Komisijos komunikatas Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui - 2010 m. bendrosios socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties ataskaitos pasiūlymas SEK(2010)98 SEK(2010)99 /* KOM/2010/0025 galutinis */





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.2.5 KOM(2010)25 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2010 m. bendrosios socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties ataskaitos pasiūlymas SEK(2010)98 SEK(2010)99 KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2010 m. bendrosios socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties ataskaitos pasiūlymas Pagrindinės nuostatos Tvirtos politinės priemonės ir Europos socialinės apsaugos sistemose nustatyti savaiminiai stabilizatoriai padėjo sušvelninti ekonominius ir socialinius didžiausio per pastaruosius dešimtmečius nuosmukio padarinius. Tačiau iki šiol sunku įvertinti visus žmonių dėl krizės patiriamus nuostolius. Krizės poveikis darbo rinkoms ir gyventojams, ypač labiausiai pažeidžiamų grupių asmenims, dar ne visai matomas. Planuojant greitus ir veiksmingus politinius veiksmus krizei įveikti ir vertinant jų poveikį labai svarbu investuoti į nuolatinę socialinių tendencijų stebėseną ir stipresnę socialinę statistiką. Krizė išryškino didelę ES įvairovę. Krizės mastas ir poveikis įvairiose ES šalyse yra kitoks, skiriasi ir nacionalinių socialinės apsaugos sistemų gebėjimas užtikrinti tinkamą apsaugą. Ne visos valstybės narės turi pakankamai finansinių priemonių didėjantiems poreikiams patenkinti, kai kurių valstybių narių socialinės apsaugos tinkluose yra didelių spragų. Šių spragų mažinimas tapo prioritetiniu uždaviniu. Be to, siekiant neleisti valstybės išlaidoms didėti būtina gerinti intervencinius veiksmus ir tam tikrai atvejais – nustatyti aiškius prioritetus. Tai reiškia veiksmingesnę ir efektyvesnę socialinę įtrauktį ir socialinę apsaugą laikantis galimybių visiems suteikimo, tinkamumo ir tvarumo principų. Nedarbas, kaip ir ilgalaikės atskirties pavojus, kurį laiką gali likti didelis. Kovojant su nedarbu kartu turėtų būti remiamos įtraukios darbo rinkos. Ekonomikai atsigaunant, politikos priemonėmis reikia parengti žmones, kad šie būtų pasiruošę pasinaudoti įsidarbinimo galimybėmis, taip pat reikia skatinti kokybiškų darbo vietų kūrimą ir vengti ilgalaikės priklausomybės. Aktyvia įtrauktimi galima bendrai siekti tokių tikslų kaip skurdo mažinimas, didesnis dalyvavimas darbo rinkoje ir socialinių išlaidų efektyvumo didinimas. Iš naujo reikia atkreipti dėmesį į nusistovėjusias ir naujas skurdo ir atskirties formas globalizacijai ir gyventojų srautams atviroje senėjančioje ir greitai kintančioje visuomenėje. Siekiant pasirengti ateičiai ir nebešvaistyti žmogiškojo – vyrų ir moterų – potencialo, būtina neleisti skurdui, ypač vaikų, plisti ir spręsti su skurdu susijusias problemas. Dėl krizės padaugėjo skurdo įvairiose, pvz., būsto atskirties, srityse. Pastarąjį dešimtmetį užtikrinant viešąją tvarką vis daugiau susirūpinimo kelia būsto neprieinamumas, benamystė, socialinė ir būsto poliarizacija ir naujos būsto netekimo formos, apie kurias dažnai nėra pakankamai informacijos ir trūksta jų vertinimo sistemų. Įveikus krizę būsto atskirties ir benamystės problemoms spręsti skirtos integruotos strategijos taps itin svarbiomis politinėmis priemonėmis siekiant, kad visuomenė taptų darni ir tausotų aplinką. Ekonominiu sunkmečiu pablogėja psichinė ir fizinė sveikata ir gali padidėti skirtumai sveikatos priežiūros srityje. Krizės poveikis sveikatai priklauso nuo pradinės šalių padėties sveikatos atžvilgiu ir valstybių narių galimybių spręsti susijusias problemas. Didėjanti paklausa ir griežti biudžeto apribojimai yra dar didesnis akstinas užtikrinti sveikatos priežiūros sistemos veiksmingumą. Taigi, veiksmingumo didinimas tuo pačiu metu visiems užtikrinant galimybes gauti kokybiškas sveikatos priežiūros paslaugas yra vienas iš pagrindinių uždavinių. Pensininkai dar nepatyrė didelio krizės poveikio, nors kai kuriose šalyse, kuriose skurdo lygis aukštas, atlyginimų mažinimas vyresnio amžiaus žmonėms kelia susirūpinimą. Tačiau neabejojama, kad krizė ir mažesnio augimo perspektyvos paveiks visas pensijų sistemas ir paaštrins senėjimo problemą. Kadangi pensijos vis labiau priklauso nuo visą darbingą gyvenimą mokamų su pajamomis susietų įmokų, pensijų tinkamumas priklausys nuo to, ar darbo rinkos pajėgs teikti ilgesnės ir mažiau pertraukiamos karjeros galimybių. Pereinant prie pensijų kaupimo sistemos senėjančioje visuomenėje tam tikrų su būsimomis pensijomis susijusių išlaidų atsiranda jau anksčiau. Tai taip pat reiškia, kad pensijų sistemos bus labiau veikiamos finansų rinkų. Skirtingos pensijų fondų galimybės atlaikyti krizę parodo tinkamo pensijų fondų modelio, reglamentavimo ir investicijų strategijos svarbą. Taip pat bus svarbu užtikrinti labiau subalansuotą taupančiųjų apsaugos ir finansinės priemonės prieinamumo ir galimo pelno ir nuostolių santykį. Krizė parodė papildomą politikos koordinavimo taikant atvirą koordinavimo metodą socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties srityje (socialinis AKM) naudą ir paskatino toliau visapusiškai išnaudoti šias galimybes. Bendra socialinio krizės poveikio stebėsena parodė, kaip svarbu mokytis vieniems iš kitų ir dalytis gerąja patirtimi. Tai leido didinti informuotumą ir padėjo spręsti bendras problemas. Pasinaudojant krizės ir Lisabonos strategijos įgyvendinimo dešimtmečio pamokomis, būtina skatinti tvarų ekonomikos augimą, naujų darbo vietų kūrimą ir socialinę sanglaudą, ir sistemingai vertinti pažangą socialinėje srityje, įskaitant lyčių lygybę. 2010 m. – Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi metai – suteikia galimybę dar kartą patvirtinti prieš dešimtmetį ES prisiimtą įsipareigojimą ryžtingai įveikti skurdą ir socialinę atskirtį. ĮVADAS Tvirtos politinės priemonės ir savaiminiai stabilizatoriai padėjo sumažinti socialinius krizės padarinius. Tačiau tikruosius krizės padarinius žmonės dar patirs ateityje. Komisija prognozuoja, kad nedarbo lygis 2010 m. gali būti didesnis kaip 10 proc., o socialinės išlaidos 2007–2010 m. didės nuo 27,5 iki 30,8 proc. BVP. Bedarbių skaičiui nuo krizės pradžios padidėjus 5 mln., daugelio namų ūkių pajamos sumažėjo, jie atsidūrė ant skurdo ribos, juos ėmė slėgti per didelio įsiskolinimo našta, o kai kurie gyventojai neteko namų. Pirmieji krizės poveikį pajuto migrantai, labai jauni ir vyresnio amžiaus darbuotojai ir dirbantieji pagal laikinas sutartis, ypač moterys, tačiau dabar nedarbas plinta ir kitose grupėse, iki šiol laikytose saugiomis. Nedarbas ir su juo susijęs ilgalaikio nedarbo ir atskirties pavojus kurį laiką gali likti didelis. Krizės pobūdis, mastas ir padariniai įvairiose ES valstybėse narėse skirtingi. Nedarbo lygis vienoje šalyje padidėjo nuo 2,7 iki 3,9 proc., kitoje – nuo 6,0 iki 20,9 proc. Be to, skirtinga valstybių narių socialinė padėtis buvo ir krizei prasidedant. 2008 m. skurdo rizikos lygis svyravo nuo 9 iki 26 proc. Skyrėsi ir pagal socialinės apsaugos sistemas įvairiose šalyse ir socialinėse grupėse skirtos paramos aprėptis ir lygis. Šie skirtumai atsispindi ir visuomenės požiūryje – 2009 m. birželio mėn., daugumos gyventojų manymu, dėl krizės padaugėjo skurdo, o 10–69 proc. gyventojų matė sunkius krizės padarinius. Politiniai veiksmai krizei įveikti taip pat skiriasi mastu ir prioritetais. Komisijos skaičiavimu, išlaidos savo nuožiūra taikomoms priemonėms svyruoja nuo mažesnių kaip 1 proc. BVP vienose šalyse, iki didesnių kaip 3,5 proc. BVP kitose. Komisija numato, kad 2007–2010 m. socialinės išlaidos didės mažiau kaip 1 procentiniu punktu trijose šalyse ir 6 ar daugiau procentinių punktų – kitose keturiose. Valstybės narės naudojosi Europos socialinio fondo (ESF) parama siekdamos labiau remti bedarbius, dirbantiesiems padėti išlaikyti darbo vietas ir padėti pažeidžiamiausioms grupėms, kurioms dėl struktūrinių kliūčių sunku integruotis į darbo rinką. Jos pasinaudojo ESF lankstumu derindamos veiksmų programas ir, prireikus, jas keisdamos, taip pat Komisijos pasiūlytais paprastinimais siekiant didesnio fondo veiksmingumo. Pagal ESF programas taip pat teikiama finansinė parama siekiant ilgalaikių ES socialinės įtraukties tikslų ir kartu remiamas ekonomikos atsigavimas ir socialinė sanglauda. Krizės metu padidėja poreikis remti piliečius esant griežtiems biudžeto suvaržymams. Todėl ES darbotvarkėje dėmesys turi būti skiriamas efektyviai ir veiksmingai socialiniai įtraukčiai ir socialiniai apsaugai , užtikrinant galimybes visiems, tinkamumą ir tvarumą; tai ilgalaikis socialinio AKM uždavinys. Trumpalaikiai krizei įveikti skirti veiksmai turėtų derėti su struktūrinėmis reformomis, kurios būtinos socialinei politikai modernizuoti, užkirsti kelią ilgalaikiams ekonomikos ir socialiniams trikdžiams ir pasirengti ilgalaikiams uždaviniams, kaip antai senėjimo problema. VEIKSMINGA IR EFEKTYVI SOCIALINėS įTRAUKTIES POLITIKA KRIZėS METU IR PO JOS Nedarbo lygis ES šiuo metu yra 9,1 proc., tačiau 2010 m. jis gali padidėti iki 10,3 proc. Jaunų darbuotojų ir migrantų nedarbo lygis beveik dvigubai aukštesnis – 20,7 ir 19,1 proc. atitinkamai. Dėl prarastų pajamų nukenčia visi šeimos nariai, ypač vaikai ir kiti išlaikomi asmenys . Jaunimas taip pat patyrė krizės poveikį – sumažėjo galimybių įsidarbinti. Daugelyje šalių deramai parengtos pensijų sistemos padėjo sumažinti vyresnio amžiaus žmonių skurdo pavojų. Tačiau krizės sąlygomis sunkiau parengti tinkamą pensijų sistemą tose šalyse, kur vyresnio amžiaus žmonių skurdo lygis tebėra labai aukštas. Panašu, kad krizė taip pat palies ir labiausiai nuo darbo rinkos atskirtus asmenis – neaktyvius asmenis ir ilgalaikius bedarbius. Netgi ir anksčiau žemos kvalifikacijos darbuotojų, žmonių su negalia ar turinčių psichinės sveikatos sutrikimų, migrantų, ypač moterų, galimybės mokytis ar gauti palankesnes sąlygas sudarančias paslaugas buvo ribotos. Naujausias pastangas didinti įsidarbinimo galimybes visiems gali apsunkinti nepakankamas naujų darbo vietų skaičius ar padidėjusi mokymo ir įdarbinimo paslaugų paklausa. Svarbu užtikrinti deramą pragyvenimo lygį visiems, kad žmonės galėtų gyventi oriai ir būtų užtikrintos jų galimybės įsidarbinti ir mokytis. Apskritai europiečiai gali pasikliauti vienu iš veiksmingiausių pasaulyje socialinės apsaugos tinklų . Tačiau jis nėra be trūkumų. Nedarbo draudimo išmokų veiksmingumas labai priklauso nuo jų dydžio, trukmės, teikimo sąlygų ir pakeitimo normos. Nedidelį darbo stažą turintys jauni darbuotojai ir kai kurie savarankiškai dirbantys asmenys gali neturėti teisės į nedarbo draudimo išmokas, o ne visą darbo dieną dirbantiems ar pagal laikinas sutartis dirbantiems asmenims skiriamos išmokos dažnai būna mažesnės nei kitiems darbuotojams. Reformomis, kuriomis siekiama stiprinti paskatas dirbti , sugriežtinti išmokų skyrimo kriterijai ar sumažintas išmokų lygis ar jų mokėjimo trukmė. Šios reformos ir didesnis dėmesys aktyvinimo priemonėms padėjo sumažinti ilgalaikio nedarbo lygį. Tačiau ilgalaikė priklausomybė nuo socialinės apsaugos sistemos išlieka. Be to, nors kai kurios valstybės narės dėl krizės pratęsė išmokų trukmę ir sušvelnino išmokų skyrimo taisykles, būtiniausioms socialinės apsaugos priemonėms tenka vis didesnė našta, nes nedarbo draudimo išmokų nebegauna vis daugiau žmonių. Dėl to didėja poreikis parengti aktyvios įtraukties principais pagrįstas išsamias problemų sprendimo strategijas. Minimalių pajamų normos taikymo aprėptis ir tinkamumas įvairiose ES valstybėse narėse labai skiriasi. Daugelyje šalių socialinė parama nėra pakankama išvaduoti žmones iš skurdo, ja tik šiek tiek sušvelninama padėtis. Naujausiomis pastangomis modernizuoti socialinę paramą daugiausia dėmesio skirta finansinėms paskatoms dirbti, tačiau dėl nepakankamų aiškių priemonių kaip padidinti minimalių pajamų normą, išmokų tinkamumas palaipsniui mažėja . Visose šalyse nepakankamas naudojimasis minėtomis priemonėmis turi poveikio sistemų veiksmingumui, tačiau jis yra nevienodas. Siūloma minimalių pajamų sistema neįsigalėjo dėl daugelio priežasčių – sudėtingų taisyklių, nepakankamos informacijos, diskrecinio vertinimo, administravimo klaidų, stigmos baimės. Todėl dar daug galima nuveikti siekiant didinti minimalių pajamų sistemos veiksmingumą ir efektyvumą. Sunkmečiu labai svarbu, kad žmonėms būtų užtikrintos tinkamos pajamos, tačiau ne mažiau svarbu, kad politinėmis priemonėmis jie taip pat būtų įtraukiami į darbo rinką. Pastaraisiais metais daugiau lėšų skiriama aktyvioms darbo rinkų priemonėms, įskaitant mokymąsi visą gyvenimą , ir šiomis priemonėmis pasinaudoja vis daugiau žmonių. Tačiau reikia daugiau pastangų, kad šios priemonės pasiektų visus, įskaitant žemos kvalifikacijos darbuotojus, jaunimą ir vyresnio amžiaus asmenis, vienišus tėvus ir iš priežiūros atostogų grįžtančius tėvus, migrantus ir žmones su negalia. Patirtis rodo, kad ilgalaikis nedarbo ir neveiklumo lygis ekonomikai atsigavus paprastai kurį laiką lieka nepakitęs. Šiuolaikiškos socialinės apsaugos sistemos yra svarbi priemonė neleisti žmonėms piktnaudžiauti ilgalaikėmis ligos ar negalios išmokomis ar ankstyvo išėjimo į pensiją sistemomis. Siekiant padėti įveikti struktūrines dalyvavimo darbo rinkoje ir visuomenės gyvenime kliūtis, taip pat svarbios tinkamos ir prie individualių poreikių priderintos socialinės ir užimtumo paslaugos . Asmeninės, šeimos ir socialinės kliūtys turėtų būti šalinamos teikiant kokybiškas socialines ir sveikatos priežiūros paslaugas. BENAMYSTė IR BūSTO ATSKIRTIS Nepakankamas aprūpinimas tinkamu būstu – daugelio Europos šalių ilgalaikė problema. Per pastarąjį dešimtmetį užtikrinant viešąją tvarką vis daugiau susirūpinimo kėlė didėjantis būsto neprieinamumas, benamystė, socialinė ir būsto poliarizacija ir naujos būsto netekimo formos. Dėl krizės ir padidėjusio nedarbo lygio kai kuriose šalyse vis daugiau žmo nių nebegali grąžinti būsto paskolų ir daugėja atvejų, kai bankai perima įkeistą turtą . Didesnis iškraustymų skaičius taip pat susijęs su mažomis pajamomis ir didelėmis išlaidomis. Atsižvelgdamos į tai, valstybės narės ėmėsi priemonių apsaugoti hipotetinės paskolos turėtojus, labiau remti pajamas ir gerinti aprūpinimą socialiniu būstu. Kai kuriais atvejais imtasi tikslinių priemonių, kaip antai benamių aprūpinimas būstu ir efektyvaus energijos vartojimo planai. Nuo išlaidų būstui ir jo kokybės priklauso žmonių pragyvenimo lygis ir gerovė. 38 proc. žmonių, kuriems gresia skurdas, būstui išleidžia daugiau kaip 40 proc. disponuojamųjų pajamų, o tai daugiau nei dvigubai viršija bendrą gyventojų išlaidų vidurkį (19 proc.). Tokių žmonių būsto sąlygos dažnai būna prastesnės nei kitų gyventojų: 27 proc. žmonių, kuriems gresia skurdas, gyvena perpildytuose būstuose (ES vidurkis – 15 proc.), o 38 proc. bent kartą yra netekę būsto (palyginus su 22 proc.). Naujausi šalių duomenys apie benamius ir būsto neturinčius asmenis yra nevienareikšmiai, tačiau iš jų matyti, kad padėtis daugelyje šalių pablogėjo. Kad ši problema, įskaitant susirūpinimą dėl nesaugiuose ir netinkamuose būstuose gyvenančių asmenų, būtų tinkamai įvertinta, būtina nustatyti bendrą ES metodą. Beveik visos valstybės narės benamystę ir būsto atskirtį laiko rimta problema ir yra parengusios nacionalinio ar vietos lygmens strategijas , kurios padėtų didinti informuotumą, geriau koordinuoti ir įgyvendinti politiką ir nustatyti išteklius. Tačiau įgyvendinant būsto strategijas patiriama nemažai sunkumų. Dažnai būna sudėtinga paskirstyti atsakomybę už vykdomą politiką ir jos rezultatus nacionalinėms ir vietos valdžios institucijoms, paslaugų teikėjams ir NVO. Sėkmingiausiai strategijos įgyvendinamos, kai užtikrinamas veiksmingas valdymas visoms susijusioms šalims glaudžiai bendradarbiaujant. Taip pat būtina išsami informacija ir vertinimas . Neseniai patvirtinti ES būsto išlaidų ir su būstu susijusio nepritekliaus rodikliai yra svarbūs, tačiau daugumoje valstybių narių vis dar trūksta tikslių ir nuoseklių duomenų apie benamius asmenis. Strategijos paprastai būna veiksmingesnės, kai nustatomi tikslai, susiję su benamystės prevencija, jos trukmės mažinimu, didesnio dėmesio skyrimu opiausioms benamystės problemoms, paslaugų benamiams kokybės gerinimu ar prieinamo būsto pasiūla. Būsto atskirties priežastys gali būti struktūrinės (bedarbystė, skurdas ar tinkamo ir prieinamo būsto trūkumas), asmeninės (šeimos iširimas, liga), institucinės (išėjus iš priežiūros institucijų ar kalėjimo) arba susijusios su diskriminacija. Taip pat svarbu, kad politikos priemonės būtų pritaikytos prie besikeičiančių benamystės tendencijų ir naujų rizikos grupių, tokių kaip asmenys, turintys mažai apmokamą, žemos kvalifikacijos ar nepastovų darbą, taip pat jauni, migruojantys ir judūs darbuotojai. Todėl sprendžiant būsto atskirties ir benamystės problemą būtina integruota politika , kuria būtų numatoma finansinė parama asmenims, veiksmingas reguliavimas ir kokybiškos socialinės paslaugos , įskaitant aprūpinimo būstu, užimtumo, sveikatos priežiūros ir socialinės apsaugos paslaugas. Daugiau dėmesio turėtų būti skiriama socialinių paslaugų kokybės standartams ir konkrečioms kliūtims, kurių benamiai patiria norėdami gauti socialines paslaugas. Socialinis būstas yra būsto politikos pagrindas ir dažnai pagrindinis benamystės sprendimo būdas. Tačiau jo paklausa daug kur tebėra per didelė. Kai kuriais atvejais tai galima paaiškinti politikos pasikeitimu, kai pereinama prie privataus būsto. Būsto fondo kokybė vis dar tebėra aktuali problema nepaisant pastangų gerinti standartus. Konvergencijos regionuose šioms problemoms spręsti galėtų būti pasitelkiami ES struktūriniai fondai, visų pirma Europos regioninės plėtros fondas (ERPF). Didžiausios su būsto atskirtimi ir benamyste susijusios problemos gali būti sprendžiamos tik taikant būsto ir miesto atnaujinimo programas, kuriomis remiamos darnios bendruomenės ir socialinė įvairovė. Būsto atskirties ir benamystės strategijos yra labai svarbios kuriant socialiai tvarią ir tausią ekonomiką, todėl jos turėtų būti įtrauktos į strategijas, skirtas laikotarpiui po krizės. SVEIKATOS PRIEžIūROS IšLAIDų VEIKSMINGUMO IR EFEKTYVUMO DIDINIMAS ESANT NEPALANKIOMS SąLYGOMIS IR GRIEžTESNIEMS BIUDžETO SUVARžYMAMS Duomenys apie krizės poveikį sveikatai kol kas tebėra padriki, tačiau patirtis rodo, kad ekonominio nuosmukio metu padidėja psichinės ir fizinės sveikatos sutrikimų rizika, o neigiamas krizės poveikis gali pasireikšti tik po kurio laiko. Sveikatos būklei poveikio turi blogos ekonominės ir socialinės sąlygos, ypač jų mastas ir trukmė. Netiesioginis poveikis gali pasireikšti, kai dėl biudžeto suvaržymų sunku patenkinti didėjančius sveikatos priežiūros poreikius. Staiga sumažėjus saugumui, visoje visuomenėje kyla įtampa. Netikrumas dėl darbo, restruktūrizacija ir ilgalaikis nedarbas labai veikia psichinę sveikatą ir būna savižudybės, alkoholio ir narkotikų vartojimo priežastimi, didina riziką susirgti širdies ir kraujagyslių ligomis ir turi įtakos mirtingumui. Be to, dėl mažų namų ūkio pajamų gali būti nukeliamas ir apsunkinamas kreipimasis dėl sveikatos priežiūros paslaugų. Tai pabrėžia būtinybę skatinti įtrauktį į darbo rinką siekiant išvengti grėsmės sveikatai. Panašu, kad krizės poveikis sveikatai skirtingose ES šalyse skirsis atsižvelgiant į nuosmukio mastą ir sveikatos priežiūros sektoriaus ir socialinės apsaugos politikos veiksmingumą. Kai kurios iš labiausiai krizės paveiktų valstybių narių priskiriamos ir prie šalių, kuriose atitinkama sveikatos padėtis yra prasčiausia, o socialinės apsaugos ir sveikatos priežiūros politika – mažiausiai išvystyta. Šiuos skirtumus dar labiau padidina krizei įveikti skirtos politinės priemonės . Kai kuriomis ekonomikos atkūrimo priemonėmis numatomos papildomos išlaidos sveikatos priežiūrai, kitomis šiai sričiai skirtos lėšos, atvirkščiai, sumažinamos. Šalyse, kuriose prastesnė bendra sveikatos priežiūros padėtis ir didesni skirtumai šioje srityje, mažiau užtikrinamos lygios galimybės gauti sveikatos priežiūros paslaugas, o sveikatos priežiūrai skiriama mažiausiai lėšų. Nepaisant biudžeto suvaržymų, šios šalys negali pakankamai investuoti, kad užtikrintų savo gyventojų sveikatą. Jose reikės didesnių ir veiksmingesnių išlaidų sveikatos priežiūros sektoriui, ypač aktyvesniam sveikatos gerinimui ir prevencijai. Iš vis didėjančių sveikatos priežiūros skirtumų valstybėse narėse matyti, kad ne visos valstybės vienodai pasinaudojo ekonomine pažanga, kuri padeda užtikrinti geresnę sveikatą. Mirštamumas ir sergamumas, kurių galima išvengti, alina visuomenę, mažina užimtumą, produktyvumą ir ekonomikos augimą ir dar labiau suvaržo biudžetą. Siekiant šalinti sveikatos priežiūros skirtumus būtina atkreipti dėmesį į socialinius sveikatos veiksnius visose politinėse priemonėse, veiksmingą sveikatos priežiūros paslaugų teikimą ir prioritetų pertvarkymą. Kad būtų mažinami sveikatos priežiūros skirtumai tarp valstybių narių , reikia išsamiau apsvarstyti poveikį sveikatai naudojant struktūrinių fondų lėšas ir taikant visas Europos politines priemones. Didėjant poreikiams ir biudžeto suvaržymams, dar labiau sustiprėja būtinybė gerinti veiksmingumą ir efektyvumą . Daugelio valstybių narių biudžetai ir toliau bus suvaržyti ne vienus metus, o tai skatina nustatyti prioritetines priemones ir siekti jų veiksmingumo ir efektyvumo. Sveikatos priežiūros išlaidos yra labai didelės – jos vidutiniškai sudaro 9 proc. BVP ir įvairiose šalyse skiriasi nuo 5 iki 11 proc. Išlaidos labai susijusios su BVP vienam gyventojui, tačiau faktinės išlaidos priklauso nuo sudėtingų tarpusavyje susijusių veiksnių. Pagrindiniai struktūriniai veiksniai – naujos technologijos, didėjantys lūkesčiai, visuomenės senėjimo problema ir vis dažniau pasitaikantys nesveiki įpročiai. Sveikatos priežiūros sistema, jos organizavimas ir įgyvendinimas turi didelės įtakos sąnaudų ir naudos santykiui , todėl esant panašaus dydžio išlaidomis galimi skirtingi rezultatai. Tai suteikia galimybių gerinti sektoriaus padėtį; šiuo tikslu taip pat reikėtų gerinti socialinius sveikatos veiksnius. Sistemų skirtumai išlaidų ir susijusių kainų atžvilgiu kelia su finansavimo ir paslaugų teikimo struktūromis ir politikos prioritetais (pvz., prevencija ar gydymas) susijusių klausimų. Be to, sveikatos sektoriuje yra didelių galimybių kurti naujas darbo vietas, kurios itin svarbios įgyvendinant grįžimo prie tvaraus ekonomikos augimo ir užimtumo strategijas. Sveikatos priežiūros sektoriuje (kartu su ilgalaike priežiūra) dirba beveik 10 proc. visų dirbančiųjų, o visuomenei senėjant sveikatos priežiūros ir socialinių paslaugų poreikis tik didės. FINANSų IR EKONOMIKOS KRIZėS ILGALAIKIAI PADARINIAI PENSIJų SISTEMOMS Pensininkus krizė kol kas palietė palyginti nedaug – juos apsaugojo nuolatinės pajamos, maža infliacija ir pastaraisiais metais padidintos minimalios pensijos. Krizė neturėtų labai paveikti šiuo metu ar artimiausiu metu į pensiją išeinančių asmenų, išskyrus kai kuriose valstybėse narėse. Tai paaiškinama tuo, kad didžioji dalis pensininkų pajamų mokama pagal viešąsias einamųjų įmokų sistemas, kurios yra pakankamai atsparios trumpalaikiams cikliškiems svyravimams, net jei našta joms didės dėl mažesnio užimtumo mažėjant įmokoms ir mokesčio bazei. Be to, kai kuriose šalyse, kuriose svarbios pensinės pajamos iš pensijų fondų, pensijos dažnai būna nustatyto dydžio, o investavimo rizika tenka fondams. Keliose valstybėse narėse ir taip skurdžių biudžetų mažinimas kelia didelį susirūpinimą, nes jose vyresnio amžiaus žmonių skurdo lygis ir taip aukštas. Vis dėto, pensijų sistemos ir jų ekonominės aplinkybės keičiasi, todėl nesiimant pakankamų priemonių, krizė gali turėti kur kas sunkesnių ilgalaikių padarinių būsimiems pensininkams . Kilus krizei pažeidžiami pensijų fondai patyrė finansų rinkų nepastovumą ir iškilo būtinybė politikos formuotojams, reguliavimo ir priežiūros institucijoms skatinti patikimesnį žmonių pensijų santaupų valdymą ir rasti subalansuotą būdą pasinaudoti pensijų fondų privalumais. Dideli patirtų nuostolių ir dar didesni gebėjimų atlaikyti nuosmukį skirtumai parodo, kad pensijų fondų modelių ir investavimo strategijų skirtumai yra svarbūs. Išnagrinėjus krizės poveikio skirtumus Sąjungoje galima pasimokyti, kaip būtų galima gerinti pensijų fondų veikimą ir pensiją kaupiantiems asmenims užtikrinti didesnę saugumo, prieinamumo ir pajamų pusiausvyrą . Be to, rengiama nauja darbotvarkė siekiant pakeisti pensijų kaupimo sistemas ir greitai baigti nustatyti visas naujos privalomosios pensijų sistemos dalis (pvz., susijusias su didesniu saugumu įsipareigojimų nevykdymo atveju, draudimo įmokų portfelio struktūros pokyčiais artėjant išėjimui į pensiją, mokesčio ribos nustatymu, rentos nustatymo taisyklėmis ir pensijų išmokėjimo etapu). Šios darbotvarkės įgyvendinimas būtų svarbus žingsnis siekiant sugrąžinti visuomenės pasitikėjimą pensijų fondais. Be to, krizė parodė, kaip pensijų fondų klausimas turi būti sprendžiamas taikant finansų rinkų stabilizavimo priemones. Visai Europai taip pat aktuali geresnio reguliavimo būtinybė. Svarbu tai, kad daugiau dėmesio skiriama ilgalaikei senėjimo problemai . Pensijų tinkamumo ir tvarumo pusiausvyrą – dešimtmetį trunkančios pensijų reformos tikslą – toliau silpnina finansų ir ekonomikos krizė. Didėjant nedarbo lygiui reikia išsaugoti padidėjusį vyresnio amžiaus darbuotojų ir moterų darbo lygį. Ekonomikos atkūrimo priemonėmis pavyko išsaugoti ekonomikos augimo pagrindą, tačiau dėl jų sumenko didelių pastangų pareikalavę valstybės finansų srities pasiekimai, kurie būtų suteikę galimybę skirti papildomų lėšų senėjimo problemai spręsti. Šiuos pasiekimus teks susigrąžinti. Būsimi pensininkai gali labiau patirti finansų ir darbo rinkų svyravimus. Pensijų kaupimo sistema, ypač su nustatytomis įmokomis, kai investicijų rizika tenka patiems pensininkams, turėtų tapti labai populiari. Pensijos pagal einamųjų įmokų sistemą taip pat vis dažniau bus paremtos nuo pajamų priklausančiomis viso darbingo gyvenimo įmokomis, tad atsižvelgiant į dabartines tendencijas, tik didelį darbo stažą ir beveik nepertraukiamai įmokas mokėję asmenys turės teisę gauti visą (didžiausią) pensiją. Ši tendencija labai paveiks moteris. Pensijų tinkamumas priklausys ne tik nuo darbuotojų gebėjimo deramai pasinaudoti pensijų sistemomis teikiamomis naujomis paskatomis dirbti. Kitas pensijų tinkamumo veiksnys – darbo rinkų gebėjimas teikti pakankamas ilgesnės ir mažiau pertraukiamos karjeros galimybes. Daugumos valstybių narių nustatytos reformų priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti tvarias pensijų sistemas, yra labai svarbus pasiekimas, tačiau jį būtina toliau plėtoti, kad būtų užtikrintos tinkamos pensijų išmokos. Todėl žmonės turės dirbti daugiau ir ilgiau. Be vykdomų pensijų reformų, bus imamasi kitų priemonių darbo rinkos rodikliams gerinti ir didesnei pensinių pajamų šaltinių įvairovei užtikrinti. Socialinės politikos komitetas (SPK), bendradarbiaudamas su Ekonominės politikos komitetu (EPK), ketina iš naujo įvertinti paskutinio dešimtmečio pensijų reformų pasiekimus atsižvelgdamas į krizės keliamus sunkumus, taip pat opias problemas, susijusias su tinkamų ir tvarių pensijų išsaugojimu sulėtėjusio ekonomikos augimo ir spartėjančio senėjimo aplinkybėmis. VALDYMAS Nuo krizės pradžios Komisija ir Socialinės apsaugos komitetas (SAK) ėmėsi bendrai stebėti socialinį krizės poveikį , atkreipdami dėmesį į kylančias socialines problemas ir naujas politines priemones. Šios iniciatyvos rezultatai – išsami konkrečių socialinės politikos uždavinių , pvz., susijusių su minimalių pajamų sistema ir pensijų fondais, analizė – buvo pateikti Tarybai. Tai suteikė naujų abipusio mokymosi ir dalijimosi gerąja patirtimi galimybių, padidino informuotumą ir leido geriau suvokti bendrus sunkumus. Būtinybė greitai reaguoti į krizę paskatino daugelį valstybių narių sustiprinti gebėjimus anksti nustatyti socialines problemas ir aktyvinti socialinių ir institucinių subjektų bendradarbiavimą. Naudodamosi administraciniais duomenimis ar konkrečiomis stebėsenos priemonėmis, įskaitant naujus tyrimus, jos išplėtė žinias apie socialinius krizės padarinius. Taip pat buvo imtasi veiksmų, kad ES socialinių tyrimai būtų aktualesni. Šalys, kuriose yra nusistovėjusi valdymo tvarka ir praktika , pasinaudojo suinteresuotųjų šalių įtraukimu ir sutelkimu. Socialiniai partneriai dažnai atlieka svarbų vaidmenį rengiant ir įgyvendinant trumpalaikes darbo rinkos priemones, skirtas padėti žmonėms išlaikyti darbo vietas. ES vietos valdžios institucijoms ir NVO teko patenkinti daugiau prašymų skirti socialines išmokas ir teikti socialines paslaugas, nepaisant to, kad dažnai jų pačių ištekliai dėl krizės buvo sumažinti. Todėl šių subjektų bendradarbiavimas ir koordinavimas buvo itin reikšmingas. 2009 m. rugsėjo mėn. SAK patvirtino ataskaitą „Augimas, darbo vietos ir socialinė pažanga“, kurioje teigiama, kad pastarąjį dešimtmetį ekonomikos augimo rezultatai nebuvo tolygiai paskirstyti, ir kad, nepaisant didelių skirtumų ES, skurdas bei socialinė atskirtis ir toliau lieka viena iš didžiausių problemų daugelyje ES valstybių narių . Tai skatina sistemingai įvertinti pažangą, padarytą mažinant krizės socialinius padarinius, įskaitant lyčių lygybę. Todėl siekiant šio tikslo labai svarbu stiprinti socialinį AKM – daryti jį veiksmingesnį ir labiau matomą. 2010 m., Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi metais, bus didinamas visuomenės informuotumas, stiprinamos partnerystės ir siekiama įtraukti naujus subjektus, o tai suteiks naują akstiną. Visa tai turėtų paskatinti ES ryžtingai patvirtinti prieš dešimtmetį prisiimtą įsipareigojimą ryžtingai įveikti skurdą ir socialinę atskirtį.