepasitvirtino.

3.2.2 Euro sėkmė arba bent jau teigiami euro rezultatai yra neginčijami: tai stipri ir stabili valiuta, kuri puikiai ištvėrė bendrus išorės ir vidaus sukrėtimus ir įveikė infliaciją. Valstybės narės naudojosi kaip „niekada palankiomis“ finansinėmis sąlygomis. Be minėtų privalumų, EESRK nuomone, verta paminėti ir tai, kad keletas euro zonai priklausančių valstybių išvengė infliacijos, kurią dėl pablogėjusių ekonominių ir biudžeto sąlygų būtų neabejotinai patyrusi jų nacionalinė valiuta. Euras, antroji valiuta pasaulyje, apsaugojo valstybes nares nuo valiutinių ir finansinių sukrėtimų, kurie būtų sustabdę augimą, sumažinę darbo vietų skaičių ir pakirtę finansinių subjektų pasitikėjimą.

3.2.3 Tačiau šios sėkmės priešprieša yra tam tikri aspektai, kurie ir toliau kelia problemų. Daugeliu atvejų ekonomikai buvo sunku prisitaikyti prie vidinių šalies pokyčių ir jų rezultatai labai skiriasi. Šiuos skirtumus atspindėjo infliacijos ir augimo rodikliai. Sulėtėjus ekonominiam augimui, prisitaikymas turėjo sudaryti sąlygas paspartinti augimą vidutinės trukmės laikotarpiu, kol bus susigrąžintas iš pradžių prarastas konkurencingumas. Taip neįvyko arba įvyko ne visiškai taip. Komisija daro išvadą, kad „apskritai euro zona kol kas nesugebėjo pasiekti ilgalaikių gerų augimo ir užimtumo rodiklių“. EESRK šį teiginį išsamiai pakomentuoti ketina vėliau.

3.2.4 Beje, Komisija pripažįsta, kad prisitaikymo problemos nėra vien arba visų pirma susijusios su tuo, kad vėluojama įgyvendinti mokesčių ir struktūrines reformas: jas lėmė ir pinigų sąjungos taisyklėmis nustatyta tvarka.

3.2.5 Pirmaisiais EPS gyvavimo metais buvo susidurta su realių efektyvių valiutų kursų nesubalansuotumu ir svyravimais. Kai kuriose valstybėse narėse labai sumažėjo palūkanų normos ir „namų ūkiams buvo sušvelninti kredito apribojimai, nes labiau integruotose finansų rinkose pagerėjo galimybės gauti kreditus“. Tai turėjo tiesioginį poveikį ilgalaikio ir trumpalaikio vartojimo prekių vartojimui. Dėl kai kurių šalių didelio masto užsienio investicijų į ilgalaikio vartojimo prekes (nekilnojamasis turtas) dar labiau padidėjo jų einamosios sąskaitos deficitas.

3.2.6 Remdamasi Nyderlandų pavyzdžiu, Komisija pateikia visiems tinkančią pastabą, kad „pavojinga nustatinėti fiskalinę politiką geraisiais laikais“. Labai palanki ekonominė padėtis dešimtmečio pradžioje Nyderlanduose turėjo ciklinių padarinių darbo ir finansų rinkoms ir, galiausiai, fiskalinei politikai. Išorinės ekonominės sąlygos sukėlė staigų nuosmukį, dėl kurio, savo ruožtu, teko imtis griežtų atsakomųjų priemonių, kad nuosmukis būtų sustabdytas.

3.2.7 Šiuo atveju svarbus veiksnys buvo kainos bei darbo užmokestis: nacionaliniu lygiu jie pernelyg lėtai prisitaikė prie ciklinių pokyčių, nepaisant to, kad apskritai darbo užmokestis buvo didinamas ribotai ir tai padėjo sumažinti nedarbą. Dėl lėto produktyvumo didėjimo realaus nusidėvėjimo našta teko kainoms ir darbo užmokesčiui, bet didžioji jos dalis teko darbo užmokesčiui. Šie reiškiniai sąveikauja tarptautiniu mastu sukeldami paklausos pokyčius ir darydami įtaką konkurencingumui.

3.2.8 Pagaliau pasiekta skirtingų nominalaus ir realaus suartėjimo rezultatų, kurie galėtų būti pamokomi, jei būtų pasiryžta kritiškai ir objektyviai išnagrinėti faktus. Komisija teigia, kad šie įvairūs pokyčiai „iš dalies“ yra skirtingų nacionalinės politikos krypčių atspindys. EESRK nori atkreipti dėmesį į tai, kad pasaulio ir Europos ekonomikos padėties poveikis visoms šalims paprastai buvo panašus. Jei būta skirtumų, juos „dažniausiai“ lėmė nacionalinės politikos kryptys. Komisijos pateikti Ispanijos ir Italijos, Portugalijos ir Airijos pavyzdžiai neginčijamai įrodo, kad esant palankioms ekonominėms sąlygoms taupios ir išlaidžios biudžeto politikos rezultatai yra visiškai skirtingi.

3.3 Veiksmai, užtikrinsiantys sklandų euro zonos veikimą

3.3.1 Šiam dokumento skyriui dera skirti daugiau dėmesio, kadangi čia nurodytos penkios „ypatingos politinės aplinkybės“ sudaro arba veikiau „atitinka“artimiausiems metams Komisijos nustatytus prioritetus.

3.3.2 Pirma aplinkybė: Biudžeto politiką reikia vykdyti apdairiau. Siūlomos priemonės iš esmės sutampa su pataisytam Stabilumo ir augimo paktui įgyvendinti patvirtintomis priemonėmis, kurias vyriausybės, ir ne tik euro zonos, šiuo metu turėtų būti įsisavinusios, todėl rekomenduojama atsižvelgti į ilgalaikį biudžeto politikos tvarumą. Ši rekomendacija atrodo savaime suprantama, bet jos, deja, ne visada laikomasi sudarant metinius veiklos planus.

3.3.3 Antra aplinkybė: Prekių ir paslaugų rinkos turi būti lankstesnės. Komisija teigia, kad „reikėtų lanksčiau mažinti kainas“, o to neįmanoma padaryti, jei kainos nelanksčios. Esant tokioms aplinkybėms, priešinamasi nominaliojo darbo užmokesčio koregavimui, dėl to labiau sumažėtų realus darbo užmokestis. Taip pat reikėtų skatinti išteklių perskirstymą tarp įmonių ir sektorių. Šių tikslų — lanksčių kainų ir išteklių perskirstymo — įgyvendinimas yra tiesiogiai susijęs su atvirų ir konkurencingų rinkų užtikrinimu. Galbūt reikėtų taip pat persvarstyti ne tik ES, bet ir nacionaliniu bei vietos lygiu vykdomą mokesčių ir išlaidų politiką (arba atskirus jos aspektus).

3.3.4 Trečia aplinkybė: Reikia paspartinti finansų rinkų integraciją. Šioje srityje pasiekta didelės pažangos, tačiau, Komisijos nuomone, jos nepakanka norint išnaudoti visas euro zonos finansų rinkų galimybes. Didesnė integracija galėtų sušvelninti ekonominių sukrėtimų poveikį pajamoms ir nacionalinėms kredito rinkoms. Finansinių paslaugų veiksmų planas ir šiuo metu jau įgyvendinamos iniciatyvos turėtų duoti svarių rezultatų.

3.3.5 Ketvirta aplinkybė: Nustatant darbo užmokestį, būtina atsižvelgti į narystės pinigų sąjungoje poveikį. Derybose dėl darbo užmokesčio dalyvaujantys socialiniai partneriai turi disponuoti visa reikiama informacija, kad nustatytų, ar tinkamai didėja darbo užmokestis, ir galėtų įvertinti to didėjimo poveikį prisitaikymo procesams. Jei būtų vykdoma vystymo planus atitinkanti darbo užmokesčio politika, euro zonoje būtų išvengta pernelyg didelio realių efektyvių valiutų kursų „neatitikimo“.

3.3.6 Penkta aplinkybė: Būtina atsižvelgti į pasaulinį aspektą. Į šį aspektą reikia atsižvelgti „sistemiškiau“. Euro zonos ir nacionalinio lygmens ekonominėje politikoje šiam aspektui dažnai nebuvo skiriamas deramas dėmesys nepaisant jo svarbaus vaidmens pasirenkant ekonominę politiką. Reikia kruopščiai įvertinti euro arba veikiau jo kurso poveikį kitiems pasaulio ekonomikos dalyviams, kadangi nuo jo priklauso strategija, kurios laikomasi prekybos, finansų ir ekonominės politikos srityse.

3.4 Kokį kelią pasirinkti siekiant sustiprinti euro zoną

3.4.1 Šiame skyriuje Komisija nurodo, kokių priemonių reikia plėtoti ir baigti formuoti pinigų sąjungą, kuri, atsižvelgiant į dabartines tarptautines aplinkybes, tampa ypač svarbiu prioritetu. Reikia pacituoti ir įsiminti šį sakinį: „Pastarojo laikotarpio nukrypimai tam tikru mastu atspindėjo pradinius įvykius, kurie paveikė pinigų sąjungos narių ekonomiką euro zonos kūrimo laikotarpiu 1999 m.“. Būtent jis paaiškina, bet jau iš dalies, kodėl pastariesiems devyneriems metams buvo būdingi augimo ir politiniai skirtumai.

3.4.2 Toliau pateikiamos Komisijos pasiūlytų „būdų“ antraštės. Jos ir daugybė šioms skirtingoms temoms skirtų dokumentų leidžia lengvai atspėti tų būdų turinį. Jie būtų tokie: a. struktūrinių reformų spartinimas ir integracijos skatinimas, b. tolesnis fiskalinės padėties stiprinimas ir nacionalinių biudžetų kokybės gerinimas, c. koordinavimo euro zonoje ir už jos ribų stiprinimas, d. euro zonos plėtros skatinimas, e. užmegzti glaudesnius ryšius su piliečiais. Šias įvairias priemones EESRK pakomentuos vėliau.

4. EESRK pastabos

4.1 Pirma aplinkybė: Biudžeto politiką reikia vykdyti apdairiau.

4.1.1 Komitetas pritaria Komisijos kritinėms pastaboms dėl atskirų valstybių narių vykdomos politikos, kurios ne visada tiesioginės, bet vis dėlto suprantamos. Tos šalys dažnai visų pirma siekia pateikti suartėjimo taisykles atitinkančius metinius planus užuot įgyvendinusios biudžeto konsolidavimo strategiją. Beje, į šią kritiką reaguoti reikia atsižvelgiant į Komiteto dar prieš bendros valiutos įvedimą pareikštą nuomonę (5): nė viena vyriausybė negali visiškai laisvai pasirinkti tinkamos savo biudžeto politikos nepatirdama suvaržymų ir įtakos.

4.1.2 Be suartėjimo taisyklėmis įvestų suvaržymų, į kuriuos, reikia manyti, jau būna atsižvelgta rengiant „tinkamą“ biudžeto politiką, yra kitų — ir vidaus, ir išorės. Kalbant apie vidaus suvaržymus, pakanka paminėti struktūrinius suvaržymus arba suvaržymus, kuriuos lemia dar neįgyvendintos struktūrinės reformos. Kalbant apie išorės suvaržymus, reikia paminėti bendrą pasaulio ekonomikos raidą ir ypač energijos kainą — veiksnį, kurio pobūdis įvairiose šalyse iš esmės skiriasi ir kuris niekada nelaikomas vienu iš ekonominės politikos skirtumus lemiančių veiksnių. Reikia taip pat pripažinti, kad padėtis tų šalių, kurios visiškai arba beveik visiškai priklauso nuo užsienio energijos tiekėjų, yra iš esmės kitokia negu šalių, kurių balansas ne toks neigiamas arba tų keleto šalių, kurios pačios eksportuoja energiją.

4.1.3 EESRK atkreipia dėmesį, kad praeityje vykdant struktūrines reformas, nurodytas 4.1.6 punkte, ne visada pasiekta norimų rezultatų, todėl šias reformas būtina geriau koordinuoti ir atskirose šalyje, ir ES lygiu bei labiau jas derinti su šalių makroekonomine politika, kurios tikslas — skatinti konkurencingumą ir užimtumą. Praeityje ne visada buvo taip: netenkinanti augimo raida, kurios tendencijos visose šalyse buvo gana panašios, rodo, kad pats augimas atskirose šalyse buvo beveik nuo reformų „nepriklausantis rodiklis“.

4.1.4 Rekomendacija (žr. 3.3.2 punktą) atsižvelgti į ilgalaikį biudžeto politikos tvarumą verta atskiro komentaro. Ši politika visada yra ekonominių bei socialinių aplinkybių ir politinių tikslų derinys. Jei panagrinėtume pastarojo dešimtmečio euro zonos šalių istoriją, pastebėtume, kad tik nedaugelis jų gali pasigirti „politiniu stabilumu“. Kiekvienos šalies vairas buvo atsidūręs įvairių politinių krypčių vyriausybių rankose, o tai, beje, normalu ir pageidautina esant demokratinei sistemai. Bet dėl tokios kaitos yra sunku sudaryti ilgalaikio tvarumo planus (6), kadangi jų patikimumas priklauso nuo vyriausybių stabilumo laikui bėgant ir, savaime aišku, nuo daugybės kitų išorės veiksnių.

4.1.5 Konkretų struktūrinių reformų aspektą kai kuriose šalyse sudaro valstybės skolos dydis, kuris šiek tiek viršija Mastrichto kriterijumi nustatytą rodiklį (60 proc. BVP) ir kurio didesnio teigiamo pokyčio metams bėgant nepastebėta. Komiteto nuomone, nepakanka šią skolą sumažinti panaudojant kelių gerų metų biudžeto perteklių arba atliekant vadinamas vienkartines operacijas. Geriau būtų siekti didesnio valstybės išlaidų veiksmingumo, o jei šios priemonės nepakaktų, atlikti esminį jų struktūros vertinimą.

4.1.6 Taigi, 3.4.2 punkto a papunktyje Komisijos nurodytas „būdas“ (spartinti struktūrines reformas) yra kupinas kliūčių ir labai priklausys nuo politinių tendencijų. Struktūrinės reformos (pensijos, sveikata, viešasis administravimas, liberalizavimas, energija) daro stiprų socialinį poveikį ir jų metu pagrindinis vaidmuo tenka socialiniams partneriams, laikantis tvarkos, kuri įvairiose šalyse skiriasi. Nė viena vyriausybė negali nustatyti priemonių, racionalios jos būtų ar ne, jei joms nepritars piliečiai. Pastarojo meto istorija rodo, kad struktūrinės reformos dažnai yra įvairių, kartais netgi skirtingų poreikių kompromiso vaisius: vykdant reformas, kurios atrodo „racionalios“ popieriuje, tenka atsižvelgti į konkrečius ir neišvengiamus poreikius.

4.1.7 Komitetas pripažįsta, kad svarbu sėkmingai užbaigti gerai suplanuotas struktūrines reformas tinkamai koordinuojant valstybių narių veiksmus. Tačiau kai kurios iš šių reformų gali sukelti gyventojų nerimą, skatinti juos elgtis atsargiai ir didinti savo santaupas. Iki šiol santaupų raidos procentinė išraiška atrodė neįspūdinga, bet susidaro visai kitoks vaizdas, kai analizuojame jos absoliučiąją vertę. Taigi, nuo 2001 m. iki 2005 m. santaupos padidėjo mažiau nei vienu procentiniu punktu, tačiau tai vis dėlto sudaro beveik 50 milijardų eurų, kurie nebuvo panaudoti vartojimo išlaidoms (7). Kai kurie mano, kad tai teigiamas ženklas, nes jei vartojimo apimtys didėja lėčiau negu santaupos, tai taip pat gali reikšti, kad piliečiai labiau pasitiki ekonomikos ateitimi. Tuo tarpu kiti siūlo atkreipti dėmesį į investicijas užsienyje ir apgailestauja, kad užsienyje investuojama daugiau negu Europoje. Šių skirtingų požiūrių šalininkų nuomonė turėtų sutapti dėl to, kad užsienio investicijų Europoje didėjimas neginčijamai yra vienas iš teigiamų globalizacijos padarinių.

4.2 Antra aplinkybė: Prekių ir paslaugų rinkos turi būti lankstesnės

4.2.1 Komisija pabrėžia, kad biudžetai turėtų būti „palankesni aktyviam prisitaikymui“ prie prekių ir paslaugų rinkų lankstumo. Prisitaikymas suprantamas kaip lankstesnis kainų mažinimas, kad būtų išvengta pirmųjų euro zonos gyvavimo metų patirties. To būtų galima pasiekti lanksčiau nustatant kainas ir geriau perskirstant išteklius tarp įmonių ir sektorių: taip būtų sudarytos sąlygos darbo užmokesčio politikai, labiau atitinkančiai poreikį išsaugoti tinkamą užmokesčio lygį ir sumažinti ciklinio prisitaikymo procesų socialines sąnaudas.

4.2.2 Komisija tikriausiai samprotauja teisingai, bet EESRK abejoja, ar tai realiai gali būti pritaikyti bet kokiomis sąlygomis ir visose šalyse. Nacionalinių rinkų integracijai (3.4.2 punkto a papunkčio antra dalis) palankias sąlygas iš dalies gali sudaryti vyriausybės skatinimo politika, bet darbo užmokesčio politiką dažniausiai lemia konsultavimasis su socialiniais partneriais ir jų tarpusavio derybos. Taigi, kai rinka liberalizuota, kainų lankstumas ne visada ir ne visur nepriklauso nuo vyriausybės priemonių. Iš tikrųjų jį lemia kelių šalių — vyriausybės, darbdavių ir darbuotojų — susitarimas. Tą patį tikriausiai būtų galima pasakyti ir apie išteklių perskirstymą tarp įmonių ir sektorių, kurį neabejotinai gali paskatinti mokesčių ir reglamentavimo priemonės, bet jį galų gale lemia rinkos galimybės ir socialinių partnerių susitarimas.

4.2.3 Atskirai reikia aptarti liberalizavimo klausimą, nes jis taip pat gali tapti išteklių perskirstymo tarp įmonių veiksniu. Nors oficialiai yra susitarta dėl liberalizavimo principo, iš tikrųjų liberalizavimas įvairiose šalyse suprantamas ir įgyvendinamas ne ta pačia tvarka ir skirtingu mastu, atsižvelgiant į skirtingas, o kartais priešingas nacionalinės politikos gaires. Diskutuojama dėl šios priemonės poveikio kainoms (kokybės klausimą derėtų aptarti atskirai) ir konkurencijai. Išaiškėjo, kad taikant šią priemonę ne visada ir ne visur pasiekta planuotų rezultatų. Taigi, lanksčios kainos ir darbo užmokesčio politikos tendencijos taip pat priklauso nuo galimybės vykdyti liberalizavimą. Tačiau liberalizavimas turi vykti tada, kai rinka jam yra pasirengusi, ir konkurencija, kurią turėtų paskatinti liberalizavimas, gali duoti apčiuopiamą naudą vartotojams.

4.3 Trečia aplinkybė: Reikia paspartinti finansų rinkos integraciją

4.3.1 Prieš trejus metus pradėto vykdyti finansinių paslaugų veiksmų plano rezultatai geri (Komisija juos vadina „reikšminga pažanga“) tiek mokėjimo sistemų, tiek finansų, vertybinių popierių ir banko paslaugų įmonėms rinkų požiūriu. Galima teigti, kad šių sektorių finansinė integracija yra padariusi pažangą. Tačiau dar reikia siekti kontrolės priemonių, balsavimo teisių ir įmonių jungimosi pažangos. Nors tai ir reikalingos priemonės, bet jų trūkumas nesudaro didelių kliūčių šiuo metu jau vykstančiai integracijai.

4.3.2 Atskirai reikia aptarti Komisijos nagrinėjamą mažmeninės kredito rinkos ir finansinių paslaugų problemą apskritai. Komisija teigia, kad „glaudesnė finansinė integracija gali sušvelninti ekonominių sukrėtimų poveikį pajamoms ir nacionalinėms kreditų rinkoms“. Šis teiginys, be abejonės, teisingas, bet nėra akivaizdu, kad jį būtų įmanoma iki galo įgyvendinti. Tuo tarpu finansinių produktų integracija Bendrijos mastu yra baigta: bet kurios šalies piliečiui nėra jokių kliūčių pirkti arba parduoti vertybinius popierius bet kurioje kitoje šalyje. Padėtis yra sudėtingesnė finansinių paslaugų ir ypač kredito atveju: integracija Europos mastu nėra toks tikslas, kurį būtų lengva įgyvendinti artimiausiu metu.

4.3.3 Finansinės paslaugos kartu su draudimo paslaugomis sudaro atskirą atvejį, kadangi jų pardavėjas rizikuoja: kiekvieno sandorio įvykdomumą lemia kliento patikimumas. Todėl būtina surinkti informaciją ne tik pardavėjo šalyje, vadinasi, ir sudaryti sutartį, kurioje būtų numatyta galimų ginčų arba nemokumo problemos sprendimo tvarka. Nacionalinėje rinkoje minėti dalykai nekelia problemų, bet dėl integracijos Bendrijos mastu reikia laikytis tų pačių taisyklių, t.y. vartoti įvairias kalbas bei laikytis pirkėjo šalyje galiojančių teisės aktų ir prireikus pripažinti pirkėjo šalies teismų jurisdikciją. Laikantis šių sąlygų, patiriama išlaidų, susiduriama su sunkumais ir kliūtimis, kurias sunku įveikti pasitelkus teisines arba reguliavimo priemones. Galima ir praktikuojama išeitis — pardavėjas sukuria filialus pirkėjo šalyje (šalyse). Beje, tokiu atveju omenyje turima ne rinkų integracija, o veikiau vidaus rinkos išplėtimas remiantis įsisteigimo laisvės principais. Tai duoda teigiamų rezultatų — sustiprėja konkurencija nacionalinėse rinkose ir vartotojas įgyja daugiau galimybių rinktis.

4.3.4 Taigi, artimiausiu metu neįmanoma dar labiau integruoti mažmeninių finansų rinkų imantis teisėkūros iniciatyvų ar taikant paskatas. Komisija ir valstybės narės turėtų siekti realių tikslų, o ne sunkiai įgyvendinamų.

4.3.5 Taigi, EESRK pritaria Komisijos rekomendacijoms, kad būtina paspartinti finansų rinkų integraciją, kadangi tai leistų geriau paskirstyti finansinius išteklius juos nukreipiant ten, kur jie reikalingiausi. Beje, jis pabrėžia, kad galiojančių taisyklių (bei šiuo metu nagrinėjamų papildomų taisyklių) pakanka, kad būtų užtikrinta rinkos dėsniais pagrįsta integracija. Nebent reikėtų taisyklių, kurios leistų užtikrinti geresnę ir vienodesnę vartotojų interesų apsaugą.

4.4 Ketvirta aplinkybė: Nustatant darbo užmokestį, būtina atsižvelgti į narystės pinigų sąjungoje poveikį.

4.4.1 Komitetas stebisi Komisijos teiginiu, kad socialiniai partneriai neturi „visos reikiamos informacijos apie įvairių veiksmų sukeltas problemas ir pasekmes“ ir todėl laikosi netinkamos darbo užmokesčio politikos. Šis požiūris prieštarauja pačios Komisijos pozicijai, kurią ji išdėstė viename tyrime (8) teigdama, kad „1999-2005 m. nominalaus darbo užmokesčio raida euro zonoje atitiko kainų stabilumo tikslą, taigi, realių vieneto darbo sąnaudų augimas buvo neigiamas ir sudarė — 0,4 proc. Be to, akivaizdu, kad ekonominių sąlygų gerėjimas dar nesukėlė greitesnio darbo užmokesčio didėjimo, t. y. vieneto darbo sąnaudų raida atitiko kainų stabilumo ir užimtumui palankaus augimo principus. Daugumai gamintojų pavyko išsaugoti savo pelno maržą nepaisant ne su darbu susijusių sąnaudų veiksnių spaudimo ir tarptautinės konkurencijos sustiprėjimo“.

4.4.2 Komitetas savo požiūrį į šią problemą jau išdėstė 2003 m. parengtoje nuomonėje (9), kuri savo aktualumo neprarado ir šiandien. Buvo atkreiptas dėmesys, kad darbo užmokestis yra ne tik konkurencingumo veiksnys, jis taip pat skatina paklausą, kuri pasireiškia vidaus rinkoje. EESRK tuomet pabrėžė, kad vidutinės trukmės laikotarpiu reikėtų užtikrinti augimą, kuris atitiktų našumo didėjimą ir taip būtų išlaikyta pusiausvyra tarp pakankamos paklausos raidos ir kainų konkurencingumo išsaugojimo.

4.4.3 Šiuo atveju EESRK primena 2007 m. sausio mėnesio Užimtumo tarybos ir 2007 m. vasario mėnesio euro grupės išvadas dėl poreikio nustatyti tinkamas darbo užmokesčio sąlygas ir geriau paskirstyti ekonominio augimo vaisius.

4.4.4 Komitetas nori priminti savo anksčiau pareikštą nuomonę dėl makroekonominio dialogo, kurį reikėtų stiprinti imantis priemonių geriau koordinuoti įvairias makroekonominės politikos sritis (valiutos, biudžeto, darbo užmokesčio) ir padidinti jų sinergiją. Kadangi koordinuojama silpnai, tai tik sustiprina EESRK nuostatą, kad bendrų euro grupės ir Užimtumo tarybos posėdžių sistema (žr. 2.5.1 punktą) ne tik būtų naudinga, bet yra būtina.

4.4.5 Komisija reiškia nepasitenkinimą ekonominio augimo ir užimtumo tendencijomis, bet keista, kad tai jos neskatina persvarstyti makroekonomikos politikos kryptį ir rekomenduojamą politikos krypčių derinį, kuris buvo įgyvendinamas iki šiol. Nors biudžeto ir pinigų politikos koncepcija nesikeičia, socialinių partnerių tiesiog prašoma nustatant atlyginimus prisitaikyti prie pinigų sąjungos reikalavimų. Tai taip pat reiškia, jog socialiniams partneriams permetama atsakomybė už klaidų kitose politikos srityse ištaisymą. Komitetas mano, kad šis požiūris būtų netinkamas atviram dialogui, kurį turėtų skubiai surengti makroekonominės politikos subjektai.

4.5 Penkta aplinkybė: Būtina atsižvelgti į pasaulinį aspektą

4.5.1 EESRK visiškai pritaria savaime aiškiam Komisijos teiginiui dėl būtinybės atsižvelgti į tarptautinį aspektą. Belieka pridurti, kad rengiant originalų Stabilumo ir augimo pakto tekstą Komisija ir Taryba neskyrė šiam aspektui deramo dėmesio nepaisydamos EESRK rekomendacijų, kuriose buvo pabrėžta, jog rizikinga kurti ilgalaikius planus turint omenyje, kad politinės raidos pasaulio mastu neįmanoma numatyti. Nereikia nė priminti, kad pastarųjų dešimties metų įvykiai tapo tvirtu šio teiginio įrodymu. Šiandien būsimą dešimtmetį numatyti būtų dar sunkiau. Taigi, sudarant vidutinės trukmės ir ilgalaikius planus „atsižvelgimo į pasaulinį aspektą“ nauda būtų labiau teorinė.

4.5.2 Kalbant apie metinius planus yra akivaizdu, kad visos valstybės narės, ar jos priklausytų euro zonai, ar ne, yra susijusios su pasaulinės prekybos raida visų pirma šiais dviem požiūriais: dėl su nafta susijusių netikėtumų ir dėl didėjančios galingų Azijos šalių konkurencijos. Šalys, kurių priklausomybė nuo naftos yra santykinai mažesnė, mažiau nukenčia nuo ciklinių kainų svyravimų. Kitos šalys patiria visus ekonominių sukrėtimų sunkumus ir tai savo ruožtu daro poveikį vidaus kainoms ir konkurencingumui.

4.5.3 Analogišku būdu didėjanti Azijos šalių galia atveria naujas rinkas geriausiai pajėgiančioms konkuruoti Europos šalims ir tuo pat metu apsunkina padėtį tų šalių, kurios konkurencingumui ir naujovėms skyrė mažiau dėmesio. Komiteto nuomone, buvo per daug sureikšmintas teiginys, kad konkurencingumo trūkumas yra euro kursų Azijos valiutų ir dolerio atžvilgiu rezultatas. Ši problema apskritai yra struktūrinio pobūdžio ir turėtų būti sprendžiama vyriausybėms ir socialiniams partneriams iš esmės persvarstant politikos kryptis.

5. Kiti galimi būdai

5.1 Aptariant įvairias „aplinkybes“ jau buvo pateiktos pastabos dėl keleto „galimų būdų“. Dabar Komitetas apžvelgs kitus Komisijos nagrinėtus aspektus.

5.2 Komitetas apgailestauja, kad Komisija apsiriboja tiktai ekonominiu EPS aspektu ir pamiršta jos politinį aspektą. Pinigų sąjunga nėra savaiminis tikslas: ji yra dalis platesnio masto pilietinės visuomenės projekto, įkūnijančio „norą gyventi kartu“. Istorijoje gausu pavyzdžių, liudijančių, kad glaudesnės integracijos nesiekusios šalių piniginės sąjungos buvo pasmerktos sužlugti iš vidaus (10). „Euro įvedimas neturėtų būti vertinamas ar aiškinamas kaip paprastas techninis valiutos pakeitimas, nes tai yra svarbus ekonomikos, pinigų ir socialinei politikai įtakos turintis veiksnys“ (11). Šį teiginį reikia priminti būtent dabar, kai 27 valstybės narės pradeda Sutarties dėl Konstitucijos persvarstymo procesą, kad būtų įveikta institucinė krizė, turinti daugybę priežasčių, viena iš jų — plačiai paplitę ekonominiai ir socialiniai sunkumai.

5.3 Norėtume plačiau pakomentuoti „euro zonos (…) skatinimą“ (žr. 3.4.2 punkto d papunktį). Komisija nurodė, kokią naudą ši priemonė duotų šalims, kurios jau priklauso euro grupei, ir būsimoms jos narėms. Tačiau kalbėdama apie pastarąsias ji, atrodo, turi omenyje tik „besirengiančias narystei euro zonoje“ šalis, o tai, savaime aišku, būtų naujosios ES valstybės narės. Apie šalių, kurios įvedant eurą jau buvo ES narės ir pasinaudojo atsisakymo dalyvauti nuostata, nuolatinio nebūvimo problemą, kurią derėtų spręsti, nė neužsimenama. EESRK nuoširdžiai tikisi, kad šios šalys pakeis savo sprendimą, ir mano, kad Komisijos nuomonė šiuo klausimu padėtų aiškiai suprasti, ar reikia galutinai atmesti hipotezę, kad nedalyvaujančios šalys prisijungs. Aiškesnė informacija šiuo klausimu yra vienas iš daugelio veiksnių, kurie svarbūs nustatant būsimas su euru susijusias strategijas. Savo ruožtu, sunku įsivaizduoti, kad euro grupei nepriklausančios šalys sudarydamos vidutinės trukmės ir ilgalaikius planus galėtų neatsižvelgti į galimybę arba ketinimą įvesti bendrą valiutą.

5.4 Komitetas nori paraginti EPS priklausančias šalis, kad jos ir toliau dėtų pastangas laikytis Mastrichto kriterijų ir siektų politikos krypčių suartėjimo, kuri ateityje peraugtų į visišką suartėjimą. Visiškai nepriimtina, kad atskiros šalys demonstratyviai pasirenka pigių pinigų politiką, nors to nepateisina jokios išskirtinės aplinkybės. Toks elgesys verčia kitas valstybes nares abejoti jų patikimumu, o kartu kenkia ir visos ES patikimumui.

5.5 Kvietimas būti „arčiau piliečių“ buvo taip dažnai kartojamas, kad tapo leitmotyvu. O juk tai labai svarbus klausimas, kuris susijęs su tiesiogine atskirų vyriausybių atsakomybe. Šiandien euro duodama nauda yra akivaizdi, nebent nenorėtume jos pripažinti. Tiesa yra tai, kad nacionaliniu lygiu stabilias kainas, geresnes galimybes gauti kreditą ir kt. vyriausybės dažnai priskiria savo nuopelnams. O kai kalbama apie trūkumus, tikrus ar tariamus, ypač padidėjusias kainas, net jeigu jos augo ne dėl naujos valiutos įvedimo, atsakomybė suverčiama eurui. Politikoje niekas nesuinteresuotas kitiems uždirbti nuopelnus, bet visi ieško būdų, kaip dėl esamų problemų atkaltinti kitus.

6. Kitos EESRK pastabos

6.1 EESRK jau išdėstė pastabas dėl Komisijos dokumento, bet nori atkreipti dėmesį į du papildomus klausimus, kuriuos derėtų aptarti išsamiau.

6.2 Buvo paminėta, kad euro kurso dinamika lemia tai, jog Europos konkurencingumas yra mažesnis negu kitų, visų pirma Azijos, šalių. Net jei šį aspektą ir galėtume laikyti viena iš minėtos padėties priežasčių (bet ne pagrindine, kaip teigiama 4.5.3 punkte), Komitetas mano, kad atėjo laikas dar kartą ir atkakliau paprašyti euro zonai suteikti vietą Tarptautiniame valiutos fonde. Anksčiau šios vietos buvo ketinama prašyti mainais už vienos iš TVF priklausančių ES valstybių narių vietą, bet neatrodo, kad kuri nors iš jų rimtai ketintų užleisti savo vietą eurui. Geriausia išeitis būtų reikalauti eurui papildomos vietos TVF, bet vidutinės trukmės laikotarpiu labiau realu būtų plėtoti ES valstybių narių atstovų veiklos koordinavimą. Nėra priežasties, kad tarptautinėje prekyboje pagrindinį vaidmenį atliekančiai valiutai nebūtų atstovaujama. Atsakymas, kad to neleidžia Fondo įstatai, nėra labai įtikimas. Įstatų pakeitimas atrodo visai nesudėtingas dalykas susidūrus su tokia akivaizdžia anomalija, kai viena iš galingiausių pasaulio valiutų negali dalyvauti nustatant tarptautinės pinigų politikos kryptis.

6.3 Komitetas labai skeptiškai vertina idėją, kad Europos stabilizavimo fondas sumažins augimo normos neatitikimus skirtingose valstybėse narėse (12). Jeigu norima rimtai šią idėją svarstyti, reikėtų ją išnagrinėti išsamiau.

2007 m. rugsėjo 26 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Dimitris DIMITRIADIS

(1) Negalutinis dokumentas iš serijos „ES ekonomikos apžvalga“, kurią leidžia Ekonomikos ir finansų reikalų generalinis direktoratas.

(2) Žr. pridedamą bendrųjų ekonominės politikos gairių tema neseniai parengtų nuomonių sąrašą.

(3) Nuomonė dėl numatomų Ekonominės ir pinigų sąjungos trečio etapo nuostatų, OL C 287, 1997 9 22, p. 74.

(4) Visų pirma EESRK siūlė reguliariai, pvz., kas dešimt metų, persvarstyti konvergencijos rodiklius, ypač tuos, kurie susiję su deficitu ir valstybės skola. Šis pasiūlymas buvo atmestas, bet įvykiai parodė, kad būtina priimti „pataisytą“ stabilumo ir augimo paktą, nors nebuvo praėję dešimt metų, kaip kad siūlė EESRK.

(5) Trečioje išnašoje nurodytoje 1997 m. nuomonėje teigiama, kad vyriausybės ne visada gali savo šalies ekonomiką valdyti taip, kaip jos norėtų, ir (…) netgi pačios rimčiausios prognozės gali pasirodyti klaidingos.

(6) Trečioje išnašoje nurodytoje nuomonėje teigiama, kad atsižvelgiant į nestabilias politines ir socialines bei ekonomines perspektyvas Europos, o ypač pasaulio mastu, derėtų kalbėti ne apie programas, o apie programų deklaracijas. Šios deklaracijos būtų privalomos tik tuo atveju, jei atitiktų realią ekonominės padėties raidą.

(7) Šaltinis: AMECO, GD ECFIN duomenų bazė.

(8) Europos Komisijos „The contribution of labour cost developments to price stability and competitiveness adjustment in the Euro area“, Quarterly report on the Euro area, 6 tomas, 2007 m. 1 Nr. (Dokumentas pateikiamas tik anglų kalba).

(9) Žr. EESRK nuomonę dėl Bendrųjų ekonominės politikos gairių 2003-2005 m., OL C 80, 2004 3 30, p. 120.

(10) Lotyniškoji pinigų sąjunga (1861-1920) iš dalies sužlugo todėl, kad jos nariams (Italijai, Prancūzijai, Šveicarijai, Belgijai ir Graikijai) trūko fiskalinės drausmės. 1873 m. įkurta pinigų sąjunga, apjungusi Švediją (tuo metu priklausiusią Norvegijai) ir Daniją, sužlugo pasikeitus politinėms aplinkybėms. Yra ir priešingas pavyzdys — XIX a. vokiečių muitų sąjungos, vėliau tapusios pinigų sąjunga, sėkmę lėmė 1871 m. įvykęs politinis šalies susivienijimas. Taigi, pinigų sėkmė ir politinė integracija yra glaudžiai susijusios, kadangi pinigų sąjungos pagrindą sudaro aukšto lygio ekonominės politikos koordinavimas, o kartu ir tam tikras centralizavimas.

(11) Europos Parlamento teisėkūros rezoliucija dėl euro zonos plėtros (2006/2103(INI)), 2006 m. birželio 1 d.

(12) Šį fondą finansuotų visos valstybės narės, panaudodamos dalį mokestinių pajamų pertekliaus, gauto „geraisiais laikais“. Fondo lėšos būtų naudojamos finansuoti projektus, kuriuos Taryba ir Europos Parlamentas pripažintų prioritetiniais ir Bendrijos svarbos. Pagrindinis prieštaravimas šiam siūlymui yra tas, kad dėl jo gali nukentėti fiskalinė drausmė, sukuriant neigiamą paskatą.