4. Išvados





Valstybių narių santrumpos:

Belgija BE Bulgarija BG Čekija CZ Danija DK Vokietija DE Estija EE Airija IE Graikija EL Ispanija ES Prancūzija FR Kroatija HR Italija IT Kipras CY Latvija LV Lietuva LT Liuksemburgas LU Vengrija HU Мalta MT Nyderlandai NL Austrija AT Lenkija PL Portugalija PT Rumunija RO Slovėnija SI Slovakija SK Suomija FI Švedija SE

1.Įvadas

1.1.Direktyvos aiškinamoji informacija ir tikslai

Po ilgų derybų 2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamentas ir Taryba priėmė Direktyvą (ES) 2019/633 dėl įmonių vienų kitoms taikomos nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje (toliau – Direktyva). Direktyva buvo priimta pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 43 straipsnį siekiant uždrausti nesąžiningos prekybos praktiką, daugiausia susijusią su dideliais tiekėjų ir pirkėjų derybinės galios skirtumais, kuriais labai nukrypstama nuo tinkamo verslo elgesio.

Direktyvoje atsižvelgiama į neigiamą nesąžiningos prekybos praktikos poveikį ūkininkams kaip tiesiogiai nuo šios praktikos nukentėjusiems asmenims ir netiesiogiai nuo šios praktikos pakopinio poveikio nukentėjusiems asmenims, kai ji pasireiškia tolesniuose grandinės etapuose. Nors dauguma valstybių narių priėmė nacionalinės teisės aktus arba skatino įvairių formų privačiojo sektoriaus taisykles gerokai anksčiau nei buvo priimta Direktyva, šios teisinės sistemos susiskaidymas parodė, kad taisyklių priėmimas ES lygmeniu gali būti naudingas.

Direktyva privaloma visoms 27 valstybėms narėms. Joje numatytas minimalus suderinimo lygis nustatant draudžiamos nesąžiningos prekybos praktikos tarp pirkėjų ir tiekėjų žemės ūkio ir maisto tiekimo grandinėje sąrašą. Joje taip pat nustatomos būtiniausios taisyklės dėl jos taikymo srities ir pagrindinių apibrėžčių, taip pat dėl tų draudimų vykdymo užtikrinimo ir skirtingų valstybių narių vykdymo užtikrinimo institucijų veiksmų koordinavimo. Valstybės narės gali priimti arba toliau taikyti nacionalines taisykles, kurios yra platesnės nei Direktyvoje išvardyta nesąžiningos prekybos praktika, jei tokios nacionalinės taisyklės yra suderinamos su vidaus rinkos veikimo taisyklėmis.

1.2.Šios ataskaitos tikslas ir taikymo sritis

Šios Direktyvos 13 straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės iki 2021 m. gegužės 1 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios Direktyvos. Jos nedelsdamos apie priemones praneša Komisijai ir jas pradeda taikyti ne vėliau kaip 2021 m. lapkričio 1 d.

Šioje ataskaitoje apžvelgiama padėtis, susijusi su Direktyvos perkėlimu į 27 valstybių narių nacionalinę teisę (12 straipsnio 4 dalis), ir atsižvelgiama į visus pranešimus, kuriuos Komisija gavo iki 2021 m. liepos 31 d. Tačiau ataskaitoje nenumatytas perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių vertinimas.

1.3.Perkėlimo į nacionalinę teisę procesas

Per dvejus metus nuo Direktyvos priėmimo 2019 m. balandžio mėn. iki jos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos 2021 m. gegužės mėn. Komisija labai prisidėjo prie perkėlimo į valstybių narių nacionalinę teisę procesų. Komisija surengė keturis specialius susitikimus, kuriuose aptarė valstybių narių prašymus dėl įgyvendinimo, atsakė į maždaug 50 atskirų rašytinių prašymų dėl įgyvendinimo ir per specialią interneto svetainę pasidalijo jais su kitomis valstybėmis narėmis. Be to, įvyko keli dvišaliai susitikimai ir informacijos mainai, o netrukus po perkėlimo į nacionalinę teisę termino buvo surengtas dar vienas susitikimas su valstybėmis narėmis, per kurį buvo įvertintas perkėlimas į nacionalinę teisę ir esama padėtis.

Pagal 8 straipsnio 3 dalį Komisija sukūrė viešą interneto svetainę , kurioje pateikiami paskirtų nacionalinių vykdymo užtikrinimo institucijų kontaktiniai duomenys ir nuorodos į atitinkamas jų interneto svetaines. Be to, Komisija sukūrė neviešą interneto svetainę, kad joje vykdymo užtikrinimo institucijos ir Komisija galėtų keistis informacija.

2.Bendra apžvalga

Kaip nustatyta Direktyvos 13 straipsnyje, valstybės narės Direktyvą į nacionalinę teisę turėjo perkelti iki 2021 m. gegužės 1 d.

Iki 2021 m. liepos 31 d. 15 iš 27 valstybių narių pranešė Komisijai apie savo nacionalines įgyvendinimo priemones, kuriomis Direktyva buvo visiškai perkelta į nacionalinę teisę (BG, DK, EL, FI, IE, LV, NL, HR, HU, LU, DE, LT, MT, SE ir SK). Nors Prancūzija pranešė Komisijai, kad iki tos datos Direktyva buvo perkelta tik iš dalies, ji taip pat įtraukta į šios ataskaitos analizę. Šioje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama Direktyvos perkėlimui į šių 16 valstybių narių nacionalinę teisę, todėl nuorodos į valstybes nares toliau siejamos su šiomis 16 valstybių narių.

2021 m. liepos 23 d. Komisija oficialiais pranešimais pradėjo pažeidimo nagrinėjimo procedūras prieš 12 valstybių narių, kurios nepranešė apie užbaigtą perkėlimą į nacionalinę teisę.