LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 34/130

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė „Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai dėl nesąžiningos įmonių tarpusavio prekybos praktikos maisto tiekimo grandinėje“

[COM(2016) 32 final]

(2017/C 034/21)

Pranešėjas: Peter SCHMIDT

Konsultavimasis Europos Komisija, 2016 3 4 Teisinis pagrindas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 43 straipsnio 2 dalis [COM(2016) 32 final] Atsakingas skyrius Žemės ūkio, kaimo plėtros ir aplinkos skyrius Priimta skyriuje 2016 9 30 Priimta plenarinėje sesijoje 2016 10 19 Plenarinė sesija Nr. 520 Balsavimo rezultatai (už/prieš/susilaikė) 221/0/5

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. EESRK atkreipia dėmesį į tai, kad būtina stiprinti silpną pažeidžiamiausių maisto tiekimo grandinės dalyvių padėtį, nutraukiant maisto prekių mažmenininkų ir kai kurių tarptautinių bendrovių nesąžiningos prekybos praktiką (NB. Šiame dokumente „mažmenininkai“ reiškia didelio masto mažmeninį sektorių), dėl kurios visiems maisto tiekimo grandinės dalyviams didėja rizika ir netikrumas ir todėl patiriamos bereikalingos išlaidos.

1.2. EESRK pripažįsta, kad vien užkirtus kelią nesąžiningos prekybos praktikai, nepavyktų išspręsti maisto tiekimo grandinėje kylančių struktūrinių rinkos problemų, pavyzdžiui, laikino rinkos disbalanso, pagerinti pažeidžiamą ūkininkų padėtį ir kt.

1.3. EESRK pakartoja susirūpinimą ir rekomendacijas, kurias išdėstė savo ankstesnėje nuomonėje „Didžiųjų mažmeninės prekybos tinklų ir maisto produktų tiekėjų prekybos santykiai. Dabartinė padėtis“ (1). Visų pirma, EESRK dar kartą ragina Komisiją pritaikyti Europos teisės aktus prie skirtingų maisto sektoriaus šalių ypatybių.

1.4. EESRK atkreipia dėmesį į rinkos nepakankamumą, kadangi nepakankamai reguliuojamoje sistemoje padėtis ir toliau blogėja (2).

1.5. EESRK tvirtai pritaria 2016 m. birželio 7 d. Europos Parlamento rezoliucijai (3), kurioje atkreipiamas dėmesys į tai, kad, siekiant užkirsti kelią maisto prekių mažmenininkų ir kai kurių tarptautinių bendrovių nesąžiningos prekybos praktikai, ir užtikrinti, kad Europos ūkininkai ir vartotojai turėtų galimybę pasinaudoti sąžiningomis pirkimo ir pardavimo sąlygomis, ES lygmeniu būtina priimti pagrindinius teisės aktus. EESRK yra įsitikęs, kad dėl nesąžiningos prekybos praktikos pobūdžio būtina ir būtų pagrįsta priimti ES lygmens teisės aktus tokiai praktikai uždrausti.

1.6. EESRK ragina Komisiją ir valstybes nares nedelsiant imtis veiksmų siekiant užkirsti kelią nesąžiningos prekybos praktikai ir tuo tikslu sukurti suderintą ES vykdymą užtikrinančių institucijų tinklą, kad bendrojoje rinkoje būtų sudarytos visiems vienodos sąlygos.

1.7. EESRK teigiamai vertina visą ES apimančią tiekimo grandinės iniciatyvą (TGI) ir kitas nacionalines savanoriškas sistemas, bet tik kaip veiksmingus ir tvirtus valstybių narių lygmeniu taikomus vykdymo užtikrinimo mechanizmus papildančias priemones. Tačiau būtina užtikrinti, kad galėtų dalyvauti visi suinteresuotieji subjektai (pavyzdžiui, ūkininkai ir profesinės sąjungos) ir kad būtų galima anonimiškai pateikti skundus. Taip pat reikia nustatyti atgrasančias sankcijas. Be to, tokios platformos turėtų turėti galimybę veikti savarankiškai. EESRK taip pat siūlo įsteigti ombudsmeno institutą, kuriam būtų suteikti reguliavimo įgaliojimai tarpininkavimo iki teismo srityje.

1.8. EESRK ragina uždrausti piktnaudžiavimo praktiką, pavyzdžiui, išvardytą 3.3 šios nuomonės punkte.

1.9. Visų pirma EESRK rekomenduoja, kad tiekėjams, pavyzdžiui, ūkininkams, už produktus būtų mokama tokia kaina, kuri yra nemažesnė už gamybos sąnaudas. EERSK taip pat ragina uždrausti maisto prekių mažmenininkams parduoti prekes mažesne už savikainą kaina.

1.10. EESRK rekomenduoja, kad, pavyzdžiui, vykdant valstybių narių viešųjų pirkimų politiką, būtų skatinami ir remiami alternatyvūs verslo modeliai, kurie leistų sutrumpinti tiekimo grandinę nuo maisto gamintojų iki galutinio vartotojo.

1.11. EESRK siūlo stiprinti kooperatyvų ir gamintojų organizacijų vaidmenį ir padėtį, siekiant atkurti galios pusiausvyrą, nes tai yra tinkama ir svarbi įmonės forma, kurioje ūkininkai, kaip savininkai – ir ES vidaus rinkos sąlygomis – gali kartu pagerinti savo padėtį rinkoje ir aktyviai prisidėti darant poveikį derybinių jėgų pasiskirstymui maisto grandinėje.

1.12. EESRK ragina maisto grandinės dalyvius plėtoti ilgalaikėmis ir stabiliomis sutartimis grindžiamus sąžiningus prekybos santykius ir bendradarbiauti tarpusavyje, kartu siekiant patenkinti vartotojų poreikius ir reikalavimus.

1.13. EESRK ragina užtikrinti informatorių, kurie atskleidžia nesąžiningos prekybos praktikos atvejus, apsaugą ir anonimiškumą.

1.14. EESRK rekomenduoja pradėti taikyti kolektyvinio ieškinio teisę.

1.15. EESRK siūlo pradėti Europos masto informavimo ir sąmoningumo didinimo kampaniją maisto vertės tema. Tai būtina siekiant užtikrinti ilgalaikius vartotojų elgesio pokyčius.

2. Įžanga

2.1. Žemės ūkio ir maisto tiekimo grandinė jungia svarbius ir įvairius Europos ekonomikos sektorius, kurie turi itin didelę įtaką ekonominei, socialinei ir ekologinei gerovei, kartu ir europiečių sveikatai. Vis dėlto pastaraisiais metais derybinės galios pusiausvyra tarp tiekimo grandinės dalyvių keitėsi daugiausia mažmeninės prekybos sektoriaus ir kai kurių tarptautinių bendrovių naudai, ir tiekėjų, visų pirma pirminių gamintojų, nenaudai.

2.2. Dabartiniu metu maisto rinkodaros ir pardavimo srityje dominuoja nedidelis skaičius bendrovių. Pavyzdžiui, sparčiai augančiame skaičiuje valstybių narių daugelį bakalėjos prekių rinkų iš esmės kontroliuoja 3–5 mažmenininkai, o bendrai pažangūs mažmenininkai užima 65–90 % šios rinkos (4), (5).

2.3. Derybinės galios koncentracija lėmė piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, todėl silpnesni dalyviai vis labiau kenčia nuo nesąžiningos prekybos praktikos. Dėl šios priežasties rinkoje kylanti ekonominė rizika perkeliama į tiekimo grandinę, o tai labai neigiamai veikia vartotojus ir kai kuriuos tiekėjus, pavyzdžiui, ūkininkus, darbuotojus ir MVĮ.

2.4. 2013 m. vasario mėn. EESRK jau aptarė nesąžiningos prekybos praktiką savo nuomonėje „Didžiųjų mažmeninės prekybos centrų ir maisto produktų tiekėjų prekybos santykiai. Dabartinė padėtis“ (6). Nuo tada su nesąžiningos prekybos praktika susijusi padėtis iš esmės nepasikeitė. Priešingai, didžiulio mažmeninės prekybos sektoriaus įtaka net padidėjo, dėl to gali prasidėti piktnaudžiavimas kai kurių operatorių, pavyzdžiui, ūkininkų, darbuotojų ir MVĮ atžvilgiu.

3. Nesąžiningos prekybos praktika ir jos poveikis

3.1. Nesąžiningos prekybos praktiką apskritai galima apibrėžti kaip praktiką, kuria akivaizdžiai nukrypstama nuo tinkamo verslo elgesio, kuri prieštarauja sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principams (7).

3.2. Nesąžiningos prekybos praktika gali būti taikoma bet kokiame tiekimo grandinės etape tarp įvairių dalyvių. Vis dėlto tokia praktika dominuoja vėlesniuose tiekimo grandinės etapuose, kur yra didesnė mažmenininkų ir keleto tarptautinių bendrovių galios koncentracija. Paprastai nesąžiningos prekybos praktiką ankstesniuose tiekimo grandinės etapuose lemia dėl nesąžiningos prekybos praktikos vėlesniuose etapuose atsiradusios rizikos perkėlimas.

3.3. Tokios praktikos pavyzdžiai gali būti, bet jais neapsiribojant: — nesąžiningas komercinės rizikos perkėlimas; — neaiškios arba neapibrėžtos sutarties nuostatos; — vienašališki ir atgaline data taikomi sutarčių pakeitimai, įskaitant kainos pakeitimus; — blogesnė produktų kokybė apie tai nepranešant vartotojams, su jais nesikonsultuojant arba negavus pirkėjų pritarimo; — reklamos ar rinkodaros išlaidų dalies padengimas; — uždelsti mokėjimai; — įtraukimo į prekybos sąrašą arba lojalumo mokesčiai; — mokestis už prekės vietą lentynoje; — pretenzijos dėl sugedusių ar neparduotų produktų; — maisto siuntos atsisakymas arba spaudimas sumažinti mokamą kainą dėl nežymių gaminio trūkumų; — spaudimas sumažinti kainas; — mokesčiai už išgalvotas paslaugas; — užsakymo atšaukimas ir numatyto kiekio sumažinimas paskutinę minutę; — grasinimai išbraukti iš prekybos sąrašo; — fiksuoti mokesčiai, kuriuos įmonės nustato tiekėjams, kaip reikalavimą, kurį jie turi vykdyti, kad būtų įtraukti į tiekėjų sąrašą („mokėk, kad liktum“).

3.4. Nesąžiningos prekybos praktika labai įvairiai veikia ekonominės veiklos dalyvius, vartotojus ir aplinką. Vis dėlto dėl savo pobūdžio tokia praktika yra pelninga, todėl duoda trumpalaikės naudos ją taikantiems, bet tai kenkia kitiems tiekimo grandinėje veikiantiems suinteresuotiesiems subjektams. Ilgainiui maisto grandinės dalyviai turi susikurti tvarius santykius su tiekėjais ir stengtis išvengti tiekimo grandinės griūties, kad galėtų konkuruoti ir toliau tenkinti nuolat kintančius vartotojų poreikius.

3.5. Nesąžiningos prekybos praktikos poveikis tiekėjams

3.5.1. Nesąžiningos prekybos praktika ją patiriančius dalyvius veikia įvairiai ir sukelia rimtų padarinių, dėl jos gali sumažėti tiekėjų pajamos – sumažėjus kainoms arba dėl tokios praktikos padidėjus išlaidoms. Apytikriai apskaičiuota, kad tiekėjams nesąžiningos prekybos praktika kainuoja 30–40 mlrd. eurų (8). Tokia praktika, kartu su tiekėjams nuolat daromu spaudimu mažinti kainas, lemia netikrumą, dėl to stringa inovacijų diegimas ir investicijos į tiekimo grandinę, o šie veiksniai gali paskatinti kompetentingus, atsakingus tiekėjus nutraukti savo komercinę veiklą.

3.5.2. Dėl ūkininkams ir perdirbėjams daromo spaudimo jie priversti mažinti kainas, o dėl šios priežasties mažinamas žemės ūkio bei maisto perdirbimo įmonių darbuotojų darbo užmokestis. Kalbant apie pastovesnį darbą, lenktyniaujant dėl mažiausių kainų darbo užmokestis taip pat mažinamas, nes tiekėjai nori išlaikyti savo pelno maržą.

3.5.3. Dažnai didžiausią poveikį nesąžiningos prekybos praktika turi mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ), pavyzdžiui, pasaulinėje bananų prekybos rinkoje, kurioje smulkių ūkininkų tiekiama produkcija kompensuojama didesnių plantacijų trūkstama produkcijos dalis; jeigu užsakymas atšaukiamas iš anksto neįspėjus, pavojus neparduoti savo produkcijos visų pirma kyla būtent šiems tiekėjams (9).

3.5.4. Yra maisto gamybos ir apdirbamosios pramonės sričių, kuriose nebeliko laisvės sudaryti sutartį. Iš Vokietijoje pastaruoju metu įvykusių pokyčių matyti, kad mažmeninės kainos buvo sumažintos vienašališkai, be derybų su tiekėjais. Jungtinės Karalystės bakalėjos prekių sektoriuje pienas dažnai pirmauja pagal nuostolius ir šiuo metu britų pienininkams už pieną mokama mažesnė nei bet kada kaina, kuri kai kuriais atvejais yra mažesnė už gamybos sąnaudas. Ispanijos perdirbimo pramonėje mokėti už gamybos sąnaudas mažesnę kainą yra teisėta, o tai daro didelę įtaką kainų nustatymui visoje grandinėje.

3.5.5. Šviežių produktų sektorius ypač jautriai reaguoja į nesąžiningos prekybos praktiką, nes į Europos rinką tiekiami greitai gendantys produktai. Ūkininkams reikia per trumpą laiką parduoti savo produkciją, kad galėtų užtikrinti pakankamą produkto tinkamumo laiką galutiniam pirkėjui ir galutiniam vartotojui, o tuo dažnai piktnaudžiauja mažmenininkams produkciją perparduodantys komerciniai supirkėjai ir tarpininkai, kurie nesiderėdami įsigyja prekes sumažintomis kainomis.

3.5.6. Atlikus kelis tyrimus, nustatyta, kad kai kurie veiklos vykdytojai turi aiškią perkamąją galią, kuria jie piktnaudžiauja pasitelkdami nesąžiningos prekybos praktiką (10). Taip gali būti piktnaudžiaujama bet kuriame tiekimo grandinės etape ir tokia praktika taip pat pastebima ūkininkų santykiuose su maisto pramone, kadangi šiame sektoriuje veikiančios įmonės – dėl sąlyginės galios koncentracijos – taip pat turi vadinamąją pirkėjo galią (11).

3.5.7. Nuosavo prekės ženklo produktų (vadinamųjų „baltojo prekės ženklo“ arba nuosavų mažmenininko prekės ženklų) pardavimų apimčių didėjimas suteikia galimybę mažmenininkams dažnai keisti tiekėjus, kai jiems pavyksta rasti pigesnius produktus tiekiančius kitus tiekėjus – dar vykstant deryboms arba jau įsiteisėjus sutartiniams santykiams. Tačiau nuosavo prekių ženklo produktai per se nėra nesąžiningi; jie gali padėti MVĮ patekti į rinką ir suteikia vartotojams galimybę rinktis.

3.5.8. Kai kurios mažmeninės veiklos išplėtimas vertikaliai integruojant ją į supirkimus ir perdirbimą gali lemti tai, kad mažmenininkai priverstinai mažins kainas. Tai pavyzdys, kaip dėl nuolatinės galios koncentracijos gali didėti derybinė galia.

3.5.9. Už gamybos kaštus mažesnės pardavimo kainos ir tokių pagrindinių žemės ūkio produktų, kaip pienas, sūris, vaisiai ir daržovės, „pirmavimas pagal nuostolius“ (t. y. parduodant juos mažesnėmis už supirkimo kainą), kai jie parduodami dideliems mažmenininkams, kelia grėsmę ilgalaikiam Europos žemės ūkio produktų gamybos tvarumui.

3.6. Nesąžiningos prekybos praktikos poveikis vartotojams

3.6.1. Nesąžininga prekybos praktika turi didelę neigiamą poveikį Europos vartotojams. Stambesni veiklos vykdytojai dažnai absorbuoja dėl nesąžiningos prekybos praktikos patiriamas sąnaudas, bet smulkesniam verslui tenka didesnė našta ir jis negali investuoti bei diegti naujovių, dėl to jam nepavyksta prasibrauti į didelės vertės rinkas (12). Dėl šios priežasties pirkėjai turi mažiau pasirinkimo galimybių, prekių prieinamumas yra mažesnis, o tai lemia didesnes vartotojų kainas.

3.6.2. Dėl etiketėse pateikiamos skaidrumo stokojančios informacijos nukenčia vartotojai, kuriems tenka pirkti neturint visos informacijos, nepaisant to, kad jie ne kartą yra išreiškę pageidavimą pirkti sveikus, ekologiškus ir kokybiškus vietinius žemės ūkio produktus. Toks informacijos trūkumas neigiamai veikia vartotojų pasitikėjimą ir dar labiau gilina žemės ūkio sektorių krečiančią krizę.

3.6.3. Dėl spaudimo mažinti kainas maisto perdirbėjai priversti kuo labiau sumažinti gamybos sąnaudas, dėl to gali nukentėti ant vartotojų stalo patenkančio maisto kokybė. Siekdamos sumažinti sąnaudas, kartais bendrovės naudoja pigesnes žaliavas, dėl kurių suprastėja maisto produktų kokybė ir sumažėja jų vertė, pavyzdžiui, daugelyje produktų sveikatai naudingesnį Europoje pagamintą aliejų ir riebalus pakeičia riebalų rūgščių transizomerais.

3.7. Nesąžiningos prekybos praktikos poveikis aplinkai

3.7.1. Reikia pripažinti, kad nesąžiningos prekybos praktika veikia aplinką. Nesąžiningos prekybos praktika skatina perteklinę gamybą, nes taip tiekėjai apsidraudžia nuo nežinomybės. Dėl tokios perteklinės gamybos švaistomas maistas, be reikalo eikvojami ištekliai, įskaitant žemę, vandenį, žemės ūkyje naudojamas chemines medžiagas ir kurą (13), (14).

4. Komisijos ataskaitos dėl nesąžiningos įmonių tarpusavio prekybos praktikos maisto produktų tiekimo grandinėje santrauka

4.1. Komisija parengė ataskaitą (15), kurioje vertinamas nacionalinių programų, skirtų kovos su nesąžiningos prekybos praktika priemonėms įgyvendinti, prieinamumas ir veiksmingumas, taip pat savanoriškos ES tiekimo grandinės iniciatyvos (TGI) ir savanoriškų nacionalinių jos įgyvendinimo programų įtaka.

4.2. 2016 m. Komisijos ataskaitoje atkreipiamas dėmesys į tai, kad dauguma valstybių narių, kovodamos su nesąžiningos prekybos praktika, jau nustatė atitinkamas reglamentavimo priemones ir pradėjo taikyti viešojo vykdymo užtikrinimo sistemas. Kai kurios valstybės narės padarė didesnę pažangą nei kitos, tačiau daugelyje šalių vis dar nepavyksta išsklaidyti nesąžiningos prekybos praktikos aukų patiriamos baimės atmosferos. Kadangi su nesąžiningos prekybos praktika galima veiksmingai kovoti įvairiomis priemonėmis, Komisija priėjo prie išvados, kad šiame etape iš konkrečių ES teisės aktų nebūtų jokios papildomos naudos.

4.3. Tiekimo grandinės iniciatyva (TGI) (16) – tai aštuonių ES asociacijų bendrai įgyvendinama iniciatyva. Jos atstovauja maisto ir gėrimų pramonės, firminių prekių gamintojų, mažmeninės prekybos sektoriaus, MVĮ ir žemės ūkio produktais prekiaujančių subjektų interesams. TGI pradėta įgyvendinant „Veiksmingesnės maisto produktų tiekimo grandinės aukšto lygio forumo“ (17) programą, siekiant padėti suinteresuotiesiems subjektams kovoti su nesąžiningos prekybos praktika.

4.4. Ataskaitoje prieita prie išvados, kad TGI padėjo informuoti apie nesąžiningos prekybos praktiką ir galbūt yra greitesnė ir ne tokia brangi teismo procesų alternatyva. Ši iniciatyva taip pat galėtų padėti išspręsti tam tikrus tarpvalstybinius klausimus. Komisija taip pat atkreipia dėmesį į tas sritis, kuriose TGI būtų galima tobulinti, pavyzdžiui, didinti valdymo struktūros nešališkumą ir suteikti galimybę konfidencialiai pateikti pavienius skundus.

5. Bendrosios pastabos

5.1. EESRK nuomonė dėl Europos Komisijos ataskaitos atitinka Europos Parlamento rezoliucijos dėl nesąžiningos prekybos praktikos maisto tiekimo grandinėje, kuri buvo priimta 2016 m. birželio 7 d., tvirtai palaikant visų partijų atstovams (18), nuostatas. Parlamentas pažymi, kad ES lygmeniu būtina priimti pagrindinius teisės aktus, ir ragina Komisiją teikti pasiūlymus, kaip kovoti su nesąžiningos prekybos praktika maisto tiekimo grandinėje, kad būtų užtikrintas sąžiningas atlyginimas ūkininkams ir platus pasirinkimas vartotojams. Parlamentas taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad TGI ir kitos savanoriškos nacionalinės ir ES sistemos turėtų būti skatinamos ne kaip alternatyva, o kaip priemonės, kurios „papildytų veiksmingus ir tvirtus valstybių narių lygmens vykdymo užtikrinimo mechanizmus ir pagal kurias būtų užtikrinama, kad skundus būtų galima pateikti anonimiškai, ir nustatomos atgrasančios nuobaudos, drauge vykdant ES lygmens koordinavimą“ (19).

5.2. Komisija laikosi nuomonės, kad tiekimo grandinės iniciatyva vis dar pernelyg nauja, kad būtų galima įvertinti jos sėkmingumą. Tačiau EESRK atkreipia dėmesį į tai, kad TGI neveiksminga siekiant sumažinti nesąžiningos prekybos praktiką ir piktnaudžiavimo pirkėjo galia atvejų dėl toliau nurodytų priežasčių.

5.2.1. Atsižvelgiant į mažmenininkų ir tiekėjų tarpusavio nepasitikėjimą, mažmeninės prekybos sektoriaus diktatas įgyvendinant TGI yra pagrindinis veiksnys, dėl kurio ūkininkai iš esmės nedalyvauja šioje platformoje. Taigi įgyvendinant TGI, neužtikrinamas tiekėjų anonimiškumas, kuris jiems būtinas siekiant įveikti tvyrančią baimę. Be to, TGI nesuteikia galimybės imtis iniciatyvos tirti tiekimo grandinių, todėl pasikliaujama dalyvių pateikiamais skundais, taigi prievolė įrodyti tenka nukentėjusiesiems nuo nesąžiningos prekybos praktikos.

5.2.2. Komisijos teigimu, TGI suteikia galimybę savireguliavimo priemonėmis įveikti nesąžiningos prekybos praktiką. Tačiau, nesant finansinių sankcijų, pirkėjai neatgrasomi nuo visais kitais aspektais pelningos nesąžiningos prekybos praktikos. Pavyzdžiui, neseniai nustatyta, kad „Tesco PLC“, nepaisydama to, kad ji yra TGI narė, sudarydama sandorius su savo tiekėjais naudojasi nesąžiningos prekybos praktika. Nors pagal Jungtinės Karalystės teisę (The Groceries Code Adjudicator) „Tesco“ buvo skirtos nefinansinės nuobaudos, tačiau ji nesulaukė jokių sankcijų iš TGI. Vienintelė atgrasomąjį poveikį turinti priemonė, kurią TGI gali taikyti, yra nutraukti prasižengusios įmonės narystę, kuria ji ketina taikyti ir „Tesco PLC“. Tai yra aiškus pavyzdys, kaip TGI neužkirto kelio nesąžiningos prekybos praktikai.

5.2.3. EESRK taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad tarp TGI narių nėra ūkininkų ir profesinių sąjungų. Nors kai kurios organizacijos niekada nedalyvavo šioje iniciatyvoje ar nacionalinėse jos įgyvendinimo programose, Suomijos centrinė žemės ūkio produktų gamintojų ir miškų savininkų sąjunga (MTK), kuri yra TGI Suomijoje įgyvendinančios nacionalinės platformos narė steigėja, pasitraukė iš šio projekto, teigdama, kad ši iniciatyva neveiksminga, nes dėl anonimiškumo stokos ūkininkai patiria didesnę riziką.

6. Šiuo metu Europoje taikomi nesąžiningos prekybos praktikos prevencijos vykdymo užtikrinimo mechanizmai

6.1. Dvidešimt valstybių narių yra patvirtinusios atitinkamas teisėkūros nuostatas ir reguliavimo iniciatyvas, tačiau jos vis dar nelabai veiksmingos (20). Per pastaruosius penkerius metus 15 iš šių valstybių narių pradėjo vertinti padėtį šioje srityje, ir atlikti skaičiavimai patvirtino, kad nesąžiningos prekybos praktika plačiai paplitusi šioje tiekimo grandinėje. Tačiau padėtis kiekviename reglamentavimo lygmenyje labai skiriasi ir daugelis nacionalinių vykdymą užtikrinančių institucijų negali skirti finansinių sankcijų arba priimti anoniminių skundų.

6.2. Jungtinės Karalystės Bakalėjos prekių tiekimo praktikos kodeksas (angl. Groceries Supply Code of Practice (21), GSCOP) vertinamas kaip viena pažangiausių teisės priemonių, kurios padeda užkirsti kelią nesąžiningos prekybos praktikai (22). Prieš patvirtinant šį kodeksą, buvo vadovaujamasi savanorišku praktikos kodeksu, bet nustatyta, kad jis neveiksmingas siekiant išvengti nesąžiningos prekybos praktikos dėl jo nepakankamo reguliavimo. Kaip laikomasi GSCOP nuostatų, kontroliuoja bakalėjų kodekso arbitras (angl. Groceries Code Adjudicator), kuriam suteikti teisiniai įgaliojimai priimti anoniminius skundus dėl nesąžiningos prekybos praktikos, pradėti tyrimus ex-officio, viešinti šių įmonių taikytos netinkamos praktikos atvejus ir už GCSOP pažeidimus skirti mažmenininkams finansines sankcijas, siekiančias iki 1 % jų metinės apyvartos. Vis dėlto, nepaisant jo veiklos rezultatų, bakalėjų kodekso arbitras gali reguliuoti tik mažmenininkų ir jų tiesioginių tiekėjų (kurių dauguma įsikūrę JK) santykius. Šiuo požiūriu kyla tam tikrų su etika susijusių pavojų, nes tiek mažmenininkai, tiek tiesioginiai tiekėjai gali taikydami nesąžiningos prekybos praktiką perkelti riziką netiesioginiams tiekėjams.

6.3. Į JK konkurencijos komisijos atliktą tyrimą panašūs tyrimai buvo atlikti Ispanijoje (23), Suomijoje (24), Prancūzijoje (25), Italijoje (26) ir Vokietijoje; kiekvienu atveju buvo nustatyta, kad nesąžiningos prekybos praktika yra plačiai paplitusi maisto tiekimo grandinėje.

6.4. Daugelis Europos prekybinės veiklos vykdytojų savo veiklą vykdo keliose valstybėse narėse, o tai suteikia galimybę šioms įmonėms ieškoti palankesnio teisinio reglamentavimo siekiant apeiti valstybių narių lygmens teisės aktus. Dėl ES mastu nesuderintos teisinės sistemos bendrojoje rinkoje sukurtos nevienodos sąlygos. Be to, tose šalyse, kuriose teisės aktai reglamentuoja tik tiesioginius tiekėjų ir mažmenininkų santykius, mažmenininkai naudojasi tarpininkaujančiomis organizacijomis maisto produktams įsigyti, todėl tokie teisės aktai ne tokie veiksmingi; būtent tokia padėtis susiklosčiusi Jungtinėje Karalystėje. Tai dar kartą patvirtina, jog būtini ES lygmens teisės aktai.

6.5. Išorės tiekėjai paprastai aprūpina ES mažmenininkus netiesiogiai, dalyvaujant importuotojams ir kitiems tarpininkams. Apskritai, apie tokių institucijų (27) egzistavimą žino nedaugelis, o tie, kurie žino, neturi galimybės kreiptis į daugumą vykdymą užtikrinančių institucijų, kad teisinėmis priemonėmis juos būtų galima apginti nuo nesąžiningos prekybos praktikos.

7. Raginimas įsteigti Europos nacionalinių nesąžiningos prekybos praktikos prevencijos vykdymą užtikrinančių institucijų tinklą

7.1. Pritardamas pirmiau išdėstytoms pastaboms, EESRK ragina įsteigti Europos nacionalinių nesąžiningos prekybos praktikos prevencijos vykdymą užtikrinančių institucijų tinklą. Dėl nesąžiningos prekybos praktikos pobūdžio ir būtina, ir pateisinama priimti ES teisės aktus tokiai praktikai uždrausti, kad būtų apsaugoti visi maisto tiekėjai, nesvarbu, kurioje šalyje jie įsisteigę (įskaitant trečiąsias šalis). Kad šios priemonės būtų veiksmingos, tinklui priklausančioms vykdymą užtikrinančioms institucijoms turi būti patikėtos šios funkcijos: — nepaisant geografinės vietovės, turėti galimybę nevaržomai susipažinti su visų ES maisto tiekimo grandinės dalyvių ir suinteresuotųjų subjektų duomenimis; — taikyti priemones, kuriomis būtų apsaugotas suinteresuotųjų subjektų, pageidaujančių pateikti skundą dėl nesąžiningos prekybos praktikos, anonimiškumas ir konfidencialumas; — turėti galimybę tirti įmones ex officio dėl piktnaudžiavimo pirkėjo galia; — turėti galimybę skirti finansines ir nefinansines sankcijas pažeidimus padariusioms įmonėms; — ES lygmeniu koordinuoti valstybių narių vykdymą užtikrinančias institucijas; — turėti galimybę tarptautiniu lygmeniu koordinuoti ES nepriklausančių šalių vykdymą užtikrinančių institucijų veiklą siekiant išvengti nesąžiningos prekybos praktikos tiek bendrojoje rinkoje, tiek jos ribų.

7.2. Visos valstybės narės turėtų įsteigti nacionalines vykdymą užtikrinančias institucijas, kurios nagrinėtų su nesąžiningos prekybos praktika susijusius skundus. Šioms institucijoms turėtų būti suteiktos bent pirmiau nurodytos funkcijos.

7.3. Teisėkūros priemonės, skirtos užkirsti kelią nesąžiningos prekybos praktikai, gali ir turėtų būti ekonomiškai efektyvios.

7.4. Europos Parlamento rezoliucijoje Komisija taip pat raginama užtikrinti, kad būtų taikomi veiksmingi vykdymo užtikrinimo mechanizmai, pvz., sukurtas ir koordinuojamas „nacionalinių valdžios institucijų, tarpusavyje pripažintų ES lygmeniu, tinklas“ (28).

7.5. JK tarptautinės ir palyginamosios teisės institutas (angl. British Institute of International and Comparative Law, BIICL) rekomendavo ES priimti direktyvą, kuria būtų nustatyti valstybių narių vykdymo užtikrinimo institucijoms bendri tikslai siekiant užkirsti kelią nesąžiningos prekybos praktikai, taip pat nustatytos taisyklės dėl šių institucijų veiklos koordinavimo ES lygmeniu (29).

8. Pramonės sektoriuje šiuo metu taikoma nesąžiningos prekybos praktikos prevencijos geroji praktika

8.1. Sąžiningų pirkėjų ir tiekėjų derybų rezultatais pagrįstos sutartys dėl pastoviųjų kainų arba garantuojamų kainų užtikrina didesnį tiekėjų saugumą, palyginti su produkcijos pardavimu atvirojoje rinkoje. Nors tokios sutartys garantuoja tiekėjams fiksuotas kainas, tačiau nustačius gaminių apimtis arba suteikiant bent mažiausias garantijas, tokia praktika būtų taikoma daug dažniau. Šiuo metu produkcijos kiekiai gali būti koreguojami atgaline tvarka, ir pirkėjai, pasikeitus paklausai rinkoje, gali atsisakyti produkcijos, kartais paskutinę minutę, dėl to tiekėjai gali patirti nenumatytų išlaidų dėl perpardavimo, perpakavimo arba maisto išmetimo.

8.2. Kai kurios maisto produktus į ES tiekiančios įmonės pradėjo samdyti trečiuosius asmenis, kurie tikrina produkciją jai atvykus į paskirties vietą, taip siekdami išvengti nepagrįsto importuotojų atsisakymo priimti produktus atvejų. Tokie reikalavimai priimti produkciją pateikiami pasikeitus numatytai pasiūlai ir paklausai, todėl pirkėjams kyla didesnė rizika vėlesniuose tiekimo grandinės etapuose. Ši problema siejasi su sezoniškumu, nes kai pasiūla didelė, o kainos dėl to yra žemos, kyla didesnė rizika, kad tiekėjai gaus tokį prašymą, palyginti su laikotarpiu, kai pasiūla yra nedidelė. Nors samdant trečiuosius asmenis, eksportuotojams iš tiesų rečiau pateikiama tokių prašymų atsiimti produkciją, tiekėjams tokios paslaugos reiškia papildomas išlaidas ir taip apribojamos jų galimybės investuoti ir diegti inovacijas savo įmonėje. Be to, paprastai smulkesni tiekėjai negali sau leisti tokios pagalbos, taigi, jiems tokia praktika nenaudinga.

9. Alternatyvios maisto tiekimo grandinės

9.1. Yra daug kitų tiekimo grandinių, kuriose laikomasi sąžiningesnės prekybos praktikos ir geriau palaikoma paskirstymo ar perskirstymo galios pusiausvyra, pavyzdžių. Esama tam tikrų perspektyvių bendradarbiavimo modelių, bet jiems vis didesnę grėsmę kelia didėjanti verslo grupių ir tarptautinių įmonių galia.

9.2. Siekiant užtikrinti kuo sąžiningesnę prekybą ES maisto tiekimo grandinėje, būtina įgyvendinti iš karto kelias priemones: spręsti didelių įmonių turimos galios tiekimo grandinėje klausimą siekiant išvengti nesąžiningos prekybos praktikos ir stiprinti pasipriešinimo nesąžiningos prekybos praktikai priemones, skatinant kooperatyvų steigimą ir alternatyvių maisto paskirstymo kanalų kūrimą.

9.3. Europoje ir kituose regionuose steigiami kooperatyvai ir ūkininkų asociacijos suteikia galimybę tiekėjams sujungti savo produkcijos kiekius siekiant padidinti pardavimo galią, patekti į pagrindines rinkas ir išsiderėti geresnes kainas. Tokie verslo modeliai leidžia smulkesniems tiekėjams veiksmingiau kontroliuoti savo produktų gamybą ir rinkodarą, ir jiems tai yra didelio masto gamybos alternatyva. Europos Parlamentas paragino Komisiją skatinti verslo modelius, kurie didintų jų derybinę galią ir gerintų jų padėtį maisto tiekimo grandinėje (30). Be to, būtina labiau skatinti į sektorius ir regionus orientuotą gamintojų ir kooperatyvų bendradarbiavimą (31).

9.4. Bendrijos remiamos žemės ūkio (BRŽŪ) programos ir kiti ūkininkų ir vartotojų kooperatyvai suteikia galimybę vartotojams tiesiogiai prisidėti prie maisto produktų, kuriuos jie valgo, gamybos. Remiantis neseniai surinktais duomenimis, šiuo metu Europoje vykdoma 2 776 iš šių BRŽŪ programų, pagal kurias pamaitinami 472 055 vartotojai (32). Trumpesnės tiekimo grandinės taip pat naudingos didesniems vadinamųjų produktų dėžių programų (angl. box scheme) modeliams, pagal kuriuos produktai pristatomi tiesiai į vartotojų namus arba centralizuotus surinkimo punktus.

9.5. Ūkininkų valdomos tiesioginio žemės ūkio produktų pardavimo grandinės, kaip antai ūkininkų turgūs, turi dvejopą pranašumą: jose nepiktnaudžiaujama gamintojų atžvilgiu ir jie gali mėgautis didesniu savarankiškumu bei gauti didesnes pajamas, o vartotojai turi galimybę įsigyti šviežių, tikrų, ekologiškų produktų, kurių kilme galima neabejoti. Atlikus vieną tyrimą (33), nustatyta, kad ūkininkų pajamos iš savo produkcijos tokiose tiekimo grandinėse yra gerokai didesnės nei tradicinėse rinkose. Tokios iniciatyvos ir toliau turėtų būti remiamos skiriant viešąjį finansavimą, pavyzdžiui, pagal BŽŪP antrojo ramsčio priemones, nes įgyvendinant tokias iniciatyvas skatinamas ekonomikos auginamas, kuriamos darbo vietos ir atsižvelgiama į vartotojų poreikius.

9.6. Įgyvendindamos naujas direktyvas dėl viešųjų pirkimų, valstybės narės turėtų, palaikydamos tiesioginius ryšius su valdžios institucijomis, ieškoti geresnių būdų ūkininkų ir vietinių maisto gamintojų padėčiai gerinti ir nesivadovauti vien tik didžiausios nuolaidos logika.

9.7. Be to, turėtų būti pradėta Europos masto informacinė ir sąmoningumo ugdymo kampanija apie maisto vertę. Geresnis vartotojų informavimas apie maisto gamybos svarbą ir maisto vertinimas tampa vis aktualesni ir galėtų prisidėti prie sąžiningesnės prekybos praktikos.

Briuselis, 2016 m. spalio 19 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Georges DASSIS

(1) OL C 133, 2013 5 9, p. 16.

(2) Žr. 1 išnašą.

(3) 2016 m. birželio 7 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl nesąžiningos prekybos praktikos maisto tiekimo grandinėje (2015/2065(INI)).

(4) Organizacija Friends of the Earth, 2015 m. „Eating From The Farm“ .

(5) Federacija Consumers International, 2012 m. „The relationship between supermarkets and suppliers: What are the implications for consumers?“ (liet. Prekybos centrų ir tiekėjų santykiai. Ką tai reiškia vartotojams?).

(6) Žr. 1 išnašą.

(7) Europos Komisija, 2014 m. Kova su nesąžiningos prekybos praktika įmonių tarpusavio maisto produktų tiekimo grandinėje COM(2014) 472 final.

(8) Konsultacijų bendrovė Europe Economics, „Estimated costs of Unfair Trading Practices in the ES Food Supply Chain“ (liet. Apytikriai apskaičiuotos dėl nesąžiningos prekybos praktikos ES maisto tiekimo grandinėje patiriamos išlaidos).

(9) Kampanija Make Fruit Fair, 2015 m. „Banana Value Chains in Europe and the Consequences of Unfair Trading Practices“ (liet. Bananų vertės grandinės Europoje ir nesąžiningos prekybos praktikos padariniai). http://www.makefruitfair.org/wp-content/uploads/2015/11/banana_value_chain_research_FINAL_WEB.pdf.

(10) Weekly Report, Berlynas, 13/2011, nuo p. 4.

(11) Žr. 1 išnašą.

(12) Iniciatyva Fair Trade Advocacy Office, 2014 m. „Who’s got the power? Tackling imbalances in agricultural supply chains“ (liet. Kieno rankose sutelkta galia? Siekiant atkurti pusiausvyrą žemės ūkio produktų tiekimo grandinėse), p. 4.

(13) EP IMCO, 2016 m. Pranešimas dėl nesąžiningos prekybos praktikos maisto tiekimo grandinėje (2015/2065(INI)).

(14) Aplinkosaugos organizacija Feedback, 2015 m. „Food Waste In Kenya: uncovering food waste in the horticultural export supply chain“ (liet. Maisto atliekos Kenijoje. Atskleisti duomenys apie maisto atliekas eksportui skirtų sodininkystės produktų tiekimo grandinėje).

(15) COM(2016) 32 final.

(16) http://www.supplychaininitiative.eu/lt/homepage.

(17) http://ec.europa.eu/growth/sectors/food/competitiveness/supply-chain-forum_lt.

(18) 2016 m. birželio 7 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl nesąžiningos prekybos praktikos maisto tiekimo grandinėje (2015/2065(INI)).

(19) Europos Parlamento rezoliucija (2015/2065 (INI)), ten pat.

(20) Žr. 15 išnašą.

(21) JK Vyriausybė, 2016 m., www.gov.uk/government/publications/groceries-supply-code-of-practice.

(22) Šis kodeksas buvo parengtas remiantis JK konkurencijos komisijos atliktu tyrimu, kuris atskleidė, kad mažmenininkai turi neproporcingai didelę galią tiekimo grandinėje, todėl rinkos ekonominė rizika perkeliama aukštyn tiekimo grandine.

(23) Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia, Informe sobre las relaciones entre fabricantes y distribuidores en el sector alimentario, 2011 m.

(24) Suomijos konkurencijos tarnyba (FCA) „CA tyrimas rodo, kad kasdienės paklauso prekių prekybininkai naudojasi savo pirkimo galia įvairiais būdais, kurie kelia abejonių konkurencijos požiūriu“, 2012 m.

(25) Prancūzijos konkurencijos tarnyba, 2012 m. sausio 11 d. Nuomonė Nr. 12-A-01 dėl konkurencijos situacijos Paryžiaus maisto prekių mažmeninėje maisto prekių prekyboje.

(26) Italijos konkurencijos ir rinkos priežiūros tarnyba „Indagine conoscitiva sul settore della Grande Distribuzione Organizzata“, 2013 m.

(27) Feedback, 2015 m., ten pat.

(28) Europos Parlamento rezoliucija (2015/2065 (INI)), ten pat.

(29) Link http://www.biicl.org/documents/872_biicl_enforcement_mechanisms_report_-_final_w_exec_sum.pdf?showdocument=1.

(30) Europos Parlamento rezoliucija (2015/2065 (INI)), ten pat.

(31) OL C 303, 2016 8 19, p. 64.

(32) Europos BRŽŪ mokslinių tyrimų grupė, 2015 m. Bendrijos paramos Europos žemės ūkiui apžvalga. http://urgenci.net/wp-content/uploads/2016/05/Overview-of-Community-Supported-Agriculture-in-Europe.pdf.

(33) http://www.foeeurope.org/sites/default/files/agriculture/2015/eating_from_the_farm.pdf.