Komisijos komunikatas Europos parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui - Spręsti kylančių maisto produktų kainų klausimą - Nurodymai dėl ES veiksmų /* KOM/2008/0321 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 20.5.2008 KOM(2008) 321 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Spręsti kylančių maisto produktų kainų klausimą Nurodymai dėl ES veiksmų TURINYS 1. Įvadas 3 2. Staigus ir pernelyg didelis įvairiausių žemės ūkio produktų kainų šuolis 3 3. Esminės didelių maisto produktų kainų priežastys. Laikinieji ir struktūriniai veiksniai 4 4. Vidutinio laikotarpio prognozė 6 5. Poveikis Europos Sąjungoje 6 6. Poveikis pasaulyje 7 7. Kokie turėtų būti ES atsakomieji veiksmai 9 8. Išvados 13 ĮVADAS Trisdešimt metų tiek Europoje, tiek pasaulyje krito realios maisto produktų kainos. Pastaraisiais mėnesiais, staiga ir pernelyg išaugus pasaulio pagrindinių žemės ūkio produktų kainoms, tendencija pasuko priešinga linkme. Vienu metu pakilo kelių pagrindinių produktų kainos – per mažiau nei vienerius metus tiek grūdų, tiek mėsos ir pieno produktų kainos ūgtelėjo dviem ar net trim skaitmenimis. Kainų šuolių mastas ir staigumas išbalansavo viso pasaulio makroekonomiką. Poveikis besivystančioms šalims ir labiausiai pažeidžiamiems gyventojams buvo pernelyg didelis. Milijonams ties skurdo riba gyvenančių žmonių gresia alkis ir prasta mityba. 2008 m. kovo mėn. maisto produktų infliacija Europos Sąjungoje pasiekė 7 %. Europos vartotojams teko susidurti ne tik su staiga išaugusiomis maisto produktų, bet kartu ir energijos kainomis. Sumažėjo namų ūkių perkamoji galia, tačiau labiausiai pažeidžiami – 16 % Europos piliečių, gyvenančių žemiau skurdo ribos. STAIGUS IR PERNELYG DIDELIS įVAIRIAUSIų žEMėS ūKIO PRODUKTų KAINų šUOLIS 2006 m., po tris dešimtmečius trukusio žemės ūkio produktų kainų (realios vertės) kritimo, įvairių pagrindinių produktų kainos ėmė tolygiai kilti. Ypač smarkiai kainos pakilo 2007 m. antrojoje pusėje ir 2008 m. pirmaisiais mėnesiais pasiekė aukščiausią tašką. Kainų šuolis buvo didelis, vienu metu pakilo įvairiausių pagrindinių produktų kainos. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. iki 2008 m. vasario mėn. pasaulio pagrindinių žemės ūkio produktų kainos doleriais išaugo 70 %. Itin daug pakilo kviečių, kukurūzų, ryžių ir pieno produktų kainos[1]. Palyginti su 2007 m. vasario mėn., 2008 m. to paties mėnesio pradžioje referencinės pasaulio rinkos kainos buvo tokios: JAV kviečiai + 113 %, ES kviečiai + 93 %; JAV sojų pupelės + 83 %; Tailando ryžiai + 52 %, JAV kukurūzai + 24 %. Nuo vasario mėn. referencinė ryžių kaina (Tailando eksporto kaina) padvigubėjo: balandžio mėn. pabaigoje tona ryžių kainavo per 1 000 JAV dolerių. Mėsos, pavyzdžiui, paukštienos, ir augalinių aliejų kainos taip pat smarkiai išaugo. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. iki 2008 m. vasario mėn. kviečių ir pieno produktų kainos Europoje išaugo atitinkamai 96 % ir 30 %. Pastaruoju metu , atpigus grūdų ir pieno produktams, kainos ėmė mažėti . Palyginti su paskutinįkart pasiektu aukščiausiuoju tašku, ES kviečių kainos sumažėjo 25 %, sviesto – 35 %. Ryžių kainos kyla toliau – iš dalies dėl eksporto apribojimų, kuriuos didelės ryžius auginančios šalys, kaip antai Vietnamas, Tailandas, Indija ir Kinija, taiko, siekdamos išvengti ryžių stokos savo šalyje. Kadangi padėtis nestabili, o tendencijos prieštaringos, kainų svyravimas bus atidžiai stebimas artimiausiais mėnesiais. ESMINėS DIDELIų MAISTO PRODUKTų KAINų PRIEžASTYS. LAIKINIEJI IR STRUKTūRINIAI VEIKSNIAI Kainų svyravimą lėmė sudėtingas tiek struktūrinių, tiek laikinesnių veiksnių derinys. Nors dėl pačių veiksnių sutariama, nuomonės dėl kiekvieno jų svarbumo nesutampa. Be to, lygmuo, iki kurio tam tikru veiksniu galima paaiškinti kainų šuolius, priklauso nuo produkto ir regiono. Priežastys, dėl kurių išaugo kviečių ir ryžių kainos, iš esmės skiriasi nuo priežasčių, lėmusių kukurūzų ir sojos kainų padidėjimą. Kviečių ir ryžių kainų šuoliui didelės įtakos turėjo su pasiūla susiję aspektai. Kukurūzų ir sojos kainų padidėjimą iš esmės lėmė išaugusi paklausa. Su pasiūla susiję veiksniai lėmė didesnius kainų šuolius nei išaugusi paklausa. Viena iš struktūrinių rinkos pokyčius lėmusių priežasčių – pastaraisiais metais tokiose sparčiai augančios ekonomikos šalyse kaip Kinija, Brazilija ir Indija nuolat augusi pirmos būtinybės produktų ir didesnės pridėtinės vertės maisto produktų paklausa . Tam įtakos turėjo rekordiškai didelis ekonomikos augimas, urbanizacija ir mitybos pokyčiai (ypač kalbant apie mėsą: šiandien Kinijos gyventojai suvalgo 50 kg mėsos per metus, nors 1985 m. – tik 20 kg). Apskritai pasaulio gyventojų skaičiaus didėjimas, ypač besivystančiose šalyse, taip pat prisidėjo prie maisto paklausos augimo. Žemės ūkio produktų kainoms įtakos turi ir didelės energijos kainos. Kai kurių analitikų nuomone, kylančios energijos kainos daro daug didesnį poveikį maisto produktams nei kylančios pagrindinių žemės ūkio produktų kainos. Dėl energijos kainų šuolio taip pat didėja sąnaudų, pavyzdžiui, išlaidų trąšoms, pesticidams, dyzeliui, maisto perdirbimui ir transportui, o tai tiesiogiai veikia maisto produktų kainas. Nuo 1999 m. azoto trąšų kaina padidėjo 350 %, daugiausia dėl išlaidų degalams. Transporto išlaidos taip pat smarkiai išaugo. Dėl staigaus žalios naftos kainų šuolio taip pat netiesiogiai auga biogedalų paklausa, nes šiuos galima naudoti kaip patikimą iškastinio kuro pakaitalą. Pagrindinių žemės ūkio produktų paklausai poveikį taip pat daro alternatyvios rinkos, ypač biodegalų, formavimasis. Komisijos tyrimai rodo, kad šiuo metu ES biodegalų gamyba menkai veikia pasaulio maisto produktų kainas, nes biodegalams sunaudojama mažiau nei 1 % ES grūdų produkcijos. Europos Vadovų Taryba užsibrėžė tikslą, kad iki 2020 m. 10 % transporto degalų sudarytų biodegalai – kadangi kelias dar ilgas, nepanašu, kad tai turėtų įtakos šiandienos kainoms, be to, taikant Komisijos pasiūlytus tvarumo kriterijus, poveikis ateičiai bus švelnesnis. Kita vertus, aktyvi JAV politika turėjo didelės įtakos kukurūzų rinkai, tačiau jos vaidmuo bendram maisto produktų kainų padidėjimui yra gana menkas. Apytikriais skaičiavimais, JAV bioetanolio gamybai sunaudojama maždaug 25 % šalies kukurūzų produkcijos. Dėl kai kurių struktūrinių veiksnių taip pat mažėja pasiūlos galimybės. Tarp šių veiksnių – maistinių grūdų derliaus augimo sulėtėjimas , ypač pasireiškęs Europoje, tačiau kuriam taip pat įtakos turėjo tai, kad daug metų buvo nepakankamai investuojama į besivystančių šalių žemės ūkį. Be to, klimato kaitos analizė rodo, kad neįprastos oro sąlygos gali kartotis dažniau, o tai dėl pasiūlos stygiaus, kylančio dėl blogų oro sąlygų, gali lemti žemės ūkio gamybos nepastovumą. Struktūriniai veiksniai lemia ilgalaikį, tačiau laipsninį rinkos pusiausvyros pokytį, o laikinieji veiksniai nukreipia pokyčius tam tikra linkme ir padidina jų greitį, taip sukeldami staigų kainų šuolį. Daugelyje pagrindinių gamybos ir eksporto šalių buvo nepalankios oro sąlygos, lėmusios itin menką derlių. Pavyzdžiui, per pastaruosius šešis sezonus Australija triskart kentėjo nuo sausros, o gamyba 2006 m. sumažėjo 50 %. 2006 m. dėl grūdų pasiūlos stygiaus, kurį lėmė blogos oro sąlygos, Šiaurės Amerikoje, Europoje ir Australijoje trūko daugiau nei 60 mln. tonų, t. y. keturiskart daugiau nei padidėjo grūdų naudojimas etanoliui gaminti šiose šalyse. Dėl rekordiškai mažų tarptautinių atsargų pagrindinių žemės ūkio produktų kainų šuolio pasekmių nesušvelnino atsargų išleidimas į apyvartą. Remiantis Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) skaičiavimais, 2007–2008 m. pasaulio grūdų atsargos turėtų sumažėti iki 405 mln. tonų (21 mln. tonų, arba 5 %, mažiau nei 2006 m., kai atsargų ir taip buvo mažiau), t. y. iki paties žemiausio per 25 metus lygio. ES intervencinės atsargos išeikvotos. Įtakos turėjo ir finansų rinkos raida . Rizikingai į pagrindinių produktų rinkas investavę investuotojai aktyviau draudėsi nuo kainų rizikos arba naudojo po finansų rinkos krizės atsiradusius perteklinius aktyvus. Tai sukelia didesnį kainų svyravimą ir terminuotų bei neatidėliotinų pagrindinių produktų sandorių rinkų nestabilumą ir padidina pagrindinių kainų svyravimą. Kaip tai veikia ilgalaikį kainų formavimą, tebėra neaišku. - JAV dolerio nuvertėjimas taip pat prisidėjo prie kainų šuolio. Prie nelygiaverčio kainų padidėjimo poveikio prisidėjo valiutos keitimo kurso pasekmės. Šalims, kurių valiuta susieta su euru (pavyzdžiui, Vakarų ir Centrinei Afrikai, kurių valiuta – CFA frankas), padarytas šiek tiek mažesnis neigiamas poveikis. Šalims, kurių valiuta šiuo metu praranda savo vertę, padarytas itin didelis neigiamas poveikis. - Reaguodamos į kylančias kainas, kai kurios eksporto šalys ėmė taikyti eksporto ribojimo politiką. Indija eksportą uždraudė, Vietnamas ir Tailandas ėmė taikyti ryžių eksporto apribojimus, Indonezija įvedė palmių aliejaus eksporto mokesčius, o Kazachstanas uždraudė kviečių eksportą. Tokiais mokesčiais ir eksporto draudimu siekiama apsaugoti nacionalines rinkas nuo atsargų stygiaus ir kainų šuolių artimiausioje ateityje. Tačiau tai dar labiau suvaržo tarptautines žemės ūkio rinkas, o tai ypač kenkia maisto produktus importuojančioms besivystančioms šalims. Žvelgiant iš vidutinio laikotarpio perspektyvos, tokiais apribojimais rinkoms siunčiamas netinkamas signalas, nes tai mažina ūkininkų norą investuoti ir didinti gamybą ir prisideda prie skirtumų tarp regioninių rinkų. Prie šių priemonių poveikio žemės ūkio kainoms prisideda ir santykinis žemės ūkio produktų pasiūlos bei paklausos artimiausioje ateityje nelankstumas. Žemės ūkio gamyba yra sezoninė, dėl to tarp rinkos signalų ir gamintojų atsakomųjų veiksmų atsiranda atotrūkis. Pastaraisiais metais nepakankamai investuota į besivystančių šalių žemės ūkį. Pagaliau į pasaulio žemės ūkio rinkas patenka tik nedidelė pasaulio produkcijos dalis (prekiaujama 16 % pasaulio kviečių produkcijos, 8 % pieno produktų ir 7 % ryžių), ir šią produkciją teikia vis mažiau eksporto šalių. VIDUTINIO LAIKOTARPIO PROGNOZė Žemės ūkio kainos svyruoja cikliškai. Praėjusiame šimtmetyje daugybę kartų kainos buvo pasiekusios aukščiausią tašką. Pagrindinis klausimas – ar šįkart artimiausias kainų nuokrytis kompensuos buvusius kainų šuolius, ar nuo šiol pagrindinių žemės ūkio produktų kainos visuomet bus didelės. Visi tyrimai rodo, kad didelės maisto produktų kainos nėra laikinas reiškinys ir, galimas dalykas, kainos tokios išliks netolimoje ateityje , nors, galbūt, ne tokios rekordinės kaip pastaruoju metu. Pastarojo meto pagrindinių produktų kainų šuolis sietas su kai kuriais laikinaisiais veiksniais, ypač su atsargų stygiumi, kurį lemia blogos oro sąlygos. Vadinasi, grįžus prie vidutiniškų derlių, būtų galima sumažinti įtampą žemės ūkio rinkose ir padėti sumažinti maisto produktų kainas. Tačiau kai kurie iš esminių veiksnių yra struktūriniai ir ilgalaikiai, todėl galimas dalykas, kad ir toliau nebus pusiausvyros tarp spartaus paklausos augimo ir pasiūlos didėjimo. Taigi nepanašu, kad artimiausioje ir netolimoje ateityje maisto produktų kainos vėl būtų tokios kokios buvo iki krizės. Maisto ir žemės ūkio politikos tyrimo institutas (FAPRI) ir Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija (OECD) prognozuoja, kad netgi grįžus prie įprastų oro sąlygų ir pasiūlos lygmens, nominali pagrindinių produktų kaina netolimoje ateityje būtų vidutiniškai didesnė nei buvo pastaruosius dešimt metų. Nepanašu, kad trumpam sumažėjusios kainos galėtų tokios išlikti ilgai. Paklausos augimo ir kainų infliacijos mažinimo klausimą galima spręsti tobulinant technologijas, didinant našumą ir plečiant gamybos sritį. Tačiau netgi darant prielaidą, kad oro sąlygos bus nuolat palankios, dėl tam tikrų veiksnių gamybos tempai atsiliks nuo paklausos. Tokie veiksniai kaip turima žemė, vanduo, žemės ūkio sąnaudų kainos, technologinės naujovės ir investicijos ribos produktyvumo didinimo galimybes. POVEIKIS EUROPOS SąJUNGOJE Kylančios pagrindinių produktų kainos prisidėjo prie didesnės maisto produktų ir bendrosios infliacijos Europos Sąjungoje. Bendroji ES infliacija išaugo nuo 1,9 % 2007 m. rugpjūčio mėn. iki 3,8 % 2008 m. kovo mėn. Maisto produktų (išskyrus alkoholį ir tabaką) infliacija išaugo nuo 2,7 % iki 6,9 %. Išaugo ir energijos infliacija – nuo -0,6 % iki 10,9 %. Tačiau maisto ir bendrosios infliacijos poveikis vartotojų kainoms buvo ribotas dėl trijų veiksnių: i) padidėjusios euro vertės, ii) mažėjančios išlaidų maisto gamyboje naudojamoms žemės ūkio žaliavoms dalies, palyginti su išlaidomis energijai ir darbo jėgai (kurių daugiausia susidaro dėl dažnesnio maisto perdirbimo) ir iii) mažos išlaidų maistui, palyginti su bendromis namų ūkio išlaidomis, dalies (šiandien vidutinis EU-27 namų ūkis maistui išleidžia apie 14 % bendrų pajamų). Maisto tiekimo grandinės konkurencingumo veiksniai, kaip antai mažmeninės prekybos ir platinimo sektorių koncentracijos lygmuo, taip pat galėjo turėti įtakos tam, kokia apimtimi ir greičiu žaliavų kainų šuolius pajuto įvairių valstybių narių vartotojai. Išlaidos kviečiams, kaip duonos gamybos žaliavai, sudaro tik 5 % bendrų gamybinių išlaidų, iš kurių daugiausia patiriama dėl darbo jėgos, energijos ir įrangos. Perdirbtų maisto produktų (kuriuos gaminant išlaidų žaliavoms būna mažiau) infliacija buvo didesnė nei neperdirbtų (tokių kaip vaisiai, daržovės ar mėsa). ES perdirbtų maisto produktų (įskaitant tokių kategorijų kaip duona ir grūdų produktai, pienas, sūris ir kiaušiniai, tačiau išskyrus alkoholį ir tabaką) infliacija išaugo nuo 2,3 % 2007 m. liepos mėn. iki 9,4 % 2008 m. kovo mėn. Neperdirbtų maisto produktų infliacija taip pat išaugo: nuo 2,6 % 2007 m. rugsėjo mėn. iki 4,2 % 2008 m. kovo mėn. Ji buvo tolygesnė ir mažesnė nei perdirbtų maisto produktų infliacija. Perdirbtų maisto produktų infliacija buvo didesnė todėl, kad perdirbtiems maisto produktams gaminti naudojamos žaliavos, kurių kainos dažniausiai kyla (maistas ir kitos sąnaudos, tokios kaip energija), o neperdirbtų maisto produktų, kaip antai daržovių, vaisių ir žuvų, kainos nekito. Mėsos kainų infliaciją galima paaiškinti atotrūkiu tarp išaugusių išlaidų pašarams, kurias lemia išaugusios grūdų kainos, ir padidėjusių gyvulininkystės produktų kainų. Šios srities tyrimai rodo, kad dėl žemės ūkio produktų kainų šuolio 2007 m. vasario mėn. –2008 m. vasario mėn. EU-27 vartotojų išlaidos maistui vidutiniškai padidėjo 5 % ir dėl to 0,7 % sumažėjo vidutinio ES namų ūkio perkamoji galia. Išaugusios maisto produktų kainos nevienodai paveikė valstybes nares ir atskirus kiekvienos jų socialinius sluoksnius. Tai galima paaiškinti skirtingomis valstybių narių rinkos struktūromis, vartojimo įpročiais, pajamų lygmeniu ir namų ūkių išlaidomis maistui. Nors maisto produktų kainos EU-15 padidėjo apie 5–7 %, buvo dar didesnės naujosiose valstybėse narėse (21,8 % Bulgarijoje ir 17 % Estijoje). Šie duomenys sutampa su duomenimis apie išaugusias namų ūkių išlaidas maistui. Maistui išleidžiama nuo 9,06 % JK iki 41,87 % Rumunijoje. Be to, 20 % skurdžiausių namų ūkių maistui išleidžia gerokai daugiau turimų lėšų. Pavyzdžiui, Rumunijoje – 56,8 %, Lietuvoje – 43,4 %, Bulgarijoje – 42 %, Latvijoje – 38,2 %, Slovakijoje – 30,7 %, o Vengrijoje – 27, 2 %. Be to, kai kuriose šalyse, kurių gyventojai turi didesnes pajamas, skurdžiausi namų ūkiai maistui išleidžia gerokai daugiau nei vidutiniai namų ūkiai (Italijoje – 27 %, Ispanijoje – 23,8 %, Slovėnijoje – 19,9 %, Graikijoje – 20,2 %, Kipre – 22,6 %, Airijoje – 16,2 %, o Vokietijoje – 14 %). Kylančios kainos buvo naudingos kai kurių sektorių ES ūkininkams, nors jomis pasinaudota įvairiai. Antai didelės kainos buvo naudingos grūdų augintojams, tačiau išaugusios pašarų kainos pakenkė gyvulių augintojams. Dėl kvotų sistemos, kuria ribojamos gamybos didinimo galimybės, visiškai pasinaudoti pasaulio rinkoje išaugusiomis kainomis negali ir pieno produktų gamintojai bei perdirbėjai. POVEIKIS PASAULYJE Kylančių maisto produktų kainų poveikis besivystančioms šalims artimiausioje ir tolimoje ateityje gali būti nevienodas. Pastarojo meto smurtinės protesto akcijos ir riaušės dėl maisto Lotynų Amerikoje, Afrikoje ir Azijoje liudija apie tiesiogines ir sunkias kylančių kainų pasekmes skurdžiausiems pasaulio gyventojams, keliančias grėsmę per daugelį metų pasiektai Tūkstantmečio vystymosi tikslų įgyvendinimo pažangai. Ilgainiui kylančios kainos galėtų padėti kai kurių besivystančių šalių kaimo gyventojams išbristi iš skurdo. Išanalizavus nuodugniau, matyti, kad kylančios kainos labai skirtingai paveikė ne tik atskiras šalis, bet ir atskirus jų regionus. Labiausiai nuo krizės nukentėjo besivystančios šalys, kurios daugiau importuoja nei eksportuoja maisto produktus, kaip antai Afrikos šalys, Filipinai, Indonezija ir Kinija. Daugiausia kainos kilo šalyse, kurios priklauso nuo pagalbos maistu ir importuoja energiją. FAO skaičiavimais[2], 2007–2008 m. pasaulio skurdžiausių šalių išlaidos grūdų importui išaugs 56 %. Jau 2006–2007 m. išlaidos buvo gerokai padidėjusios – 37 %. Numatoma, kad mažas pajamas turinčių Afrikos šalių, kuriose trūksta maisto produktų, išlaidos grūdams išaugs 74 %. Kadangi maistui šių šalių vartotojai išleidžia daugiausia, bendras išaugusių maisto produktų kainų poveikis yra tolygus didesnei infliacijai ir, ėmusis griežtesnės pinigų politikos, – galimoms neigiamoms makroekonominėms pasekmėms stabilumui ir (arba) ekonomikos augimui. Apibendrinus duomenis, pasaulyje tokia padėtis labiausiai naudinga šalims, kurios daugiau eksportuoja nei importuoja maisto produktus. Teoriškai šalys, kurios daugiau eksportuoja nei importuoja, turi puikias galimybes išnaudoti pagerėjusias prekybos sąlygas. Antai didelės pasaulio maistinių kultūrų kainos yra naudingos JAV (kviečiai, kukurūzai, ryžiai ir soja), Argentinai (kviečiai, kukurūzai, ryžiai ir soja), Brazilijai (kukurūzai, ryžiai ir soja), Kanadai (kviečiai ir rapsai), Paragvajui (kukurūzai ir soja), Urugvajui (kukurūzai, ryžiai ir soja), Rusijai (kviečiai), Tailandui (ryžiai ir manijokas), Vietnamui (ryžiai) ir Australijai. Tačiau kai kurios iš šių šalių įvedė eksporto apribojimus, kad nacionalinės maisto produktų kainos ir toliau būtų mažos. Taip pasielgė Argentina, Egiptas, Indija, Pakistanas, Kambodža ir Ukraina. Panašius eksporto apribojimus taiko 20 šalių. Mažai kas gali užginčyti, kad poveikis, ypač artimiausioje ateityje, skurdžiausių pasaulio gyventojų gerovei yra daugiau neigiamas. Nors namų ūkiams, kurie daugiau parduoda nei perka maisto produktus, tokia padėtis gali būti naudinga, nuo jos kenčia namų ūkiai, kurie daugiau perka. Maisto produktų kainų infliacija neigiamai atsiliepia ne tik skurdiems miestų, bet ir kaimų gyventojams. Nemažai besivystančių šalių kaimo vietovių gyventojų daugiau perka nei parduoda maisto produktus (smulkūs ūkininkai, ūkių darbininkai, žemės ūkiu nesiverčiantys namų ūkiai, nuo pervedamų lėšų priklausomi bežemiai namų ūkiai ir kt.). Ši grupė praranda daugiau nei laimi. Skurdus besivystančios šalies namų ūkis vidutiniškai išleidžia apie 50–60 % savo biudžeto maistui ir 10 % energijai. Iš 5 dolerių (USD) per dieną gyvenantis Afrikos į pietus nuo Sacharos namų ūkis 3 USD skiria maistui, 0,5 USD – energijai ir 1,5 USD – kitoms reikmėms. Maisto produktų kainoms pakilus 50 %, ši šeima ne maistui turės skirti 1,5 USD per dieną mažiau. Nors išaugusios kainos dar nesukėlė maisto trūkumo, tačiau prisidėjo prie didesnio skurdo, prastos mitybos ir didesnio pažeidžiamumo naujos krizės atveju. Pirminiais Pasaulio banko skaičiavimais, maisto produktų kainų šuolis galėtų pastūmėti apie 100 mln. žmonių į dar didesnį skurdą. Kylančios kainos netolimoje ir tolimoje ateityje atveria ūkininkams naujas galimybes įgyti papildomų pajamų ir galėtų padidinti žemės ūkio indėlį į ekonomikos augimą, nors tokiam pokyčiui gali sutrukdyti tam tikri veiksniai. Didelės žemės ūkio produktų kainos skatina viešąsias ir privačias investicijas ir programas, kuriomis siekiama padidinti produktyvumą, sustiprinti infrastruktūrą, įtraukti į gamybos plotus prastos kokybės žemę ir padidinti žemės ūkio rinkų veiksmingumą. Tai galėtų teigiamai paveikti visą ekonomiką: padidėtų kaimo darbo jėgos paklausa ir darbininkų atlyginimai, sustotų migracija į miestus, sumažėtų skurdas ir padidėtų aprūpinimo maistu saugumas. Tačiau tokiam pokyčiui gali sutrukdyti tam tikri veiksniai. Kai kuriose šalyse dėl tam tikrų vyriausybės veiksmų mažėja priemonių, kuriomis gamintojai skatinami investuoti ir didinti gamybos apimtis, veiksmingumas. Kiti veiksniai: geografinė rinkos padėtis, jos organizavimas, informacijos trūkumas, kai kurių žemės ūkio maisto produktų tiekimo grandinės tarpininkų įtaka, menkos galimybės gauti sėklų, trąšų bei kreditų ir nepakankamas investavimas praeityje į kaimo infrastruktūrą. Visa tai kenkia smulkiems kaimo gamintojams. Praeis nemažai laiko, kol kaimo ekonomikos pertvarkymu, kuris turėtų atnešti naujų galimybių, pasinaudos skurdūs gyventojai ir dėl to padidės žemės ūkio gamyba. KOKIE TURėTų BūTI ES ATSAKOMIEJI VEIKSMAI ES politikos iniciatyvomis gali būti siekiama trijų vienas kitą papildančių tikslų: 1. kovoti su trumpalaikėmis bei vidutinio laikotarpio maisto produktų kainų šuolio pasekmėmis ir jas sušvelninti, 2. ilgainiui didinti žemės ūkio produktų pasiūlą ir užtikrinti aprūpinimo maistu saugumą, 3. prisidėti prie pasaulio šalių pastangų spręsti kainų padidėjimo poveikio skurdiems gyventojams klausimą. a) sušvelninti trumpalaikes ir vidutinio laikotarpio kainų padidėjimo pasekmes (1) Stebėti kainų pokyčius. Kadangi dabartinės kainų tendencijos nestabilios ir sudėtingos, Komisija atidžiai stebės kainų raidą Europos Sąjungoje bei pasaulyje ir iki metų pabaigos pateiks padėties raidos ataskaitą. (2) Pertvarkyti Bendrąją žemės ūkio politiką (BŽŪP). Siekiant sušvelninti kainų padidėjimo pasekmes, neseniai nuspręsta pertvarkyti tam tikrus BŽŪP aspektus, susijusius su rinkos valdymu. Intervencinės atsargos išparduotos. Be to, imtasi trijų konkrečių kovos su ypatingai didelėmis kainomis grūdų rinkose priemonių: visų pirma, 2007 m. rugsėjo mėn. Taryba nusprendė laikinai (2008 m.) panaikinti ūkininkų įpareigojimą nenaudoti 10 % ariamos žemės. Be to, 2007 m. gruodžio 20 d. Taryba vienbalsiai priėmė sprendimą su tam tikromis išlygomis laikinai panaikinti grūdų importo mokesčius einamaisiais prekybos metais (nors dėl mažų realių tarifų šios priemonės poveikis gali būti nedidelis). Taryba taip pat nusprendė nuo 2008 m. taikyti 2 % didesnes pieno kvotas. Apskritai parama nuo gamybos apimčių atsietų pajamų sistemai ir atskirų rinkų organizavimo reforma jau anksčiau privertė ūkininkus gyviau reaguoti į rinkos signalus. To paties siekiama ir keletu priemonių, įtrauktų į kartu su šiuo komunikatu priimtą BŽŪP rezultatų apžvalgą, kaip antai panaikinti įpareigojimą nenaudoti dalies ariamos žemės ir laipsniškai didinti pieno kvotas siekiant jas panaikinti 2015 m., kurios turėtų padėti atslūgti įtampai žemės ūkio rinkose. (3) Padėti labiausiai skurstantiems asmenims. Komisija peržiūrės labiausiai skurstančių asmenų aprūpinimo maistu saugumo programą. Pagal dabartinę labiausiai skurstančių asmenų aprūpinimo maistu saugumo programą, pradėtą vykdyti 1987 m., 13 mln. gavėjų iš 19 valstybių narių skirta apie 300 mln. EUR pagalbos maistu per metus. (4) Tirti, kaip veikia maisto tiekimo grandinė. Komisija sudarys darbo grupę, kuri nagrinės, kaip veikia maisto tiekimo grandinė, pavyzdžiui, kokia yra rinkos koncentracija ir segmentacija ES mažmeninės prekybos maistu ir maisto platinimo sektoriuose, ir iki 2008 m. pabaigos pateiks pirmąją padėties apžvalgos ataskaitą. Šios grupės veikla ypač padės stebėti mažmeninės prekybos sektorių, kaip numatyta Bendrosios rinkos apžvalgoje. Be to, Komisija toliau bendradarbiaus šioje srityje su nacionalinėmis konkurencijos institucijomis ir ragina valstybes nares, kurios numato arba jau numatė pertvarkyti ribojamąsias mažmeninės prekybos sektoriaus nuostatas, toliau dėti pastangas. (5) Vengti iškreipiamojo poveikio priemonių. Kadangi maisto produktų infliacija daro didelį poveikį mažas pajamas turinčių namų ūkių perkamajai galiai, kai kuriose valstybėse narėse svarstoma, kaip būtų galima infliacijos pasekmes laikinai sušvelninti. Priimant trumpalaikes priemones, kurių tikslas – sušvelninti išaugusių maisto produktų kainų poveikį labiausiai skurstantiems gyventojams, reikėtų užtikrinti, kad jos neturėtų iškreipiamojo poveikio. Komisija taip pat atidžiai stebės padėtį šioje srityje. (6) Analizuoti rizikingas investicijas. Komisija atidžiai stebės rizikingai į finansų rinkas, susijusias su pagrindiniais produktais, investuojančių investuotojų veiklą ir jos poveikį kainų svyravimui. b) ilgainiui padidinti žemės ūkio produktų pasiūlą (1) Didinti ES biodegalų politikos tvarumą. Reikia papildomų tyrimų siekiant nustatyti, kaip sutartas ES tikslas (iki 2020 m. pasiekti, kad 10 % transporto degalų sudarytų biodegalai) paveiks žemės ūkio rinkos kainas ir žemės naudojimą. Tačiau modeliavimas rodo, kad biodegalų naudojimui išaugus nuo 1 % 2005 m. iki 10 % 2020 m., 30 mln. tonų padidės pramonės žaliavų naudojimas. Jei įskaičiuotume šalutinius produktus, reikėtų kasmet pridėti dar 4 mln. tonų per 15 metų. Taigi nuo 2006 m. iki 2020 m. grūdų kainos išaugtų apie 3–6 %, rapsų – apie 8–10 %, o saulėgrąžų sėklų – 15 %, su sąlyga, kad 30 % pasiūlos sudaro antros kartos biodegalai. Tačiau pasekmės bus nedidelės, nes ES skatina vis daugiau naudoti antros kartos biodegalus. Antros kartos biodegalai gaminami iš pramonės žaliavų, išskyrus maistines kultūras, ir gali būti gaminami ne tik iš specialių energetinių kultūrų, bet ir iš tokių medžiagų kaip perdirbti augaliniai aliejai, gyvūniniai riebalai, su miškininkyste susijusių pramonės šakų šalutiniai produktai, miško atliekos, kietosios atliekos ir žolė. (2) Skatinti tvarią biodegalų gamybą pasaulyje. ES biodegalų politika vis dažniau vertinama kaip atitinkanti pasaulinę tendenciją skatinti biodegalų gamybą. Aktyvi biodegalų politika vykdoma visų pirma JAV, taip pat Brazilijoje, Indijoje, Kinijoje ir kitose šalyse. Numatoma, kad remiantis dabartine politika JAV iki 2016 m. bioetanoliui gaminti auginamų grūdų plotas išaugs iki 43 % bendro nacionalinio grūdų ploto, kurio derlius nuimtas 2004 m. Kai kurių analitikų nuomone, kyla rizika, kad biodegalų poreikiai bus tenkinami ne išnaudojant plačias produktyvumo didinimo galimybes, o pakeičiant maistines kultūras kitomis. Kad taip neatsitiktų Europos Sąjungoje, Komisijos atsinaujinančių energijos šaltinių direktyvos pasiūlyme pagrindinis dėmesys skiriamas biodegalų tvarumo sistemai, apimančiai šiltnamio efektą sukeliančių dujų poveikį, biologinę įvairovę ir žemės naudojimo pasekmes. Pagal sistemą taip pat bus reguliariai stebimos ir ataskaitose nagrinėjamos įvairios ekonominės bei socialinės pasekmės ir poveikis aplinkai, taip pat teigiamas ir neigiamas poveikis aprūpinimo maisto saugumui. Siūloma sistema bus taikoma tiek ES gaminamiems, tiek importuojamiems biodegalams ir yra visiškai suderinama su ES įsipareigojimais pagal tarptautines prekybos nuostatas. Ragindama trečiųjų šalių biodegalų vartotojus ir gamintojus laikytis panašių tvarumo kriterijų ir aktyviai skatindama antros bei trečios kartos biodegalų naudojimą pasaulyje, Europos Sąjunga gali atlikti svarbų vaidmenį plėtojant biodegalų naudojimą ateityje. (3) Remti žemės ūkio srities mokslinius tyrimus ir plėsti šios srities žinias siekiant tvaresnio žemės ūkio produktyvumo augimo tiek Europoje, tiek besivystančiose šalyse: pavyzdžiui, išvesti naujas kultūras ir tobulinti auginimo sistemas siekiant didesnio ir stabilesnio derliaus, veiksmingiau naudoti vandenį, didinti kultūrų atsparumą ligoms ir neigiamam aplinkos poveikiui, mažiau naudoti pesticidų. Komisija toliau sieks, kad valstybėms narėms būtų lengviau bendradarbiauti, ir sudarys sąlygas Europai bei besivystančioms šalims atlikti bendrus mokslinius tyrimus pagal 7-ąją mokslinių tyrimų bendrąją programą. Be to, Komisija toliau tvirtai rems tarptautinių žemės ūkio srities mokslinių tyrimų sistemą (ypač Konsultacinės tarptautinių žemės ūkio tyrimų grupės, CGIAR, veiklą): nuo 2008 m. dvigubai padidins iki šiol skirtą apie 32,5 mln. EUR sumą, kad per artimiausius trejus metus būtų pasiekta vidutiniškai 63 mln. EUR per metus. (4) Tęsti atvirą, bet atsargią genetiškai modifikuotų organizmų (GMO) politiką. GMO auginimas toliau plinta trečiosiose šalyse, auga sojos pupelių ir sojos rupinių paklausa, taip pat ir Europos Sąjungoje, kurios gyvulininkystė itin priklauso nuo augalinių baltymų, daugiausia sojos pupelių ir išvestinių produktų, importo. Nors Europoje GMO auginimas tiek pašarų, tiek biodegalų gamybai ribojamas, pasaulyje GMO sparčiai plinta. ES teisės aktuose numatyta, kad norint prekiauti GMO, būtinas išankstinis leidimas, atitinkantis veiksmingus mokslinius kriterijus ir užtikrinantis griežtą ES leidimų sistemą. Nagrinėdama prašymus suteikti leidimus, Komisija toliau taikys šiuos teisės aktus ir, turint omenyje dabartines ypatingas aplinkybes, itin didelį dėmesį skirs pašarų importo klausimui, kurį spręs laikydamasi teisės aktuose nustatytų procedūrų. c) tarptautiniu mastu kovoti su krizės pasekmėmis (1) Toliau remti atvirą prekybos politiką ir siekti kuo greičiau užbaigti derybas dėl Dohos vystymosi darbotvarkės. Dohos raundas gali būti labai naudingas besivystančioms šalims, nes suteikia naujų rinkos galimybių: gauti papildomų pajamų už eksportą, skatinti žemės ūkio gamybą, sudaryti palankesnes sąlygas gauti pašarų ir taip sušvelninti dabartinių maisto produktų kainų šuolių pasekmes. ES savo iniciatyva jau yra leidusi mažiausiai išsivysčiusioms šalims patekti į rinką be muitų ir kvotų. Nuo šiol ši nuostata pagal ekonominės partnerystės susitarimus taikoma ir AKR šalims. Neigiamų eksporto apribojimų pasekmių klausimas turėtų būti iškeltas būsimuose PPO susitikimuose ir kituose šios srities tarptautiniuose forumuose. (2) Būti pasirengusiems tolesniam ES humanitarinių įsipareigojimų vykdymui ir skatinti ES labiau prisidėti prie pasaulinės kovos su krizės pasekmėmis skurdiems gyventojams. Svarbiausios tarptautinės organizacijos (Pasaulio maisto programa, Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija, Pasaulio bankas ir Tarptautinis valiutos fondas) įspėja apie gresiantį humanitarinės krizės pavojų, kurį galėtų sukelti ne pasaulinis maisto trūkumas, o sumenkėjusios labiausiai pažeidžiamų pasaulio gyventojų galimybės gauti maisto. Kylančių maisto produktų kainų poveikį pagalbos maistu tiekimui tik iš dalies sušvelnino didėjantys pagalbos teikėjų ištekliai. Pasaulio maisto programos vykdytojai paprašė skirti dar maždaug 750 mln. USD paramos, kuri padėtų toliau teikti pagalbą maistu, numatytą 2008 m. humanitarinės ir vystymosi pagalbos projektuose, tačiau tai pasiekta tik iš dalies. Kitos JT bei Raudonojo Kryžiaus agentūros ir NVO taip pat susiduria su išaugusiomis veiklos išlaidomis. Tikėtina, kad atotrūkis tarp turimų išteklių ir vis brangančių pagalbos operacijų toliau didės. 2008 m. Komisijai pavyko surinkti 333 mln. EUR trumpalaikei pagalbai. Komisija atidžiai stebės humanitarinės pagalbos poreikių raidą ir svarsto, kaip surinkti papildomų lėšų tarptautinių organizacijų šiuo metu vykdomoms arba numatytoms iniciatyvoms įgyvendinti ir patenkinti 2008–2010 m. galinčius iškilti nenumatytus humanitarinius poreikius. (3) Pasitelkiant ES vystymosi politiką, remti vidutinio laikotarpio ir ilgalaikius struktūrinius sprendimus. Ateityje pasiūlos besivystančiose šalyse problemą bus galima išspręsti tik sustiprinus kaimo vystymosi, aprūpinimo maistu saugumo bei žemės ūkio politiką ir padidinus investicijas šiose srityse. Šis tikslas bus įgyvendinamas pasitelkus ES vystomojo bendradarbiavimo programas. Vis daugiau Afrikos šalių (22) kaimo vystymąsi, žemės ūkį ir (arba) aprūpinimo maistu saugumą nurodo kaip sektorius, kuriems reikalinga didžiausia parama iš 10-ojo Europos plėtros fondo (2008–2013 m.). Bendrijos parama šiai sričiai per artimiausius penkerius metus turėtų pasiekti apie 3,5 mlrd. EUR. Pagal teminę aprūpinimo maistu saugumo programą remiama pasauliniu, žemyniniu ir regioniniu lygmeniu vykdoma veikla, kuria siekiama padidinti skurdžiausių gyventojų aprūpinimo maistu saugumą ir kuria užtikrinamas Bendrijos veiksmų, įskaitant susijusius su perėjimu nuo pagalbos prie vystymosi, nuoseklumas, papildomumas ir tęstinumas. Vystomasis bendradarbiavimas galėtų būti plėtojamas dviem kryptimis: pirma, remti apsauginius tinklus, įskaitant tiesioginį socialinės apsaugos lėšų (grynaisiais pinigais) pervedimą skurdžiausiems miesto ir kaimo gyventojams, kad jie galėtų įveikti dėl kainų šuolių ir nuolat didelių kainų kylančius sunkumus, antra, vystymosi programose didesnį dėmesį skirti žemės ūkiui ir skatinti gamintojus, ypač smulkius ūkininkus, didinti produktyvumą. Norint paremti pačių besivystančių šalių gamintojų reakciją į išaugusią paklausą, reikia investuoti taip, kad sektoriui būtų sudarytos palankios sąlygos (pavyzdžiui, investuoti į kaimo infrastruktūrą), ir reformuoti žemės ūkio politiką, institucijas bei žemės administravimo sistemas. Be to, siekiant padidinti žemės ūkio gamybą ir užtikrinti vidutinio laikotarpio bei ilgalaikį aprūpinimo maistu saugumą, būtina daugiau investuoti į žemės ūkio tyrimų programas. (4) Skatinti ES valstybes nares derinti savo veiksmus, tarptautinei bendrijai sprendžiant kylančių kainų klausimą. ES be išlygų remia JT prižiūrint neseniai priimtas iniciatyvas ir skatina imtis papildomų veiksmų, kad būtų priimtas veiksmingas daugiašalis sprendimas, kuris leistų išvengti veiksmų dubliavimo, pasiekti didžiausio jų veiksmingumo ir numatyti panašius atvejus ateityje. Siekiant veiksmų papildomumo ir darbo pasidalijimo, ES ir valstybės narės privalo juos koordinuoti. (5) Jei maisto ir pagrindinių produktų kainos ir toliau būtų didelės, tai galėtų turėti neigiamų pasekmių tiek pasauliniam, tiek ES saugumui ir sukelti konfliktų dėl išteklių trūkumo bei vis dažnesnio asmenų judėjimo. Todėl šis aspektas turėtų būti įtrauktas į šiuo metu atliekamą 2003 m. Europos saugumo strategijos peržiūrą. IšVADOS Europos Komisija toliau stebės įvykių raidą ir nagrinės maisto produktų kainų padidėjimo priežastis. Ji ragina Europos Vadovų Tarybą patvirtinti šiame komunikate išdėstytus politinius nurodymus ir jais remtis sprendžiant kylančių maisto produktų kainų klausimą ES ir tarptautiniu lygmeniu. [1] Kai kurių produktų, kaip antai cukraus, kainos nuolat krito. [2] „Derliaus perspektyvos ir maisto padėtis“, FAO, Nr. 2, 2008 m. balandžio mėn.