LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 177/24

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl visuotinės ekonominės svarbos paslaugų prieinamumo: apibrėžtis, aprėptis, iššūkiai, Europos iniciatyvos (nuomonė savo iniciatyva)

(2014/C 177/04)

Pranešėjas Jean-Paul HENCKS

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2013 m. vasario 14 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Visuotinės ekonominės svarbos paslaugų prieinamumo: apibrėžtis, aprėptis, iššūkiai, Europos iniciatyvos

(nuomonė savo iniciatyva).

Transporto, energetikos, infrastruktūros ir informacinės visuomenės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2013 m. lapkričio 19 d. priėmė savo nuomonę.

495-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2014 m. sausio 21–22 d. (sausio 21 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 135 nariams balsavus už, 19 – prieš ir 12 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Kai kuriose valstybėse narėse piliečiai, norėdami pasinaudoti svarbiausiomis paslaugomis, visų prima, būsto, energijos, elektroninio ryšio, transporto, vandens, sveikatos priežiūros ir socialinių paslaugų srityje, susiduria su ekonominiais sunkumais.

1.2 Tuo tarpu siekis užtikrinti aukštą visuotinių ekonominės svarbos paslaugų (VESP) prieinamumo lygį yra viena iš bendrų vertybių, t. y. tų, kurioms pritaria visos Sąjungos valstybės narės ir kurios nurodytos prie sutarčių pridėtame protokole Nr. 26 dėl Bendrus interesus tenkinančių paslaugų, į kurį atitinkamose savo kompetencijos srityse Sąjunga ir valstybės narės turi visapusiškai atsižvelgti įgyvendindamos su šiomis paslaugomis susijusią savo politiką.

1.3 Vis dėlto ES lygmeniu nėra suderintos VESP prieinamumo ar ekonominio prieinamumo apibrėžties arba vienodo požiūrio į prieinamumą ir priemonės, kuri leistų jį įvertinti, kadangi valstybės narės, vykdydamos joms suteiktus įgaliojimus nustatyti VESP, turi didelę veiksmų laisvę jas įvesti.

1.4 Todėl EESRK siūlo Europos Sąjungai, pirma, tiksliau apibrėžti VESP prieinamumo visiems sąvoką ir priderinti ją prie Lisabonos sutarties (protokolas Nr. 26) ir Jungtinių Tautų Neįgaliųjų teisių konvencijos reikalavimų ir, antra, antrinėje teisėje nustatyti norminamojo pobūdžio priemonę, kuri valstybes nares įpareigotų: — nustatyti rodiklius paslaugos prieinamumui įvertinti ir VESP veiksmingumo nepriklausomo vertinimo mechanizmą, į kurį būtų įtrauktas ir ekonominio prieinamumo aspektas, — nustatyti pagrindinių paslaugų krepšelį, pagal kurį namų ūkių pajamų ir išlaidų būstui santykis būtų nustatomas atsižvelgiant į tai, kas priimtina pagal jų turimas pajamas. Didžiausias išlaidų šioms pagrindinėms paslaugoms lygis turi būti objektyvus pagrindas kiekybiškai apibrėžti prieinamumo sąvoką ir nustatyti bendrą namų ūkių išlaidų procentinę dalį, kurią viršijus susidaro papildomos išlaidos, dėl kurių, prireikus, suteikiama teisė gauti valstybės pagalbą, — tiksliau apibrėžti sąvoką „pažeidžiami asmenys“ arba „palankių sąlygų neturinčios grupės“. Todėl Europos Komisija turėtų iš naujo apsvarstyti savo sprendimų priėmimo praktiką, susijusią su akivaizdžiai netinkamai skiriamos valstybės pagalbos kontrole.

1.5 Visapusiškai atsižvelgiant į valstybių narių atsakomybę ir kompetenciją, būtina į Europos semestrą įtraukti pagrindinius duomenis apie visuotinės svarbos paslaugas, nes tik tokiu būdu, ypač krizės laikotarpiu, bus galima sustiprinti ES ir jos rinkos socialinį aspektą.

2. Įžanga

2.1 Visuotinės svarbos paslaugų (VSP) srityje, ar jos būtų ekonominės (VESP), ar neekonominės svarbos, reikia užtikrinti kiekvienam atitinkamos šalies gyventojui garantiją, kad jis galės naudotis šiomis paslaugomis ir pagrindinėmis teisėmis; jos glaudžiai susijusios su Europos Sąjungos ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos tikslais.

2.1.1 Valstybės narės turi didelę veiksmų laisvę apibrėžti, organizuoti ir finansuoti naudotojų poreikius atitinkančias visuotinės svarbos paslaugas vykdydamos socialinę ir pilietinę veiklą. Visuotinės ekonominės svarbos paslaugos grindžiamos prekybos principais, joms taikomos konkurencijos ir vidaus rinkos taisyklės, nebent dėl šių taisyklių taikymo minėtos paslaugos negali atlikti savo specifinio uždavinio. Pagal apibrėžtį visuotinės neekonominės svarbos paslaugoms (VNSP) netaikomos rinkos taisyklės ir, remiantis Protokolo Nr. 26 2 straipsniu, jos priklauso išimtinei valstybių narių kompetencijai.

2.1.2 „Sąjunga pagal Sutartis pripažįsta ir gerbia teisę naudotis bendrus ekonominius interesus tenkinančiomis paslaugomis“, teigiama prie Lisabonos sutarties pridėtoje ES pagrindinių teisių chartijoje, kurioje aiškiai nurodyta, kad šioje srityje būtina remtis nacionaliniais teisės aktais ir praktika. Visoje Europos Sąjungoje ratifikuotoje Jungtinių Tautų Neįgaliųjų teisių konvencijoje nustatyti būtiniausi standartai siekiant ginti ir apsaugoti visas pilietines, politines, socialines ir ekonomines neįgaliųjų teises, įskaitant VESP prieinamumą.

2.1.3 Daugelis valstybių narių su šia teise sieja visiems ekonomiškai prieinamos paslaugos teikimo sąlygą ir siekdamos tai užtikrinti taiko skirtingo lygmens individualios ir kolektyvinės socialinės pagalbos programas.

Vis dėlto praktikoje daugelis Europos Sąjungos piliečių susiduria su dideliais ekonominiais sunkumais, kai nori pasinaudoti svarbiausiomis paslaugomis, visų prima, būsto, energijos, elektroninio ryšio, transporto, vandens, sveikatos priežiūros ir socialinių paslaugų srityje.

2.2 Nepakankamas visuotinės svarbos paslaugų prieinamumas gali priklausyti nuo įvairių veiksnių, pavyzdžiui, labai įvairios nacionalinės praktikos: valstybėse narėse taikomi skirtingi modeliai ir teikiamos skirtingos socialinės paslaugos. Tai taip pat gali priklausyti nuo ekonominių (neprieinama paslaugos kaina), geografinių (paslauga neteikiama tam tikroje vietovėje), socialinių (nevienodos sąlygos), fizinių (neįgalumo atveju) arba jos gali neatitikti poreikių ir (arba) techninės pažangos (neatitikimas, nepakankamas kokybės ir (arba) saugos lygis).

2.3 Aukštas visuotinės svarbos ekonominių paslaugų kokybės lygis, jų sauga ir prieinamumas, lygių galimybių, visuotinio prieinamumo ir naudotojų teisių propagavimas yra šešios iš keturiolikos Protokole Nr. 26 dėl bendrus interesus tenkinančių paslaugų (pridėtame prie Lisabonos, ES sutarties ir SESV) bendrų vertybių, į kurias, laikydamosi joms suteiktų įgaliojimų ir neviršydamos minėtų sutarčių taikymo srities, turi visapusiškai atsižvelgti Sąjunga ir valstybės narės įgyvendindamos su visuotinės svarbos paslaugomis, kaip jos apibrėžtos Sutarties dėl Sąjungos veikimo 14 straipsnyje, susijusią politiką.

2.3.1 Šios keturiolika į tris grupes suskirstytų vertybių yra tarpusavyje susijusios tiek grupėse, tiek tarpusavyje, todėl negalima jų išdėstyti pagal svarbą.

2.3.2 Taigi, pavyzdžiui, netgi jei VESP yra visiškai prieinama, ji neatitiks Protokolo Nr. 26 reikalavimų, jei nebus užtikrintas tam tikras kokybės ir saugos lygis arba jei ji nebus visuotinai prieinama atitinkamos valstybės piliečiams, taip pat jei nacionaliniu lygmeniu neatsižvelgiama į geografinius, socialinius ir kultūrinius skirtumus arba jei nacionalinės valdžios institucijos draudžia organizuoti VESP, nors pagal nacionalinę teisę ir tvarką vietos ir regionų valdžios institucijos turi teisę ją organizuoti, tokiu atveju bus pažeista pastarųjų institucijų teisė atlikti savo labai svarbų vaidmenį ir jų didelė veiksmų laisvė.

2.4 Minėto Protokolo nuostatos aiškiai įvardijamos kaip keturiolikos bendrų Sąjungos VESP vertybių aiškinamosios nuostatos. Dėl veikiau sąlyginės tam tikrų vertybių tikslų formuluotės, t. y. aukšto kokybės, saugos arba prieinamumo lygio arba visuotinio prieinamumo bei vartotojų teisių propagavimo, galėtų iškilti nemažai klausimų dėl minėtų nuostatų teisinės galios arba jų privalomo pobūdžio. Tačiau kaip bebūtų aiškinama, įskaitant pirmajame Protokolo Nr. 26 straipsnyje, atsakymas į šiuos klausimus, yra paprastas ir aiškus, atitinkantis aiškinamąjį straipsnį: kiekvienu atveju nacionalinė, regiono ar vietos valdžios institucija, vykdydama savo įgaliojimą nustatyti VESP, turi didelę veiksmų laisvę apibrėžti įvairias kiekvienos VESP tarpusavio sąsajas.

3. Prieinamumo sąvoka Europos Sąjungos teisės aktuose

3.1 ES lygmeniu nėra suderintos VESP prieinamumo ar ekonominio VESP prieinamumo apibrėžties arba vienodo požiūrio į prieinamumą ir priemonės, kuri leistų jį įvertinti. Prieinamumas dažnai priklauso nuo subjektyvaus naudotojo suvokimo apie paslaugos kainą ir jos naudą asmeninei gerovei.

3.2 Paprastai prieinama paslauga – tai paslauga, už kurią pilietis gali lengvai susimokėti (žalioji knyga dėl bendrosios pašto paslaugų vidaus rinkos kūrimo) (1).

3.3 Kraštutiniu atveju paslauga yra prieinama, jei ji siūloma piliečiams nemokamai, pavyzdžiui, kai kuriuose miestuose ar regionuose nemokamas viešasis miesto transportas, nors vis daugiau jų atsisako šios priemonės, kadangi finansiniu požiūriu ji nepakeliama.

3.4 EESRK, norėdamas atkreipti dėmesį į prieinamumo užtikrinimo praktikoje sudėtingumą, sunkumus ir įvairovę, toliau pateikia atitinkamus pavyzdžius būsto, telekomunikacijų, elektros ir dujų srityse. EESRK, be kita ko, pabrėžia, kad daugelyje valstybių narių iškeltas klausimas dėl sveikatos priežiūros paslaugų prieinamumo sąsajų su asmenų pajamomis, kurie neturėdami pakankamai lėšų atsisako gydytis. 2009 m. ataskaitoje dėl Sąjungos strategijos „Solidarumas sveikatos srityje. Sveikatos priežiūros skirtumų mažinimas ES“ įgyvendinimo atkreipiamas dėmesys įglaudžią materialinio nepritekliaus ir sveikatos problemų sąsają.

3.5 Reikalavimas užtikrinti prieinamą kainą nustatytas teisės aktuose dėl tinklų pramonės šakų liberalizavimo, kadangi yra neatsiejama telekomunikacijų, elektros energijos ir pašto universaliųjų paslaugų dalis ir glaudžiai susijęs su Sąjunga siekiamas socialinės ir teritorinės sanglaudos tikslais.

3.6 ES metodas yra grindžiamas dviem prieinamos kainos sampratomis: vienai būdingas universalusis matmuo, kita apima tik mažas pajamas turinčius, palankių sąlygų neturinčius ir pažeidžiamus gyventojus, pavyzdžiui, neįgaliuosius arba specialiųjų socialinių poreikių turinčius asmenis. Antroji prasminga tik tuo atveju, jei ja siekiama propaguoti visuotinį prieinamumą kaip numatyta Protokole Nr. 26.

3.7 Vis dėlto reikia pažymėti, kad, nors prieinama kaina tapo Europos Sąjungos bendra vertybe ir valstybės narės privalo jos laikytis, tarifai, pavyzdžiui, elektros energijos kaina, mobiliojo tarptinklinio ryšio paslaugų, transporto kainos, būsto ir jo nuomos kainos, ir toliau yra neproporcingos vis didesnio gyventojų skaičiaus gaunamoms pajamos. Be to, įvairiuose ES teisės aktuose naudojamos prieinamos kainos apibrėžtys, kurių kai kuriuos pavyzdžius toliau pateikia EESRK, labai skiriasi ir svarbiausia yra labai netikslios.

3.8 Būstas

3.8.1 Remiantis visose valstybėse narėse atlikta apklausa dėl namų ūkių biudžeto (Bendrijos statistika apie pajamas ir gyvenimo sąlygas, ES-SPGS) nustatyta, kad namų ūkiai būstui daugiausiai gali skirti 40 proc. turimų pajamų. Viršijus šią ribą būsto kaina laikoma neprieinama.

3.8.2 Valstybės narės, įgyvendindamos tikslą užtikrinti kiekvienam piliečiui sąlygas turėti tinkamą būstą už prieinamą kainą, prireikus skiriant paramą būstui, labai įvairiai ir skirtingu mastu dalyvauja būsto rinkose. Didžioji dalis valstybių narių yra nustatę socialinės pagalbos arba mokesčių lengvatų mechanizmus, kad padėtų namų ūkiams sumažinti šios didžiausios privalomų išlaidų kategorijos išlaidas ir subsidijuoja lygiagrečią būsto, taip vadinamo socialinio būsto, pasiūlą papildant spontanišką pasiūlą privačioje rinkoje.

3.8.3 Socialinio būsto pasiūla padeda valdžios institucijoms patenkinti dalį su būstu susijusio poreikio, kurio neaprėpia rinka, siekiant užtikrinti visiems galimybę turėti tinkamą būstą už prieinamą kainą. Socialiniuose būstuose gyvena 25 milijonai Europos gyventojų.

3.8.4 Nepaisant minėtų priemonių, daugelis Europos Sąjungos piliečių neturi finansinių galimybių įsigyti tinkamą būstą. 2011 m. 15 proc. Europos gyventojų gyveno perpildytuose būstuose arba netinkamomis sąlygomis, o 17 proc. namų ūkių skundėsi dėl palyginti su jų pajamomis pernelyg didelių būsto sąnaudų (2).

3.8.5 2011 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendime dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma, skiriamos kai kurioms įmonėms, kurioms patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, numatyta, kad subsidijuojamu socialiniu būstu galima aprūpinti tik nepalankioje padėtyje ar blogesnėje socialinėje padėtyje (aiškiai nustačius tokią jų padėtį) esančius asmenis, kurie dėl lėšų trūkumo negali apsirūpinti būstu rinkos sąlygomis, tačiau tai kelia problemų Protokole Nr. 26 nurodytų vertybių požiūriu.

3.9 Telekomunikacijos

3.9.1 Vidaus rinka ir laisva konkurencija padėjo sumažinti telekomunikacijų paslaugų tarifus, tačiau šį sumažėjimą taip pat, bent jau iš dalies, lėmė technologijų raida ir ES struktūrų nustatytos tarptinklinio judriojo ryšio kainų viršutinės ribos.

3.9.2 Telekomunikacijų srities teisės aktuose (3) nurodoma, kad kainos prieinamumas susijęs su „priimtinomis“ telefono ryšio naudojimo „kainomis, atsižvelgiant į konkrečias nacionalines sąlygas“ ir naudotojų gebėjimo valdyti išlaidas. Europos Komisijos metodologinėje pastaboje apie horizontalų bendro ekonominio intereso paslaugų vertinimą (4) numatytame rodiklyje atsižvelgiama į paslaugų kainos ir mažas arba vidutines pajamas turinčių (įvairaus lygio pajamos) vartotojų pajamų santykį.

3.10 Elektros energija ir dujos

3.10.1 Komisija mano, kad elektros energijos ir dujų sektoriuje subsidijos arba reguliavimas, kurių tikslas sumažinti bendrą energijos kainą, paprastai neskatina tausiai naudoti energiją, nebūtinai skirti tiems, kuriems reikalingi, ir gali iškreipti konkurenciją (5).

3.10.2 Todėl valstybės narės raginamos imtis priemonių, kad užtikrintų tinkamą pažeidžiamų vartotojų apsaugą (6). Valdžios institucija gali skirti tiesiogines subsidijas vartotojui tik aiškiai apibrėžus energijos nepritekliaus sąvoką ir nacionaliniu lygmeniu aiškiai nustačius pažeidžiamų asmenų kategoriją. Finansinių sunkumų turinčiam vartotojui netgi nemokėjimo atveju tam tikrą laikotarpį turi būti toliau teikiama energija.

3.10.3 Reikia pabrėžti, kad energijos nepritekliaus sąvoka susijusi tik su elektros energijos ir dujų sektoriumi ir neapima kitų kuro rūšių, pavyzdžiui naudojamų centralizuotam šilumos tiekimui.

3.10.4 Sąjungos energetikos politika siekiama mažinti energijos vartojimą ir šiuo tikslu remiamos energijos vartojimo efektyvumo didinimo arba būsto šiluminės izoliacijos priemonės siekiant padidinti energetikos paslaugų ekonominį prieinamumą. Tačiau energijos vartojimo efektyvumo didinimui būtinos didelės investicijos, kurių ekonominė nauda, t. y. mažesnės energijos išlaidos, bus jaučiamos tik ilgalaikės trukmės laikotarpiu. Nuomonėje savo iniciatyva „Suderintų Europos veiksmų siekiant užkirsti kelią energijos nepritekliui ir su juo kovoti“ (CESE 2517/2013) EESRK pateikė konkrečius pasiūlymus šiuo klausimu.

4. Prieinamumo įvertinimas

4.1 2004 m. Komisija, vertindama pramonės srityje teikiamų VESP veiksmingumą, vertino minėtuose tinkluose taikomų tarifų prieinamumą ir šiuo tikslu taikė rodiklius, nustatytus pagal metinių pajamų procentinę dalį, kurią vartotojas per metus turi išleisti tam tikrų paslaugų krepšeliui įsigyti.

4.2 Eurobarometro ES piliečių apklausa apie tinklų pramonės šakos paslaugų kokybę rodo tik subjektyvų minėtų paslaugų prieinamumo vertinimą ir geriausiu atveju gali atspindėti tik bendrą tendenciją.

4.3 Nėra oficialių ES kriterijų VESP ekonominiam prieinamumui apibrėžti. ES dokumentuose veikiau nustatomi principai ir bendros „į sąnaudas orientuotų“ arba „geriau sąnaudas atitinkančių“ arba „sąnaudų padengimo“ (kaip reikalaujama Vandens pagrindų direktyvoje) kainų nustatymo taisyklės ir kartu užtikrinamas paslaugų teikimas visiems gyventojams.

4.4 Tačiau sąnaudas geriau atitinkantys tarifai – netgi be teikėjo pelno maržos – nereiškia, kad paslauga yra ekonomiškai prieinama ir neužtikrina galimybės visiems naudotis paslaugomis už prieinamą kainą.

4.5 2003 m. žaliojoje knygoje dėl visuotinės svarbos paslaugų nurodoma, kad valstybės narės turi apibrėžti tam tikrus paslaugos prieinamumo nustatymo kriterijus. Jos turi siekti, kad šiuose kriterijuose būtų atsižvelgiama į visas vartotojų ir naudotojų teises, pavyzdžiui, į VESP prieinamumą neįgaliesiems, ir kartu turi būti parengtas kainos kontrolės mechanizmas ir (arba) skiriamos subsidijos susijusiems asmenims. Šie kriterijai galėtų būti susiję, pavyzdžiui, su pagrindinių paslaugų krepšeliu, kurį reikia nustatyti valstybių narių lygmeniu ir kurio didžiausia kaina nustatoma pagal tai, kas yra priimtina atsižvelgiant į pažeidžiamiausių piliečių turimas pajamas.

5. Europos Sąjungos vaidmuo

5.1 Žaliojoje knygoje dėl VESP nurodoma, kad esant veiksmingai konkurencijai, rinkos mechanizmai gali užtikrinti tinkamos kokybės prieinamas paslaugas, todėl labai sumažėja poreikis imtis reguliavimo veiksmų.

5.2 Pasikeitus sutartims Europos Komisija savo komunikate dėl Visuotinės svarbos paslaugų Europoje kokybės sistemos (COM(2011) 900 final) vis dėlto pabrėžė, kad „taip bus užtikrinama“ – šiuo tikslu pasitelkiant bendrą kokybės sistemą, – „kad ateinančiais metais įgyvendinant ES reguliavimo sistemą toliau būtų stiprinamas socialinis bendrosios rinkos aspektas, daugiau dėmesio skiriama specifiniam šių paslaugų pobūdžiui, o šios paslaugos būtų teikiamos taip, kad būtų paisoma Protokole [Nr. 26] pripažintų vertybių“, visų pirma: „kokybės, saugos ir prieinamumo, vienodo požiūrio, visuotinio prieinamumo ir vartotojų teisių.“

5.3 Vienas iš ES teisės aktuose numatytų su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų – galimybė visiems vartotojams naudotis paslaugomis ir prieinama jų kaina numatant atskiras nuostatas pažeidžiamiems arba neįgaliems vartotojams.

5.4 Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytas nuostatas Komisija turėtų visų pirma užtikrinti geresnį savo tarnybų koordinavimą ir sukurti veiksmingą duomenų susiejimo ir apibendrinimo statistikos priemonę (griežtai laikantis duomenų slaptumo). Be to, ji turėtų tiksliau apibrėžti VESP prieinamumo visiems sąvoką ir priderinti ją prie Lisabonos sutarties (protokolas Nr. 26) ir Jungtinių Tautų Neįgaliųjų teisių konvencijos reikalavimų ir pasiūlyti antrinėje teisėje nustatyti norminamojo pobūdžio priemonę, kuria valstybės narės būtų įpareigotos: — nustatyti rodiklius paslaugos prieinamumui įvertinti ir VESP veiksmingumo nepriklausomo vertinimo mechanizmą, į kurį būtų įtrauktas ir ekonominio prieinamumo aspektas, — nustatyti pagrindinių paslaugų krepšelį, pagal kurį didžiausias priimtinas namų ūkių pajamų ir išlaidų būstui santykis būtų nustatomas atsižvelgiant į tipines gaunamas pajamas. Apibrėžiant prieinamą paslaugų krepšelio kainą įvairių paslaugų nereikia susieti su gaunamomis pajamomis kiekvienam sektoriui. Todėl reikia atsižvelgti į visas pagrindinėmis laikomas paslaugas (kurias pagal subsidiarumo principą turi apibrėžti valstybės narės) siekiant nustatyti bendrą namų ūkių išlaidų procentinę dalį, kurią viršijus išlaidos yra pernelyg didelės (sekti būsto srityje vykdoma praktika), ir tokiu atveju, remiantis SESV 14 straipsniu, numatyti finansavimą, kuris leis užtikrinti visiems galimybę naudotis VESP. — tiksliau apibrėžti sąvoką „pažeidžiami asmenys“ arba „palankių sąlygų neturinčios grupės“. Todėl Europos Komisija turėtų dar kartą apsvarstyti savo sprendimų priėmimo praktiką, susijusią su akivaizdžiai netinkamai skiriamos valstybės pagalbos kontrole. Ji turi palikti valstybėms narėms atsakomybę apibrėžti galimybės naudotis prieinamomis kainomis sąlygas atsižvelgiant į piliečių poreikius ir nacionalinius ir vietos pageidavimus, taip pat į palankių sąlygų neturinčių gyventojų arba socialiniu požiūriu pažeidžiamiausių gyventojų kategorijų realius poreikius, kaip numatyta Protokole Nr. 26 dėl bendrus interesus tenkinančių paslaugų.

5.5 Visapusiškai atsižvelgiant į valstybių narių atsakomybę ir kompetenciją, būtina į Europos semestrą įtraukti pagrindinius duomenis apie visuotinės svarbos paslaugas, nes tik tokiu būdu, ypač krizės laikotarpiu, bus galima sustiprinti ES ir jos rinkos socialinę dimensiją.

2013 m. sausio 21 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Henri MALOSSE

(1) COM(1991) 476 final.

(2) Eurofound: Third European Quality of Life Survey – Quality of life in Europe: impacts of the crisis 2012 et Household debt advisory services in the Europe Union.

(3) Direktyva 2002/22/EB.

(4) COM(2002) 331 final.

(5) COM(2012) 663 final – Postūmis energijos vidaus rinkai.

(6) Direktyva 2009/72/EB (elektros energijos) ir Direktyva 2009/73/EB (dujų).