Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos schemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės /* KOM/2011/0625 galutinis - 2011/0280 (COD) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Komisijos 2014–2020 m. daugiametės finansinės programos (DFP) pasiūlyme (DFP pasiūlyme)[1] nustatoma biudžeto sistema ir pagrindinės bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) kryptys. Ja remdamasi, Komisija pateikia reglamentų, kuriais nustatoma 2014–2020 m. BŽŪP teisinė sistema, rinkinį kartu su politikos raidos scenarijų poveikio vertinimu. Dabartiniai reformos pasiūlymai pagrįsti komunikatu „BŽŪP artėjant 2020 m.“[2], kuriame bendrais bruožais aprašytos pagrindinės politikos galimybės įveikti sunkumus, ateityje kilsiančius žemės ūkiui ir kaimo vietovėms, bei siekti BŽŪP nustatytų uždavinių, t. y. 1) gyvybingos maisto produktų gamybos; 2) tausaus gamtos išteklių valdymo ir klimato politikos; 3) darnaus teritorinio vystymosi. Komunikate nurodytoms reformos kryptims labai pritariama tiek tarpinstituciniuose debatuose[3], tiek konsultacijose su suinteresuotaisiais asmenimis, vykusiose rengiant poveikio vertinimą. Vykstant šiam procesui, išryškėjo bendras poreikis skatinti veiksmingą išteklių naudojimą, siekiant strategijoje „Europa 2020“ užsibrėžto pažangaus, tvaraus ir integracinio ES žemės ūkio ir kaimo vietovių augimo bei išlaikant dviejų ramsčių, kurių bendriems tikslams įgyvendinti naudojamos viena kitą papildančios priemonės, BŽŪP struktūrą. I ramstis apima tiesiogines išmokas ir rinkos priemones, kuriomis remiamos ES ūkininkų pagrindinės metinės pajamos ir teikiama parama konkrečių rinkos sutrikimų atvejais, o II ramstis apima kaimo plėtrą, kuriai vykdyti valstybės narės parengia ir bendrai finansuoja daugiametes programas pagal bendrą sistemą[4]. Nuosekliomis BŽŪP reformomis žemės ūkis labiau orientuojamas į rinką, kartu remiant gamintojų pajamas, tobulinamas aplinkosaugos reikalavimų integravimas ir stiprinama parama kaimo plėtrai, visoje ES taikant integruotą kaimo vietovių plėtros politiką. Tačiau dėl to paties reformų proceso atsirado poreikis geriau skirstyti paramą valstybėms narėms ir jose pačiose, taip pat tikslingiau naudoti priemones, kuriomis sprendžiami aplinkosaugos uždaviniai, ir geriau atsižvelgti į didėjantį rinkos nepastovumą. Anksčiau reformomis daugiausiai būdavo sprendžiami vidaus uždaviniai nuo didžiulio pertekliaus iki maisto saugos krizių; jos teikdavo naudą ES tiek vidaus, tiek tarptautiniu lygmeniu. Tačiau daugelį šiandienos uždavinių lemia veiksniai, kurie nepriklauso žemės ūkio sričiai ir todėl reikalauja platesnio politinio atsako. Manoma, kad pajamoms iš žemės ūkio tenkantis spaudimas augs, nes ūkininkai susiduria su daugiau pavojų, sumažėjusiu našumu ir sumenkusia dėl kylančių sąnaudų marža; todėl kyla būtinybė toliau remti pajamas ir stiprinti priemones, siekiant geriau valdyti riziką ir reaguoti į krizes. Stiprus žemės ūkis būtinas ES maisto pramonei ir pasaulio aprūpinimui maistu. Kartu žemės ūkio sektorius ir kaimo vietovės raginami labiau stengtis įgyvendinti strategijoje „Europa 2020“ numatytus plataus užmojo klimato srities ir energetikos tikslus ir biologinės įvairovės strategiją. Ūkininkus, kurie drauge su miškininkais yra pagrindiniai žemės valdytojai, reikės remti, kad jie pradėtų taikyti ir išlaikytų tokias ūkininkavimo sistemas ir praktiką, kuriais ypač tausojama aplinka ir padedama siekti klimato srities tikslų, nes rinkos kainos neatitinka tokių viešųjų gėrybių tiekimo sąnaudų. Be to, labai svarbu kiek įmanoma geriau išnaudoti įvairiausias kaimo vietovių galimybes ir taip prisidėti prie integracinio augimo ir sanglaudos. Ši reforma paspartina aplinkosaugos reikalavimų integravimą. Ja pirmasis BŽŪP ramstis pirmą kartą glaudžiai susiejamas su ekologija ir taip užtikrinama, kad visi paramą gaunantys ES ūkininkai viršytų kompleksinės paramos reikalavimus ir vykdydami kasdienę veiklą teiktų naudą aplinkai ir klimatui. Dabar trisdešimt procentų tiesioginių išmokų bus susietos su ekologija ir padės užtikrinti, kad visi ūkiai vykdytų aplinkai ir klimatui naudingą veiklą: saugotų dirvožemyje esančią anglį ir su daugiametėmis ganyklomis susijusias pievų buveines, nustatytose ekologiniu požiūriu svarbiose vietovėse užtikrintų vandens ir buveinių apsaugą, o taikydami pasėlių įvairinimo praktiką gerintų dirvožemio ir ekosistemų atsparumą. Taip jie sustiprins žemės ir natūralių ekosistemų gebėjimą prisidėti įgyvendinant pagrindinius ES biologinės įvairovės ir prisitaikymo prie klimato kaitos tikslus. Tiesioginės išmokos vis dar bus grindžiamos kompleksine parama, kurios didžioji dalis ir toliau bus naudojama siekiant užtikrinti pelkių ir didelėmis anglies sankaupomis pasižyminčių dirvožemių apsaugą, ir ši parama kartu bus racionalizuojama, siekiant sumažinti administracinę naštą. Komisija įsipareigojusi Vandens pagrindų direktyvas įtraukti į kompleksinės paramos sritį po to, kai visos valstybės narės bus įgyvendinusios visas šių direktyvų nuostatas ir visų pirma nustačiusios aiškius įpareigojimus ūkininkams. Kaimo plėtros srityje taip pat pirmenybė teikiama tausaus gamtos išteklių valdymo ir klimato politikos tikslams, kurių siekiama atkuriant, išsaugant bei stiprinant ekosistemas ir skatinant tausų išteklių naudojimą, anglies dioksido kiekio mažinimu grindžiamą ir klimato kaitai atsparų žemės ūkį. Kaimo plėtra labai prisidės baigiant įgyvendinti „Natura 2000“ ir Vandens pagrindų direktyvas ir siekiant 2020 m. ES biologinės įvairovės strategijos tikslų. Todėl būsima BŽŪP – tai ne vien mažos, nors ir esminės, ES ekonomikos dalies poreikius tenkinanti politika, bet ir strateginės svarbos aprūpinimo maistu, aplinkos ir teritorinės pusiausvyros politika. Štai čia yra išties bendros ES politikos pridėtinė vertė, kylanti iš veiksmingiausio ribotų biudžeto išteklių panaudojimo tvariam žemės ūkiui palaikyti visoje ES, kartu sprendžiant svarbias tarpvalstybines problemas, kaip kad klimato kaita, ir stiprinant valstybių narių solidarumą, bet nepamirštant ir lanksčiai įgyvendinti politiką atsižvelgiant į vietos poreikius. DFP pasiūlyme nustatyta sistema numatoma išlaikyti dviejų ramsčių BŽŪP struktūrą, nekeičiant numatyto abiejų ramsčių 2013 m. biudžeto nominaliojo dydžio ir aiškiai nukreipiant pastangas į pagrindinių ES prioritetų įgyvendinimo rezultatus. Tiesioginėmis išmokomis reikėtų skatinti tvarią gamybą, skiriant 30 % viso šių išmokų biudžeto privalomoms priemonėms, kuriomis mažinama klimato kaita ir tausojama aplinka. Išmokų lygiai turėtų būti palaipsniui suvienodinti, o išmokoms stambiems paramos gavėjams turi būti taikomas laipsniškas išmokų ribojimas. Kaimo plėtrą reikėtų įtraukti į bendrą strateginę programą su kitomis pagal pasidalijamojo valdymo principą valdomomis ES lėšomis, sustiprinant į rezultatus orientuotą požiūrį ir taikant aiškesnes, patobulintas išankstines sąlygas. Galiausiai rinkos priemonių finansavimą pagal BŽŪP turėtų sustiprinti dvi į DFP neįtrauktos priemonės: 1) neatidėliotinos pagalbos rezervas, skirtas reaguoti į krizes, ir 2) Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo veiklos išplėtimas. Tuo remiantis, pagrindinės 2014–2020 m. laikotarpio BŽŪP teisės aktų sistemos nuostatos yra išdėstytos šiuose reglamentuose: – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos schemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės, (tiesioginių išmokų reglamento) pasiūlymas; – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas (Vieno BRO reglamento) pasiūlymas; – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis (kaimo plėtros reglamento) pasiūlymas; – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos (horizontaliojo reglamento) pasiūlymas. – Tarybos reglamento, kuriuo nustatomos su bendru žemės ūkio produktų rinkų organizavimu susijusios tam tikros pagalbos ir grąžinamųjų išmokų nustatymo priemonės, pasiūlymas; – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009 nuostatos dėl tiesioginių išmokų ūkininkams 2013 m., pasiūlymas; – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatos, susijusios su bendrosios išmokos schema ir parama vynmedžių augintojams, pasiūlymas. Kaimo plėtros reglamentas grįstas 2011 m. spalio 6 d. Komisijos pasiūlymu, kuriame nustatytos visų fondų, veikiančių pagal Bendrąją strateginę programą, bendrosios taisyklės[5]. Netrukus bus patvirtintas reglamentas dėl labiausiai nepasiturintiems asmenims skirtos programos, kurios finansavimas dabar priskirtas kitai DFP kategorijai. Be to, atsižvelgus į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo pareikštus prieštaravimus, dabar taip pat rengiamos naujos taisyklės dėl informacijos apie paramos gavėjus skelbimo, stengiantis rasti tinkamiausią būdą suderinti paramos gavėjų teisę į asmens duomenų apsaugą su skaidrumo principu. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI Remiantis dabartinės politikos sistemos vertinimu ir būsimų uždavinių bei poreikių analize, poveikio vertinimu vertinamas ir lyginamas trijų politikos scenarijų poveikis. Tai dar 2010 m. balandžio mėn. prasidėjusio ilgo proceso rezultatas; šiam procesui vadovavo tarpžinybinė grupė, atlikusi išsamią kiekybinę ir kokybinę analizę, kuriai, be kita ko, buvo nustatytas pradinis taškas, t. y. vidutinės trukmės laikotarpio žemės ūkio rinkos planai ir pajamos iki 2020 m., ir modeliuotas skirtingų politikos scenarijų poveikis sektoriaus ekonomikai. Atliekant poveikio vertinimą, išplėtoti trys scenarijai: 1) koregavimo scenarijus, pagal kurį toliau įgyvendinama dabartinė politinė sistema, siekiant ištaisyti pačius svarbiausius jos trūkumus, kaip kad tiesioginių išmokų paskirstymas; 2) integravimo scenarijus, apimantis didelius politikos pokyčius, tokius kaip tikslingesnės tiesioginės išmokos ir jų orientavimas į ekologiją, sustiprintą kaimo plėtros politikos strateginį planavimą, geriau šią politiką derinant su kitomis ES politikos sritimis, ir teisės aktų, kuriais numatomas platesnis gamintojų bendradarbiavimas, bazės plėtimą; 3) perorientavimo scenarijus, pagal kurį politika perorientuojama išskirtinai į aplinką, palaipsniui atsisakant tiesioginių išmokų ir laikantis požiūrio, jog gamybos pajėgumą galima palaikyti be paramos ir jog socialinius ir ekonominius kaimo vietovių poreikius gali tenkinti kitos politikos sritys. Atsižvelgiant į ekonomikos krizę ir valstybės finansams tenkantį spaudimą, kuriems įveikti ES priėmė strategiją „Europa 2020“ ir DFP pasiūlymą, visuose trijuose scenarijuose skirtingai vertinami trys būsimos BŽŪP, kuria siekiama konkurencingesnio ir tvaresnio žemės ūkio gyvybingose kaimo vietovėse, politikos uždaviniai. Siekiant veiksmingiau įgyvendinti strategijos „Europa 2020“ tikslus, visų pirma veiksmingo išteklių naudojimo siekį, vis svarbiau bus gerinti žemės ūkio našumą, pasitelkus mokslinius tyrimus, žinių perdavimą ir skatinant bendradarbiavimą ir inovacijas (taip pat įgyvendinant Europos žemės ūkio našumo ir tvarumo inovacijų partnerystę). Kadangi ES žemės ūkio politika jau nebevykdoma prekybą iškreipiančios politikos aplinkybėmis, planuojama, jog sektoriui kils papildomų sunkumų dėl tolesnio liberalizavimo, ypač vykdant Dohos vystymosi darbotvarkę arba laisvosios prekybos susitarimą su MERCOSUR. Trys politikos scenarijai parengti atsižvelgiant į konsultacijose, vykusiose rengiant poveikio vertinimą, minėtus prioritetus. Suinteresuotosios šalys buvo paragintos teikti savo nuomonę 2010 m. lapkričio 23 d.–2011 m. sausio 25 d., o patariamojo komiteto posėdis vyko 2011 m. sausio 12 d. Toliau apibendrinami svarbiausi klausimai[6]: – Suinteresuotosios šalys iš esmės sutaria dėl to, kad aprūpinimo maistu, tausaus gamtos išteklių valdymo ir teritorinio vystymosi uždaviniams įveikti reikalinga stipri dviem ramsčiais grįsta BŽŪP. – Dauguma respondentų mano, kad BŽŪP turėtų padėti stabilizuoti rinkas ir kainas. – Suinteresuotųjų šalių nuomonės dėl tikslingo paramos skyrimo (ypač tiesioginės pagalbos perskirstymo ir išmokų apribojimo) skiriasi. – Sutariama, kad abu ramsčiai gali atlikti svarbų vaidmenį spartinant klimato politikos veiksmus ir gerinant aplinkosaugos veiklos rezultatus ES visuomenės labui. Nors daugelis ūkininkų mano, kad šis procesas jau vyksta, plačioji visuomenė teigia, kad I ramsčio išmokos galėtų būti naudojamos veiksmingiau. – Respondentai pageidauja, kad visiems ES regionams, įskaitant ir mažiau palankias ūkininkauti vietoves, ateityje būtų taikomi augimo ir vystymosi principai. – Daug respondentų pabrėžia BŽŪP integravimą į kitas politikos sritis, kaip kad aplinkosaugą, sveikatos apsaugą, prekybą ir plėtrą. – Siūlomi BŽŪP suderinimo su strategija „Europa 2020“ būdai apima inovacijas, konkurencingų įmonių vystymą ir viešųjų gėrybių tiekimą ES piliečiams. Taigi, atliekant poveikio vertinimą, palyginti trys politikos scenarijai: Perorientavimo scenarijus paspartintų struktūrinį žemės ūkio sektoriaus prisitaikymą, perkeliant gamybą į sąnaudų atžvilgiu našiausias vietoves ir ekonomiškai naudingiausius sektorius. Nors pagal šį scenarijų smarkiai išaugtų aplinkai skirtas finansavimas, sektoriui grėstų didesnė rizika dėl ribotų intervencijos į rinką galimybių. Be to, šis scenarijus turėtų didelį neigiamą socialinį poveikį ir poveikį aplinkai, kadangi, pagal šią politiką nebenumatant su kompleksinės paramos reikalavimais derinamų tiesioginių išmokų atsvaros, mažiau konkurencingos vietovės prarastų didelę dalį pajamų, o jų aplinkos padėtis pablogėtų. Visiškai priešingas koregavimo scenarijus geriausiai užtikrintų politikos tęstinumą, pasiekiant ribotą, tačiau apčiuopiamą pažangą tiek žemės ūkio konkurencingumo, tiek aplinkosaugos veiklos rezultatų atžvilgiu. Tačiau kyla rimtų abejonių, ar įgyvendinant šią alternatyvą būtų galima deramai išspręsti svarbius būsimus klimato kaitos ir aplinkosaugos uždavinius, nuo kurių sprendimo taip pat priklauso ilgalaikis žemės ūkio tvarumas. Pagal integravimo scenarijų siūlomas inovatyvus tikslingesnio tiesioginių išmokų skirstymo ir jų orientavimo į ekologiją būdas. Analizės rezultatai rodo, kad išmokas orientuoti į ekologiją įmanoma ūkininkams priimtinomis sąnaudomis, tačiau neišvengiant tam tikros administracinės naštos. Taip pat įmanomas naujas kaimo plėtros postūmis, jeigu valstybės narės ir regionai veiksmingai naudosis naujomis galimybėmis, o bendra strateginė programa, apimanti ir kitas ES lėšas, išlaikys sinergiją su I ramsčiu ir nesumenkins kaimo plėtros išskirtinių stipriųjų pusių. Pasiekus tinkamą pusiausvyrą, šis scenarijus geriausiai padėtų siekti ilgalaikio žemės ūkio ir kaimo vietovių tvarumo. Tuo remiantis poveikio vertinime daroma išvada, kad, laikantis integravimo scenarijaus, sudaromos geriausios galimybės palaipsniui suderinti BŽŪP su ES strateginiais uždaviniais ir pasiekti pusiausvyrą, įgyvendinant įvairias teisės aktų pasiūlymų nuostatas. Taip pat svarbu parengti vertinimo sistemą BŽŪP rezultatams vertinti taikant vienodus rodiklius, susietus su politikos uždaviniais. Viso proceso metu daug dėmesio skirta supaprastinimui, nes daugelis sričių, pavyzdžiui, kompleksinė parama arba rinkos priemonės, taip pat smulkiųjų ūkininkų schema, turi būti įvairiais būdais labiau supaprastintos. Be to, tiesioginių išmokų orientavimas į ekologiją turėtų būti sutvarkytas taip, kad kiek įmanoma mažėtų administracinė našta, įskaitant patikrinimų sąnaudas. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI Siūloma išlaikyti dabartinę dviem ramsčiais grįstą BŽŪP struktūrą, kai metines privalomas bendrojo pobūdžio I ramsčio priemones papildo savanoriškos priemonės, geriau pritaikytos nacionalinėms ir regionų ypatybėms pagal II ramsčio daugiametį programavimo metodą. Vis dėlto naujuoju tiesioginių išmokų modeliu siekiama geriau išnaudoti sąveiką su II ramsčiu, o šiuo pagal bendrą strateginę programą siekiama geriau koordinuoti veiklą su kitomis pagal pasidalijamojo valdymo principą valdomomis ES lėšomis. Tuo remiantis išlaikoma ir dabartinė keturių pagrindinių teisės aktų struktūra, nors finansavimo reglamento taikymo sritis išplečiama sutelkiant bendrąsias nuostatas vadinamajame horizontaliajame reglamente. Šie pasiūlymai atitinka subsidiarumo principą. BŽŪP yra iš esmės bendra politika: tai ES ir valstybių narių pasidalijamosios kompetencijos sritis, tvarkoma ES lygmeniu, siekiant palaikyti tvarų ir įvairų žemės ūkį visoje ES, spręsti svarbias tarpvalstybines problemas, tokias kaip klimato kaita, ir stiprinti valstybių narių solidarumą. Atsižvelgiant į būsimus aprūpinimo maistu, aplinkos ir teritorinės pusiausvyros uždavinius, BŽŪP išlieka strateginės svarbos politika, kuria siekiama užtikrinti efektyviausią atsaką į politikos uždavinius ir veiksmingiausią biudžeto išteklių naudojimą. Be to, siūloma išlaikyti dabartinę dviem ramsčiais grįstą priemonių struktūrą, kuria valstybėms narėms suteikiama daugiau veikimo laisvės pritaikyti sprendimus prie specifinių vietos poreikių ir bendrai finansuoti II ramsčio priemones. Į II ramstį taip pat įtraukiama naujoji Europos inovacijų partnerystė ir rizikos valdymo priemonių rinkinys. Kartu politika bus patobulinta, supaprastinta ir geriau suderinta su strategija „Europa 2020“ (įskaitant bendrą programą, apimančią ir kitas ES lėšas). Galų gale poveikio vertinimui atlikta analizė aiškiai rodo neveiklumo kainą – neigiamas ekonomines, aplinkos ir socialines pasekmes. Tiesioginių išmokų reglamente nustatomos bazinės išmokos schemai ir susijusioms išmokoms taikomos bendrosios taisyklės. Remiantis 2003 m. reforma ir 2008 m. BŽŪP padėties patikrinimu, per kuriuos tiesioginės išmokos buvo atsietos nuo gamybos ir joms pradėti taikyti kompleksinės paramos reikalavimai, dabartiniu reglamentu siekiama tikslingiau teikti paramą už tam tikrą veiklą, plotus ar tam tikriems paramos gavėjams ir pasirengti vienodinti paramos dydį toje pačioje valstybėje narėje ir skirtingose valstybėse narėse. Be to, į reglamentą įtrauktas susietajai paramai skirtas skyrius. Nuo 2014 m. visai ES taikoma bendra schema – bazinės išmokos schema – pakeis bendrosios išmokos schemą ir vienkartinės išmokos už plotus schemą. Schema bus įgyvendinama remiantis visiems ūkininkams nacionaliniu arba regionų lygmeniu skiriamomis teisėmis į išmokas, atsižvelgiant į jų pirmaisiais paraiškos teikimo metais turimais reikalavimus atitinkančiais hektarais. Todėl anksčiau pasirinktinai taikytas regioninis modelis šiuo metu yra apibendrinamas, o visa žemės ūkio paskirties žemė kartu veiksmingai prijungiama prie sistemos. Teisių į išmokas valdymui ir nacionaliniam rezervui taikomos taisyklės iš esmės atitinka dabartines taisykles. Kad parama būtų paskirstoma teisingiau, reikėtų nacionaliniu ar regionų lygmeniu siekti vienodinti teisių į išmokas vertę. Kad būtų išvengta didesnių sutrikimų, šis tikslas įgyvendinamas palaipsniui. Svarbus žingsnis – didinti bendrą BŽŪP aplinkosauginį veiksmingumą tiesiogines išmokas susiejant su ekologija, pagal kurį visi ūkininkai turės vykdyti tam tikrą klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą, kuri nėra privaloma pagal kompleksinės paramos taisykles, bet kuria atitinkamai būtų grindžiamos II ramsčio priemonės. Nustačius aktyvaus ūkininko sąvokos apibrėžtį dar daugiau dėmesio skiriama žemės ūkio veiklą tikrai vykdantiems ūkininkams, o tai padeda įteisinti paramą. Be to, numatoma palaipsniui mažinti ir apriboti paramą stambiems paramos gavėjams, kartu tinkamai atsižvelgiant į užimtumo aspektą. Be to, numatomos šios išmokos: – išmoka (30 % metinės nacionalinės viršutinės ribos) ūkininkams, vykdantiems klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą pasėlių įvairinimo, daugiamečių ganyklų ir ekologiniu požiūriu svarbių vietovių išlaikymo srityse. Ekologinio ūkininkavimo veiklą vykdantys ūkininkai šią išmoką gauna savaime, o „Natura 2000“ vietovėse veiklą vykdantys ūkininkai turės laikytis atitinkamų, su „Natura 2000“ reglamentuojančiais teisės aktais suderintų reikalavimų; – savanoriška išmoka (iki 5 % metinės nacionalinės viršutinės ribos) ūkininkams, vykdantiems veiklą vietovėse, kuriose esama specifinių gamtinių kliūčių (šių vietovių ribos atitinka kaimo plėtros tikslais nustatytas vietovių ribas); skiriant šią išmoką pripažįstamas poreikis remti pajamas, kad būtų išsaugota ūkininkų veikla vietovėse, kuriose esama gamtinių kliūčių, ir ja papildoma pagal kaimo plėtros programas teikiama parama; – išmoka (iki 2 % metinės nacionalinės viršutinės ribos) jauniesiems besikuriantiems ūkininkams, kuri gali būti padidinta nustatant pagalbą pagal kaimo plėtros programas, ir Be to, reglamente nustatoma smulkiesiems ūkininkams skirta supaprastinta schema (iki 10 % metinės nacionalinės viršutinės ribos), pagal kurią ūkininkai gali gauti visas tiesiogines išmokas pakeičiančią vienkartinę išmoką ir kurią taikant supaprastėtų administracinės procedūros, nes sumažėtų tokių ūkininkų įpareigojimai, susiję su ekologija, kompleksine parama ir kontrole. Savanoriškos susietosios paramos schema numatoma konkretiems ūkininkavimo būdams arba konkrečioms žemės ūkio sistemoms, kuriuos taikant patiriama tam tikrų sunkumų ir kurie yra itin svarbūs dėl ekonominių ir (arba) socialinių priežasčių; parama teikiama tiek, kiek tai yra būtina norint išlaikyti dabartinį gamybos lygį (iki 5 % metinės nacionalinės viršutinės ribos, numatant galimybę konkrečiais atvejais šią ribą viršyti). Be to, reglamente ir toliau numatoma galimybė Bulgarijoje ir Rumunijoje teikti papildomas nacionalines tiesiogines išmokas, ir į jį įtraukiama specialioji išmoka už medvilnę. Siekiant supaprastinimo, naujoji tiesioginių išmokų sistema bus grindžiama vienos rūšies teisėmis į išmokas ir padės racionalizuoti perdavimo taisykles, todėl supaprastės sistemos valdymas; susietosioms išmokoms taikomas nuostatas priskyrus vienai išlaidų kategorijai yra lengviau taikyti teisinę sistemą, o pagal smulkiesiems ūkininkams skirtą schemą nustatyti supaprastinti reikalavimai ir procedūros padės sumažinti biurokratizmą, su kuriuos susiduria smulkieji ūkininkai, ir padidės jų konkurencingumas. 4. POVEIKIS BIUDŽETUI DFP pasiūlyme numatyta toliau skirti didelę dalį ES biudžeto žemės ūkiui, nes tai strateginės svarbos bendra politika. Taigi, remiantis dabartinėmis kainomis, 2014–2020 m. laikotarpiui BŽŪP pagrindinėms veiklos sritims siūloma skirti 317,2 mlrd. EUR I ramsčio priemonėms ir 101,2 mlrd. EUR II ramsčio priemonėms. I ir II ramsčiui skirtų lėšų pridedamas papildomas finansavimas: 17,1 mlrd. EUR, iš kurių 5,1 mlrd. EUR skirti moksliniams tyrimams ir inovacijoms, 2,5 mlrd. EUR maisto saugai ir 2,8 mlrd. EUR paramai maistu labiausiai nepasiturintiems asmenims pagal kitas DFP kategorijas, taip pat 3,9 mlrd. EUR naujajam rezervui žemės ūkio krizėms įveikti ir iki 2,8 mlrd. EUR Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo veiklai, neįtrauktai į DFP; iš viso 2014–2020 m. laikotarpio biudžetas siekia 435,6 mlrd. EUR. Kalbant apie paramos paskirstymą valstybėms narėms, visoms valstybėms narėms, kurių tiesioginės išmokos nesiekia 90 % ES vidurkio, siūloma šią spragą sumažinti trečdaliu. Šiuo pagrindu tiesioginių išmokų reglamente apskaičiuojamos nacionalinės viršutinės ribos. Kaimo plėtros paramos paskirstymas yra grįstas objektyviais kriterijais, susietais su politikos tikslais, atsižvelgiant į dabartinį paskirstymą. Kaip ir dabar, mažiau išsivysčiusiems regionams ir toliau turėtų būti taikoma didesnė bendro finansavimo norma, taip pat nustatyta tam tikroms priemonėms, kaip kad žinių perdavimui, gamintojų grupėms, bendradarbiavimui ir LEADER programai. Numatoma galimybė perkelti išmokas iš vieno ramsčio į kitą (iki 5 % tiesioginių išmokų): iš I ramsčio į II ramstį tam, kad valstybės narės galėtų stiprinti savo kaimo plėtros politiką, ir iš II ramsčio į I ramstį toms valstybėms narėms, kuriose tiesioginių išmokų lygis nesiekia 90 % ES vidurkio. Išsamūs BŽŪP reformos pasiūlymų finansinio poveikio duomenys nurodyti su pasiūlymais pateiktoje finansinėje pažymoje. 2011/0280 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos schemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 42 straipsnį ir 43 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdami į 1979 m. Stojimo aktą, ypač į jo 4 protokolo dėl medvilnės 6 dalį, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą[7], teisės akto projektą perdavę nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[8], atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę[9], pasikonsultavę su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu[10], laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: (1) Komisijos komunikate Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „BŽŪP artėjant 2020 m. Su aprūpinimu maistu, gamtos ištekliais ir teritorine pusiausvyra susijusių būsimų uždavinių sprendimas“[11] išdėstomi galimi bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) uždaviniai, tikslai ir kryptys po 2013 m. Atsižvelgiant į diskusijas dėl minėto komunikato, BŽŪP turėtų būti reformuota nuo 2014 m. sausio 1 d. Minėta reforma turėtų apimti visas pagrindines BŽŪP priemones, įskaitant 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 73/2009, nustatantį bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantį tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiantį reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinantį Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003[12]. Atsižvelgiant į reformos taikymo sritį, tikslinga panaikinti Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 ir jį pakeisti nauju tekstu. Be to, reforma turėtų padėti kuo racionalizuoti ir supaprastinti nuostatas; (2) į šį reglamentą turėtų būti įtrauktos visos pagrindinės nuostatos, susijusios su Sąjungos paramos išmokėjimu ūkininkams, ir nustatyti su tomis pagrindinėmis nuostatomis glaudžiai susiję galimybių pasinaudoti tomis išmokomis kriterijai bei sąlygos; (3) reikėtų paaiškinti, kad [..] Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. [...] dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos[13] [horizontalusis BŽŪP reglamentas (HZR)] ir pagal jį priimtos nuostatos turėtų būti taikomi atsižvelgiant į šiame reglamente nustatytas priemones. Siekiant derėjimo su kitomis teisinėmis priemonėmis, susijusiomis su BŽŪP, kai kurios šiuo metu Reglamente (EB) Nr. 73/2009 nustatytos taisyklės dabar išdėstomos Reglamente (ES) Nr. [...] [HZR], visų pirma taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti, kad būtų laikomasi tiesioginių išmokų nuostatose nustatytų įpareigojimų, įskaitant patikras ir administracinių priemonių bei administracinių nuobaudų taikymą įpareigojimų nevykdymo atveju, taisyklės, susijusios su kompleksine parama, pavyzdžiui, teisės aktais nustatyti valdymo ir geros agrarinės bei aplinkosauginės būklės reikalavimai, taip pat taisyklės, susijusios su atitinkamų priemonių stebėsena ir vertinimu ir su nepagrįstai išmokėtų sumų susigrąžinimu; (4) siekiant papildyti ar iš dalies pakeisti tam tikras neesmines šio reglamento nuostatas, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti deleguotuosius aktus. Ypač svarbu, kad Komisija, atlikdama parengiamąjį darbą, surengtų tinkamas konsultacijas, be kita ko, ekspertų lygmeniu. Komisija, atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama deleguotųjų aktų tekstus, turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų tuo pačiu metu laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai; (5) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas ir išvengti nesąžiningos ūkininkų konkurencijos ar diskriminacijos, Komisijai turėtų būti suteikti šie įgyvendinimo įgaliojimai: nustatyti bazinės išmokos schemos metinę nacionalinę viršutinę ribą; priimti su paraiškomis skirti teises į išmokas susijusias taisykles; priimti priemones, susijusias su nepanaudotų teisių į išmokas grąžinimu į nacionalinį rezervą; priimti reikalavimus, susijusius su pranešimų apie teisių į išmokas perdavimu nacionalinėms valdžios institucijoms teikimu ir tokių pranešimų teikimo terminais; nustatyti išmokos už klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą metinę viršutinę ribą; nustatyti išmokos už vietoves, kuriose esama gamtinių kliūčių, metinę viršutinę ribą; nustatyti išmokos jauniesiems ūkininkams metinę viršutinę ribą; nustatyti savanoriškos susietosios paramos metinę viršutinę ribą; priimti su savanoriška susietąja parama susijusių sprendimų vertinimo ir tvirtinimo tvarkos taisykles; priimti žemės ir veislių tvirtinimo specialiosios išmokos už medvilnę skyrimo tikslais ir pranešimų teikimo su tuo tvirtinimu susijusiems gamintojams tvarkos taisykles; numatyti specialiosios išmokos už medvilnę sumos sumažinimo apskaičiavimo taisykles; priimti su bendraisiais pranešimų teikimo reikalavimais susijusias taisykles. Šiais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi pagal 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai[14]; (6) kai tai būtina dėl neišvengiamų skubos priežasčių, tinkamai pagrįstais ypatingos skubos atvejais, susijusiais su išskirtinėmis valdymo priemonėmis, skirtomis skubioms ir nenumatytoms problemoms vienoje ar keliose valstybėse narėse spręsti, Komisija turėtų priimti nedelsiant taikomus įgyvendinimo aktus; (7) atsižvelgiant į šio reglamento ir kitų BŽŪP priemonių sąsajas, įvairių kaimo vietovių skirtumus ir ribotus išsiplėtusios Sąjungos valstybių narių finansinius išteklius, šio reglamento tikslų galima veiksmingiau siekti Sąjungos lygmeniu, pasinaudojant daugiametėmis Sąjungos finansavimo garantijomis ir pirmenybę teikiant aiškiai nustatytiems prioritetams. Todėl šis reglamentas dera su Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnio 3 dalyje nustatytu subsidiarumo principu. Kadangi šis reglamentas taikomas tiek, kiek būtina jo tikslams pasiekti, jis dera ir su minėtos Sutarties 5 straipsnio 4 dalyje nustatytu proporcingumo principu; (8) siekiant atsižvelgti į paramos schemoms skirtus naujus teisės aktus, kurie gali būti priimti įsigaliojus šiam reglamentui, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų iš dalies keičiamas paramos schemų, kurioms taikomas šis reglamentas, sąrašas; (9) siekiant atsižvelgti į konkrečias naujas nuostatas ir užtikrinti paramos gavėjų teisių apsaugą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų kitas su galimybe pasinaudoti parama pagal šį reglamentą susijusias apibrėžtis; sistemą, pagal kurią valstybės narės apibrėžtų ganyti arba kultivuoti natūraliai tinkamoje žemėje vykdytiną minimalią veiklą; taip pat kriterijus, kuriuos atitinkantys ūkininkai būtų laikomi įvykdžiusiais įpareigojimą užtikrinti gamybai tinkamą žemės ūkio paskirties žemės būklę, ir kriterijus, kuriais remiantis būtų nustatomas daugiametėje pievoje augančios žolės ar kitų žolinių pašarų paplitimas; (10) siekiant užtikrinti paramos gavėjų teisių apsaugą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų taisykles dėl pagrindo, kuriuo remiantis būtų apskaičiuojamas išmokų mažinimas, kurį valstybės narės pagal finansinės drausmės mechanizmą taikytų ūkininkams; (11) siekiant užtikrinti, kad BŽŪP finansavimo sumos atitiktų Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 16 straipsnio 1 dalyje nurodytą metinę viršutinę ribą, reikėtų ir toliau kiekvienais kalendoriniais metais patikslinti tiesioginės paramos dydį. Tiesioginių išmokų tikslinimas turėtų būti taikomas tik toms ūkininkams skirtinoms išmokoms, kurios atitinkamais kalendoriniais metais viršytų 5 000 EUR. Atsižvelgiant į Bulgarijos ir Rumunijos ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų dydį, nustatomą visoms tose valstybėse narėse skiriamoms tiesioginėms išmokoms taikant laipsniško išmokų didinimo mechanizmą, šis finansinės drausmės instrumentas tose valstybėse narėse turėtų būti taikomas tik nuo 2016 m. sausio 1 d.; (12) siekiant atsižvelgti į pokyčius, susijusius su bendra didžiausia tiesioginių išmokų suma, kuri gali būti skirta, įskaitant pokyčius, kuriuos lemtų valstybių narių priimtini sprendimai dėl pervedimų tarp pirmojo ir antrojo ramsčių, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų peržiūrėtos šiame reglamente nustatytos nacionalinės ir grynosios viršutinės ribos; (13) remiantis patirtimi, įgyta taikant įvairias paramos ūkininkams schemas, kai kuriais atvejais parama buvo skirta paramos gavėjams, kurių verslo tikslas – ne žemės ūkio veikla arba tokia veikla sudarė tik nedidelę jų verslo dalį, pavyzdžiui, oro uostams, geležinkelių bendrovėms, nekilnojamojo turto bendrovėms ir sporto aikšteles valdančioms bendrovėms. Siekdamos, kad parama būtų teikiama tikslingiau, valstybės narės tokiems fiziniams ir juridiniams asmenims tiesioginių išmokų neturėtų skirti. Smulkesni, dalį savo laiko žemės ūkio veiklai skiriantys ūkininkai tiesiogiai prisideda prie kaimo vietovių gyvybingumo, todėl jiems tiesioginių išmokų neturėtų būti trukdoma skirti; (14) siekdamos išvengti pernelyg didelės administracinės naštos, atsirandančios dėl nedidelių išmokų valdymo, valstybės narės turėtų iš esmės neskirti tiesioginių išmokų tais atvejais, kai išmoka yra mažesnė nei 100 EUR arba paraiškoje paramai gauti nurodytas reikalavimus atitinkantis valdos plotas yra mažesnis nei vienas hektaras. Vis dėlto valstybių narių žemės ūkio ekonomikos struktūros labai skiriasi ir gali žymiai skirtis nuo Sąjungos vidutinės ūkio struktūros, todėl valstybėms narėms turėtų būti suteiktos galimybės taikyti minimalias ribas, kurios atspindėtų realią padėtį valstybėse narėse. Dėl labai specifinės ūkininkavimo struktūros atokiausiuose regionuose ir mažosiose Egėjo jūros salose valstybėms narėms turėtų būti suteiktos galimybės nuspręsti, ar tuose regionuose turėtų būti taikomos minimalios ribos. Be to, valstybėms narėms turėtų būti sudarytos sąlygos taikyti vieną iš dviejų minimalių ribų tipų, atsižvelgiant į jų ūkininkavimo sektorių ypatumus. Kadangi išmoka galėtų būti skirta žemės neturintiems ūkininkams, būtų neveiksminga taikyti už hektarą nustatomą ribą. Todėl tokiems ūkininkams turėtų būti taikoma mažiausia mokama paramos suma. Siekiant užtikrinti vienodas sąlygas Bulgarijos ir Rumunijos ūkininkams, kuriems mokamos tiesioginės išmokos yra laipsniškai didinamos, minimali riba turėtų būti grindžiama galutine laipsniško išmokų didinimo proceso pabaigoje suteiktina suma; (15) skiriant tiesioginę paramą ūkininkų pajamoms neproporcingai didelės išmokų sumos tenka gana ribotam stambių paramos gavėjų skaičiui. Dėl masto ekonomijos tokio pat dydžio vienetinė parama stambesniems paramos gavėjams nebūtina, kad būtų veiksmingai įgyvendintas ūkininkų pajamų rėmimo tikslas. Be to, stambesniems paramos gavėjams lengviau prisitaikyti ir vykdyti veiklą gaunant mažesnę vienetinę paramą. Todėl, siekiant geriau paskirstyti išmokas ūkininkams, teisinga nustatyti stambiems paramos gavėjams taikomą sistemą, pagal kurią paramos dydis būtų laipsniškai mažinamas ir galiausiai parama būtų apribota. Tačiau taikant tokią sistemą reikėtų atsižvelgti į apmokamo darbo intensyvumą, kad būtų išvengta neproporcingo poveikio dideliems ūkiams, kuriuose sukuriama daug darbo vietų. Didžiausias paramos dydis neturėtų būti taikomas išmokoms, skiriamoms už klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą, kadangi dėl to galėtų sumažėti tokios veiklos teikiama nauda. Kad išmokos būtų ribojamos veiksmingai, valstybės narės turėtų nustatyti tam tikrus kriterijus, kad ūkininkai ,nebandytų neteisėtais veiksmais išvengti tokio apribojimo padarinių. Pajamos, gautos sumažinus ir apribojus išmokas stambiems paramos gavėjams, turėtų likti jas gavusiose valstybėse narėse ir turėtų būti naudojamos projektams, kuriais labai prisidedama prie inovacijų diegimo, finansuoti pagal [...] Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. [...] dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis[15] [RDR]; (16) siekiant palengvinti išmokų ribojimo priemonės įgyvendinimą, visų pirma susijusį su tiesioginių išmokų ūkininkams skyrimo procedūromis ir atitinkamu lėšų pervedimu kaimo plėtros sektoriui, kiekvienai valstybei narei turėtų būti nustatyta grynoji viršutinė riba, pagal kurią būtų ribojamos pritaikius išmokų ribojimo priemonę ūkininkams mokėtinos išmokos. Siekiant atsižvelgti į BŽŪP paramos, teikiamos pagal 2006 m. sausio 30 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 247/2006, nustatantį specialias žemės ūkio priemones atokiausiems Sąjungos regionams[16], ir 2006 m. rugsėjo 18 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1405/2006, nustatantį konkrečias žemės ūkio priemones mažosioms Egėjo jūros saloms, ir iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003[17], ypatumus ir tai, kad šios tiesioginės išmokos nebus ribojamos, minėtoms tiesioginėms išmokoms neturėtų būti taikomos atitinkamoms valstybėms narėms nustatytos grynosios viršutinės ribos; (17) reikėtų patikslinti, kad šio reglamento nuostatos, kuriomis valstybė narė galėtų būti paskatinta skirti valstybės pagalbą, nėra susijusios su valstybės pagalbos taisyklių taikymu, atsižvelgiant į tai, kad susijusios nuostatos apima atitinkamas paramos teikimo sąlygas arba jose numatoma, kad tokias sąlygas nustatys Komisija, siekdama išvengti netinkamo konkurencijos iškraipymo; (18) siekiant įgyvendinti BŽŪP tikslus, paramos schemas gali reikėti pritaikyti prie nuolat vykstančių pokyčių, o prireikus – per trumpą laiką. Todėl būtina numatyti galimybę peržiūrėti schemas, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius pokyčius arba biudžeto būklę, o tai reiškia, kad paramos gavėjai negali tikėtis, kad paramos sąlygos nesikeis; (19) valstybių narių, kurios įstojo į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 d. ar vėliau, ūkininkai tiesiogines išmokas gavo taikant laipsniško išmokų didinimo mechanizmą, numatytą jų atitinkamuose stojimo aktuose. Bulgarijai ir Rumunijai toks mechanizmas bus taikomas ir 2014 bei 2015 m. Be to, toms valstybėms narėms buvo leista skirti papildomas nacionalines tiesiogines išmokas. Bulgarijai ir Rumunijai galimybės skirti tokias išmokas turėtų būti suteiktos tol, kol bus visiškai įgyvendintas šis laipsniško išmokų didinimo mechanizmas; (20) siekiant Sąjungoje užtikrinti geresnį paramos už žemės ūkio paskirties žemę paskirstymą, įskaitant tose valstybėse narėse, kurios taikė pagal Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 nustatytą vienkartinių išmokų už plotą schemą, 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiu bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiu tam tikras paramos schemas ūkininkams[18], nustatytą vienkartinių išmokų už plotą schemą, kuri toliau buvo taikoma pagal Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 ir pagal kurią anksčiau galioję paramos mechanizmai buvo sujungti į vieną atsietųjų tiesioginių išmokų schemą, turėtų pakeisti nauja bazinės išmokos schema. Dėl tokio perėjimo turėtų nustoti galiojusios pagal tuos reglamentus įgytos teisės į išmokas ir turėtų būti skirtos naujos teisės į išmokas, nors jos vis dar būtų grindžiamos ūkininko turimų reikalavimus atitinkančių hektarų skaičiumi pirmaisiais schemos įgyvendinimo metais; (21) dėl vėlesnio įvairių sektorių integravimo į bendrosios išmokos schemą ir ūkininkams skirto prisitaikymo laikotarpio vis sunkiau pagrįsti didelius paramos, skiriamos už hektarą remiantis istoriškai susiklosčiusiais referenciniais išmokų dydžiais, dydžio skirtumus. Todėl mažinant ryšį su istoriškai susiklosčiusiais referenciniais išmokų dydžiais ir atsižvelgiant į bendrą Sąjungos biudžetą, tiesioginė parama pajamoms valstybėse narėse turėtų būti paskirstoma teisingiau. Siekiant užtikrinti tolygesnį tiesioginės paramos paskirstymą ir kartu atsižvelgti į vis dar esamus atlyginimų ir žaliavų kainų skirtumus, turėtų būti palaipsniui tikslinami tiesioginės paramos už hektarą dydžiai. Valstybės narės, kurių tiesioginių išmokų dydis yra mažesnis nei 90 % vidutinio dydžio, turėtų pašalinti vieną trečdalį savo dabartinio dydžio ir šio dydžio skirtumo. Šį vienodinimą turėtų proporcingai finansuoti visos valstybės narės, kurių tiesioginių išmokų dydis viršija Sąjungos vidurkį. Be to, visų 2019 m. vienoje valstybėje narėje arba regione panaudotų teisių į išmokas vieneto vertė turėtų būti vienoda, nes ši vertė pereinamuoju laikotarpiu turėtų būti palaipsniui linijiniu būdu vienodinama. Tačiau siekiant išvengti neigiamų finansinių padarinių ūkininkams, bendrąją išmokos schemą, ir visų pirma istorinį modelį taikiusioms valstybėms narėms, pirmaisiais naujosios schemos taikymo metais apskaičiuojant teisių į išmokas vertę, turėtų būti leista iš dalies atsižvelgti į istoriškai susiklosčiusius veiksnius. Diskusijose dėl kitos daugiametės finansinės programos, skirtos laikotarpiui, kurio pradžia – 2021 m., didelis dėmesys taip pat turėtų būti skiriamas tikslui visiškai suvienodinti teisių į išmokas vertę, per minėtą laikotarpį visoje Europos Sąjungoje tolygiai paskirstant tiesioginę paramą. (22) bendrosios išmokos schemos taikymo patirtis rodo, kad reikėtų išlaikyti kai kuriuos jos pagrindinius elementus, įskaitant nacionalinės viršutinės ribos nustatymą siekiant užtikrinti, kad bendras paramos dydis neviršytų esamų biudžeto apribojimų. Be to, valstybės narės turėtų ir toliau turėti nacionalinį rezervą, kuris turėtų būti naudojamas siekiant palengvinti naujų jaunųjų ūkininkų dalyvavimą schemoje arba galėtų būti naudojamas siekiant atsižvelgti į specifinius tam tikrų regionų poreikius. Turėtų būti išlaikytos, bet, jei įmanoma, supaprastintos teisių į išmokas perdavimo ir naudojimosi jomis taisyklės; (23) siekiant užtikrinti paramos gavėjų teisų apsaugą ir išaiškinti konkrečius atvejus, kurie gali atsirasti taikant bazinės išmokos schemą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų taisykles dėl ūkininkų atitikties pagal bazinės išmokos schemą taikomiems reikalavimams ir galimybių pasinaudoti bazinės išmokos schema paveldėjimo ir numatomo paveldėjimo, paveldėjimo pagal nuomos sutartį atvejais, pasikeitus juridiniam statusui arba pavadinimui ir valdos susijungimo ar jos padalijimo atvejais; nustatytų teisių į išmokas vertės ir skaičiaus apskaičiavimo arba teisių į išmokas vertės padidinimo (atsižvelgiant į teisių į išmokas paskirstymą) taisykles, įskaitant taisykles, susijusias su galimybe nustatyti preliminarią teisių į išmokas, paskirtų remiantis ūkininko paraiška, vertę ir skaičių arba jų preliminarų padidinimą, taip pat taisykles, susijusias su teisių į išmokas preliminarios ir galutinės vertės ir skaičiaus nustatymo sąlygomis, ir taisykles, taikomas tais atvejais, kai pardavimas arba nuomos sutartis galėtų turėti įtakos teisių į išmokas paskirstymui; nustatytų teisių į išmokas, gaunamų iš nacionalinio rezervo, vertės ir skaičiaus nustatymo ir apskaičiavimo taisykles; nustatytų teisių į išmokas vieneto vertės pakeitimo teisių į išmokas padalijimo atveju taisykles, taip pat teisių į išmokas skyrimo, atsižvelgiant į nacionalinio rezervo naudojimą, ir teisių į išmokas skyrimo ūkininkams, kurie 2011 m. nepateikė paraiškos gauti paramą, kriterijus; (24) siekiant užtikrinti tinkamą teisių į išmokas valdymą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų teisų į išmokas deklaravimo ir panaudojimo taisykles; (25) kanapių sektoriuje reikėtų ir toliau taikyti konkrečias priemones, skirtas užtikrinti, kad tarp pasėlių, atitinkančių bazinės išmokos skyrimo reikalavimus, nebūtų galima paslėpti nelegalių pasėlių, nes tai turėtų neigiamą poveikį bendram kanapių rinkos organizavimui. Taigi išmokos turėtų būti ir toliau skiriamos tik už plotus, apsėtus tų veislių kanapėmis, dėl kuriose esančio psichotropinių medžiagų kiekio būtų pateikta tam tikrų įrodymų. Siekiant apsaugoti visuomenės sveikatą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų taisykles, pagal kurias išmokos būtų skiriamos tik kai naudojama tam tikrų kanapių veislių sertifikuota sėkla, ir kuriais nustatytų kanapių veislių nustatymo ir jose esančio tetrahidrokanabinolio kiekio tikrinimo tvarką; (26) vienas iš naujosios BŽŪP tikslų – aplinkosauginio veiksmingumo didinimas tiesiogines išmokas privalomai susiejus su ekologija; taip visoje Sąjungoje bus remiama klimatui ir aplinkai naudinga žemės ūkio veikla. Tuo tikslu valstybės narės dalį jų tiesioginėms išmokoms nustatytų nacionalinių viršutinių ribų turėtų panaudoti metinei išmokai, kuri kaip priedas prie bazinės išmokos būtų skiriama ūkininkams už privalomos veiklos, kuria visų pirma būtų siekiama klimato ir aplinkos politikos tikslų, vykdymą. Tokia veikla turėtų apimti paprastus, apibendrintus, be sutartinių įsipareigojimų kasmet atliekamus veiksmus, kurie nėra privalomi pagal kompleksinės paramos taisykles, bet yra susiję su žemės ūkiu, pavyzdžiui, sėjomaina, daugiamečių pievų ir ekologiniu požiūriu svarbių vietovių išlaikymas. Tokia veikla turėtų būti privaloma ir ūkininkams, kurių valdos dalis arba visa valda yra „Natura 2000“ vietovėse, kurioms taikoma 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos[19] ir 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos[20], jei tokia veikla dera su minėtų direktyvų tikslais. Atsižvelgiant į pripažintą ekologinio ūkininkavimo sistemų naudą aplinkai, ūkininkai, kurie tenkina 2007 m. birželio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 834/2007 dėl ekologinės gamybos ir ekologiškų produktų ženklinimo ir panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 2092/91[21] sąlygas, turėtų pasinaudoti taikant ekologinį elementą teikiama nauda nebeturėdami vykdyti jokių kitų įpareigojimų. Remiantis Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 65 straipsniu, ekologinio elemento netaikymo atveju turėtų būti taikomos nuobaudos; (27) siekiant užtikrinti, kad su pasėlių įvairinimo priemonės taikymu susiję įpareigojimai būtų taikomi proporcingai bei nediskriminuojant ir padėtų stiprinti aplinkos apsaugą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų sąvokos „pasėlis“ apibrėžtį ir su priemonės taikymu susijusias taisykles; (28) siekiant užtikrinti, kad ūkininkai išlaikytų nepakeistą daugiametės pievos plotą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų priimamos su priemonės taikymu susijusios taisyklės; (29) siekiant užtikrinti, kad ekologiniu požiūriu svarbios vietovės priemonė būtų įgyvendinama veiksmingai ir nuosekliai ir kartu būtų atsižvelgiama į valstybių narių specifiką, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose būtų išsamiau apibrėžti pagal tą priemonę nurodyti ekologiniu požiūriu svarbių vietovių tipai ir nustatyti bei apibrėžti kiti ekologiniu požiūriu svarbių vietovių tipai, į kuriuos būtų galima atsižvelgti siekiant laikytis pagal tą priemonę nurodyto procentinio dydžio; (30) siekiant skatinti tvarų žemės ūkio vystymą vietovėse, kuriose esama gamtinių kliūčių, valstybėms narėms reikėtų sudaryti sąlygas dalį jų tiesioginėms išmokoms taikomų nacionalinių viršutinių ribų panaudoti metinei išmokai už plotą, kuri kaip priedas prie bazinės išmokos būtų skiriama visiems tokiose vietovėse veiklą vykdantiems ūkininkams. Minėta išmoka neturėtų pakeisti pagal kaimo plėtros programas teikiamos paramos ir neturėtų būti skiriama ūkininkams, vykdantiems veiklą vietovėse, nustatytose pagal 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai[22], tačiau nenustatytose pagal […] Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. […]dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis[23] [RDR] 46 straipsnio 1 dalį; (31) jaunųjų ūkininkų žemės ūkio sektoriuje kuriamai ir vystomai naujai ekonominei veiklai reikalingi finansiniai ištekliai; į tai reikėtų atsižvelgti paskirstant ir tikslingai teikiant tiesiogines išmokas. Šie pokyčiai yra būtini Sąjungos žemės ūkio sektoriaus konkurencingumui, todėl siekiant sudaryti palankesnes sąlygas jauniesiems ūkininkams pradžioje įsikurti, o įsikūrus struktūriškai pertvarkyti savo valdas, reikėtų numatyti paramą žemės ūkio veiklą pradedančių jaunųjų ūkininkų pajamoms. Valstybėms narėms turėtų būti sudarytos sąlygos dalį jų tiesioginėms išmokoms taikomos nacionalinių viršutinių ribų panaudoti metinei išmokai už plotą, kuri kaip priedas prie bazinės išmokos būtų skiriama jauniesiems ūkininkams. Tokia išmoka turėtų būti teikiama ne ilgiau kaip penkerius metus, nes ji turėtų būti skiriama tik pradiniu veiklos vykdymo laikotarpiu ir netapti veiklos pagalba; (32) siekiant užtikrinti paramos gavėjų teisių apsaugą ir išvengti jų diskriminavimo, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriuose nustatytų sąlygas, kuriomis galėtų būti laikoma, kad juridinis asmuo atitinka išmokos jauniesiems ūkininkams gavimo sąlygas, visų pirma susijusias su amžiaus ribos taikymu vienam ar keliems juridinio asmens veikloje dalyvaujantiems fiziniams asmenims; (33) valstybėms narėms turėtų būti leista dalį jų tiesioginėms išmokoms taikomų nacionalinių viršutinių ribų aiškiai nustatytais atvejais panaudoti susietajai paramai tam tikruose sektoriuose skirti. Ištekliams, kuriuos galima naudoti bet kokiai susietajai paramai, turėtų būti nustatomos atitinkamos ribos, tačiau tokią paramą turėtų būti leidžiama teikti valstybėse narėse arba jų konkrečiuose regionuose susiklosčius tam tikroms aplinkybėms, kai tam tikri ūkininkavimo būdai arba konkretūs žemės ūkio sektoriai yra ypač svarbūs dėl ekonominių, aplinkosaugos ir (arba) socialinių priežasčių. Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama šiai paramai panaudoti iki 5 % jų nacionalinių viršutinių ribų arba 10 % tuo atveju, jei jų susietosios paramos dydis bent vienerius 2010–2013 m. laikotarpio metus viršytų 5 % Tačiau tinkamai pagrįstais atvejais, jei įrodomi itin svarbūs regiono poreikiai ir gavus Komisijos pritarimą, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama panaudoti daugiau kaip 10 % savo nacionalinės viršutinės ribos. Susietoji parama turėtų būti skiriama tiek, kiek reikia, kad tie regionai būtų paskatinti išlaikyti dabartinį gamybos lygį. Be to, šia parama turėtų būti suteiktos galimybės pasinaudoti ūkininkams, kurie turi pagal Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 ir Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 2013 m. gruodžio 31 d. jiems skirtas specialiąsias teises į išmokas, bet neturi reikalavimų atitinkančių hektarų, kad galėtų pasinaudoti teisėmis į išmokas. Siekiant patvirtinti savanorišką susietąją paramą, kuri viršija 10 % metinės nacionalinės kiekvienai valstybei narei nustatytos ribos, Komisija taip pat turėtų būti įgaliota priimti įgyvendinimo aktus, netaikydama Reglamento (ES) Nr. 182/2011; (34) Siekiant užtikrinti veiksmingą ir tikslingą Sąjungos fondų panaudojimą ir išvengti dvigubo finansavimo pagal kitas panašias paramos priemones, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais nustatomos taisyklės, susijusios su savanoriškos susietosios paramos teikimo sąlygomis, taip pat tokios paramos suderinamumu su kitomis Sąjungos priemonėmis ir paramos sumavimo taisyklės; (35) dėl paramos medvilnės sektoriui Reglamente (EB) Nr. 73/2009 nustatyta, kad dalį paramos ir toliau reikia sieti su medvilnės auginimu, skiriant specialiąją išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą, kad būtų išvengta gamybos trukdžių medvilnės auginimo regionuose, ir atsižvelgiant į visus šį pasirinkimą lemiančius veiksnius. Toks pasirinkimas turėtų būti išlaikytas, remiantis 1979 m. Stojimo akto 4 protokole dėl medvilnės nurodytais tikslais; (36) siekiant sudaryti sąlygas veiksmingai taikyti specialiąją išmoką už medvilnę, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų priimamos su specialiąja išmoka už medvilnę susijusios žemės ir veislių tvirtinimo taisyklės ir sąlygos, taip pat taisyklės dėl tos konkrečios išmokos skyrimo sąlygų, dėl atitikties išmokos skyrimo reikalavimams ir agronominių metodų, dėl tarpšakinių organizacijų tvirtinimo kriterijų ir gamintojams taikomų įpareigojimų, taip pat taisyklės, taikomos tais atvejais, kai patvirtinta tarpšakinė organizacija minėtų kriterijų nesilaiko; (37) 2008 m. birželio 23 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 637/2008, iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 ir nustatančio medvilnės sektoriaus restruktūrizavimo nacionalines programas[24], 2 skyriuje numatyta, kad kiekviena medvilnę gaminanti valstybė narė kas ketverius metus, o pirmą kartą – iki 2009 m. sausio 1 d., Komisijai turi pateikti ketverių metų restruktūrizavimo programos projektą arba iki 2009 m. gruodžio 31 d. – vieną bendros pakeistos aštuonerių metų trukmės restruktūrizavimo programos projektą. Įgyta patirtis rodo, kad pertvarkant medvilnės sektorių būtų geriau pasinaudoti kitomis priemonėmis, įskaitant pagal Reglamentą (ES) Nr. [...] [RDR] finansuojamose kaimo plėtros programose numatytas priemones, kuriomis, be kita ko, būtų sudarytos geresnės derinimo su kitų sektorių priemonėmis sąlygos. Tačiau reikėtų atsižvelgti į restruktūrizavimo programose jau dalyvaujančių įmonių įgytas teises ir teisėtus lūkesčius. Todėl reikėtų leisti tęsti ir baigti įgyvendinti šiuo metu vykdomas ketverių ar aštuonerių metų programas. Tačiau pasibaigus tam laikotarpiui programos turėtų būti baigtos. Tuomet ketverių metų programų lėšos nuo 2014 m. galėtų būti įtrauktos į turimus Sąjungos fondus, skirtus priemonėms pagal kaimo plėtros programas. Atsižvelgiant į programavimo laikotarpį, 2018 m. pasibaigus aštuonerių metų trukmės programoms turimos lėšos nebūtų naudingos kaimo plėtros programoms ir todėl jas būtų naudingiau pervesti šiame reglamente nustatytoms paramos schemoms, kaip jau numatyta Reglamento (EB) Nr. 637/2008 5 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje. Todėl Reglamentas (EB) Nr. 637/2008 nuo 2014 m. sausio 1 d. arba nuo 2018 m. sausio 1 d. bus nebetaikomas valstybėse narėse, kurios atitinkamai įgyvendina ketverių arba aštuonerių metų trukmės programas. Todėl Reglamentas (EB) Nr. 637/2008 turėtų būti panaikintas; (38) siekiant mažinti su tiesioginės paramos valdymu ir kontrole susijusias administracines sąnaudas, reikėtų sukurti paprastą ir konkrečiai smulkiems ūkininkams skirtą schemą. Todėl reikėtų nustatyti vienkartinę išmoką, kuri pakeistų visas tiesiogines išmokas. Reikėtų nustatyti taisykles, kuriomis būtų siekiama supaprastinti formalumus, be kita ko, mažinant smulkiems ūkininkams taikomus įpareigojimus, pavyzdžiui, susijusius su paraiškomis gauti paramą, klimatui ir aplinkai naudinga žemės ūkio veikla, kompleksine parama ir kontrole, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. [...] [HZR], tačiau netrukdant siekti bendrų reformos tikslų, suprantant, kad Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] II priede nurodyti Sąjungos teisės aktai taikomi smulkiesiems ūkininkams. Tos schemos tikslas turėtų būti remti dabartinę Sąjungos mažų ūkių žemės ūkio struktūrą, netrukdant jiems vystytis formuojant konkurencingesnes struktūras. Todėl galimybės dalyvauti schemoje turėtų būti suteikiamos tik jau esančioms valdoms; (39) siekiant apsaugoti ūkininkų teises, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų priimamos taisyklės, susijusios su dalyvavimu smulkių ūkininkų schemoje tuo atveju, kai pasikeičia schemoje dalyvaujančio ūkininko padėtis; (40) supaprastinimo tikslais ir siekiant atsižvelgti į konkrečią atokiausių regionų padėtį, tiesiogines išmokas tuose regionuose reikėtų valdyti pagal Reglamentu (EB) Nr. 247/2006 nustatytas paramos programas. Todėl tiems regionams neturėtų būti taikomos šio reglamento nuostatos, susijusios su bazinės išmokos schema bei pagal ją skiriamomis išmokomis ir su susietąja parama; (41) šio reglamento taikymo ir tiesioginių išmokų stebėsenos, analizės ir valdymo tikslais valstybės narės turi teikti pranešimus. Siekiant užtikrinti tinkamą šiame reglamente nustatytų taisyklių taikymą, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų priimamos reikiamos priemonės, susijusios su valstybių narių pranešimais, kurie būtini norint atlikti su tiesioginėmis išmokomis susijusias patikras, kontrolę, stebėseną, vertinimą ir auditą, įgyvendinti tarptautinius susitarimus, įskaitant tuose susitarimuose nustatytus pranešimo reikalavimus, taip pat kuriais būtų priimamos taisyklės dėl praneštinos informacijos pobūdžio bei tipo ir pranešimų teikimo būdų, taip pat taisyklės dėl prieigos prie informacijos arba informacijos sistemų teisių ir dėl informacijos skelbimo sąlygų ir priemonių; (42) yra taikytini Sąjungos teisės aktai, reglamentuojantys asmenų apsaugą tvarkant asmens duomenis ir laisvą tokių duomenų judėjimą, visų pirma 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo[25] ir 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo[26] ; (43) siekiant sustiprinti valstybių narių kaimo plėtros politiką, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė tiesioginėms išmokoms taikomai viršutinei ribai skirtas lėšas pervesti kaimo plėtrai skirtoms paramos priemonėms. Be to, valstybėms narėms, kurių tiesioginės paramos dydis išlieka žemesnis nei 90 % Sąjungos vidutinio paramos dydžio, turėtų būti suteikta galimybė jų kaimo plėtrai skiriamos paramos lėšas skirti tiesioginėms išmokoms taikomai viršutinei ribai. Tokia pasirinkimo galimybe, taikant tam tikrus apribojimus, turėtų būti galima pasinaudoti vieną kartą per visą šio reglamento taikymo laikotarpį; (44) siekiant užtikrinti sklandų perėjimą nuo Reglamente (EB) Nr. 73/2009 numatytos tvarkos prie šiame reglamente nustatytos tvarkos taikymo, Komisija turėtų būti įgaliota pagal Sutarties 290 straipsnį priimti teisės aktus, kuriais būtų priimtos būtinos priemonės įgytoms ūkininkų teisėms ir teisėtiems lūkesčiams apsaugoti, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: TURINYS AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS..................................................................................... 2 1........... PASIŪLYMO APLINKYBĖS...................................................................................... 2 2........... KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI...................................................................................................................................... 5 3........... TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI......................................................................... 7 4........... POVEIKIS BIUDŽETUI............................................................................................... 9 EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos schemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės............................................... 10 I ANTRAŠTINĖ DALIS TAIKYMO SRITIS IR APIBRĖŽTYS.............................................. 21 II ANTRAŠTINĖ DALIS BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL TIESIOGINIŲ IŠMOKŲ...... 26 1 SKYRIUS Bendrosios tiesioginių išmokų taisyklės................................................................... 26 2 SKYRIUS Bulgarijai ir Rumunijai taikomos nuostatos.............................................................. 31 III ANTRAŠTINĖ DALIS BAZINĖS IŠMOKOS SCHEMA IR SUSIJUSIOS IŠMOKOS.... 32 1 SKYRIUS Bazinės išmokos schema....................................................................................... 32 1 Skirsnis Bazinės išmokos schemos sukūrimas........................................................................... 32 2 Skirsnis Nacionalinis rezervas.................................................................................................. 35 3 Skirsnis Bazinės išmokos schemos įgyvendinimas..................................................................... 37 2 SKYRIUS Išmokos už klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą...................................... 40 3 SKYRIUS Išmoka už vietoves, kuriose esama gamtinių kliūčių................................................. 42 4 SKYRIUS Išmokos jauniesiems ūkininkams............................................................................ 44 IV ANTRAŠTINĖ DALIS SUSIETOJI PARAMA................................................................... 45 1 SKYRIUS Savanoriška susietoji parama................................................................................. 45 2 SKYRIUS Specialioji išmoka už medvilnę............................................................................... 48 V ANTRAŠTINĖ DALIS Smulkiųjų ūkininkų schema................................................................ 51 VI ANTRAŠTINĖ DALIS Nacionalinės medvilnės sektoriaus restruktūrizavimo programos........ 53 VII ANTRAŠTINĖ DALIS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS................................................. 54 1 SKYRIUS Pranešimai ir ekstremalioji situacija........................................................................ 54 2 SKYRIUS Įgaliojimų suteikimas ir įgyvendinimo nuostatos....................................................... 55 3 SKYRIUS Pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos.................................................. 56 I PRIEDAS Paramos schemų sąrašas......................................................................................... 58 II PRIEDAS 6 straipsnyje nurodytos nacionalinės viršutinės ribos................................................ 59 III PRIEDAS 7 straipsnyje nurodytos grynosios viršutinės ribos.................................................. 60 IV PRIEDAS Pagal 10 straipsnio 1 dalį taikytini koeficientai....................................................... 61 V PRIEDAS Bulgarijai ir Rumunijai taikomos finansinės nuostatos, nurodytos 16 ir 17 straipsniuose 62 VI PRIEDAS Vidutinis žemės ūkio valdos dydis, taikytinas pagal 36 straipsnio 5 dalį.................. 63 VII PRIEDAS ATITIKMENŲ LENTELĖ................................................................................ 64 FINANSINĖ TEISĖS AKTO PASIŪLYMO PAŽYMA........................................................... 72 I ANTRAŠTINĖ DALIS TAIKYMO SRITIS IR APIBRĖŽTYS 1 straipsnis Taikymo sritis Šiuo reglamentu nustatomos: a) bendrosios taisyklės dėl išmokų, kurios tiesiogiai skiriamos ūkininkams pagal I priede išvardytas paramos schemas (toliau – tiesioginės išmokos); b) specialios taisyklės, susijusios su: i) bazine išmoka ūkininkams (toliau – bazinės išmokos schema), ii) išmoka ūkininkams, vykdantiems klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą, iii) savanoriška išmoka ūkininkams vietovėse, kuriose esama gamtinių kliūčių, iv) išmoka žemės ūkio veiklą pradedantiems jauniesiems ūkininkams, v) savanoriškos susietosios paramos schema, vi) specialiąja išmoka už medvilnę, vii) smulkiems ūkininkams skirta supaprastinta schema; viii) sistema, pagal kurią Bulgarija ir Rumunija galėtų papildyti tiesiogines išmokas. 2 straipsnis I priedo pakeitimas Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriais būtų iš dalies keičiamas I priede pateikiamas paramos schemų sąrašas. 3 straipsnis Taikymas atokiausiems regionams ir mažosioms Egėjo jūros saloms 11 straipsnis netaikomas Sutarties 349 straipsnyje nurodytiems Sąjungos regionams (toliau – atokiausiems regionams) ir tiesioginėms išmokoms, kurios pagal Reglamentą (EB) Nr. 1405/2006 teikiamos mažosiose Egėjo jūros salose. III, IV ir V antraštinės dalys atokiausiems regionams netaikomos. 4 straipsnis Apibrėžtys 1. Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys: a) ūkininkas – fizinis ar juridinis asmuo arba bet kokio juridinio statuso, kuris pagal nacionalinę teisę suteikiamas šiai grupei arba jos nariams, fizinių ar juridinių asmenų grupė, kurių valda yra Sąjungos teritorijoje, kaip apibrėžta Europos Sąjungos sutarties 52 straipsnyje kartu su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 349 ir 355 straipsniais, ir kurie verčiasi žemės ūkio veikla; b) valda – visi žemės ūkio veiklai naudojami ir ūkininko valdomi vienetai vienos valstybės narės teritorijoje; c) žemės ūkio veikla – – žemės ūkio produktų auginimas, įskaitant derliaus nuėmimą, melžimą, gyvulių veisimą ir laikymą ūkininkavimo tikslais, – žemės ūkio paskirties žemės laikymas tokios būklės, kad ji būtų tinkama ganyti arba kultivuoti be jokios konkrečios parengiamosios veiklos, kurią vykdant nebūtų apsiribota tradiciniais žemės ūkio metodais ir įrenginiais, arba – minimalios veiklos, kurią turi nustatyti valstybės narės, vykdymas ganyti arba kultivuoti tinkamos būklės natūraliai laikomoje žemės ūkio paskirties žemėje; d) žemės ūkio produktai – Sutarties I priede išvardyti produktai, išskyrus žvejybos produktus, ir medvilnė; e) žemės ūkio paskirties žemė – bet koks žemės plotas, naudojamas kaip ariamoji žemė, daugiametė pieva arba daugiamečiams pasėliams auginti; f) ariamoji žemė – pasėliams auginti naudojama žemė arba žemės plotai, kuriuose gali būti auginami pasėliai, bet kurie palikti pūdymui, įskaitant pagal Reglamento (EB) Nr. 1257/1999 22, 23 ir 24 straipsnius, Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 39 straipsnį ir Reglamento (ES) Nr. […] [RDR] 29 straipsnį atidėtus plotus, nepaisant to, ar ant tos žemės pastatyti šiltnamiai, ar ji uždengta pastovia arba nuimama danga; g) daugiamečiai pasėliai – ne sėjomainos būdu auginami pasėliai (išskyrus daugiametes pievas), kuriais žemė apsėta penkerius ar daugiau metų ir iš kurių gaunamas kartotinis derlius, įskaitant daigynus, ir trumpos rotacijos želdiniai; h) daugiametė pieva – žemė, kurioje natūraliai auga (t. y. nesėjama) arba specialiai auginama (t. y. pasėta) žolė ar kitokie žoliniai pašarai ir kuri penkerius metus ar ilgiau neįtraukta į valdos sėjomainą; joje gali augti kitos ganykloms tinkamų augalų rūšys, tačiau joje ir toliau turi vyrauti žolės ir kiti žoliniai pašariniai augalai; i) žolė ar kitokie žoliniai pašarai – visi žoliniai augalai, kurie auga natūraliose ganyklose arba paprastai valstybėse narėse dedami į sėklų mišinius ganykloms ar lankoms (nepaisant to, ar jos skirtos gyvuliams ganyti); j) daigynai – toliau išvardyti jaunų atvirame lauke auginamų sumedėjusių augalų, skirtų vėliau persodinti, plotai: – vynmedžių ir šakniastiebių daigynai; – vaismedžių ir uogakrūmių daigynai; – dekoratyvinių augalų daigynai; – komerciniai miško medžių medelynai (išskyrus auginamus miškingoje vietovėje paties ūkio reikmėms); – medžiai ir krūmai, skirti sodinti soduose, parkuose, šalikelėse ir krantinėse (pvz., gyvatvorių augalai, rožių krūmai bei kiti dekoratyviniai krūmai ir spygliuočiai), visais atvejais įskaitant jų poskiepius ir jaunus sodinukus. k) trumpos rotacijos želdiniai – plotai, apsodinti tais KN kodu 06029041 žymimų ir valstybių narių nustatytinų rūšių medžiais, kuriems priskiriami sumedėję daugiamečiai augalai, šakniastiebiai arba atžalos, likusios žemėje po derliaus nuėmimo, ir kitą sezoną išdygstantys nauji daigai, ir kurie pasižymi ilgiausiu valstybių narių nustatytinu derliaus ciklu. 2. Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriais: a) nustatytų kitas su galimybe pasinaudoti parama pagal šį reglamentą susijusias apibrėžtis; b) nustatytų sistemą, pagal kurią valstybės narės apibrėžtų minimalią veiklą, kuri turi būti vykdoma ganyti ir kultivuoti tinkamos būklės natūraliai laikomoje žemėje; c) nustatytų kriterijus, kuriuos atitinkantys ūkininkai būtų laikomi įvykdžiusiais įpareigojimą užtikrinti 1 dalies c punkte nurodytą ganyti ir kultivuoti tinkamą žemės ūkio paskirties žemės būklę. (d) nustatytų kriterijus, kuriais remiantis 1 dalies h punkto tikslais būtų nustatomas žolės ir kitų žolinių pašarų vyravimas. II ANTRAŠTINĖ DALIS BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL TIESIOGINIŲ IŠMOKŲ 1 SKYRIUS Bendrosios tiesioginių išmokų taisyklės 5 straipsnis Tiesioginių išmokų finansavimas Šio reglamento I priede išvardytos paramos schemos finansuojamos pagal Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 4 straipsnio 1 dalies b punktą. 6 straipsnis Nacionalinė viršutinė riba 1. II priede nustatomos kiekvienai valstybei narei kiekvienais metais taikoma nacionalinė viršutinė riba, kurią sudaro bendra visų skirtų teisių į išmokas, nacionalinio rezervo ir pagal 33, 35, 37 ir 39 straipsnius nustatytų viršutinių ribų vertė. 2. Siekiant atsižvelgti į pokyčius, susijusius su bendra didžiausia tiesioginių išmokų suma, kuri gali būti skirta, įskaitant pokyčius, kuriuos lemtų valstybių narių pagal 14 straipsnį priimtini sprendimai, Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriais būtų peržiūrima II priede nustatyta nacionalinė viršutinė riba. 7 straipsnis Grynoji viršutinė riba 1. Nepažeidžiant 8 straipsnio, bendra tiesioginių išmokų suma, kuri pagal III, IV ir V antraštines dalis, pritaikius 11 straipsnį, gali būti skiriama valstybėje narėje konkrečiais kalendoriniais metais, neturi viršyti šio reglamento III priede nustatytos viršutinės ribos. Siekdamos, kad bendra tiesioginių išmokų suma neviršytų III priede nustatytų viršutinių ribų, valstybės narės visoms tiesioginių išmokų sumoms, išskyrus pagal reglamentus (EB) Nr. 247/2006 ir (EB) Nr. 1405/2006 skiriamas tiesiogines išmokas, taiko linijinį mažinimą. 2. Apribojus paramą numatomos gauti lėšos, nurodytos 11 straipsnyje, kurių suma lygi II priede nustatytų nacionalinių viršutinių ribų, pridėjus pagal 44 straipsnį skiriamą sumą, ir III priede nustatytų grynųjų viršutinių ribų skirtumui, kiekvienais metais skiriamos kiekvienai valstybei narei kaip Sąjungos parama priemonėms pagal kaimo plėtros programas, finansuojamas iš EŽŪFKP, kaip nurodyta Reglamente (ES) Nr. [...] [RDR]. 3. Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriais būtų peržiūrimos III priede nustatytos viršutinės ribos. 8 straipsnis Finansinė drausmė 1. Pagal Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 25 straipsnį nustatytas korekcijos koeficientas taikomas tik atitinkamais kalendoriniais metais ūkininkams išmokėtinoms tiesioginėms išmokoms, kurių suma viršija 5 000 EUR. 2. Pagal 16 straipsnyje numatytą laipsniško tiesioginių išmokų įvedimo sistemą, šio straipsnio 1 dalis Bulgarijai ir Rumunijai taikoma nuo 2016 m. sausio 1 d. 3. Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, susijusius su taisyklėmis dėl pagrindo, kuriuo remiantis būtų apskaičiuojamas išmokų mažinimas, kurį valstybės narės, vadovaudamosi šio straipsnio 1 ir 2 dalimis, taikytų ūkininkams. 9 straipsnis Aktyvus ūkininkas 1. Tiesioginės išmokos neskiriamos fiziniams ar juridiniams asmenims arba fizinių ar juridinių asmenų grupėms, jei: a) metinė tiesioginių išmokų suma sudaro mažiau nei 5 % jų bendrų per paskutinius finansinius metus vykdant ne žemės ūkio veiklą gautų pajamų arba b) jų žemės ūkio paskirties žemę sudaro daugiausia ganyti ar kultivuoti tinkamos būklės natūraliai laikoma žemė ir toje žemėje jie nevykdo minimalios valstybių narių pagal 4 straipsnio 1 punkto c dalį nustatytos veiklos. 2. 1 dalis netaikoma ūkininkams, kurie už ankstesnius metus gavo mažesnę kaip 5 000 EUR tiesioginių išmokų sumą. 3. Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriuose nustatytų: a) kriterijus, kuriais remiantis būtų nustatoma su 1 ir 2 dalių taikymu susijusi tiesioginių išmokų suma, visų pirma taikoma pirmaisiais teisių į išmokas skyrimo metais, kuriais dar nėra galutinai nustatyta teisių į išmokas vertė, taip pat taikoma ir naujiesiems ūkininkams; b) taisyklės, pagal kurią turi būti atsižvelgiama į paskutiniais finansiniais metais gautas pajamas, išimtis, jei tokių duomenų neturima, ir c) kriterijus, kuriais remiantis būtų nustatomi atvejai, kai ūkininko turima žemės ūkio paskirties žemė turi būti laikoma daugiausia ganyti ar kultivuoti tinkamos būklės natūraliai laikoma žeme. 10 straipsnis Būtiniausi reikalavimai tiesioginėms išmokoms gauti 1. Valstybės narės nusprendžia tiesioginių išmokų ūkininkui neteikti, jei: a) bendra prašoma ar skirtina tiesioginių išmokų suma, prieš pritaikant Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 65 straipsnyje numatytą sumažinimą ir neskyrimą, atitinkamais kalendoriniais metais yra mažesnė kaip 100 EUR; b) reikalavimus atitinkantis valdos plotas, už kurį prašomos arba skirtinos tiesioginės išmokos prieš pritaikant Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 65 straipsnyje numatytą sumažinimą ir neskyrimą, yra mažesnis už vieną hektarą. Siekdamos atsižvelgti į savo žemės ūkio ekonomikos struktūrą, valstybės narės gali patikslinti a ir b punktuose nurodytas ribines vertes laikydamosi IV priede nustatytų ribų. 2. Jei ūkininkų, gaunančių IV antraštinėje dalyje nurodytą su gyvuliais susijusią susietąją paramą, turimų hektarų skaičius yra mažesnis už valstybės narės taikant 1 dalies b punktą pasirinktą ribą, ta valstybė narė taiko 1 dalies a punktą. 3. Susijusios valstybės narės gali nuspręsti 1 dalies netaikyti atokiausiuose regionuose ir mažosiose Egėjo jūros salose. 4. 2014 ir 2015 m. Bulgarijoje ir Rumunijoje prašoma arba skirtina suma, nurodyta 1 dalyje, apskaičiuojama remiantis V priedo A dalyje atitinkamiems metams nustatyta suma. 11 straipsnis Laipsniškas išmokų mažinimas ir ribojimas 1. Konkrečiais kalendoriniais metais pagal šį reglamentą ūkininkui skirtinų tiesioginių išmokų suma sumažinama taip: – 20 %, jei išmokų dalis yra didesnė kaip 150 000 EUR, bet ne didesnė kaip 200 000 EUR; – 40 %, jei išmokų dalis yra didesnė kaip 200 000 EUR, bet ne didesnė kaip 250 000 EUR; – 70 %, jei išmokų dalis yra didesnė kaip 250 000 EUR, bet ne didesnė kaip 300 000 EUR; – 100 %, jei išmokų dalis yra didesnė kaip 300 000 EUR. 2. 1 dalyje nurodyta suma apskaičiuojama iš bendros pradinės ūkininkui skirtinos tiesioginių išmokų sumos, neatsižvelgiant į išmokas, teiktinas pagal šio reglamento III antraštinės dalies 2 skyrių, atimant ankstesniais metais ūkininko faktiškai išmokėtus ir deklaruotus atlyginimus, įskaitant su darbu susijusius mokesčius ir socialines įmokas. 3. Valstybės narės užtikrina, kad išmokos nebūtų skiriamos ūkininkams, jei nustatoma, kad nuo Komisijos pateikto šio reglamento pasiūlymo paskelbimo dienos jie dirbtinai sukūrė sąlygas, kad išvengtų šio straipsnio taikymo padarinių. 12 straipsnis Paraiškos dėl kelių rūšių paramos Plotas, atitinkantis reikalavimus atitinkančių hektarų skaičių, dėl kurio ūkininkas pagal III antraštinės dalies 1 skyrių pateikė paraišką bazinei išmokai gauti, gali būti nurodomas paraiškoje kitai tiesioginei išmokai ir kitai pagalbai, kuriai netaikomas šis reglamentas, gauti, jei šiame reglamente aiškiai nenumatyta kitaip. 13 straipsnis Valstybės pagalba Nukrypstant nuo Reglamento [BRO] 146 straipsnio 1 dalies, Sutarties 107, 108 ir 109 straipsniai netaikomi valstybių narių išmokoms, kurios skiriamos pagal šį reglamentą ir laikantis jo nuostatų. 14 straipsnis Lankstus lėšų pervedimas tarp ramsčių 1. Iki 2013 m. rugpjūčio 1 d. valstybės narės gali nuspręsti skirti papildomą paramą priemonėms pagal kaimo plėtros programas, finansuojamas iš EŽŪFKP, kaip nurodyta Reglamente (ES) Nr. […] [RDR], kuri 2014–2019 kalendoriniais metais sudarytų iki 10 % šio reglamento II priede nustatytų valstybių narių metinių nacionalinių viršutinių ribų. Todėl atitinkama suma nebegali būti naudojama tiesioginėms išmokoms skirti. Apie pirmoje pastraipoje nurodytą sprendimą Komisijai pranešama iki toje pastraipoje nurodytos datos. Pirmoje pastraipoje nurodytais metais procentinis dydis, apie kurį pranešama pagal antrą pastraipą, yra tas pats. 2. Iki 2013 m. rugpjūčio 1 d. Bulgarija, Estija, Ispanija, Jungtinė Karalystė, Latvija, Lenkija, Lietuva, Portugalija, Rumunija, Slovakija, Suomija ir Švedija gali nuspręsti pagal šį reglamentą tiesioginėms išmokoms skirti iki 5 % paramos priemonėms pagal kaimo plėtros programas, 2015–2020 m. finansuojamas iš EŽŪFKP, kaip nurodyta Reglamente (ES) Nr. […] [RDR], skiriamos sumos. Todėl atitinkama suma nebegali būti naudojama paramos priemonėms pagal kaimo plėtros programas. Apie pirmoje pastraipoje nurodytą sprendimą Komisijai pranešama iki toje pastraipoje nurodytos datos. 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytais metais procentinis dydis, apie kurį pranešama pagal antrą pastraipą, yra tas pats. 15 straipsnis Peržiūra I priede išvardytos paramos schemos taikomos neapribojant galimybės bet kuriuo metu jas peržiūrėti atsižvelgiant į ekonominius pokyčius ir biudžeto būklę. 2 SKYRIUS Bulgarijai ir Rumunijai taikomos nuostatos 16 straipsnis Laipsniškas tiesioginių išmokų įvedimas Bulgarijoje ir Rumunijoje išmokoms taikomos nacionalinės viršutinės ribos, nurodytos 33, 35, 37, 39 ir 51 straipsniuose, 2014 ir 2015 m. nustatomos remiantis V priedo A dalyje nustatytomis sumomis. 17 straipsnis Papildomos nacionalinės tiesioginės išmokos ir tiesioginės išmokos 1. 2014 ir 2015 m. Bulgarija ir Rumunija, norėdamos papildyti pagal III antraštinės dalies 1 skyriuje nurodytą bazinės išmokos schemą skiriamas išmokas, o Bulgarijos atveju – ir IV antraštinės dalies 2 skyriuje nurodytą specialiąją išmoką už medvilnę, gali pasinaudoti nacionalinėmis tiesioginėmis išmokomis. 2. Bendra nacionalinių tiesioginių išmokų, kuriomis papildomos pagal bazinės išmokos schemą skiriamos išmokos, suma, kuri gali būti skiriama už 2014 ir 2015 m., neturi viršyti V priedo B dalyje kiekvieniems minėtiems metams nustatytų sumų. 3. Bulgarijos atveju, bendra nacionalinių tiesioginių išmokų, kuriomis papildoma specialioji išmoka už medvilnę, suma neturi viršyti V priedo C dalyje kiekvieniems iš tame priede nurodytų metų nustatytų sumų. 4. Papildomos nacionalinės tiesioginės išmokos skiriamos vadovaujantis objektyviais kriterijais, siekiant užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams ir išvengti rinkos bei konkurencijos iškraipymo. III ANTRAŠTINĖ DALIS BAZINĖS IŠMOKOS SCHEMA IR SUSIJUSIOS IŠMOKOS 1 SKYRIUS Bazinės išmokos schema 1 Skirsnis Bazinės išmokos schemos sukūrimas 18 straipsnis Teisės į išmokas 1. Ūkininkai gali pasinaudoti pagal bazinės išmokos schemą teikiama parama, jei jie įgyja teises į išmokas pagal šį reglamentą, pasinaudodami pirmuoju teisių į išmokas skyrimu pagal 21 straipsnį, iš nacionalinio rezervo pagal 23 straipsnį arba taikant 27 straipsnyje nurodytą perdavimą. 2. Pagal Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 ir Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 taikant bendrosios išmokos schemą įgytos teisės į išmokas baigia galioti 2013 m. gruodžio 31 d. 19 straipsnis Bazinės išmokos schemos viršutinė riba 1. Komisija įgyvendinimo aktais nustato bazinės išmokos schemos metinę nacionalinę viršutinę ribą, iš II priede nustatytos metinės nacionalinės viršutinės ribos atimdama pagal 33, 35, 37 ir 39 straipsnius nustatytinas metines sumas. Minėti įgyvendinimo aktai priimami pagal 56 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. 2. Kiekvienais metais kiekvienos valstybės narės bendra visų skirtų teisių į išmokas ir nacionalinio rezervo vertė turi būti lygi Komisijos pagal 1 dalį nustatytai atitinkamai nacionalinei viršutinei ribai. 3. Jei Komisijos pagal 1 dalį nustatyta viršutinė riba pakinta, palyginti su ankstesniais metais, valstybės narės sumažina linijiniu būdu arba padidina visų teisių į išmokas vertę, kad užtikrintų 2 dalies laikymąsi. 20 straipsnis Nacionalinės viršutinės ribos paskirstymas regionų lygmeniu 1. Iki 2013 m. rugpjūčio 1 d. valstybės narės gali nuspręsti bazinės išmokos schemą taikyti regionų lygmeniu. Tuo atveju jos nustato regionus remdamosi tokiais objektyviais ir nediskriminaciniais kriterijais kaip jų agronominės bei ekonominės savybės, regioninis žemės ūkio potencialas arba jų institucinė ar administracinė struktūra. 2. Valstybės narės 19 straipsnio 1 dalyje nurodytą nacionalinę viršutinę ribą paskirsto regionams remdamosi objektyviais ir nediskriminaciniais kriterijais. 3. Valstybės narės gali nuspręsti, kad regioninės viršutinės ribos būtų kasmet laipsniškai keičiamos iš anksto nustatytais metiniais etapais ir remiantis tokiais objektyviais bei nediskriminaciniais kriterijais kaip žemės ūkio potencialas arba aplinkosaugos kriterijai. 4. Valstybės narės kiekvieno savo regiono teisių į išmokas vertę linijiniu būdu sumažina arba padidina tiek, kiek būtina, kad būtų laikomasi pagal 2 arba 3 dalį nustatytų regionams taikomų viršutinių ribų. 5. Iki 2013 m. rugpjūčio 1 d. valstybės narės praneša Komisijai apie 1 dalyje nurodytą sprendimą ir priemones, kurių imtasi taikant 2 ir 3 dalis. 21 straipsnis Pirmasis teisių į išmokas skyrimas 1. Atsižvelgiant į 2 dalį, teisės į išmokas ūkininkams skiriamos, jei jie paraišką skirti teises į išmokas pagal bazinės išmokos schemą pateikia iki 2014 m. gegužės 15 d., išskyrus force majeure atvejus ir išskirtines aplinkybes. 2. Ūkininkai, kurie pagal bendrosios išmokos schemą 2011 m. pasinaudojo bent viena teise į išmokas arba pagal bendrosios išmokos schemą prašė paramos, abiem atvejais vadovaudamiesi Reglamentu (EB) Nr. 73/2009, teises į išmokas gauna pirmaisiais bazinės išmokos schemos taikymo metais su sąlyga, kad pagal 9 straipsnį jie turi teisę gauti tiesiogines išmokas. Nukrypstant nuo pirmos pastraipos, ūkininkai gauna teises į išmokas pirmaisiais bazinės išmokos schemos taikymo metais su sąlyga, kad jie pagal 9 straipsnį turi teisę gauti tiesiogines išmokas ir 2011 m.: a) jie nepasinaudojo jokia teise į išmokas pagal bendrosios išmokos schemą, bet išskirtinai augino vaisius, daržoves ir (arba) veisė vynuogynus; b) jie neprašė jokios paramos pagal vienkartinės išmokos už plotus schemą ir turėjo tik žemės ūkio paskirties žemę, kuri 2003 m. birželio 30 d. nebuvo geros agrarinės būklės, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 73/2009 124 straipsnio 1 dalyje. Išskyrus force majeure atvejus ar išskirtines aplinkybes, vienam ūkininkui skiriamų teisių į išmokas skaičius yra lygus reikalavimus atitinkančių hektarų, apibrėžtų 25 straipsnio 2 dalyje, skaičiui, kurį ūkininkas pagal 26 straipsnio 1 dalį deklaruoja už 2014 metus. 3. Jei fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie atitinka 2 dalies reikalavimus, pagal sutartį, pasirašytą iki 2014 m. gegužės 15 d., parduoda ar išnuomoja savo valdą arba jos dalį, jie teisę gauti 1 dalyje nurodytas teises į išmokas perduoda tik vienam ūkininkui, su sąlyga, kad pastarasis atitinka 9 straipsnyje nustatytas sąlygas. 4. Komisija įgyvendinimo aktais priima taisykles dėl paraiškų skirti teises į išmokas, pateiktų teisių į išmokas skyrimo metais, kai tos teisės į išmokas dar negali būti galutinai nustatytos ir kai tam skyrimui turi įtakos specifinės aplinkybės. Minėti įgyvendinimo aktai priimami pagal 56 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. 22 straipsnis Teisių į išmokas vertė ir jos vienodinimas 1. Kiekvienais atitinkamais metais teisių į išmokas vieneto vertė apskaičiuojama, pagal 19 ar 20 straipsnį nustatytą nacionalinę ar regionų lygmens viršutinę ribą, kuriai prieš tai pritaikomas 23 straipsnio 1 dalyje numatytas linijinis mažinimas, padalijant iš teisių į išmokas, kurios 2014 m. pagal 21 straipsnio 2 dalį skiriamos nacionaliniu ar regionų lygmeniu, skaičiaus. 2. Valstybės narės, kurios taikė Reglamente (EB) Nr. 73/2009 numatytą bendrosios išmokos schemą, apskaičiuodamos 1 dalyje numatytą teisių į išmokas vieneto vertę gali apsiriboti nustatydamos sumą, kuri sudarytų ne mažiau kaip 40 % nacionalinės ar regionams taikomos viršutinės ribos, kuri nustatyta pagal 19 ar 20 straipsnius ir kuriai prieš tai pritaikomas 23 straipsnio 1 dalyje numatytas linijinis mažinimas. 3. Valstybės narės, besinaudojančios 2 dalyje numatyta galimybe, dalį viršutinės ribos, likusios pritaikius minėtą straipsnio dalį, naudoja teisių į išmokas vertei padidinti tais atvejais, kai bendra pagal bazinės išmokos schemą ūkininko turimų teisių į išmokas vertė, apskaičiuota pagal 2 dalį, yra mažesnė už bendrą 2013 m. gruodžio 31 d., pagal Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 taikant bendrosios išmokos schemą, jo turimų teisių į išmokas, įskaitant specialiąsias teises į išmokas, vertę. Todėl kiekvienų susijusio ūkininko teisių į išmokas vieneto vertė nacionaliniu ar regionų lygmeniu padidinama bendros teisių į išmokas pagal bazinės išmokos schemą vertės, apskaičiuotos pagal 2 dalį, ir bendros 2013 m. gruodžio 31 d. ūkininko, pagal Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 taikant bendrosios išmokos schemą, turimų teisių į išmokas, įskaitant specialiąsias teises į išmokas, vertės skirtumo dalimi. Valstybė narė, apskaičiuodama padidinimą, taip pat gali atsižvelgti į 2013 kalendoriniais metais pagal Reglamento (EB) Nr. 73/2009 52 straipsnį, 53 straipsnio 1 dalį ir 68 straipsnio 1 dalies b punktą skirtą paramą, jei valstybė narė pagal šio reglamento IV antraštinę dalį atitinkamiems sektoriams nusprendžia netaikyti savanoriškos susietosios paramos. Taikant pirmą pastraipą, 2013 m. gruodžio 31 d. teises į išmokas turintis ūkininkas – tai ūkininkas, kuriam iki tos datos teisės į išmokas buvo skirtos arba galutinai perduotos. 4. Taikydama 3 dalį valstybė narė, remdamasi objektyviais kriterijais, gali numatyti, kad tais atvejais, kai visa žemės ūkio paskirties žemės nuomos sutartis ar jos dalis parduodama ar perduodama, arba jos galiojimo terminas pasibaigia po dienos, nustatytos pagal Reglamento (EB) Nr. 73/2009 35 straipsnį, ir iki dienos, nustatytos pagal šio reglamento 26 straipsnį, teisių į išmokas, kurios būtų suteiktos atitinkamam ūkininkui, padidinta vertė arba jos dalis grąžinama į nacionalinį rezervą, jei dėl padidinimo atitinkamas ūkininkas gautų nenumatytą pelną. Tie objektyvūs kriterijai nustatomi siekiant užtikrinti ūkininkams vienodas sąlygas ir išvengti rinkos ir konkurencijos iškraipymo, ir jie apima bent: a) trumpiausią nuomos sutarties laikotarpį, b) į nacionalinį rezervą grąžinamą gautų išmokų dalį. 5. Ne vėliau kaip 2019 paraiškų teikimo metais visų valstybės narės arba, jei taikomas 20 straipsnis, regiono teisių į išmokas vieneto vertė turi būti vienoda. 6. Taikydamos 2 ir 3 dalis ir vadovaudamosi bendraisiais Sąjungos teisės principais, valstybės narės siekia nacionaliniu arba regionų lygmeniu apytikriai sulyginti teisių į išmokas vertę. Todėl iki 2013 m. rugpjūčio 1 d. valstybės narės nustato veiksmus, kurių turi imtis. Tie veiksmai turi apimti vadovaujantis objektyviais ir nediskriminaciniais kriterijais atliekamus metinius laipsniškus su teisėmis į išmokas susijusius pakeitimus. Apie pirmoje pastraipoje nurodytus veiksmus Komisija informuojama iki toje pastraipoje nurodytos datos. 2 Skirsnis Nacionalinis rezervas 23 straipsnis Nacionalinio rezervo sudarymas ir naudojimas 1. Kiekviena valstybė narė sudaro nacionalinį rezervą. Tuo tikslu valstybės narės, siekdamos sudaryti nacionalinį rezervą, pirmaisiais bazinės išmokos schemos taikymo metais bazinės išmokos schemos viršutinei ribai nacionaliniu lygmeniu taiko linijinį procentinio dydžio mažinimą. Šis mažinimas neturi viršyti 3 %, išskyrus atvejus, jei reikia patenkinti 4 dalyje nustatytus 2014 m. išmokų skyrimo poreikius. 2. Valstybės narės nacionalinį rezervą gali administruoti regionų lygmeniu. 3. Valstybės narės teises į išmokas iš nacionalinio rezervo nustato vadovaudamosi objektyviais kriterijais ir siekdamos užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams ir išvengti rinkos bei konkurencijos iškraipymo. 4. Valstybės narės nacionalinį rezervą naudoja siekdamos teises į išmokas pirmiausia skirti žemės ūkio veiklą pradedantiems jauniesiems ūkininkams. Taikant pirmą pastraipą, „žemės ūkio veiklą pradedantys jaunieji ūkininkai“ – ūkininkai, atitinkantys 36 straipsnio 2 dalyje nustatytas sąlygas, savo vardu ir savo paties rizika nevykdę jokios žemės ūkio veiklos arba penkerius metus iki naujos žemės ūkio veiklos pradžios nekontroliavę žemės ūkio veiklą vykdančio juridinio asmens. Juridinį asmenį kontroliuojantis (-ys) fizinis (-iai) asmuo (-enys) savo vardu ir savo paties (-čių) rizika negali būti vykdęs (-ę) jokios žemės ūkio veiklos arba penkerius metus iki juridinio asmens vykdomos žemės ūkio veiklos pradžios negali būti kontroliavęs (-ę) žemės ūkio veiklą vykdančio juridinio asmens. 5. Valstybės narės nacionalinį rezervą gali naudoti siekdamos: a) teises į išmokas skirti ūkininkams vietovėse, kuriose vykdomos restruktūrizavimo ir (arba) plėtros programos, susijusios su tam tikromis valstybės intervencinėmis priemonėmis, taip siekdamos užtikrinti, kad žemė nebūtų apleista, ir (arba) kompensuoti ūkininkams nuostolius dėl specifinių sunkumų tose vietovėse, b) linijiniu būdu padidinti teisių į išmokas pagal bazinės išmokos schemą vertę nacionaliniu ar regionų lygmeniu, jei konkrečiais metais nacionalinis rezervas yra didesnis kaip 3 %, su sąlyga, kad liktų pakankama suma, kurią būtų galima panaudoti teisėms į išmokas skirti pagal 4 dalį, šios dalies a punktą ir 7 dalį. 6. Taikydamos 4 dalį ir 5 dalies a punktą, valstybės narės ūkininkams skiriamų teisių į išmokas vertę nustato remdamosi nacionalinio arba regionų lygmens vidutine teisių į išmokas verte teisių į išmokas skyrimo metais. 7. Jeigu pagal galutinį teismo sprendimą arba pagal galutinį valstybės narės kompetentingos institucijos administracinį aktą ūkininkas turi teisę gauti teises į išmokas arba teisę į tai, kad būtų padidinta jau jo turimų teisių į išmokas vertė, ūkininkas gauna tiek ir tokios vertės teisių į išmokas, kaip nustatyta tame sprendime ar teisės akte valstybės narės nustatytą datą. Tačiau ši data turi būti ne vėlesnė nei paskutinė paraiškos pagal bazinės išmokos schemą pateikimo data po teismo sprendimo ar administracinio akto paskelbimo dienos, atsižvelgiant į 25 ir 26 straipsnių taikymą. 24 straipsnis Nacionalinio rezervo papildymas 1. Nacionalinis rezervas papildomas sumomis, kurias sudaro: a) teisės į išmokas, pagal kurias dvejus metus iš eilės nesuteikiamos teisės gauti išmokas, taikant: i) 9 straipsnį, ii) 10 straipsnio 1 dalį; b) bet kokia teisė į išmokas, kuria pagal 25 straipsnį nepasinaudota per dvejų metų laikotarpį, išskyrus force majeure atvejus arba išskirtines aplinkybes; c) savanoriškai ūkininkų grąžintos teisės į išmokas; d) taikant 22 straipsnio 4 dalį gautos sumos. 2. Komisija įgyvendinimo aktais priima reikiamas priemones, susijusias su nepanaudotų teisių į išmokas grąžinimu į nacionalinį rezervą. Minėti įgyvendinimo aktai priimami pagal 56 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. 3 Skirsnis Bazinės išmokos schemos įgyvendinimas 25 straipsnis Naudojimasis teisėmis į išmokas 1. Parama pagal bazinės išmokos schemą teikiama ūkininkams, kai jie, pateikdami deklaraciją pagal 26 straipsnio 1 dalį, pasinaudoja teise į išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą toje valstybėje narėje, kurioje ji jiems skiriama. Pasinaudojus teisėmis į išmokas, įgyjama teisė kasmet gauti jose nustatytas sumas, nepažeidžiant pagal 7 straipsnį, 37 straipsnio 2 dalį ir 51 straipsnio 1 dalį taikomos finansinės drausmės, laipsniško mažinimo bei apribojimo ir linijinio mažinimo, taip pat bet kokio pagal Reglamentą (ES) Nr. [...] [HZR] nustatyto išmokų mažinimo ir neskyrimo. 2. Šioje antraštinėje dalyje reikalavimus atitinkantis hektaras – tai: a) bet kokia valdos žemės ūkio paskirties žemė, naudojama žemės ūkio veiklai arba (jei žemė naudojama ir ne žemės ūkio veiklai) daugiausia naudojama žemės ūkio veiklai, arba b) bet koks plotas, už kurį 2008 m. suteiktos teisės į išmokas pagal bendrosios išmokos schemą arba vienkartinės išmokos už plotus schemą, atitinkamai nustatytas Reglamento (EB) Nr. 73/2009 III antraštinėje dalyje ir V antraštinės dalies 2 skyriuje, ir kuris: i) po to, kai buvo įgyvendinta Direktyva 92/43/EEB, 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus[27], ir Direktyva 2009/147/EB, nebeatitinka a punkte pateiktos „reikalavimus atitinkančio hektaro“ sąvokos apibrėžties, arba ii) tam tikro ūkininko atitinkamo įsipareigojimo galiojimo laikotarpiu yra apželdinamas mišku pagal Reglamento (EB) Nr. 1257/1999 31 straipsnį ar Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 43 straipsnį, ar nacionalinę schemą, kurios sąlygos atitinka Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 43 straipsnio 1, 2 ir 3 dalių ir Reglamento (ES) Nr. [...] [RDR] 23 straipsnio nuostatas, arba iii) tam tikro ūkininko atitinkamo įsipareigojimo galiojimo laikotarpiu yra atidedamas pagal Reglamento (EB) Nr. 1257/1999 22, 23 ir 24 straipsnius arba Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 39 straipsnį ir Reglamento (ES) Nr. [...] [RDR] 29 straipsnį. Taikant pirmos pastraipos a punktą, jei valdos žemės ūkio paskirties žemė yra naudojama ir ne žemės ūkio veiklai, laikoma, kad ta žemė daugiausia naudojama žemės ūkio veiklai, jei ne žemės ūkio veiklos intensyvumas, pobūdis, trukmė ir pasirinktas laikas labai netrukdo vykdyti minėtos žemės ūkio veiklos. Valstybės narės nustato šios pastraipos taikymo jų teritorijoje kriterijus. Kad plotai atitiktų reikalavimus, jie visus kalendorinius metus, išskyrus force majeure atvejus ir išskirtines aplinkybes, turi atitikti „reikalavimus atitinkančio hektaro“ sąvokos apibrėžtį. 3. Plotai, naudojami kanapėms auginti, laikomi reikalavimus atitinkančiais hektarais tik tuo atveju, jei auginamų veislių kanapėse tetrahidrokanabinolio kiekis sudaro ne daugiau kaip 0,2 % 26 straipsnis Reikalavimus atitinkančių hektarų deklaravimas 1. Taikant 25 straipsnio 1 dalį, ūkininkas deklaruoja sklypus, kurie atitinka reikalavimus atitinkančius hektarus, susietus su teise į išmokas. Išskyrus force majeure atvejus ar išskirtines aplinkybes, tais sklypais ūkininkas turi naudotis valstybės narės nustatytą dieną, kuri turi būti ne vėlesnė kaip tos valstybės narės nustatyta diena, iki kurios gali būti keičiama pagalbos paraiška, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. [...] [HZR] 73 straipsnio 1 dalyje. 2. Tinkamai pagrįstomis aplinkybėmis valstybės narės gali leisti ūkininkui keisti savo deklaraciją, jei jis išlaiko bent jo turimas teises į išmokas atitinkančių hektarų skaičių ir laikosi bazinės išmokos skyrimo už atitinkamą plotą reikalavimų. 27 straipsnis Teisių į išmokas perdavimas 1. Teisės į išmokas gali būti perduodamos tik toje pačioje valstybėje narėje įsisteigusiam ūkininkui, išskyrus perdavimą faktinio ar numatyto paveldėjimo atveju. Tačiau net faktinio ar numatyto paveldėjimo atveju teisėmis į išmokas gali būti naudojamasi tik toje valstybėje narėje, kurioje buvo nustatytos teisės į išmokas. 2. Teisės į išmokas gali būti perduodamos tik tame pačiame regione arba iš vieno valstybės narės regiono į kitą, jei, pritaikius 22 straipsnio 1 dalį arba 22 straipsnio 2 dalį, teisių į išmokas už hektarą vertė yra ta pati. 3. Komisija įgyvendinimo aktais priima būtinus reikalavimus, susijusius su pranešimų apie teisių į išmokas perdavimu nacionalinėms valdžios institucijoms teikimu ir tokių pranešimų teikimo terminais. Minėti įgyvendinimo aktai priimami pagal 56 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. 28 straipsnis Deleguotieji įgaliojimai Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, susijusius su: a) taisyklėmis dėl ūkininkų atitikties pagal bazinės išmokos schemą taikomiems reikalavimams ir galimybių pasinaudoti bazinės išmokos schema paveldėjimo ar numatomo paveldėjimo, paveldėjimo pagal nuomos sutartį atvejais, pasikeitus juridiniam statusui arba pavadinimui ir valdos susijungimo ar jos padalijimo atvejais; b) teisių į išmokas vertės apskaičiavimo ir skaičiaus nustatymo arba teisių į išmokas vertės padidinimo ar sumažinimo taisyklėmis, atsižvelgiant į teisių į išmokas paskirstymą pagal bet kurią šios antraštinės dalies nuostatą, įskaitant taisykles: i) susijusias su galimybe nustatyti preliminarią teisų į išmokas, paskirtų remiantis ūkininko paraiška, vertę ir skaičių arba teisių į išmokas padidinimą, ii) susijusias su teisių į išmokas preliminarios ir galutinės vertės ir skaičiaus nustatymo sąlygomis, iii) taikomas tais atvejais, kai pardavimas arba nuomos sutartis turėtų įtakos teisių į išmokas paskirstymui; c) teisių į išmokas, gaunamų iš nacionalinio rezervo, vertės bei skaičiaus nustatymo ir apskaičiavimo taisyklėmis; d) teisių į išmokas vieneto vertės pakeitimo teisių į išmokas padalijimo atveju taisyklėmis; e) kriterijais, kuriuos turi taikyti valstybės narės, skirdamos teises į išmokas ūkininkams, kurie 2011 m. nepasinaudojo jokia teise į išmokas arba 2011 m. neprašė paramos pagal vienkartinės išmokos už plotus schemą, kaip numatyta 21 straipsnio 2 dalyje, ir skirdamos teises į išmokas, kai taikoma 21 straipsnio 3 dalyje nurodyta sutarties sąlyga; f) teisių į išmokas skyrimo pagal 23 straipsnio 4 ir 5 dalis kriterijais; g) teisių į išmokas deklaravimo ir pasinaudojimo jomis taisyklėmis; h) taisyklėmis, pagal kurias išmokos būtų skiriamos tik kai naudojama tam tikrų kanapių veislių sertifikuota sėkla ir pagal kurias būtų nustatoma kanapių veislių ir 25 straipsnio 3 dalyje nurodyto tetrahidrokanabinolio kiekio tų veislių kanapėse nustatymo tvarka. 2 SKYRIUS Išmokos už klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą 29 straipsnis Bendrosios taisyklės 1. Ūkininkai, turintys teisę į išmokas pagal 1 skyriuje nurodytą bazinės išmokos schemą, savo reikalavimus atitinkančiuose hektaruose, apibrėžtuose 25 straipsnio 2 dalyje, vykdo šią klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio veiklą: a) jų ariamoje žemėje auginami bent trys skirtingi pasėliai, jei ūkininko ariama žemė užima daugiau kaip 3 hektarus ir nenaudojama vien tik žolei auginti (sėjamai ar augančiai natūraliai), nepaliekama vien tik pūdymui arba ji didžiąją metų dalį nenaudojama vien tik pasėliams vandenyje auginti; b) jų valdoje išlaikoma esama daugiametė pieva ir c) jų žemės ūkio paskirties žemėje yra ekologiniu požiūriu svarbi vietovė. 2. Nepažeidžiant 3 ir 4 dalių, taikomos finansinės drausmės, pagal 7 straipsnį taikomo linijinio mažinimo, bet kokių pagal Reglamentą (ES) Nr. [...] [HZR] taikomų mažinimų ir nuobaudų, valstybės narės šiame skyriuje nurodytą išmoką skiria ūkininkams, kurie iš trijų 1 dalyje nurodytų veiklos rūšių vykdo jiems aktualią veiklą, laikydamiesi 30, 31 ir 32 straipsnių. 3. Ūkininkai, kurių visa valda arba jos dalis yra vietovėje, kuriai taikoma Direktyva 92/43/EEB arba Direktyva 2009/147/EB, turi teisę gauti šiame skyriuje nurodytą išmoką, jei vykdo šiame skyriuje nurodytą veiklą taip, kad toje valdoje vykdoma minėta veikla atitiktų tų direktyvų tikslus. 4. Ūkininkai, kurie laikosi Reglamento (EB) Nr. 834/2007 29 straipsnio 1 dalyje nustatytų ekologinio ūkininkavimo reikalavimų, turi teisę ipso facto gauti šiame skyriuje nurodytą išmoką. Pirma pastraipa taikoma tik valdos vienetams, kuriuose pagal Reglamento (EB) Nr. 834/2007 11 straipsnį vykdoma ekologinė gamyba. 5. 1 dalyje nurodyta išmoka skiriama kaip metinė išmoka už reikalavimus atitinkantį ir pagal 26 straipsnio 1 dalį deklaruotą hektarą, o išmokai kasmet apskaičiuoti suma, gauta pritaikius 33 straipsnio 1 dalį, padalijama iš bendro atitinkamoje valstybėje narėje pagal 26 straipsnį deklaruotų reikalavimus atitinkančių hektarų skaičiaus. 30 straipsnis Pasėlių įvairinimas 1. Jei ūkininko ariama žemė užima daugiau kaip 3 hektarus ir nenaudojama vien tik žolei auginti (sėjamai ar augančiai natūraliai), nepaliekama vien tik pūdymui arba ji didžiąją metų dalį nenaudojama vien tik pasėliams vandenyje auginti, tokioje ariamoje žemėje auginami bent trys skirtingi pasėliai. Nė vienam iš minėtų trijų pasėlių neturi būti skiriama mažiau kaip 5 % ariamos žemės, o pagrindiniam pasėliui neturi būti skirta daugiau kaip 70 % ariamos žemės. 2. Komisija įgaliojama pagal 55 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriuose nustatytų sąvokos „pasėlis“ apibrėžtį ir tikslaus skirtingų pasėlių dalių apskaičiavimo taikymo taisykles. 31 straipsnis Daugiametės pievos 1. Ūkininkai savo valdų plotuose išlaiko daugiametes pievas, jei 2014 paraiškų