Komisija, remdamasi naujais moksliniais įrodymais, toliau vertins pokyčius žemės ūkio sektoriuje, įskaitant su žemės ūkio paskirties žemės plotų plėtra susijusią padėtį, ir, rengdamasi šios ataskaitos peržiūrai, kuri bus atlikta iki 2021 m. birželio 30 d., kaups su nedidelę NŽNK riziką keliančio kuro sertifikavimu susijusią patirtį. Po to Komisija, atsižvelgdama į kintančias aplinkybes ir į naujausius turimus mokslinius įrodymus, peržiūrės šioje ataskaitoje pateiktus duomenis. Svarbu prisiminti, kad šioje ataskaitoje aptariama tik dabartinė padėtis, remiantis pastarojo meto tendencijomis, o ateityje atliekant vertinimus gali būti padarytos kitokios išvados dėl to, kurios pradinės žaliavos laikytinos keliančiomis didelę NŽNK riziką, priklausomai nuo būsimos viso pasaulio žemės ūkio sektoriaus plėtros.

Todėl AIED II apribota transporto sektoriuje naudojamų įprastinių biodegalų, skystųjų bioproduktų ir biomasės kuro dalis, kurią galima įskaityti siekiant Sąjungos 2030 m. atsinaujinančiosios energijos tikslo. Be to, nuo 2020 m. bus nustatyta didelę NŽNK riziką keliančių biodegalų, skystųjų bioproduktų ir biomasės kuro dalies riba, atitinkanti 2019 m. lygį, o vėliau nuo 2023 m. ši riba laipsniškai mažinama, kol galiausiai ne vėliau kaip 2030 m. pasieks nulį.

Šiuo tikslu būtina ištirti, ar konkreti priemonė yra daugiau negu įprasta praktika tuo metu, kai ji įgyvendinama, taip pat riboti priemonių tinkamumo trukmę, nustatant pagrįstą laikotarpį, per kurį ekonominės veiklos vykdytojai galėtų atgauti investicines sąnaudas ir būtų užtikrintas tolesnis šios sistemos veiksmingumas. Šiuo tikslu tinka nustatyti 10 metų tinkamumo laikotarpį. Be to, faktinis produktyvumo augimas turėtų būti lyginamas su dinamine bazine verte, atsižvelgiant į pasaulines derliaus tendencijas. Taip siekiama atsižvelgti į tai, kad tam tikras derlingumo padidėjimas bet kuriuo atveju per tam tikrą laiką pasiekiamas dėl technologinės pažangos (pvz., didesnį derlių duodančių sėklų) be realaus ūkininkų įsikišimo.

Todėl nustatant pradinės žaliavos reikšmingos plėtros (dėl biodegalų paklausos) į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus mastą, reikia atsižvelgti į visokeriopą tokio žemės naudojimo keitimo poveikį anglies išsiskyrimui. Tai būtina siekiant užtikrinti, kad naudojant biodegalus būtų išmetama mažiau šiltnamio efektą sukeliančių dujų. Naudojant GIS vertinimo rezultatus, vidutiniai grynieji anglies sankaupų nuostoliai dėl didelių anglies sankaupų žemės pertvarkymo į biodegalų pradinėmis žaliavomis auginti skirtus plotus yra maždaug 107 t anglies (C) vienam hektarui. 20 metų laikotarpiu išskaidytas šis kiekis atitinka 19,6 t CO2 kiekį, kuris per metus išsiskiria iš vieno hektaro.

Pavyzdžiui, norint durpynuose įkurti ir prižiūrėti alyvpalmių plantaciją, juos reikia nusausinti. Yrant durpėms išsiskiria didelis CO2 kiekis, ir jo išsiskyrimas tęsiasi tol, kol eksploatuojama ta plantacija ir durpyne nėra atkurtas drėgnumas. Taip per pirmus 20 metų po nusausinimo išsiskiriantis CO2 kiekis yra iš viso maždaug tris kartus didesnis negu tas, kuris pirmiau įvertintas miško iškirtimo tokiame pačiame plote atveju. Todėl į šį svarbų poveikį reikėtų atsižvelgti apskaičiuojant ŠESD išsiskyrimo iš žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, reikšmingumo lygį, pavyzdžiui, plėtros į durpynus atveju taikant daugiklį 2,6. Be to, daugiamečių augalų (alyvpalmių ir cukranendrių), taip pat kukurūzų ir cukrinių runkelių produktyvumas, nustatomas pagal parduodamų produktų energinę vertę, yra gerokai didesnis nei numanoma apskaičiuojant 14 proc. ribinį dydį. Į tai 3 intarpe atsižvelgiama taikant produktyvumo faktorių.

Vertinant pirmąjį veiksnį tikrinama, ar tam tikros pradinės žaliavos auginimo teritorija iš tiesų plečiama į naujus žemės plotus. Šiuo tikslu būtina būti atsižvelgti į vidutinį metinį absoliutųjį auginimo teritorijos padidėjimą (t. y. didelę plėtrą atitinkantį 100 000 ha dydį) ir santykinį padidėjimą (t. y. vidutinį metinį produktyvumo padidėjimą 1 proc.), palyginti su bendru tos pradinės žaliavos auginimo teritorijos plotu. Pritaikius šiuos du ribinius dydžius galima atmesti tas pradines žaliavas, kurių bendras auginimo teritorijos plotas nedidėja arba didėja (daugiausia dėl to, kad produkcijos didėjimą lemia geresnis derlingumas, o ne auginimo teritorijos plėtra) labai nedaug. Tokių pradinių žaliavų auginimas negalėtų paskatinti didelio miškų naikinimo, o kartu ir su NŽNK siejamo didelio išmetamų ŠESD kiekio. Vienas iš pavyzdžių – saulėgrąžos, kurių auginimo teritorija 2008–2016 m. padidėjo mažiau nei 100 000 ha ir 0,5 proc. per metus, o tuo pačiu laikotarpiu bendra produkcija kasmet didėjo 3,4 proc.

Be to, AIED II VIII priede pateiktas preliminarių įvertintų su NŽNK siejamo ŠESD išmetimo faktorių sąrašas, kuriame nustatytas aliejinių augalų NŽNK faktorius yra maždaug keturis kartus didesnis negu kitų rūšių augalų. Todėl AIED II 26 straipsnio 1 dalyje valstybėms narėms leista nustatyti žemesnę ribą, kokią dalį gali sudaryti iš maistinių ir pašarinių augalų gaminami biodegalai, skystieji bioproduktai ir biomasės kuras, konkrečiai atsižvelgiant į aliejinius augalus. Vis dėlto, dėl didelio su NŽNK modeliavimu susijusio neapibrėžtumo šiame etape būtų geriau neskirstyti augalų į įvairias kategorijas, tokias kaip krakmolingi augalai, cukringi augalai ir aliejiniai augalai, nustatant kriterijus, pagal kuriuos turėtų būti nustatomas didelę NŽNK riziką keliantis kuras, gaminamas iš maistinių arba pašarinių augalų, kurių auginimo teritorija reikšmingai plečiama į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus.

2 lentelėje apibendrinti GIS pagrįsto vertinimo rezultatai, rodantys, kad įvairios biodegalų gamybos pradinės žaliavos labai skiriasi tuo, kiek jų auginimo plėtra siejasi su miškų naikinimu. 2008–2015 m. laikotarpio duomenys rodo, kad saulėgrąžų, cukrinių runkelių ir rapsų auginimo plotai yra plečiami lėtai ir tik nedidelė šios plėtros dalis vyksta užimant žemės plotus, kuriuose yra didelių anglies sankaupų. Kukurūzų, kviečių, cukranendrių ir sojų auginimo bendra plėtra yra spartesnė, bet nė vienos iš šių pradinių žaliavų auginimo teritorijų plėtros į miškus dalis nesiekia 5 proc. O alyvpalmių atveju yra priešingai – analizė parodė, kad ir jų auginimo bendros teritorinės plėtros tempas yra sparčiausias, ir didžiausia tos plėtros dalis vyksta užimant miškų žemę (70 proc.). Be to, alyvpalmės yra vieninteliai augalai, kurių auginimo plėtros didelė dalis vyksta durpynuose (18 proc.).

Atliekant analizę atsižvelgta tik į tuos žemėlapio taškus, kuriuose prekinių žemės ūkio augalų auginimas yra pagrindinė miškų naikinimo priežastis, kaip nustatyta pagal neseniai parengtą [Curtis et al., 2018] žemėlapį. Šis žemėlapis integruotas su tais, kuriuose parodytos biodegalų gamybai svarbių atitinkamų augalų auginimo teritorijos. Bendras miškų naikinimo mastas ir ŠESD išskyrimas konkrečiame vieno kilometro 100 hektarų dydžio taške susieti su įvairiais biodegalams gaminti skirtais augalais proporcingai pagal atitinkamų augalų auginimo plotą, palyginti su visu žemės ūkio paskirties žemės plotu tame žemėlapio taške, kuris apibrėžtas kaip augalams auginti skirtos žemės ir ganyklų plotų suma. Taip pagal kiekvienos rūšies augalų, auginamų biodegalams, santykinį įnašą į bendrą žemės ūkio ekologinį pėdsaką tame žemėlapio taške buvo nustatytas miškų naikinimas to taško teritorijoje. Daugiau informacijos apie taikytą metodiką pateikta 2 priede.

Siekiant stebėti miškų naikinimą, susijusį su visų biodegalams gaminti skirtų augalų auginimo plėtra nuo 2008 m., pagal taikomą metodiką naudojamas geoerdvinio modeliavimo metodas, sujungiant pasaulinės miškų stebėsenos iniciatyvos „Global Forest Watch“ (GFW) miškų naikinimo žemėlapį su „MapSPAM“ ir „EarthStat“ pasėlių ir ganyklų žemėlapiais. Pagal šį metodą apžvelgiama visų atitinkamų maistinių ir pašarinių augalų auginimo plėtra nuo 2008 m. tuose plotuose, kuriuose medžių lajos danga užima daugiau kaip 10 proc. Vieno žemėlapio taško (pikselio) dydis ties ekvatoriumi – apie 100 ha. Durpynų mastas nustatytas naudojant tuos pačius žemėlapius kaip ir [Miettinen et al., 2016]. Sumatros ir Kalimantano atveju [Miettinen et al.] įtraukti durpynų duomenys iš organizacijos „Wetlands International“ durpynų atlasų, kurių mastelis 1:700 000 [Wahyunto et al., 2003; Wahyunto et al., 2004].

Duomenų, ypač pasauliniu mastu, apie kitus atitinkamus augalus turima labai nedaug. Vieninteliuose visą pasaulį apimančiuose duomenų apie augalų auginimo plėtrą rinkiniuose rezultatai pateikiami tik pagal šalis [FAO 2018][USDA 2018]. Taigi, būtų galima nustatyti, kaip šių augalų auginimo plėtra nacionaliniu lygmeniu koreliuoja su miškų naikinimu nacionaliniu lygmeniu [Cuypers et al., 2013] [Malins, 2018], tačiau to negalima laikyti pakankamu įrodymu, kad tam tikros rūšies augalus reikėtų sieti su miškų naikinimu, nes tie augalai gali būti neauginami toje šalies dalyje, kurioje naikinami miškai.

2008–2015 m. laikotarpiu daugiau kaip 80 proc. pasaulinės cukranendrių auginimo plėtros vyko Brazilijoje. [Adami et al., 2012] pranešta, kad 2000–2009 m. laikotarpiu tik 0,6 proc. cukranendrių auginimo plėtros Brazilijos vidurio pietuose vyko užimant miškų plotus. Nors šiam regionui teko apie 90 proc. visos pasaulio cukranendrių auginimo plėtros tuo laikotarpiu, šiek tiek plėtros vyko ir kituose Brazilijos regionuose, kurių neapėmė šis tyrimas. [Sparovek et al., 2008] pritarta, kad 1996–2006 m. laikotarpiu cukranendrių auginimo plėtra Brazilijos vidurio pietuose vyko užimant beveik vien tik ganyklų ar kitų augalų auginimo plotus, tačiau dar 27 proc. plėtros vyko „periferinėse“ teritorijose – Amazonės biome ir aplink jį, taip pat šiaurės rytų ir Atlanto miškų biomuose. Tuose periferiniuose regionuose nustatyta koreliacija tarp miškų nykimo kiekvienoje savivaldybėje ir cukranendrių auginimo plėtros, tačiau dokumentuose nėra jokių duomenų apie tai, kokią plėtros dalį sudaro plėtra į miškus. Todėl iš literatūros šaltinių nepavyko gauti pakankamai kiekybinių duomenų dėl to, kiek miškų sunaikinama dėl cukranendrių auginimo.

Naudojant alyvpalmių plantacijų imtis, sudarytas iš palydovinių duomenų [Vijay et al., 2016], įvertinta alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros į miškus dalis nuo 1989 iki 2013 m. ir pateikti rezultatai pagal valstybes. Nustatant tuos nacionalinius vidurkius, rodančius, kiek nuo 2008 iki 2016 m. padidėjo nacionaliniai alyvpalmių derliaus plotai, paaiškėjo, kad viso pasaulio mastu 45 proc. alyvpalmių auginimo plėtros vyko užimant žemę, kurioje 1989 m. buvo miškas. Šio tyrimo rezultatams patikimumo suteikia tai, kad jame užfiksuoti Indonezijos ir Malaizijos duomenys sutampa su kitų į šiuos regionus orientuotų tyrimų rezultatais. [Henders et al., 2015] pateiktais papildomais duomenimis, 2008–2011 m. laikotarpiu stebėto miškų naikinimo, siejamo su alyvpalmių auginimo plėtra, mastas buvo vidutiniškai 0,43 mln. ha miškų per metus – tai taip pat sudaro 45 proc. viso įvertinto alyvpalmėmis apsodinto ploto padidėjimo per tą laikotarpį visame pasaulyje. Atliekant kelis tyrimus taip pat analizuota alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros į durpynus dalis. Teikiant didžiausią reikšmę [Miettinen et al. 2012, 2016] tyrimo, kurį galima laikyti pažangiausiu šios srities tyrimu, rezultatams ir darant prielaidą, kad visuose kituose pasaulio regionuose dėl alyvpalmių nebuvo nusausinta nė kiek durpynų, gautas interpoliuotas svertinis vidutinis įvertis, kad alyvpalmių auginimo plėtra į durpynų plotus visame pasaulyje 2008–2011 m. laikotarpiu sudarė 23 proc.

Kadangi trūksta tyrimų, kurie suteiktų naujų pasaulinio masto duomenų, buvo subendrinti Brazilijos, kitų Pietų Amerikos šalių ir visų likusių pasaulio regionų tyrimų ir duomenų bazių duomenys. Brazilijos duomenys apie sojų auginimo plėtrą nuo 2008 m. paimti iš Brazilijos IBGE-SIDRA duomenų bazės ir subendrinti su duomenimis apie plėtrą į miškų plotus Serado regione [Gibbs et al., 2015], tuomet apskaičiuotas 2009–2013 m. laikotarpio vidurkis Amazonės regione [Richards et al., 2017] ir visoje likusioje Brazilijoje [Agroicone, 2018]. [Graesser et al., 2015] pateikta duomenų apie augalų auginimo plėtrą į miškus kitose Lotynų Amerikos šalyse. Su visais kitais pasaulio regionais, kuriuose sojų auginimas nuo 2008 m. išplito daugiausia, t. y. Indija, Ukraina, Rusija ir Kanada, susijusioje literatūroje susirūpinimą keliančių duomenų dėl miškų naikinimo, siejamo su tiesioginiu sojų auginimo poveikiu, rasta nedaug. Todėl laikyta, kad jų auginimo plėtra į miškus visuose likusiuose pasaulio regionuose sudaro 2 proc. Taigi, viso pasaulio mastu nustatyta vidutinė sojų auginimo teritorijų plėtros į didelių anglies sankaupų žemės plotus dalis yra 8 proc.

Peržiūrėjus mokslinę literatūrą apie žemės ūkio žaliavų auginimo teritorijų plėtrą į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus paaiškėjo, kad nė vieno tyrimo išvadose nepateikiama rezultatų, susijusių su visomis gaminant biodegalus, skystuosius bioproduktus ir biomasės kurą naudojamomis pradinėmis žaliavomis. Pasirodo, atliekant tyrimus paprastai apsiribojama konkrečiais regionais ir konkrečiais augalais, daugiausia sojomis ir alyvpalmėmis, o apie kitus augalus duomenų turima labai mažai. Be to, įvairiuose tyrimuose ne tik pateikiami duomenys apie skirtingus atitinkamų augalų auginimo plėtros laikotarpius, bet ir laikomasi skirtingo požiūrio į laikotarpį nuo miško iškirtimo iki atitinkamų augalų auginimo teritorijos išplėtimo. Todėl tuose tyrimuose, kuriuose atsižvelgiama į žemės dangą tik per vienus ar dvejus metus iki atitinkamų augalų pasodinimo, nustatomas mažesnis su tais augalais siejamo miškų naikinimo mastas negu tuose tyrimuose, kuriuose atsižvelgiama ir į ankstesniu laikotarpiu buvusią žemės dangą. Dėl to gali būti nepakankamai įvertintas tam tikros rūšies augalų poveikis miškų naikinimui, nes net jeigu tos teritorijos, kuriose iškirsti miškai, ne iš karto naudojamos tiems augalams auginti, galutinis tikslas naudoti tą žemę jiems auginti vis vien gali būti vienas svarbiausių miškų naikinimą skatinančių veiksnių. Kai tai buvo įmanoma, šių regioninių tyrimų rezultatai sujungti siekiant gauti bendrąjį pasaulinį kiekvienos atitinkamos rūšies augalų auginimo plėtros įvertį, kaip apibendrinta toliau.

Taip pat direktyvoje nustatyta papildoma riba, taikytina biodegalams, skystiesiems bioproduktams ir biomasės kurui, gaminamiems iš maistinių arba pašarinių augalų, kurių auginimo teritorija reikšmingai plečiama į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus, nes akivaizdu, kad iš tų pradinių žaliavų pagaminti biodegalai, skystieji bioproduktai ir biomasės kuras kelia didelę NŽNK riziką. Stebima plėtra į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus yra augalinės produkcijos paklausos didėjimo rezultatas, todėl, jei tokių pradinių žaliavų poreikis biodegalams, skystiesiems bioproduktams ir biomasės kurui gaminti dar labiau didės ir nebus taikoma išstūmimo poveikio prevencijos priemonių, pvz., nedidelę NŽNK riziką keliančio kuro sertifikavimo sistemos, padėtis greičiausiai tik blogės. Dėl šios priežasties nuo 2021 m. tokio kuro dalis, kurią galima priskaičiuoti prie transporto sektoriaus atsinaujinančiosios energijos tikslo (ir įskaityti apskaičiuojant bendrąją nacionalinę atsinaujinančiosios energijos dalį), bus ribojama ir negalės būti didesnė negu faktinis to kuro vartojimo lygis 2019 m. Nuo 2023 m. gruodžio 31 d. to kuro dalis turės būti laipsniškai mažinama, kol galiausiai ne vėliau kaip 2030 m. pasieks 0 proc.

Be to, nors valstybės narės gali įskaityti įprastinius biodegalus ir biomasės kurą siekdamos tikslo, kad atsinaujinančioji energija sudarytų 14 proc. transporto sektoriuje suvartojamos energijos, šį tikslinį dydį jos gali ir sumažinti, jeigu nuspręstų prie to tikslo priskaičiuoti mažesnį tų rūšių kuro kiekį. Pavyzdžiui, jeigu valstybė narė nuspręstų įprastinių biodegalų ir biomasės kuro neįskaityti visai, šis tikslinis dydis galėtų būti sumažintas kiekiu, kuris neturi viršyti 7 proc.

Suteikiama šiek tiek lankstumo, nes šias nacionalines ribas galima papildomai padidinti vienu procentiniu punktu, tačiau bendra viršutinė riba nekinta, todėl negalima viršyti 7 proc. galutinio 2020 m. suvartoto energijos kiekio kelių ir geležinkelių transporto sektoriuje. Be to, valstybės narės gali nustatyti žemesnę ribą biodegalams, skystiesiems bioproduktams ir biomasės kurui, su kuriais siejama didelė NŽNK rizika, kaip antai iš aliejinių augalų gaminamam kurui.

Be to, NŽNK direktyvoje nustatyti NŽNK faktoriai, taikomi įvairių kategorijų pradinėms žaliavoms, gaunamoms iš maistinių ir pašarinių augalų. Tie faktoriai parodo dėl NŽNK, siejamo su įprastinių biodegalų ir skystųjų bioproduktų gamyba, išmetamą ŠESD kiekį, o kuro tiekėjai turi juos naudoti atsiskaitymo tikslais, tačiau jie netaikomi apskaičiuojant išmetamo ŠESD kiekio sumažinimą dėl biodegalų gamybos.

Be to, AIED nustatyti privalomi išmetamo ŠESD kiekio mažinimo ir tvarumo kriterijai, kuriuos turi atitikti šioje direktyvoje apibrėžti biodegalai ir skystieji bioproduktai, kad juos būtų galima priskaičiuoti prie nacionalinių ir ES atsinaujinančiosios energijos tikslų ir kad jie atitiktų viešosios paramos schemų taikymo kriterijus. Šiais kriterijais apibrėžtos neliečiamos teritorijos (daugiausia žemė, kurioje yra didelių anglies sankaupų arba didelė biologinė įvairovė), iš kurių negalima gauti biodegalų ir skystųjų bioproduktų gamybos žaliavų, ir nustatyti būtiniausi reikalavimai dėl išmetamo ŠESD kiekio sumažinimo, kuris turi būti pasiektas naudojant biodegalus ir skystuosius bioproduktus, palyginti su iškastiniu kuru. Šiais kriterijais padedama mažinti riziką, siejamą su įprastinių biodegalų ir skystųjų bioproduktų gamybos tiesioginiu poveikiu žemės naudojimui, tačiau neatsižvelgiama į netiesioginį poveikį.

EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2019 03 13 COM(2019) 142 final PRIEDAI

prie KOMISIJOS ATASKAITOS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINI Ų REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI





dėl tam tikrų maistinių ir pašarinių augalų auginimo plėtros visame pasaulyje padėties





1 PRIEDAS Literatūros dėl augalų auginimo teritorijų plėtros į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus peržiūra Taikymo sritis Šioje Komisijos Jungtinio tyrimų centro (JRC) parengtoje peržiūroje pateikiama mokslinės literatūros apžvalga ir apibendrinami svarbiausi joje paskelbti tyrimų rezultatai dėl žemės ūkio žaliavų auginimo teritorijų plėtros į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus, kaip apibrėžta AIED II. Sojos Yra atliktas tik vienas recenzuotas tyrimas, kuriame įvertintas miškų naikinimas pasauliniu mastu dėl sojų auginimo, apimantis miškų naikinimą laikotarpiu po 2008 m. Atliekant [Henders et al., 2015] tyrimą iš pradžių atlikti GIS pagrįsti matavimai, kiek miškų kasmet sunaikinama visuose atogrąžų regionuose, ir, remiantis išsamia regioninės literatūros šaltinių peržiūra (kuri išsamiai aprašyta to tyrimo papildomos informacijos dalyje), su tuo susieti įvairūs veiksniai, įskaitant sojų ir alyvpalmių auginimo teritorijų plėtrą. Tačiau to tyrimo duomenys apima tik 2000–2011 m. laikotarpį. JRC įvertinta miškų naikinimo procentinė dalis Brazilijoje, susijusi su sojų auginimo teritorijų plėtra Amazonės regionas Serado regionas Likusi Brazilijos teritorija Sojų auginimo teritorijų plėtra Brazilijoje (proc.) 2008–2017 m. 11 % 46 % 44 % Plėtros į miškus dalis (proc.) 5 % 14 % 3 % Plėtros į miškus SVERTINIS VIDURKIS VISOS BRAZILIJOS MASTU 8,2 %



Kadangi trūksta tyrimų, kuriuose būtų pateikta naujų pasaulinio masto duomenų, buvo subendrinti Brazilijos, kitų Pietų Amerikos šalių ir visų kitų pasaulio regionų duomenys. Brazilijos duomenys apie sojų auginimo plėtrą nuo 2008 m. paimti iš Brazilijos IBGE-SIDRA duomenų bazės ir subendrinti su duomenimis apie plėtrą į miškų plotus Serado regione [Gibbs et al., 2015], apskaičiuojant 2009–2013 m. laikotarpio vidurkį Amazonės regione [Richards et al.] ir visoje likusioje Brazilijoje [Agroicone, 2018]. Taip nustatytas plėtros į miškus svertinis vidurkis – 10,4 proc. Jis subendrintas su Argentinos, Paragvajaus, Urugvajaus, Bolivijos ir visų kitų pasaulio regionų statistiniais duomenimis: JRC įvertintas sojų auginimo teritorijų plėtros į miškus visoje Lotynų Amerikoje vidurkis (proc.) 2008–2017 m. Brazilija Argentina Paragvajus Urugvajus Bolivija Sojų auginimo plėtra (proc.) visoje Lotynų Amerikoje 67 % 19 % 7 % 5 % 2 % Plėtros į miškus dalis (proc.) 8,2 % 9 % 57 % 1 % 60 % Plėtros į miškus visoje Lotynų Amerikoje vidurkis (proc.) 14 % ĮVERTINTAS SOJŲ AUGINIMO TERITORIJŲ PLĖTROS Į MIŠKUS VISAME PASAULYJE VIDURKIS (PROC.) Pasaulio sojų auginimo teritorijų plėtros dalis, tenkanti Lotynų Amerikai 53 % Numanoma plėtros į miškus proc. dalis visuose kituose pasaulio regionuose 2 % Sojų auginimo plėtros į miškus dalies pasaulinis vidurkis 8 % Vieninteliai prieinami su kitomis Lotynų Amerikos šalimis susiję kiekybiniai duomenys yra [Graesser et al., 2015] tyrimas, kurį atliekant tirta visų lauko kultūrų auginimo plėtra į miško plotus. Visuose kituose pasaulio regionuose, kuriuose nuo 2008 m. sojų auginimo teritorijos plečiamos labiausiai, t. y. Indijoje, Ukrainoje, Rusijoje ir Kanadoje, įrodymų dėl sojų auginimo tiesioginio poveikio miškų naikinimui gauta mažai. Todėl laikyta, kad jų auginimo plėtra į miškus visuose kituose pasaulio regionuose sudaro nedidelę dalį – 2 proc. Taigi, viso pasaulio mastu įvertinta vidutinė sojų auginimo teritorijų plėtros dalis yra 8 proc.





Palyginimas su kitais neseniai atliktais vertinimais Dauguma duomenų apie miškų naikinimą dėl sojų auginimo gauti anksčiau, negu 2008 m. Brazilijoje paskelbtas Sojų moratoriumas, todėl nustatant dabartinį įvertį jie nebėra aktualūs. Europos transporto ir aplinkos federacijos užsakytame vertinime [Malins, 2018] nuodugniai peržiūrėti regioniniai sojų auginimo plėtros ir miškų naikinimo duomenys ir padaryta išvada, kad ne mažiau kaip 7 proc. pasaulinės sojų auginimo plėtros nuo 2008 m. vyko užimant miškų plotus. Tačiau nustatant sojų auginimo teritorijų plėtros dalis buvo naudojami skirtingų metų duomenys ir nesinaudota [Agricone, 2018] ir [Richards et al., 2017] tyrimų rezultatais. „Sofiproteol“ užsakytame vertinime [LCAworks, 2018] taip pat peržiūrėti regioninės literatūros šaltiniai, kuriuose aptariamas sojų auginimo visame pasaulyje 2006–2016 m. laikotarpiu sukeltas miškų naikinimas. Jame padaryta išvada, kad 19 proc. pasaulinės sojų auginimo plėtros vyko užimant miškų plotus. Tačiau neaišku, kuo pagrįsta šiame vertinime padaryta prielaida dėl plėtros į miškus „likusioje Brazilijos teritorijoje“, taip pat jame su mišku kartais tapatinami natūralios žemės plotai. Be to, apskaičiuojant vidurkius, regioniniai sojų auginimo duomenys pasverti atsižvelgiant į bendrą viso regiono sojų produkciją, o ne į jų auginimo plėtros plotą. Todėl 19 proc. dydžio negalima laikyti labai patikimu. „Agroicone“ parengė Komisijai skirtą dokumentą, kuriame rėmėsi nepaskelbtu „Agrosatelite“ 2018 m. tyrimu, kuriame teigiama, kad sojų auginimo plėtros į miškus dalis Serado regione (ypač Matipobos dalyje) 2014–2017 m. laikotarpiu išties labai sumažėjo: nuo 23 proc. 2007–2014 m. iki 8 proc. 2014–2017 m. Alyvpalmės Naudojant alyvpalmių plantacijų imtis, sudarytas iš palydovinių duomenų [Vijay et al., 2016], įvertinta alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros į miškus dalis nuo 1989 iki 2013 m. ir pateikti rezultatai pagal valstybes. Nustatant tuos nacionalinius vidurkius, rodančius, kiek nuo 2008 iki 2016 m. padidėjo nacionaliniai alyvpalmių derliaus plotai, iš šio tyrimo sužinota, kad viso pasaulio mastu 45 proc. alyvpalmių auginimo plėtros vyko užimant žemės plotus, kuriuose 1989 m. buvo miškas. [Henders et al., 2015] pateiktais papildomais duomenimis, 2008–2011 m. laikotarpiu stebėto miškų naikinimo, siejamo su alyvpalmių auginimo plėtra, mastas buvo vidutiniškai 0,43 mln. ha miškų per metus – tai sudaro 45 proc. viso įvertinto alyvpalmėmis apsodinto ploto padidėjimo per tą laikotarpį visame pasaulyje . Europos Komisijos užsakymu atlikus [Cuypers et al., 2013] pasaulinio masto tyrimą nustatyta, kad miškų naikinimas nacionaliniu lygmeniu sietinas su įvairiais veiksniais, tokiais kaip medienos ruoša, gyvulių ganymas ir įvairių kultūrinių augalų auginimas. Remiantis šio tyrimo rezultatais, 59 proc. alyvpalmių auginimo plėtros 1990–2008 m. laikotarpiu sietina su miškų naikinimu.



Indonezijos ir Malaizijos regioninių tyrimų palyginimas Apskaičiuotoji plėtros į miškus procentinė dalis Metai Malaizija Indonezija Visi likę pasaulio regionai Pasaulinės alyvpalmių auginimo plėtros proc. 2008–2015 m. 2008–2015 m. 15 % 67 % 17 % Vakarų Malaizija (Malakos pusiasalis) Rytų Malaizija (Borneo salos dalis) Kalimantanas (Borneo salos dalis) Likusi Indonezijos teritorija Nacionalinės plėtros proc. 2008–2015 m. 2008–2015 m. 19 % 81 % 77 % 23 % Gaveau et al., 2016 2010–2015 m. 75 % 42 % Abood et al., 2015 2000–2010 m. >36 % SARvision, 2011 2005–2010 m. 52 % Carlson et al., 2013 2000–2010 m. 70 % Gunarso et al., 2013 2005–2010 m. >6 % Gunarso et al., 2013 2005–2010 m. 47 % 37–75 % Austin et al., 2017 2005–2015 m. >20 % Vijay et al., 2016 2013 m. 40 % 54 % 13 % Vijay et al., 2016 2013 m. 45 % Atlikus [Abood et al., 2015] tyrimą nustatyta, kad 1,6 mln. hektarų miškų, iškirstų Indonezijoje 2000–2010 m. laikotarpiu, buvo sklypuose, koncesijomis suteiktuose pramoninio alyvpalmių aliejaus gamintojams. Indonezijos vyriausybės duomenimis, tai sudaro 36 proc. visos alyvpalmėmis apsodinto ploto plėtros per tą laikotarpį. Didesnė miškų naikinimo procentinė dalis tuo pačiu laikotarpiu nustatyta [Carlson et al., 2013] tyrime: dėl alyvpalmių aliejaus gamybai skirtų koncesijų Kalimantane (Indonezijai priklausančioje Borneo salos dalyje) sunaikinta 1,7 mln. ha miškų; tai sudarė apie 70 proc. visos alyvpalmių derliaus ploto plėtros tame regione [Malins, 2018]. Vėlesniame [Carlson et al., 2018] tyrime pranešta, kad 2000–2015 m. laikotarpiu Kalimantane dėl alyvpalmių aliejaus gamybai skirtų koncesijų sunaikinta 1,84 mln. ha miškų, o Sumatros saloje – 0,55 mln. ha. Atlikus [SARvision, 2011] tyrimą nustatyta, kad 2005–2010 m. laikotarpiu Rytų Malaizijos (Malaizijai priklausančios Borneo salos dalies) Saravako provincijoje, kurioje vyksta intensyviausia alyvpalmių auginimo plėtra, pagal žinomas alyvpalmių aliejaus gamybos koncesijas skirtuose sklypuose iškirsta 865 tūkst. ha miškų – tai sudaro maždaug pusę viso alyvpalmių derliaus ploto padidėjimo per tą laikotarpį . [Gaveau et al., 2016] žemėlapyje parodytas sunaikintų miškų plotų sutapimas su pramoninių (t. y. ne smulkiųjų ūkių valdytojų) alyvpalmių plantacijų plėtra Borneo saloje 5 metų intervalais nuo 1990 iki 2015 m. Šiame tyrime pažymima, kad didžiosios daugumos Borneo alyvpalmių plantacijų vietose 1973 m. buvo miškas, o mažesnės miškų naikinimo dalys nustatomos tada, kai sutrumpinamas laiko tarpas nuo miško iškirtimo iki alyvpalmių pasodinimo. Gauti rezultatai rodo, kad Indonezijai priklausančioje Borneo salos dalyje (Kalimantane) 2010–2015 m. maždaug 42 proc. visos pramoninių alyvpalmių plantacijų plėtros vyko užimant žemės plotus, kuriuose tik prieš penkerius metus buvo miškas; Malaizijai priklausančioje Borneo salos dalyje ši dalis buvo apie 75 proc. Šiame vertinime vartota siauresnė miško apibrėžtis negu AIED II: mišku laikyti tik tie plotai, kuriuose medžių lajos danga užima daugiau kaip 90 proc., ir neįtraukti antriniai miškai (t. y. atauginti miškai ir krūmynai po ankstesnio iškirtimo ar gaisro). Remiantis vėlesniu tyrimu [Gaveau et al., 2018], 2008–2017 m. laikotarpiu Indonezijai priklausančioje Borneo salos dalyje 36 proc. visos pramoninių plantacijų (iš kurių 88 proc. buvo alyvpalmių plantacijos) plėtros vyko užimant tais pačiais metais iškirstų sengirių plotus; Malaizijai priklausančioje Borneo dalyje atitinkamas vidurkis buvo 69 proc. Indonezijai priklausančioje Borneo dalyje miškų naikinimo dėl plantacijų mastas įvairiais metais labai koreliavo su nerafinuoto alyvpalmių aliejaus kaina praėjusį sezoną, o Malaizijai priklausančioje Borneo dalyje ši koreliacija buvo mažesnė; iš to galima spręsti apie ilgalaikį centralizuotą miškų naikinimo planavimą. Gauti rezultatai parodė, kad didžiausias alyvpalmių auginimo plėtros tempas buvo 2009–2012 m., o vėliau jis sulėtėjo, nors tos plėtros į miškų plotus dalis liko nepakitusi. [Gunarso et al., 2013] analizuoti žemės dangos pokyčiai, susiję su alyvpalmių auginimo plėtra Indonezijoje ir Malaizijoje; ši analizė skirta apskritojo stalo diskusijoms dėl tvaraus alyvpalmių aliejaus (asociacija „Roundtable on Sustainable Palm Oil“, RSPO). Naujausi pokyčiai, apie kuriuos pranešta šiame tyrime, yra susiję su 2005–2010 m. apsodintais alyvpalmių plotais. Atliekant tą tyrimą nustatytos viso šio ploto procentinės dalys, atitinkančios įvairias 2005 m. buvusias žemės naudojimo kategorijas. Įtraukus tas kategorijas, kurios neabejotinai atitiktų direktyvoje vartojamą miško apibrėžtį, nustatyta, kad plėtra į miškų plotus visoje Indonezijoje buvo ne mažesnė kaip 37 proc. Tačiau kitos nurodytos žemės naudojimo kategorijos apima ir krūmynus (kurie, kaip nustatyta atlikus šį tyrimą, yra daugiausia nualinti miškai) – jie taip pat iš esmės atitiktų miško apibrėžtį direktyvoje. Indonezijoje tai yra svarbi žemės kategorija, nes arti plantacijų esantys miškai dažnai yra nualinami gaisrų likus dar nemažai metų iki plantacijų plėtros į tą žemę. Jei toms ankstesnio naudojimo kategorijoms priskirta žemė laikoma mišku (ir iš tiesų 2000 m. ten galėjo būti miškas), bendras miškų naikinimo procentinis dydis Indonezijoje 2005–2010 m. laikotarpiu padidėja iki maždaug 75 proc., taigi maždaug atitinka [Carlson, 2013] nustatytus faktus. Malaizijos atveju [Gunarso et al., 2013] pranešta, kad 2006–2010 m. 34 proc. alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros vyko tiesiogiai užimant miškų plotus. Tačiau šiame tyrime taip pat pranešta, kad 2006 m. vyko nemažai plėtros į plynos žemės plotus, ir manyta, jog dalis tos žemės tapo plyna po to, kai pakeista miškais apsodintų plotų naudojimo paskirtis. Iš šiame tyrime pateiktos papildomos informacijos matyti, kad daugiau kaip trečdalyje 2006 m. plynos žemės prieš šešerius metus buvo miškas, todėl tai galėjo būti iškirsto miško plotai, ruošiami apsodinti alyvpalmėmis. Įtraukus šiuos miškų plotus, su miškų naikinimu susijusios alyvpalmių auginimo plėtros dalis Malaizijoje padidėtų iki 47 proc.

Užuot naudojus palydovinius vaizdus, nustatant ankstesnę žemės dangą tuose plotuose, į kuriuos išplėstos Indonezijos alyvpalmių plantacijos, [Austin et al., 2017] remtasi Indonezijos aplinkos ir miškų ūkio ministerijos pateiktais žemės naudojimo žemėlapiais. Nustatyta, kad tik apie 20 proc. žemės, naudotos plečiant pramoninio alyvpalmių auginimo plotus 2005–2015 m., buvo tuose žemėlapiuose prieš penkerius metus klasifikuota kaip „miškas“. Pagal šiame tyrime vartotą miško apibrėžtį medžių lajos danga turi būti >30 proc. (direktyvoje >10 proc.) ir ši apibrėžtis neapima krūmynų, kuriuos pagal direktyvoje pateiktą apibrėžtį kai kada tinka laikyti mišku. Taip pat 40 proc. alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros vyko kitų naudojimo kategorijų žemėje, įskaitant krūmynus. Dėl šių priežasčių manoma, kad [Austin et al., 2017] pateiktas 2010–2015 m. plėtros į miškus dydis, 20 proc., galėtų būti šioje ataskaitoje laikomas per mažu.



JRC įvertinta alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros į miškus kituose pasaulio regionuose procentinė dalis Plėtros metai Lotynų Amerika Afrika Likusios Azijos šalys Pasaulinės alyvpalmių auginimo plėtros proc. 2008–2015 m. 2008–2015 m. 9 % 3 % 5 % Furumo ir Aide, 2017 2001–2015 m. 20 % Maaijard et al., 2018 6 % Vijay et al., 2016 2013 m. 21 % 6 % 4 % Visų kitų pasaulio regionų svertinis vidurkis 2013 m. 13 % Kaip parodyta šioje lentelėje, visuose kituose pasaulio regionuose nustatytos mažesnės plėtros į miškus dalys. Įvertinus Lotynų Amerikos, Afrikos ir visos likusios Azijos (išskyrus Indoneziją ir Malaiziją) rezultatus, gauta vidutinė alyvpalmių plantacijų plėtros į miškų plotus dalis – 13 proc. Apskritai, atsižvelgiant į rezultatus, gautus atlikus regioninius tyrimus dėl alyvpalmių auginimo plėtros Malaizijoje ir Indonezijoje į žemės, kurioje yra didelių anglies sankaupų, plotus, taip pat į tokios plėtros visuose kituose pasaulio regionuose įrodymus, [Vijay et al., 2016] pasiūlytą alyvpalmių auginimo plėtros į miškus dalies pasaulinį vidurkį, 45 proc., galima laikyti patikimu įverčiu. Alyvpalmių auginimo plėtros į durpynus dalis Atlikus [Abood et al., 2014] tyrimą nustatyta, kad 21 proc. pagal žinomas Indonezijos alyvpalmių auginimo koncesijas skirtos žemės buvo durpynuose, o 10 proc. – virš giluminių durpių (esančių >3 m gylyje) klodų, kurie turi būti saugomi, kad nebūtų nusausinti, pagal 1990 m. Indonezijos vyriausybės potvarkį. Tyrimu nustatyta, kad pagal Indonezijos alyvpalmių auginimo koncesijas skirtoje žemėje 2000–2010 m. sunaikinta 535 tūkst. ha durpingų pelkinių miškų, kurie sudaro 33 proc. viso alyvpalmių auginimo plėtros pagal koncesijas ploto. Siekiant atsekti brandžių alyvpalmių plantacijų plėtrą į durpynus 1990–2015 m. laikotarpiu, atliekant [Miettinen et al., 2012, 2016] tyrimą buvo analizuojami palydovų didelės skiriamosios gebos vaizdai. Naudojantis Jungtinio tyrimų centro Europos skaitmeniniu dirvožemio žemėlapių archyvu, buvo nustatyti durpynų plotai ir pranešta, kad 2007–2015 m. laikotarpiu Indonezijoje plečiant alyvpalmių plantacijas buvo užimta 1 089 tūkst. ha durpynų, o Malaizijoje – 436 tūkst. ha. durpynų plotų. Padalijus šį dydį iš nustatyto brandžių alyvpalmių ploto padidėjimo per tą laikotarpį , gauta alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros į durpynus dalis Indonezijoje yra 24 proc., Malaizijoje – 42 proc. Paskutinio tirto laikotarpio, apie kurį pranešta (2010–2015 m.), atitinkami skaičiai yra 25 proc. ir 36 proc. Malaizijos alyvpalmių aliejaus taryba paskelbė tyrimą dėl alyvpalmių aliejaus [Omar et al., 2010], pagrįstą alyvpalmių auginimo nustatymu naudojantis GIS ir dirvožemio žemėlapiu, gautu iš Malaizijos žemės ūkio ministerijos. Šiame tyrime pranešama, kad alyvpalmių auginimo durpynų žemėje procentinė dalis Malaizijoje išaugo nuo 8,2 proc. 2003 m. iki 13,3 proc. 2009 m., t. y. atitinkamai 313 ir 666 tūkst. ha. To paties laikotarpio duomenimis, bendras alyvpalmių auginimo plotas išplėstas nuo 3 813 iki 5 011 tūkst. ha, taigi tos plėtros dalis durpynuose sudarė 30 proc. [SARvision, 2011] nustatyta, kad 2005–2010 m. laikotarpiu buvo iškirsta 535 tūkst. hektarų durpingų miškų teritorijose, skirtose alyvpalmių auginimui pagal žinomas koncesijas Saravake – Malaizijos provincijoje, kurioje alyvpalmių auginimo plėtra yra intensyviausia. Tai atitinka maždaug 32 proc. viso alyvpalmių derliaus ploto padidinimo tuo laikotarpiu . Tai nustatant neatsižvelgta į durpingų miškų naikinimą dėl alyvpalmių auginimo ne koncesijų sklypuose ir į bet kokį durpynų žemės naudojimo pakeitimą, kai ji to keitimo metu nebuvo apaugusi mišku. [Gunarso et al., 2013] pateikta neįprastai maža alyvpalmių auginimo plėtros į durpynus dalis Malaizijoje (tik 6 proc. nuo 2000 iki 2010 m., pagal šiame tyrime pateiktą papildomą informaciją). Šis skaičius yra daug mažesnis už bet kurį kitą įvertį, įskaitant net ir tuos, kurie gauti iš Malaizijos šaltinių, todėl į jį neatsižvelgta . Indonezijos atveju [Gunarso et al., 2013] pateikti papildomi duomenys rodo, kad 24 proc. alyvpalmių auginimo plėtros nuo 2005 iki 2010 m. vyko durpinėse pelkėse, o jei būtų įskaitytas ir žemės naudojimo keitimas iš durpinių pelkių per tarpinį „plynos žemės“ statusą, ši dalis būtų dar didesnė – apie 26 proc. [Austin et al., 2017] pranešama, kad Indonezijos alyvpalmių auginimo teritorijų plėtros į durpynus dalis visais tirtais laikotarpiais (1995–2015 m.) buvo apie 20 proc., be jokio koregavimo dėl „plynos žemės“. Priežastis, kodėl šio tyrimo rezultatai yra mažesni negu kitų tyrimų, yra tai, kad naudotasi BBSDLP durpynų žemėlapiu, gautu iš Indonezijos žemės ūkio ministerijos (H. Valin privati korespondencija, 2018 m. gruodžio 5 d.). Į BBSDLP žemėlapį neįtraukti plotai, kuriuose durpių sluoksnio gylis mažesnis nei 0,5 m , ir tai yra viena iš priežasčių, kodėl durpynų plotas jame yra 13,5 proc. mažesnis negu organizacijos „Wetlands International“ žemėlapiuose, kuriuose parodytas durpynų plotas taip pat tikriausiai yra 10–13 proc. mažesnis už realų plotą, nustatytą vietovės tyrimais. [Hooijer ir Vernimmen 2013]. Neturima kiekybinių duomenų, kokią dalį sudaro alyvpalmių auginimo plėtra į durpynus visuose kituose pasaulio regionuose. 2008–2015 m. laikotarpiu 9 proc. alyvpalmių auginimo plėtros vyko Lotynų Amerikoje, 5 proc. – likusioje Azijos dalyje ir 3 proc. – Afrikoje. Pietų Amerikoje, ypač Peru, Bolivijoje, Venesueloje ir prie Amazonės upės, yra nemaži atogrąžų durpynų plotai, tačiau tai nėra svarbios alyvpalmių aliejaus gamybos teritorijos. Didžiausia pasaulyje atogrąžų durpinė pelkė yra Kongo baseine. Ten jau suteikta mažiausiai viena didžiulio masto alyvpalmių aliejaus gamybos koncesija eksploatuoti 470 tūkst. ha plotą (atitinkantį, pvz., 10 proc. viso Malaizijos alyvpalmių auginimo ploto), kurio 89 proc. sudaro durpynai [Dargie et al., 2018]. Baiminamasi, kad lėtėjant produkcijos augimo tempui Pietryčių Azijos šalyse, bus daugiau investuojama į alyvpalmių auginimo plėtrą užimant durpynus Afrikoje ir Lotynų Amerikoje. Teikiant didžiausią reikšmę [Miettinen et al. 2012, 2016] tyrimų, kuriuos galima laikyti pažangiausiais šios srities mokslinės literatūros darbais, rezultatams ir darant prielaidą, kad visuose kituose pasaulio regionuose dėl alyvpalmių nebuvo nusausinta nė kiek durpynų, gautas interpoliuotas svertinis vidutinis įvertis, kad alyvpalmių auginimo plėtra į durpynų plotus visame pasaulyje 2008–2011 m. laikotarpiu sudarė 23 proc.

Cukranendrės Daugiau kaip 80 proc. pasaulinės cukranendrių auginimo plėtros nuo 2008 iki 2015 m. vyko Brazilijoje. [Cuypers et al, 2013] apskaičiuota, kad 36 proc. pasaulio cukranendrių auginimo plėtros nuo 1990 iki 2008 m. vyko į žemę, kurioje anksčiau buvo miškas. Tačiau tikėtina, kad analizės tikslais ta vertė padidinta: miškų naikinimas susietas su miškininkyste, ganyklų ir skirtingų augalų auginimo plėtra nacionaliniu lygmeniu. Su ganyklų žeme susieta miškų naikinimo dalis yra nedidelė, nes grynosios tokios žemės plėtros beveik nenustatyta; priešingai, cukranendrių plėtra labai padidėjo, todėl su ja susieta didelė nacionalinio miškų naikinimo dalis. Tačiau Brazilijos regionai, kuriuose cukranendrių auginimas buvo plečiamas, iš esmės nesutampa su intensyvaus miškų naikinimo plotais, ir į tai nebuvo atsižvelgta [Cuypers et al. 2013] analizėje. [Adami et al., 2012] pranešta, kad 2000–2009 m. laikotarpiu tik 0,6 proc. cukranendrių auginimo plėtros Brazilijos vidurio pietuose vyko užimant miškų plotus. Nors šiam regionui teko apie 90 proc. visos pasaulio cukranendrių auginimo plėtros tuo laikotarpiu, šiek tiek plėtros vyko ir kituose Brazilijos regionuose, kurių neapėmė šis tyrimas. [Sparovek et al., 2008] pritarta, kad 1996–2006 m. laikotarpiu cukranendrių auginimo plėtra Brazilijos vidurio pietuose vyko užimant beveik vien tik ganyklų ar kitų augalų auginimo plotus (nes tame regione likę labai mažai miškų), tačiau dar 27 proc. plėtros vyko „periferinėse“ teritorijose – Amazonės biome ir aplink jį, taip pat šiaurės rytų ir Atlanto miškų biomuose. Tuose periferiniuose regionuose nustatyta koreliacija tarp miškų nykimo kiekvienoje savivaldybėje ir cukranendrių auginimo plėtros. Tačiau dokumentuose nėra jokių duomenų apie tai, kokią plėtros dalį sudaro plėtra į miškus. Todėl iš literatūros šaltinių nepavyko gauti pakankamai kiekybinių duomenų dėl to, kiek miškų sunaikinama dėl cukranendrių auginimo. Kukurūzai Grūdinių kultūrų auginimas paprastai nelaikomas miškų naikinimo priežastimi, nes daugiausia jų produkcijos išauginama vidutinio klimato zonose, kuriose miškų naikinimo mastas apskritai nėra didelis. Tačiau kukurūzai taip pat yra atogrąžų žemės ūkio augalai, kuriuos dažnai augina smulkiųjų ūkių valdytojai, o dideliuose ūkiuose kukurūzai dažnai pagal sėjomainą kaitaliojami su sojomis. Be to, neproporcingai didelė kukurūzų auginimo plėtros dalis vyksta atogrąžų regionuose, kuriuose miškų naikinimas yra labiau paplitęs ir dėl to išmetama daugiau anglies dioksido. Kinijoje kukurūzų auginimo plėtra sutelkta šios šalies šiaurės rytų regiono paribio žemėse [Hansen, 2017], kurios laikomos daugiausia stepinėmis pievomis, o ne miškais. Su jų auginimo plėtra Brazilijoje ir Argentinoje galima sieti tokį patį procentinį miškų naikinimo mastą, kaip su sojomis Brazilijoje.[Lark et al., 2015] nustatyta, kad 3 proc. kukurūzų auginimo plėtros JAV nuo 2008 m. iki 2012 m. vyko užimant miškų plotus, 8 proc. – krūmynus, 2 proc. – šlapžemes. Vis dėlto sunku nustatyti bendrą pasaulinį įvertį be išsamesnės analizės, kas vyksta kiekvienoje šalyje.



Nuorodos [Abood et al., 2015] Abood, S. A., Lee, J. S. H., Burivalova, Z., Garcia-Ulloa, J., Koh, L. P. (2015). Relative Contributions of the Logging, Fiber, Palm oil, and Mining Industries to Forest Loss in Indonesia. Conservation Letters, 8(1), 58–67. http://doi.org/10.1111/conl.12103 [Adami et al., 2012] Adami, M., Rudorff, B. F. T., Freitas, R. M., Aguiar, D. A., Sugawara, L. M., Mello, M. P. (2012). Remote Sensing Time Series to Evaluate Direct Land Use Change of Recent Expanded Sugarcane Crop in Brazil. Sustainability, 4, 574–585. http://doi.org/10.3390/su4040574 [Agroicone, 2018] Moriera, A, Arantes, S., Romeiro, M. (2018). RED II information paper: assessment of iLUC risk for sugarcane and soybean biofuels feedstock. Agroicone, Sao Paulo 2018. [Austin et al., 2017] Austin, K. G., Mosnier, A., Pirker, J., McCallum, I., Fritz, S., Kasibhatla, P. S. (2017). Shifting patterns of palm oil driven deforestation in Indonesia and implications for zero-deforestation commitments. Land Use Policy, 69(August), 41–48. http://doi.org/10.1016/j.landusepol.2017.08.036 [Carlson et al., 2013] Carlson, K. M., Curran, L. M., Asner, G. P., Pittman, A. M., Trigg, S. N., Marion Adeney, J. (2013). Carbon emissions from forest conversion by Kalimantan palm oil plantations. Nature Clim. Change, gauta iš https://www.nature.com/nclimate/journal/v3/n3/pdf/nclimate1702.pdf [Curtis et al., 2018] Curtis, P. G., Slay, C. M., Harris, N. L., Tyukavina, A., Hansen, M. C. (2018). Classifying drivers of global forest loss. Science, 361(6407), 1108–1111. http://doi.org/10.1126/science.aau3445 [Cuypers et al. 2013] Cuypers, D., Geerken, T., Gorissen, L., Peters, G., Karstensen, J., Prieler, S., van Velthuizen, H. (2013). The impact of EU consumption on deforestation: Comprehensive analysis of the impact of EU consumption on deforestation. European Commission (Europos Komisija). http://doi.org/10.2779/822269 [Dargie et al., 2018] Dargie, G. C., Lawson, I. T., Rayden, T. J. et al. Mitig Adapt Strateg Glob Change (2018). https://doi.org/10.1007/s11027-017-9774-8

[FAOstat, 2008] Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacija, paieškai pritaikyta žemės ūkio augalų auginimo statistikos duomenų bazė, http://www.fao.org/faostat/en/#data/QC [Fehlenberg et al., 2017] Fehlenberg, V., Baumann, M., Gasparri, N. I., Piquer-Rodriguez, M., Gavier-Pizarro, G., Kuemmerle, T. (2017). The role of soybean production as an underlying driver of deforestation in the South American Chaco. Global Environmental Change, 45(April), 24–34. http://doi.org/10.1016/j.gloenvcha.2017.05.001 [Furumo ir Aide, 2017] Furumo, P. R., Aide, T. M. (2017). Characterizing commercial palm oil expansion in Latin America: land use change and trade. Environmental Research Letters, 12(2), 024008. http://doi.org/10.1088/1748-9326/aa5892 [Gaveau 2016] Gaveau, D.L.A., Sheil, D., Husnayaen, Salim, M.A., Arjasakusuma, S., Ancrenaz, M., Pacheco, P., Meijaard, E., 2016. Rapid conversions and avoided deforestation: examining four decades of industrial plantation expansion in Borneo. Nature - Scientific Reports 6, 32017. [Gaveau 2018] Gaveau, D.L.A., Locatelli, B., Salim, M.A., Yaen, H., Pacheco, P. and Sheil, D. Rise and fall of forest loss and industrial plantations in Borneo (2000–2017). Conservation Letters. 2018;e12622. https://doi.org/10.1111/conl.12622 [Gibbs et al., 2015] Gibbs, H. K., Rausch, L., Munger, J., Schelly, I., Morton, D. C., Noojipady, P., Walker, N. F. (2015). Brazil’s Soy Moratorium: Supply-chain governance is needed to avoid deforestation. Science, 347(6220), 377–378. http://doi.org/10.1126/science.aaa0181. [Graesser et al., 2015] Graesser, J., Aide, T. M., Grau, H. R., Ramankutty, N. (2015). Cropland/pastureland dynamics and the slowdown of deforestation in Latin America. Environmental Research Letters, 10(3), 034017. http://doi.org/10.1088/1748-9326/10/3/034017 [Gunarso et al., 2013] Gunarso, P., Hartoyo, M. E., Agus, F., Killeen, T. J. (2013). Palm oil and Land Use Change in Indonesia, Malaysia and Papua New Guinea. RSPO. http://doi.org/papers2://publication/uuid/76FA59A7-334A-499C-B12D-3E24B6929AAE

Papildoma medžiaga: https://rspo.org/key-documents/supplementary-materials [Hansen et al., 2017] Hansen, J., M. A. Marchant, F. Tuan, A. Somwaru. 2017. "U.S. Agricultural Exports to China Increased Rapidly Making China the Number One Market." Choices. Q2. http://www.choicesmagazine.org/choices-magazine/theme-articles/us-commodity-markets-respond-to-changes-in-chinas-ag-policies/us-agricultural-exports-to-china-increased-rapidly-making-china-the-number-one-market [Henders et al., 2015] Henders, S., Persson, U. M., Kastner, T. Trading forests: Land-use change and carbon emissions embodied in production and exports of forest-risk commodities. Environmental Research Letters, 10(12), 125012. http://doi.org/10.1088/1748-9326/10/12/125012 http://doi.org/10.1088/1748-9326/10/12/125012 [Hooijer and Vernimmen 2013] Hooijer, A. and Vernimmen, R. 2013 “Peatland maps: accuracy assessment and recommendations” Report by Deltares & Euroconsult Mott MacDonald for Implementation of Agentschap NL 6201068 QANS Lowland Development edepot.wur.nl/251354 [Jusys, 2017] Jusys, T. (2017) A confirmation of the indirect impact of sugarcane on deforestation in the Amazon, Journal of Land Use Science, 12:2-3, 125–137, DOI: 10.1080/1747423X.2017.1291766 [Lark et al., 2015] Lark, T. J., Salmon, M. J., Gibbs, H. (2015). Cropland expansion outpaces agricultural and biofuel policies in the United States. Environmental Research Letters. 10. 10.1088/1748-9326/10/4/044003. [LCAworks, 2018] Strapasson, A., Falcao, J., Rossberg, T., Buss, G., Woods, J. Land use Change and the European Biofuels Policy: the expansion of oilseed feedstocks on lands with high carbon stocks. Technical report prepared by LCAworks Ltd., in collaboration with Sofiproteol, France. [Machedo et al., 2012] Macedo, M. N., DeFries, R. S., Morton, D. C., Stickler, C. M., Galford, G. L., Shimabukuro, Y. E. (2012). Decoupling of deforestation and soy production in the southern Amazon during the late 2000s. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 109(4), 1341–6. http://doi.org/10.1073/pnas.1111374109 [Malins. 2017] Malins, C. (2017). For peat’s sake - Understanding the climate implications of palm oil biodiesel. Cerulogy and Rainforest Foundation Norway, London 2017. Gauta iš http://www.cerulogy.com/uncategorized/for-peats-sake/ [Malins, 2018] Malins, C. (2018). Driving deforestation: the impact of expanding palm oil demand through biofuel policy, London 2018. Gauta iš http://www.cerulogy.com/palm oil/driving-deforestation. [Meijaard et al., 2018] Meijaard, E., Garcia-Ulloa, J., Sheil, D., Wich, S. A., Carlson, K. M., Juffe-Bignoli, D., Brooks, T. (2018). Palm oil and biodiversity. http://doi.org/https://doi.org/10.2305/IUCN.CH.2018.11.en [Miettinen et al., 2012] Miettinen, J., Hooijer, A., Tollenaar, D., Page, S. E., Malins, C. (2012). Historical Analysis and Projection of Palm oil Plantation Expansion on Peatland in Southeast Asia. Washington, D. C.: International Council on Clean Transportation. [Miettinen et al., 2016] Miettinen, J., Shi, C., Liew, S. C. (2016). Land cover distribution in the peatlands of Peninsular Malaysia, Sumatra and Borneo in 2015 with changes since 1990. Global Ecology and Conservation, 6, 67–78. http://doi.org/10.1016/j.gecco.2016.02.004

[Morton et al., 2006] Morton, D. C., DeFries, R. S., Shimabukuro, Y. E., Anderson, L. O., Arai, E., del Bon Espirito-Santo, F., … Morisette, J. (2006). Cropland expansion changes deforestation dynamics in the southern Brazilian Amazon. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 103(39), 14637–14641. http://doi.org/10.1073/pnas.0606377103 [Omar et al., 2010] Omar, W., Aziz, N. A., Mohammed A. T., Harun, M. H., Din, A. K.; Mapping of oil palm cultivation on peatland in Malaysia, Malaysian Palm Oil Board Information series 529, MPOB TT No. 473, June 2010. ISSN 1511-7871. [Page et al., 2011] Page, S. E., Morrison, R., Malins, C., Hooijer, A., Rieley, J. O. Jaujiainen, J. (2011). Review of Peat Surface Greenhouse Gas Emissions from Palm oil Plantations in Southeast Asia. Indirect Effects of Biofuel Production (15), 1–77. [Richards et al., 2017] Richards, P. D., Arima, E., VanWey, L., Cohn, A., Bhattarai, N. (2017). Are Brazil’s Deforesters Avoiding Detection? Conservation Letters, 10(4), 469–475. http://doi.org/10.1111/conl.12310 [SARVision, 2011] SARVision. (2011). Impact of palm oil plantations on peatland conversion in Sarawak 2005-2010, (January 2011), 1–14. http://archive.wetlands.org/Portals/0/publications/Report/Sarvision%20Sarawak%20Report%20Final%20for%20Web.pdf [Searle & Giuntoli 2018] Searle, A. S., and Giuntoli, J. (2018). Analysis of high and low indirect land-use change definitions in European Union renewable fuel policy. [Sparovek et al. 2008] Sparovek, G.; A. Barretto; G. Berndes; S. Martins; Maule, R. (2008). Environmental, land-use and economic implications of Brazilian sugarcane expansion 1996–2006. Mitigation and Adaption Strategies for Global Change, 14(3), p. 285. [USDA, 2008] United States Department of Agriculture Foreign Agricultural Service (JAV žemės ūkio departamento Užsienio žemės ūkio tarnyba). Paieškai pritaikyta žemės ūkio augalų produkcijos auginimo, tiekimo ir paskirstymo duomenų bazė. https://apps.fas.usda.gov/psdonline/app/index.html#/app/advQuery [Vijay et al., 2016] Vijay, V., Pimm, S. L., Jenkins, C. N., Smith, S. J., Walker, W., Soto, C., … Rodrigues, H. (2016). The Impacts of Palm oil on Recent Deforestation and Biodiversity Loss. PLOS ONE, 11(7), e0159668. http://doi.org/10.1371/journal.pone.0159668 [Waroux et al., 2016] Waroux, Y., Garrett, R. D., Heilmayr, R., Lambin, E. F. (2016). Land-use policies and corporate investments in agriculture in the Gran Chaco and Chiquitano. Proceedings of the National Academy of Sciences, 113(15), 4021–4026. http://doi.org/10.1073/pnas.1602646113 [Yousefi et al., 2018].Yousefi, A., Bellantonoio, M., Hurowitz, G., The avoidable Crisis. Mighty Earth, Regnskogfondet, FERN, March 2018, http://www.mightyearth.org/avoidablecrisis/ 2 PRIEDAS GIS analizė 1. Metodas Siekiant įvertinti miškų naikinimą ir susijusį ŠESD išmetimą, siejamus su visų biodegalų žaliavų augalų auginimo plėtra nuo 2008 m. į plotus, kuriuose medžių lajos dangos tankis didesnis nei 10 proc., taikytas geoerdvinio modeliavimo metodas, sujungiant „Global Forest Watch“ (GFW) miškų naikinimo žemėlapį su auginamų augalų rūšių žemėlapiais, gautais iš „MapSPAM“ ir „EarthStat“. Daugiau informacijos apie šį metodą apibendrintai pateikta toliau, o analizei naudotų duomenų šaltiniai pateikiami lentelėje. Atliekant analizę nustatytas žemėlapio taško (pikselio) dydis buvo maždaug 100 hektarų ties ekvatoriumi. Duomenų šaltiniai Augalų auginimo duomenys Šiuo metu neturima nuosekliai sudarytų viso pasaulio žemėlapių, kuriuose būtų parodyta ilgalaikė visų konkrečių biodegalams gaminti skirtų augalų auginimo teritorijų plėtra, nors šiuo metu atliekami tyrimai siekiant sudaryti tokius alyvpalmių ir sojų auginimo žemėlapius, naudojant palydovų vaizdo duomenis. Atlikdami šią analizę rėmėmės dviem vienų metų ir vienos rūšies augalų žemėlapių šaltiniais: „MapSPAM“ (IFPRI ir IIASA, 2016), kuriuose parodytas pasaulinis 42 rūšių augalų auginimo paplitimas 2005 metais , ir „EarthStat“ (Ramankutty et al., 2008), kuriuose parodyti 2000 m. augalams auginti skirti plotai ir ganyklų plotai. Abu šie augalų auginimo duomenų šaltiniai sukurti taikant metodus, pagal kuriuos, susiejant įvairius aiškiai su teritorija susietus įvesties duomenis, gaunami patikimi atitinkamų augalų auginimo plotų pasiskirstymo pasauliniu mastu įverčiai. Įvesties duomenys apima produkcijos statistiką administracinių (žemesnio nei nacionalinio lygmens) vienetų lygmeniu, įvairius žemės dangos žemėlapius, sudarytus naudojant palydovų vaizdo duomenis, ir žemės tinkamumo augalams auginti žemėlapius, sudarytus remiantis vietos reljefo, klimato sąlygų ir dirvožemio būklės duomenimis.

Kadangi neturima viso pasaulio žemėlapių, kuriuose būtų pateikti naujausi duomenys apie konkrečius augalus, ir trūksta nuoseklios informacijos apie ilgalaikę jų auginimo plėtrą, atlikdami analizę rėmėmės esmine prielaida, kad bendrą miškų naikinimo mastą ir susijusį išskiriamą ŠESD kiekį tam tikrame plote nuo 2008 m. galima susieti su konkrečiais auginamais augalais, remiantis kiekvienos rūšies augalų užimama proporcine dalimi visame žemės ūkio paskirties žemės plote, į kurį įtrauktos ir ganyklos, tame pačiame žemės ūkio augalų auginimo žemėlapio taške. Miškų naikinimo duomenys Mūsų atlikta miškų naikinimo analizė pagrįsta paskelbtais žemėlapiais, kuriuose, remiantis stebėjimais iš „Landsat“ palydovų, parodytas medžių lajos dangos mažėjimas kiekvienais metais visame pasaulyje; tuos 2001–2017 m. laikotarpio žemėlapius galima gauti iš „Global Forest Watch“. Turimi medžių lajos dangos mažėjimo duomenys yra 30 metrų skiriamosios gebos vaizdai, o vieno žemėlapio taško dydis – 0,09 hektaro. Pradiniuose medžių lajos dangos mažėjimo duomenyse, pateiktuose Hansen et al. (2013), negrįžtamas žemės naudojimo pakeitimas (t. y. miškų sunaikinimas) neskiriamas nuo laikino medžių lajos dangos sumažėjimo dėl miškų ūkio darbų ar gaisrų. Todėl atlikdami šią analizę įtraukėme tik tuos medžių lajos dangos mažėjimo žemėlapio taškus, kurie yra tose teritorijose, kuriose vyrauja miškų naikinimas dėl prekinių žemės ūkio kultūrų, kaip parodyta Curtis et al. (2018) žemėlapyje, kurio skiriamoji geba 10 kilometrų. Taigi, į analizę neįtraukti tie plotai, kuriuose svarbiausi buvo kiti veiksniai, tokie kaip miškininkystė ar žemės ūkio kaita. Nustačius miškų naikinimo dėl prekinių žemės ūkio kultūrų kategoriją, iš jos į analizę įtraukti tik tie žemėlapio taškai, kuriuose medžių lajos dangos procentinė dalis buvo didesnė kaip 10 proc. („medžių lajos dangos procentinė dalis“ apibrėžta kaip 2000 m. buvęs medžių lajos, dengiančios žemės paviršių, tankis). Atsižvelgiant į konkrečius AIED II pateiktus kriterijus (žr. pirmiau, skyrelyje „Aplinkybės“ pateiktus b ir c punktus), analizės rezultatai buvo išskaidyti, skiriant miškų naikinimą 2008–2015 m. tose vietovėse, kuriose medžių lajos danga užima daugiau kaip 30 proc., ir tose vietovėse, kuriose medžių lajos danga užima nuo 10 iki 30 proc. Curtis et al. (2018) pažymi, kad tam tikroje teritorijoje bet kuriuo metu miškų nykimą gali lemti keli veiksniai, o pagrindinis veiksnys per 15 metų tiriamąjį laikotarpį įvairiais metais gali būti skirtingas; pagal šių tyrėjų modelį buvo priskirtas tik vienas pagrindinis veiksnys, daugiausia prisidėjęs prie medžių lajos dangos mažėjimo atitinkamoje teritorijoje per tiriamąjį laikotarpį. Viena iš prielaidų atliekant šią analizę buvo tai, kad visas medžių lajos dangos mažėjimas tose teritorijose, kuriose vyravo miškų naikinimas dėl prekinių žemės ūkio kultūrų, vyko dėl naujų žemės ūkio paskirties plotų plėtros. Dėl šios prielaidos yra tikimybė pervertinti prekinių žemės ūkio augalų auginimo poveikį tuose žemėlapio taškuose. Kita vertus, žemės ūkis gali būti plėtojamas ir tose teritorijose, kuriose vyrauja žemės ūkio kaita arba miškininkystė (kitos Curtis et al. (2018) žemėlapyje nustatytos kategorijos, kurios neįtrauktos į mūsų analizę). Iš to atrodo, kad pagal šį metodą galėjo būti nepakankamai įvertintas miškų naikinimas dėl augalų auginimo. Tačiau devynių į šią analizę įtrauktų rūšių augalų auginimo poveikio zonos priskirtos daugiausia „miškų naikinimo dėl prekinių žemės ūkio kultūrų“ kategorijai, todėl manyta, kad tų augalų auginimo teritorijų, kurios nepriskirtos šiai kategorijai, santykinis plotas yra nedidelis (žr. tolesnį skirsnį dėl su atitinkamais augalais susijusio paskirstymo modelio), taigi tos teritorijos neturėtų turėti didelės įtakos galutiniams bendriems rezultatams. Durpynų duomenys Durpynų dydis buvo nustatytas naudojant tuos pačius žemėlapius, kuriuos naudojo Miettinen et al. (2016), žemėlapiuose parodę žemės dangos pokyčius nuo 1990 iki 2015 m. Malakos pusiasalio (Vakarų Malaizijos), Sumatros ir Borneo salų durpynuose. Sumatros ir Kalimantano atveju Miettinen et al. (2016) įtraukė durpynų duomenis iš „Wetlands International“ durpynų atlasų, kurių mastelis 1:700 000 (Wahyunto et al., 2003; Wahyunto et al., 2004), kuriuose durpės apibrėžtos kaip „dirvožemis, susidarantis per ilgą laiką kaupiantis organinėms medžiagoms, tokioms kaip augalų liekanos. Durpinis dirvožemis paprastai yra užmirkęs arba užlietas vandens ištisus metus, jeigu nėra nusausinamas.“ Kaip pažymima Wahyunto ir Suryadiputra (2008), tie durpynų atlasai buvo sudaryti surinkus duomenis iš įvairių šaltinių, kuriuose durpynų paplitimas parodytas žemėlapiuose daugiausia naudojant vaizdinius (palydovų, radarų ir aerofotografavimo) duomenis, taip pat lauko tyrimus ir dirvožemio kartografavimą. Malaizijos atveju naudoti durpynų duomenys iš Europos skaitmeninio dirvožemio žemėlapių archyvo (Selvaradjou et al., 2005). Speciali analizė, susijusi su miškų naikinimu, kurio priežastis – alyvpalmių auginimo teritorijų plėtra į durpynų žemės plotus, buvo atlikta atsižvelgiant į didelę durpynų reikšmę, siejamą su bendru žemės naudojimu šiems augalams, kurie skirti biodegalams gaminti, auginti ir su ŠESD išmetimo poveikiu. Naudojant pramoninio alyvpalmių auginimo plėtros duomenis, gautus iš Miettinen et al. (2016), įvertintas plotas, kuriame buvo sunaikinta medžių lajos danga prieš tuos metus, kuriais, kaip žinoma, buvo pradėta alyvpalmių auginimo plėtra, laikotarpiu nuo 2008 iki 2015 m. Išmetamo ŠESD kiekio duomenys Dėl miškų naikinimo nuo 2008 m. išmestas ŠESD kiekis įvertintas kaip iš antžeminės biomasės telkinio išsiskyrusios anglies kiekis. Vienetai, kuriais išreiškiamas išmetamas ŠESD kiekis, yra anglies dioksido megatonos (Mt CO2). Dėl antžeminės biomasės nykimo išskiriami ŠESD kiekiai apskaičiuoti integravus žemėlapį, kuriame parodytas medžių lajos dangos mažėjimas (nuo 2008 iki 2015 m.), su antžeminės gyvos medienos biomasės 2000 m. žemėlapiu. Tą biomasės žemėlapį, Woods Hole tyrimų centro parengtą remiantis palydovų ir antžeminių stebėjimų duomenimis, galima gauti iš „Global Forest Watch“. Visas biomasės nykimas buvo laikomas „patvirtintu“ ŠESD išmetimu į atmosferą iškart po miško iškirtimo, nepaisant su kai kuriomis medžių nykimo priežastimis siejamos ilgesnės pertraukos. Išmetami ŠESD kiekiai nustatyti kaip „bendrieji“ įverčiai, o ne „grynieji“ įverčiai – tai reiškia, kad neatsižvelgta į žemės naudojimą po miško iškirtimo ir su tuo susijusį anglies kiekį. Laikyta, kad anglies dalis antžeminėje biomasėje yra 0,5 (IPCC, 2003), o anglis perskaičiuota į anglies dioksidą naudojant perskaičiavimo koeficientą 44/12, arba 3,67. Taškinio miškų biomasės žemėlapio su tolydžiosiomis vertėmis naudojimas, užuot priskyrus kategorines anglies sankaupų vertes pagal skirtingus žemės dangos tipus (pvz., miško, krūmynų, IPCC 1 pakopos vertės ir kt.), yra pranašesnis tuo, kad biomasės nykimui vertinti naudojami duomenys visiškai nepriklauso nuo pasirinkto žemės dangos žemėlapio, naudojamo žemės dangos kaitai vertinti. Į analizę neįtraukti išmetami ŠESD kiekiai, siejami su kitomis anglies sankaupomis, tokiomis kaip požeminė biomasė (šaknys), negyva mediena, miško paklotė ir dirvožemio anglis, įskaitant anglies išsiskyrimą dėl durpių irimo ar gaisrų. Analizės apimtis Pasaulinio masto analizės apimtis nustatyta gretinant miškų naikinimo dėl prekinių žemės ūkio kultūrų žemėlapį (Curtis et al., 2018) su duomenimis apie tiriamus biodegalams gaminti skirtus augalus (alyvpalmes, kokosus, kviečius, rapsus, kukurūzus, sojas, cukrinius runkelius, saulėgrąžas ir cukranendres). Atliekant analizę atsižvelgta tik į tuos gauto žemėlapio taškus, kurie buvo skirti vienos iš devynių tiriamų rūšių augalų auginimui ir kurie susieti su kategorija „miškų naikinimas dėl prekinių žemės ūkio kultūrų“. Su atitinkamais augalais susijusio paskirstymo modelis Bendras miškų naikinimo mastas ir ŠESD išmetimas konkrečiame vieno kilometro dydžio taške susieti su įvairiais atitinkamais biodegalams gaminti skirtais augalais pagal proporcinę kiekvienos rūšies augalų užimamą dalį tame žemėlapio taške („X rūšies augalai“, pvz., sojos), palyginti su visu žemės ūkio paskirties žemės plotu tame žemėlapio taške, kuris šiuo atveju apibrėžtas kaip augalams auginti skirtos žemės ir ganyklų plotų suma. Taip pagal kiekvienos rūšies augalų, kurie skirti biodegalams gaminti, santykinį įnašą į bendrą žemės ūkio ekologinį pėdsaką tame žemėlapio taške nustatytas susijęs miškų naikinimo ir ŠESD išmetimo poveikis. Kadangi nebuvo įmanoma lengvai gauti bendro, pasauliniu mastu suderinto ir atnaujinto žemės ūkio paskirties žemės žemėlapio, kuriame ji būtų išskaidyta pagal auginamų augalų rūšis, mes per dviejų etapų procesą apytikriai nustatėme kiekvienos tiriamos biodegalams gaminti skirtų augalų rūšies santykinę reikšmę miškų naikinimui ir ŠESD išmetimui tam tikroje vietoje (1 lygtis). Pirmame etape, naudodami turimus naujausių metų duomenis apie atitinkamus augalus („MapSPAM“, 2005 m.), apskaičiavome X rūšies augalams auginti skirto ploto santykį su bendru augalams auginti skirtos žemės plotu tame žemėlapio taške. Antrame etape, naudodami „EarthStat“ (2000 m.) duomenis, apskaičiavome bendro augalams auginti skirtos žemės ploto ir bendro ganykloms ir augalams auginti skirto ploto santykį tam tikrame žemėlapio taške („EarthStat“ duomenys naudoti todėl, kad „MapSPAM“ nėra ganyklų žemėlapių, o ganyklų plėtra taip pat yra vienas iš miškų naikinimo veiksnių). Sujungus šiuos du etapus buvo galima, nors ir naudojant įvairių laikotarpių duomenis iš skirtingų duomenų šaltinių, apytikriai nustatyti santykinę X rūšies augalų auginimo reikšmę bendram viso žemės ūkio ekologiniam pėdsakui tam tikrame žemėlapio taške. 1 lygtis. Baigiamieji skaičiavimai Kai buvo sudaryti kiekvienos tiriamos rūšies biodegalams gaminti skirtų augalų auginimo plotų pasiskirstymo žemėlapiai, mes padauginome bendrą miškų naikinimo ir ŠESD išmetimo dydį iš X rūšies augalų proporcinės dalies kiekviename 1 kilometro dydžio taške ir apskaičiavome bendruosius suvestinius statistinius duomenis, išskaidytus atskirai parodant miškų naikinimą ir ŠESD išmetimą tuose žemės plotuose, kurioje medžių lajos dangos tankis didesnis nei 30 proc., ir tuose žemės plotuose, kurioje medžių lajos dangos tankis yra 10–30 proc.