Todėl neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis atvejų tyrimas yra sudėtingas. Jiems tirti reikia specialių žinių apie kultūros vertybes, be to, tyrime turi dalyvauti daug institucijų (pavyzdžiui, policija, muitinės, sienų apsaugos tarnybos, kultūros ministerijos, finansinės žvalgybos padaliniai ir teismai), kurios dėl tarpvalstybinės daugelio atvejų aprėpties dažnai apima įvairias jurisdikcijas.

Be to, teisėsaugos institucijos pastebi, kad neteisėta prekyba kultūros vertybėmis užsiima sudėtingesnės organizuotos nusikalstamos grupės, palyginti su kitų rūšių organizuotu turtiniu nusikalstamumu. Nusikaltėliai sąmoningai veikia tarpvalstybiniu mastu, siekdami gauti kuo didesnį pelną, sumėtyti pėdsakus, išvengti sulaikymo ir falsifikuoti neteisėtai parduodamų kultūros vertybių kilmę arba kilmės vietą.

Be to, nusikaltėliai pelnosi iš padidėjusio internetinių pardavimo kanalų skaičiaus, kad galėtų išplėsti savo klientų bazę teisėtose ir neteisėtose rinkose. Tai kelia papildomų sunkumų teisėsaugai dėl tikrintinų kultūros vertybių kiekio, duomenų šifravimo ir galimai susijusių jurisdikcijų skaičiaus.

Su kultūros vertybėmis susiję nusikaltimai turi specifinių bruožų, išskiriančių juos iš kitos neteisėtos veiklos. Kultūros vertybės tapatybė, autentiškumas, kilmė, kilmės vieta ir teisinis statusas yra retai matomi iš karto, todėl jiems nustatyti dažnai reikia ekspertinių žinių. Antra, viešosios ir privačios kolekcijos, paminklai ir kasinėjimų vietos yra neapsaugoti nuo vagysčių ir plėšimų, ypač konfliktų ir krizinių situacijų metu. Be to, sunku nustatyti ir atsekti neregistruotas kultūros vertybes, ypač iš kasinėjimų vietų ar nekataloguotų kolekcijų, kai jos tampa neteisėtos prekybos objektu. Trečia, kultūros vertybių rinka pasižymi tam tikru nusikaltėliams patraukliu pažeidžiamumu. Tai, be kita ko, anonimiškumo ir slaptumo pripažinimas, kainų subjektyvumas bei nepastovumas ir galimybė naudoti daiktus didelėms pinigų sumoms laikyti ir perkelti. Nusikaltėliams taip pat naudinga tai, kad bendras informuotumas apie žalą, kurią gali padaryti neteisėta prekyba kultūros vertybėmis, yra menkas.

Kultūros vertybių rinkos dalyviai, kolekcininkai ir kultūros paveldo institucijos gali padėti užkirsti kelią su kultūros vertybėmis susijusiems nusikaltimams ir juos atskleisti, nes jiems kyla ypatinga rizika susidurti su neteisėta prekyba kultūros vertybėmis arba jie gali tapti turtinių nusikaltimų aukomis. Labai svarbu, kad šie suinteresuotieji subjektai žinotų apie taikomus teisės aktus ir kitas neteisines priemones, kuriomis siekiama užkirsti kelią tokiems nusikaltimams ir juos atskleisti. Komisija nuolat palaiko dialogą su kultūros paveldo institucijomis, ypač per Kultūros paveldo ekspertų grupę. Komisija taip pat bendradarbiauja su UNESCO, siekdama gerinti meno rinkos ir kultūros paveldo institucijų supratimą apie išsamaus patikrinimo ir etikos taisykles. UNESCO šiuo metu rengia Tarptautinio prekiautojų kultūros vertybėmis kodekso peržiūrą, kad būtų sprendžiamos problemos, kilusios nuo jo priėmimo 1999 m., taip pat kad būtų sugriežtinti ir išaiškinti etikos principai, kuriais turėtų būti grindžiama meno rinka.

Kadangi neteisėta prekyba kultūros vertybėmis įprastai yra tarpvalstybinis nusikaltimas, ES prekybos teisės aktai labai padeda užkirsti kelią tokiems atvejams ir juos nustatyti. Kultūros vertybių išvežimui iš Sąjungos muitų teritorijos taikomas eksporto licencijos reikalavimas, siekiant užtikrinti, kad eksportas prie ES išorės sienų būtų kontroliuojamas vienodai. Kultūros vertybių įvežimui taikomas Reglamentas (ES) 2019/880. Juo draudžiama įvežti neteisėtai iš trečiosios šalies išvežtas kultūros vertybes, o tam tikrų kultūros vertybių įvežimui į Sąjungą taikomi importo licencijų arba importuotojo patvirtinimų reikalavimai. Reglamentu taip pat įdiegta centralizuota elektroninė sistema, skirta informacijai saugoti ir ja keistis tarp valstybių narių bei veiklos vykdytojų importo formalumams atlikti. Ši sistema pradės veikti 2025 m. birželio mėn. Ji yra elektroninė ir ja bus užtikrintas atitinkamų muitinės, kultūros institucijų ir esamų duomenų bazių sąsaja. Be to, naudojantis šia sistema galima sumažinti dokumentų klastojimo atvejų skaičių, taip pat nebelieka poreikio tikrinti spausdintinių licencijų autentiškumą. Komisija taip pat svarsto galimybę ateityje taikyti šią sistemą eksporto licencijoms pagal Reglamentą (EB) Nr. 116/2009. Kultūros vertybių įvežimą ir išvežimą reglamentuojantys teisės aktai papildyti Direktyva 2014/60/ES dėl neteisėtai iš valstybės narės teritorijos išvežtų kultūros objektų grąžinimo.

Siekdama dar labiau supaprastinti ES importo ir eksporto teisės aktų įgyvendinimą, Komisija reguliariai keičiasi informacija su valstybių narių muitinėmis ir kultūros reikalų institucijomis ir tam pasitelkia su kultūros vertybėmis susijusių muitinės klausimų ekspertų grupę, Reglamentu (EB) Nr. 116/2009 ir Reglamentu (ES) 2019/880 įsteigtą Kultūros vertybių komitetą ir Kultūros vertybių skaitmeninimo projektų grupę.

Tačiau prekybos kultūros vertybėmis tikrinimas ir kontrolė bendrojoje rinkoje gali labai skirtis. Dėl to lieka didelių spragų, suteikiančių galimybę nusikaltėliams paslėpti savo pėdsakus ir užmaskuoti daikto kilmę. Remiantis 1970 m. UNESCO konvencija ir teisėsaugos suinteresuotųjų subjektų, su kuriais buvo konsultuojamasi, nuomone, kultūros vertybių nuosavybės perdavimo bendrojoje rinkoje atsekamumo didinimo priemonės galėtų labai padėti nustatyti neteisėtos prekybos atvejus ir atgrasyti nusikaltėlius nuo patekimo į kultūros vertybių rinką. Be to, nustačius kultūros vertybių, kurioms taikoma Direktyva 2014/60/ES, kilmę, pagerėtų pačioje direktyvoje numatyto grąžinimo mechanizmo veikimas. Daugelis valstybių narių jau sukūrė kultūros vertybių kategorijų pardavimo registrus. Panašių priemonių įgyvendinimas visoje ES padėtų sustiprinti nusikaltimų prevenciją ir nustatymą tarpvalstybiniais atvejais ir padėtų susidaryti išsamų neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis bendrojoje rinkoje vaizdą. Be to, būtų galima pagerinti esamų pardavimo registrų veiksmingumą, pavyzdžiui, užtikrinant, kad informacija būtų saugoma skaitmeniniu būdu ir kad registrai būtų susieti tarpusavyje.

Taip pat galima imtis veiksmų, kad viešosios ir privačios kultūros vertybių kolekcijos būtų mažiau pažeidžiamos turtiniams nusikaltimams. Europolas praneša, kad Europos Sąjungoje daugelis neteisėtos prekybos atvejų yra susiję su kultūros vertybėmis, pavogtomis iš religinių apeigų vietų, kultūros paveldo įstaigų, muziejų, taip pat privačių namų ir kolekcijų. Viešųjų ir privačių kolekcijų savininkai turi geriau suvokti savo kolekcijų pažeidžiamumą turtiniams nusikaltimams, mokyti savo darbuotojus taikyti apsaugos priemones ir investuoti į apsaugos įrangą.

Taip pat viešųjų ir privačių kolekcijų savininkai ar valdytojai gali imtis savanoriškų priemonių, kad geriau apsisaugotų nuo turtinių nusikaltimų. Vienas iš pagrindinių veiksmų – nuolat atnaujinti surinktų kultūros vertybių inventorizavimo aprašus ir duomenų bazes. Tokie inventorizavimo aprašai padeda aptikti vagystę ir ieškoti pavogtų daiktų. Yra netgi privačioms kolekcijoms prieinamų teisėsaugos institucijų rekomenduojamų priemonių, pvz., Tarptautinės muziejų tarybos (ICOM) „Object-ID“. Dar vienas nusikaltimų atskleidimo ir prevencijos būdas – pranešimas apie turtinių nusikaltimų atvejus teisėsaugos institucijoms. Tai padeda užtikrinti, kad pavogtos kultūros vertybės atsidurtų nacionalinėse pavogtų meno kūrinių duomenų bazėse ir Interpolo pavogtų meno kūrinių duomenų bazėje. Pavogtų kultūros vertybių užregistravimas padidina jų matomumą ir sumažina neteisėtų prekiautojų galimybes rasti pardavimo kanalus teisėtoje ekonomikoje.

ES jau turi specialių teisės aktų, skirtų kovai su neteisėta prekyba kultūros vertybėmis internete. Skaitmeninių paslaugų aktu didinama tarpininkavimo paslaugų teikėjų, įskaitant internetines platformas, jungiančias vartotojus su prekių ir paslaugų teikėjais, atsakomybė. Skaitmeninių paslaugų aktu taip pat reglamentuojami pranešimai apie neteisėtą turinį (pavyzdžiui, apie įtartiną pardavimą), nustatoma galimybė valdžios institucijoms siųsti tarpvalstybinius turinio pašalinimo nurodymus kitose valstybėse narėse įsisteigusiems tarpininkavimo paslaugų teikėjams ir didinamos prekiautojams taikomos atsekamumo prievolės. Komisija taip pat remia kultūros paveldo skaitmeninimą ir skaitmeninį išsaugojimą bendroje Europos kultūros paveldo duomenų erdvėje ir būsimoje Europos kultūros paveldo bendradarbiavimo debesijoje.

Pagrindinė kovos su neteisėta kultūros vertybių prekyba sudedamoji dalis yra neteisėtų finansinių srautų nustatymas. Be to, ypatingą dėmesį reikia skirti pinigų plovimo ar terorizmo finansavimo panaudojant teisėtai įsigytas kultūros vertybes paplitimui. Susirūpinimas, kad nusikaltėliai gali piktnaudžiauti meno ir antikvarinių vertybių sektoriumi siekdami išplauti iš nusikaltimų gautas pajamas, paskatino raginimus išplėsti ES kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu reglamentavimo sistemą. Kovos su pinigų plovimu direktyva dabar taikoma meno ir antikvarinių vertybių rinkos dalyviams (pvz., galerijoms ir aukcionams), prekiaujantiems meno kūriniais arba tarpininkaujantiems jais prekiaujant, taip pat laisviesiems uostams, kuriuose sudaromi tam tikrą ribą viršijantys sandoriai. Rinkos dalyviai privalo įtraukti rizikos vertinimą ir rizika pagrįstus pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo prevencijos bei nustatymo metodus, rizikos mažinimo ir rizikos valdymo priemones, veiksmingą išsamų klientų patikrinimą ir klientų bei tikrųjų savininkų identifikavimą, taip pat pranešimus nacionaliniams finansinės žvalgybos padaliniams apie įtartinus sandorius ir veiklą. Be to, pasiūlyme dėl naujo kovos su pinigų plovimu reglamentovisoje ES nustatyta 10 000 EUR mokėjimo grynaisiais pinigais riba. Tai gali padėti sumažinti kultūros vertybių rinkos patrauklumą pinigų plovimui.

Valdžios institucijos turi pakankamai išmanyti pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo riziką ir kultūros vertybių sektoriaus pažeidžiamumą, kad prireikus galėtų atitinkamai veikti. Šiuo tikslu valstybių narių pagal kovos su pinigų plovimu teisės aktus atliekami nacionaliniai rizikos vertinimai yra tinkama veikla. Valstybės narės taip pat gali pateikti gaires atitinkamiems privačiojo sektoriaus subjektams dėl to, kaip pastebėti atitinkamus sandorius ir vykdyti prievolę užkirsti kelią pinigų plovimui bei terorizmo finansavimui.

Be to, Komisija remia Finansinių veiksmų darbo grupės projektą dėl pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo, susijusio su menu, antikvarinėmis vertybėmis ir kitais kultūros objektais. Jo tikslai – padėti šalims, kompetentingoms institucijoms ir privačiajam sektoriui suprasti, kaip nusikaltėliai ir teroristai gali piktnaudžiauti prekyba tokiais objektais, taip pat įgyti geriausios patirties ir parengti rekomendacijas dėl to, kaip šią riziką sumažinti. Be to, Komisija nuolat vertina pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo riziką, turinčią įtakos bendrajai rinkai, kai tai susiję su tarpvalstybine veikla. Atlikdama viršnacionalinį rizikos vertinimą, Komisija vertina ir stebi specifinę riziką, susijusią su meno ir antikvarinių vertybių rinka bei kitais susijusiais sektoriais, pavyzdžiui, laisvųjų uostų ir meno saugyklomis.

Pagrindiniai veiksmai Komisija: ·glaudžiai bendradarbiaudama su UNESCO pradės dialogą su meno rinka dėl kultūros vertybių apsaugos ir prekybos jomis bendrojoje rinkoje, įskaitant aukšto lygio renginį 2023 m.; ·rems kultūros paveldo specialistų ir atitinkamų institucijų keitimąsi informacija rengiant įvairius praktinius seminarus ir vykdant tarpusavio mokymosi veiklą; ·galimybių studijoje išnagrinės elektroninės kultūros vertybių įvežimo reglamentavimo sistemos išplėtimą, kad būtų galima kontroliuoti kultūros vertybių išvežimą; ·siekdama padėti valstybėms narėms sukurti pardavimo registrus, kad būtų pagerintas kultūros vertybių atsekamumas bendrojoje rinkoje (įskaitant pardavimą internetu), Komisija 2024 m. pradės tyrimą ir šiuo pagrindu parengs gaires valstybėms narėms; ·bendradarbiaus su ICOM, siekdama plačiau informuoti apie ICOM muziejų etikos kodeksą, stiprinti pajėgumus ir rengti mokymus kelių valstybių narių muziejų ir kultūros paveldo institucijų darbuotojams, kad būtų galima geriau registruoti ir apsaugoti jų kolekcijas. Valstybės narės raginamos: ·stiprinti veiksmingą bendradarbiavimą ir keitimąsi informacija tarp muitinių ir su Komisija naudojantis Muitinės informacine sistema, kad būtų galima kovoti su sukčiavimu, susijusiu su kultūros vertybėmis; ·imtis priemonių užtikrinti, kad viešųjų ir privačių kolekcijų savininkai tinkamai registruotų savo turtą duomenų bazėse ir praneštų teisėsaugai apie turtinių nusikaltimų atvejus pasinaudodami tarptautiniu mastu sutartais standartais ir priemonėmis (pavyzdžiui, „Object ID“ standartą arba Interpolo pavogtų meno kūrinių duomenų bazę); ·nustatyti, įvertinti ir suprasti neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis, pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo riziką vykdant savo nacionalinį rizikos vertinimą pagal kovos su pinigų plovimu teisės aktus ir imtis tinkamų priemonių šiai rizikai sumažinti; ·bendradarbiaujant su kompetentingomis institucijomis didinti informuotumą ir teikti gaires privačiajam sektoriui dėl to, kaip geriausiai laikytis įpareigojimų užkirsti kelią pinigų plovimui ir terorizmo finansavimui; ·gerinti meno ir antikvarinių vertybių rinkos, finansų sektoriaus ir finansinės žvalgybos padalinių įpareigotųjų subjektų bendradarbiavimą, keičiantis žiniomis ir mokymais apie neteisėtos veiklos, susijusios su kultūros vertybėmis, riziką ir rūšis, kartu atsižvelgiant į viešųjų ir privačių subjektų bendradarbiavimo galimybes; ·remti UNESCO tarptautinį prekiautojų kultūros vertybėmis etikos kodeksą ir ICOM muziejų etikos kodeksą.

3.2. Teisėsaugos ir teismų pajėgumų stiprinimas

Dėl sudėtingo neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis pobūdžio teisėsauga ir teismai susiduria su specifiniais iššūkiais. Reikia imtis tolesnių veiksmų, kad padidėtų jų gebėjimas veiksmingai tvarkyti neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis atvejus, atsižvelgiant į atitinkamas institucijų užduotis ir pareigas pagal ES ir nacionalinę teisę.

Šiuo metu turima žvalgybos informacija tinkamai neatspindi neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis paplitimo. Viena iš priežasčių, kodėl trūksta duomenų apie neteisėtą prekybą kultūros vertybėmis, yra ta, kad neteisėtos prekybos atvejai nėra tinkamai registruojami. Pagrindinė kliūtis surinkti visapusišką ES masto žvalgybos informaciją yra ta, kad nėra nei vienodos duomenų rinkimo metodikos, nei vienodo su kultūros vertybėmis susijusių nusikaltimų suskirstymo į kategorijas. Siekiant palengvinti vienodą skirstymą į kategorijas, Europos Tarybos konvencijoje dėl nusikaltimų, susijusių su kultūros vertybėmis (Nikosijos konvencija), apibrėžtame išsamiame su kultūros vertybėms susijusių nusikaltimų kataloge pateikiamos gairės dėl nusikaltimų kategorijų, kurias gali taikyti valstybių narių institucijos.

Valdžios institucijos turi tinkamai suprasti nusikaltėlių modus operandi ir dalytis informacija tarpusavyje, kad galėtų kuo geriau panaudoti savo išteklius. Toks supratimas visų pirma turėtų apimti neteisėtų prekiautojų regioninius skirtumus, pavyzdžiui, susijusius su organizacinėmis struktūromis, kultūros vertybėmis, kurioms gresia pavojus, neteisėtos prekybos maršrutais arba pinigų plovimu ir prekių kilmės bei kilmės vietos klastojimo būdais. Šios žinios gali sudaryti sąlygas tikslingesnėms paieškoms ir efektyviam turimų išteklių naudojimui. Europos kovos su nusikalstamumo grėsmėmis daugiadalykės platformos (EMPACT) operatyviniais veiksmais taip pat galima sudaryti sąlygas geresniam neteisėtų prekiautojų praktikos ir neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis masto supratimui.

Valdžios institucijos taip pat turi žinoti žinybinio ir tarpžinybinio bendradarbiavimo reikalavimus ir bendradarbiavimo galimybes konkrečiu atveju. Siekdama padėti valdžios institucijoms stiprinti jų pajėgumus, UNESCO paskelbė priemonių rinkinį „Kova su neteisėta prekyba kultūros vertybėmis: priemonių rinkinys Europos teismams ir teisėsaugai“, kuris sukurtas bendradarbiaujant ES ir UNESCO. Komisija padeda UNESCO šį priemonių rinkinį versti į kitas atitinkamų šalių kalbas. Antra, UNODC sukūrė praktinės pagalbos priemonę, padedančią įgyvendinti tarptautines gaires.

Valdžios institucijoms reikia specialių žinių ir priemonių neteisėtos prekybos atvejams nustatyti ir tirti. Remiantis Interpolo rekomendacijomis, tai apima tinkamą pavogtų daiktų registravimą nacionaliniu bei tarptautiniu lygmenimis ir reikiamų įgūdžių turinčias kompetentingas institucijas, visų pirma nacionaliniu lygmeniu steigiant specializuotus padalinius, skirtus tik neteisėtos prekybos kultūros vertybėmis tyrimams, kaip nustatyta 1970 m. UNESCO konvencijoje. Specializuotos prokurorų grupės taip pat pasirodė esančios veiksmingos gilinant atliekamus tyrimus. Kitas svarbus veiksnys – galimybė laiku pasinaudoti meno istorikų, archeologų ar kitų kultūros vertybių ekspertų žiniomis, kad būtų galima atpažinti pagrobtas kultūros vertybes, nustatyti jų autentiškumą arba kiekybiškai įvertinti galimą žalą, padarytą vietose, kurios buvo arba gali būti apiplėštos.

Technologijos yra labai svarbios remiant teisėsaugos institucijas ir saugant kultūros vertybes nuo neteisėtos prekybos jomis. Tai apima programinę įrangą, skirtą pavogtiems daiktams registruoti ir neteisėtoms kultūros vertybėms rinkoje aptikti, stebėjimo iš oro technologijas, skirtas vietovėms, kurioms gresia pavojus, apsaugoti, arba internetines tyrimo priemones, įskaitant tas, kurios pagrįstos dirbtiniu intelektu. Teisėsaugos institucijoms ypač reikalingos specialios aptikimo priemonės, kad būtų galima veiksmingai aprėpti didelius daiktų, kurie turi būti tikrinami atliekant internetinius tyrimus, kiekius, pavyzdžiui, sistemingam interneto skenavimui ieškant neteisėtai parduodamų kultūros vertybių vaizdų ir kitų duomenų.

Institucijos taip pat galėtų apsvarstyti galimybę išplėsti tyrimus, kad jie apimtų ne tik neteisėtai parduotų vertybių susigrąžinimą, bet ir nusikalstamų tinklų bei neteisėtų pinigų srautų, susijusių su atskirais neteisėtos prekybos atvejais, nustatymą. Tokia tyrimų apimtis atitinka tarptautines (pvz., Interpolo) rekomendacijas, ES 2021–2025 m. organizuoto nusikalstamumo strategiją ir EMPACT bendrus horizontalius strateginius tikslus. Tyrimus, atliekamus ES ir tarptautiniu lygmeniu, pagal savo atitinkamus įgaliojimus gali remti Europolas, ES sienų ir pakrančių valdymo agentūra Frontex, Europos Sąjungos bendradarbiavimo baudžiamosios teisenos srityje agentūra (Eurojustas) arba partneriai, pavyzdžiui, Interpolas, Jungtinių Tautų narkotikų kontrolės ir nusikalstamumo prevencijos biuras (UNODC) ar Pasaulio muitinių organizacija. Be to, bendradarbiavimas gali būti pradėtas taikant kitas atitinkamas teisėsaugos ir teisminio bendradarbiavimo priemones. Europos prokuratūra galėtų tirti ir patraukti baudžiamojon atsakomybėn už konkrečius su neteisėta prekyba kultūros vertybėmis susijusius nusikaltimus, priklausančius jos kompetencijai. Komisija yra įsipareigojusi užtikrinti, kad Europos prokuratūra galėtų veiksmingai vykdyti savo užduotis, nustatytas Reglamentu (ES) 2017/1939, be kita ko, stiprinti bendradarbiavimą su ES nepriklausančiomis šalimis.