KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS VADOVŲ TARYBAI, EUROPOS TEISINGUMO TEISMUI, EUROPOS AUDITO RŪMAMS, EUROPOS INVESTICIJŲ BANKUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Integruotos Europos infrastruktūros augimo programa (Text with EEA relevance) ĮžANGA IR SANTRAUKA Apskritai paėmus, per pastarąjį dešimtmetį išlaidos infrastruktūrai Europoje mažėjo. Tačiau ekonominė ir finansinė krizė vėl paskatino susidomėjimą investicijų į infrastruktūrą poreikiais. Ekonominės krizės laikotarpiu investicijos, nukreiptos į infrastruktūros atnaujinimą ar statybą, tapo svarbia ES ir valstybių narių lygmens ekonomikos skatinimo ir atgaivinimo planų dalimi, nes jomis skatinama bendroji paklausa, tuo pačiu užtikrinant ilgalaikę išleistų lėšų grąžą. Reikšminga tai, kad krizė įrodė neabejotiną infrastruktūros svarbą Europos ekonomikos ateičiai. Kaip nurodoma M. Monti ataskaitoje[1], išties integruota bendroji rinka įmanoma tik tada, kai visos jos sudėtinės dalys sudaro vientisą audinį. Keliai ir kitos transporto jungtys, elektros energijos ir dujų tinklai, taip pat plačiajuosčio ryšio tinklai yra gyvybiškai svarbūs veikiančiai, integruotai ekonominei erdvei ir jos socialinei ir teritorinei sanglaudai. Tačiau nors Europos Sąjungoje reguliavimo integracijos srityje stebima pažanga, o rinkos tampa vis labiau integruotos, ypač energijos sektoriuje priėmus trečiąjį liberalizavimo dokumentų rinkinį ir jam įsigaliojus, tarpvalstybinių fizinių jungčių dar labai trūksta. Dėl jų trūkumo, ypač naujesnėse valstybėse narėse, Europos centras atkertamas nuo periferijos ir kyla kliūčių tolesniam Europos Sąjungos vidaus mainų ir naujų ekonomikos sektorių, pavyzdžiui, e. prekybos, vystymuisi. Nauja infrastruktūra turi būti sukurta ir siekiant strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo. Europos virsmui žiniomis grįsta, mažą anglies dioksido kiekį išmetančia ir labai konkurencinga ekonomika reikalingi modernūs ir lengvai pritaikomi energijos, transporto ir IRT infrastruktūros tinklai. Iš savo nustatytų augimo prioritetų[2] Komisija išskiria būtinybę vystyti transporto, energijos ir telekomunikacijų infrastruktūrą, reikalingą realiai bendrosios rinkos integracijai. Be to, ji paragino valstybes nares, atsižvelgiant į sustiprintą ekonominį valdymą, toliau atlikti reguliavimo ir finansinį vaidmenį šiose esminėse srityse, nepaisant dabartinės ekonominės krizės. Investicijų poreikis trims minėtiems sektoriams į Europos svarbos tinklus per laikotarpį iki 2020 m. siekia apie 1 trilijoną EUR[3]. Šis investicijų uždavinys yra vienas iš svarbiausių, kuriuos Europos Sąjungai teks išspręsti per ateinantį dešimtmetį. Nors tikimasi, kad rinka tinkamomis investicijomis ir kainodaros mechanizmais atliks svarbų vaidmenį ir reikalingą infrastruktūrą sukurs be valstybės įsikišimo, kai kurios būtinos investicijos nebus padarytos arba bus atidėtos gerokai po 2020 m. Todėl Komisija šiandien siūlo infrastruktūros dokumentų rinkinį, kurį sudaro nauja biudžeto priemonė, t. y. nauja Europos infrastruktūros tinklų priemonė, ir persvarstytos transporto, energijos ir IRT gairės. BENDRI IššūKIAI IR SEKTORIų POLITIKOS GAIRėS Trijuose sektoriuose – transporto, energijos ir skaitmeninės infrastruktūros – ryškėja panašūs iššūkiai ir pralaidumo trūkumai, kuriems spręsti reikia panašių sprendimų. Nors valstybės narės ir rinka (taikant reguliavimo priemones) gali užtikrinti didžiąją dalį investicijų į infrastruktūrą, vargu ar investicijų apimtis ir sparta leistų įgyvendinti strategijos „Europa 2020“ uždavinius. ES lygmens intervencija dotacijų ir finansinių priemonių forma bus sutelkta į iniciatyvas, kuriomis siekiama šalinti ar mažinti rinkos susiskaidymą, stiprinti Europos saugumą, smarkiai padidinti augimo potencialą ir (arba) socialinę ir ekonominę naudą, kurių išreikšti skaičiais ar pinigine verte projekto ribose neįmanoma. Be to, tokia intervencija būtų sukurtos trumpalaikės darbo vietos statybų etapuose. Taip pat reikšminga priemonės valdymo vidinė sinergija: naudojantis bendra agentūra, bus lengviau pasiekti masto ekonomiją. Programos koordinavimas aukštu lygiu užtikrins sektorinių darbų sinergiją: energijos, transporto ir plačiajuosčio ryšio tinklams galima naudoti bendrą infrastruktūrą (angomis, vamzdžiais, patalpomis), todėl būtų logiška skatinti koordinuotą pasyvių tinklų elementų išdėstymą, bendradarbiaujant su atitinkamomis nacionalinėmis, regionų ir vietos valdžios institucijomis. transportas Nepaisant didelių investicijų, Europos Sąjunga šiuo metu neturi pakankamai sujungto, sąveikaus ir veiksmingai išteklius naudojančio tarpvalstybinės transporto infrastruktūros tinklo. Kaip pabrėžiama komunikate „Bendros Europos transporto erdvės kūrimo planas. Konkurencingos efektyviu išteklių naudojimu grindžiamos transporto sistemos kūrimas“[4], transporto infrastruktūra yra būtina, siekiant užtikrinti bendrosios rinkos veikimą, ir turi skatinti konkurencingumą ir tvarų augimą. Didžiausios kliūtys, kurios turi būti pašalintos rengiant kitą daugiametę finansinę programą – valstybių narių koordinavimo projektų valdymo, planavimo ir finansavimo srityse stygius ir finansavimo Europos lygmeniu pagrindų programos, kuri galėtų padėti spręsti pačias svarbiausias pralaidumo ir trūkstamų valstybes jungiančių atkarpų problemas bendrojoje rinkoje, trūkumas. Naujosiose TEN–T gairėse bus numatyta politikos programa, pagal kurią Europos infrastruktūra taptų bendros Europos transporto erdvės kūrimo priemone. Gairėse taip pat apibrėžta reguliavimo sistema su standartais, kuriais užtikrinami sąveika ir veiksmingumas. Be to, šiomis gairėmis kuriama tvirtesnė, labiau įpareigojanti planavimo sistema, kurią sudaro visuotiniai ir pagrindiniai tinklai; ji leis sutelkti valstybių narių, ES institucijų ir suinteresuotųjų asmenų pastangas į funkcionalaus Europos infrastruktūros tinklo sukūrimą etapais iki 2030 ir 2050 m. Visuotinis tinklas yra pagrindinė TEN–T dalis. Jis aprėpia visą gairių reikalavimus atitinkančią eksploatuojamą ir planuojamą infrastruktūrą. Visuotinis tinklas turi būti sukurtas ne vėliau 2050 m. gruodžio 31 d. Pagrindinį tinklą, kuris yra visuotinio tinklo dalis, sudaro strategiškai svarbiausios visuotinio tinklo dalys. Jis yra įvairių rūšių transporto tinklo, būtino Europos gyventojams ir įmonėms, pagrindas. Pagrindinis tinklas visų pirma apims didžiausios Europos pridėtinės vertės sudedamąsias TEN–T dalis: tarpvalstybines atkarpas ir daugiarūšio transporto mazgus, kurių dabar trūksta, ruožus, kur dabar yra pagrindinės pralaidumo kliūtys. Pagrindinis tinklas, finansuojamas Europos infrastruktūros tinklų priemonės lėšomis, turi būti sukurtas ne vėliau 2030 m. gruodžio 31 d. TEN–T gairėmis taip pat siekiama nukreipti įgyvendinimo priemones į pagrindinio tinklo koridorius, tinkamai atsižvelgiant į krovinių vežimo geležinkeliais koridorius[5]. Šie koridoriai bus naudojami kaip svarbiausia pagrindinio tinklo koordinuoto kūrimo priemonė. Pagrindinio tinklo koridoriai iš esmės aprėps trijų rūšių transportą ir nusidrieks ne mažiau kaip per tris valstybes nares. Jei įmanoma, jie turėtų būti sujungiami su jūrų uostu. Pagrindinio tinklo koridoriai suteiks galimybę valdyti pajėgumus, investuoti, statyti įvairių rūšių transporto perkrovimo objektus ir koordinuoti jų veiklą, taip pat diegti sąveikias eismo valdymo sistemas. Energetika Siekiant įgyvendinti pagrindinius Sąjungos energetikos politikos konkurencingumo, tvarumo ir tiekimo saugumo tikslus, reikia dėti daug pastangų, kad būtų atnaujinta ir išplėsta Europos energetikos infrastruktūra ir sujungti valstybių narių tinklai. Todėl 2010 m. lapkričio 17 d. priimtame Komisijos komunikate „2020 m. ir vėlesnio laikotarpio energetikos infrastruktūros prioritetai“[6] raginama kurti naują ES energetikos infrastruktūros politiką, kuria būtų koordinuojamas ir optimizuojamas tinklo vystymas žemyno mastu. Šiame komunikate ypač akcentuojama būtinybė nuodugniai persvarstyti dabartinę Transeuropinių energetikos tinklų (TEN–E) politiką ir finansavimo programą. Kaip pabrėžta 2011 m. vasario 4 d. Europos Vadovų Tarybos posėdyje, tokia nauja politika yra itin svarbi siekiant užtikrinti, kad valstybių narių solidarumas taptų veiksmingas, būtų pradėtos naudoti alternatyvios tiekimo / tranzito trasos bei energijos ištekliai ir būtų vystomi atsinaujinantieji energijos ištekliai, kurie konkuruotų su tradiciniais ištekliais. Naujomis transeuropinės energetikos infrastruktūros gairėmis nustatomos taisyklės, kuriomis laikantis terminų būtų užtikrinamas transeuropinių energetikos tinklų vystymas ir sąveika. Konkrečiau jomis siekiama sudaryti tinkamiausias sąlygas plėtoti energetikos infrastruktūros projektus, kuriais būtų palaikomas visiškas vidaus energijos rinkos integravimas, tuo, be kita ko, užtikrinant, kad nė viena valstybė narė nebūtų izoliuota nuo Europos tinklo, ir skatinama tvari plėtra ir aplinkosauga, taip padedant Sąjungai iki 2020 m. įvykdyti savo siekius: 20 proc.[7] sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, 20 proc. padidinti energijos vartojimo veiksmingumą ir 20 proc. padidinti atsinaujinančiosios energijos dalį visos suvartojamos energijos kiekyje, tuo pačiu užtikrinant tiekimo saugumą ir valstybių narių solidarumą. Todėl 2020 m. ir vėlesniam laikotarpiui gairėse nustatomos sritys, kuriose Europos veiksmai reikalingiausi – tai ribotas prioritetinių transeuropinių koridorių ir sričių, aprėpiančių elektros energijos ir dujų tinklus, skaičius, taip pat naftos ir anglies dioksido transporto infrastruktūra. Tada gairėse siūloma šiuos prioritetus įgyvendinti: - supaprastinant leidimų suteikimo procedūras – smarkiai jas sutrumpinant bendros svarbos projektų atvejais, didinant visuomenės pritarimą tokiems projektams ir dalyvavimą juos įgyvendinant; - taikant supaprastintą reguliavimą bendros svarbos projektams elektros energijos ir dujų srityse, paskirstant sąnaudas skirtingoms valstybėms narėms pagal jų gaunamą naudą ir užtikrinant, kad leidžiama grąža atitiktų patiriamą riziką; - užtikrinant bendros svarbos projektų įgyvendinimą – teikiant reikalingą rinkos vertės tiesioginę ES finansinę paramą. Gairėse pastarajai veiklai numatomi projektų, galinčių pretenduoti į ES finansinę pagalbą pagal Europos infrastruktūros tinklų priemonę, finansavimo kriterijai. Skaitmeninė infrastruktūra Investicijos į didelės spartos ryšį ir paslaugas, teikiamas modernių interneto tinklų arba moderniais interneto tinklais – tai investicijos į ateitį. Tiek materiali, tiek paslaugomis pagrįsta skaitmeninė infrastruktūra yra pažangaus augimo, kurį Europa privalo pasiekti per ateinantį dešimtmetį, kad užtikrintų savo gebėjimą konkuruoti tarptautiniu mastu ir savo gyventojų gerovę, esminis veiksnys. Išties ši iniciatyva išplaukia iš pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategijos „Europa 2020“, kurioje pripažįstama ypatinga skaitmeninės infrastruktūros svarba ir jai iš dalies skirta pavyzdinė iniciatyva „Europos skaitmeninė darbotvarkė“. Joje pabrėžiama, kad būtina užtikrinti aktyvesnį visuotinį spartaus plačiajuosčio fiksuoto ir bevielio ryšio diegimą ir skverbties didinimą, taip pat remti investicijas į naujus labai sparčius atvirus ir konkurencingus interneto tinklus, tapsiančius ateities ekonomikos mazgais. Gairių tikslas – nustatyti plačiajuosčio ryšio tinklų ir skaitmeninių paslaugų infrastruktūros uždavinius ir prioritetus telekomunikacijų srityje. Be to, gairėse nurodomi bendros svarbos projektai, kuriuos įgyvendinant įrengiami plačiajuosčio ryšio tinklai ir skaitmeninių paslaugų infrastruktūra (pvz., e. sveikatos, e. tapatybės, e. pirkimo paslaugų ir t. t.). Šie projektai padės spręsti nustatytas problemas, iš esmės kliudančias bendrosios skaitmeninės rinkos plėtrai, pavyzdžiui, investicijų į plačiajuostį ryšį Europoje trūkumą lyginant su pagrindiniais mūsų konkurentais, dėl kurio neišnaudojamas augimo potencialą ir visuomenė negauna naudos; taip pat padės patenkinti poreikį didinti konkurencinį spaudimą moderniųjų plačiajuosčio ryšio tinklų srityje ir poreikį kurti tinkamas strategijas, kaip taikyti viešąją paramą plačiajuosčio ryšio tinklų diegimui srityse, kuriose tai nepelninga verslui. Skaitmeninių paslaugų srityje didžiausia kliūtis ta, kad nėra techninės sąveikos, ir dėl to esminės viešosios elektroninės paslaugos teikiamos tik valstybių ribose. Sąveiki Europos paslaugų infrastruktūra neturėtų tikrojo savininko, ir nei pavienės valstybės narės, nei privatūs investuotojai neužtikrins, kad paslaugos būtų teikiamos per sąveikias sistemas. Taigi ES pridėtinė vertė ypač didelė. Skaitmeninei infrastruktūrai skirta Europos infrastruktūros tinklų priemonė dotacijomis ir inovatyviomis finansinėmis priemonėmis rems investicijas į tinklus, galinčius padėti įvykdyti pavyzdinės iniciatyvos „Europos skaitmeninė darbotvarkė“ tikslus – kad visi europiečiai turėtų galimybę naudotis didesnės kaip 30 Mbps spartos internetu arba kad 50 proc. ar daugiau Europos namų ūkių užsisakytų spartesnio kaip 100 Mbps interneto ryšio paslaugą. Bus parengtas kombinuotas 30 Mbps ir 100 Mbps projektų kompleksas ir deramai atsižvelgta į valstybėms narėms reikalingas investicijas, kurių orientacinė suma siekia iki 270 mlrd. EUR. Skaitmeninių paslaugų infrastruktūrai reikalingos sąveikios sistemos finansuojamos pagal tiesioginių dotacijų schemas; jos apima, pavyzdžiui, transeuropines greitąsias viešųjų administracijų pagrindines jungtis, tarpvalstybinį e. valdžios paslaugų tiekimą, grįstą sąveikia identifikacija ir autentifikavimu (tuo sudarant sąlygas e. pirkimo ir e. teisingumo, taip pat e. sveikatos sistemoms); Europos paveldo skaitmeninius išteklius; saugą ir saugumą (saugesnis internetas ir kritinių paslaugų infrastruktūra), pažangias energijos paslaugas. Šiais projektais turi būti gerinamas Europos ekonomikos, taip pat ir mažųjų ir vidutinių įmonių (MVĮ), konkurencingumas, skatinamas nacionalinių tinklų jungtys ir sąveika, taip pat prieiga prie tokių tinklų, remiama skaitmeninės bendrosios rinkos plėtra. Atsižvelgiant į kintančius politinius prioritetus, technologinę pažangą ar atitinkamų rinkų padėtį, įgyvendinant šias gaires bus galima nustatyti naujus bendros svarbos projektus. EUROPOS INFRASTRUKTūROS TINKLų PRIEMONė (CEF) – BENDRA INFRASTRUKTūROS FINANSAVIMO PRIEMONė Remdamasi dabartinės TEN politikos programos patirtimi ir pamokomis, Komisija bendram transeuropinių tinklų finansavimui dabar siūlo naują Europos infrastruktūros dokumentų rinkinį (EIP), kuriam įgyvendinti bus naudojamasi Europos infrastruktūros tinklų priemone, taip sukurdama sistemą, kuria vadovaujantis bus taikomos anksčiau aprašytos sektoriaus politikos gairės. Kadangi kai kuriais Sąjungai svarbiais projektais kuriama infrastruktūra gali kirsti narystės siekiančias, kaimynines ir kitas trečiąsias šalis, prireikus pagal CEF gali būti remiami bendros svarbos projektai, kuriais siekiama sujungti transeuropinius tinklus su šių šalių infrastruktūros tinklais. CEF priemone siekiama supaprastinti ir palengvinti ES paramos infrastruktūrai teikimą, optimizuojant siūlomų priemonių kompleksą, standartizuojant jų naudojimo taisykles ir pasinaudojant galima trijų sektorių sąveika. Toks koordinuotas požiūris ne tik užtikrintų didžiausią įmanomą ES pridėtinę vertę, bet ir supaprastintų procedūras ir sumažintų bendras sąnaudas. Todėl CEF pasiūlymu kuriama visiems sektoriams bendra finansavimo programa, įskaitant koordinuotas metines darbo programas, bendrą komitetą, sektorinių biudžetų skirstymo lankstumo taisykles, aukštesnius veiklos rezultatų rodiklius ir reiklesnes sąlygas, bendras infrastruktūrai skirtų finansinių priemonių naudojimo taisykles. CEF lėšas centralizuotai valdys arba tiesiogiai Komisijos darbuotojai, prireikus pasitelkdamas vykdomąją įstaigą, arba Komisija partnerystės su viena ar daugiau finansinių institucijų būdu. Įvairių CEF priemonių operacijų valdymo sprendimai bus siūlomi, vadovaujantis atitinkama teisine sistema ir remiantis TEN-T vykdomosios įstaigos patirtimi ir dabartinio bendradarbiavimo su Europos investicijų banku patirtimi. Ši priemonė bus koordinuojama kartu su kitomis ES biudžeto finansuojamomis intervencijos priemonėmis, pavyzdžiui, programa „Horizontas 2020“, Sanglaudos ir struktūriniais fondais. Koordinavimas su programa „Horizontas 2020“ užtikrins abipusę naudą ir padės išvengti galimo veiklos dubliavimosi. CEF ir „Horizonto 2020“ koordinavimu bus užtikrinta nenutrūkstama mokslinių tyrimų ir inovacijų grandinė, sudaranti sąlygas infrastruktūros įrengimui. Tai ypač svarbu tada, kai ES prireiks pasitelkti reikšmingus technologijos laimėjimus transporto, energijos ir IRT srityse, siekiant ambicingų strategijos „Europa 2020“ uždavinių. Kalbant apie ryšį su Sanglaudos ir struktūriniais fondais, sanglaudos politikos bendra strateginė programa ir partnerystės sutartys su valstybėmis narėmis bus glaudžiai derinamos su transporto, energijos ir IRT sektorių politikos programomis. Atitinkamomis sektorių gairėmis bus numatyta, kad Sanglaudos ir struktūrinių fondų lėšomis bus kuriama vietos ir regionų infrastruktūra ir jos jungtys su prioritetine ES infrastruktūra, taip užtikrinant visų gyventojų galimybes susisiekti Europos Sąjungoje. Europos infrastruktūros tinklų priemonės biudžetas 2014–2020 m. laikotarpiui sieks 50 mlrd. EUR[8], iš kurių 10 mlrd. EUR suma yra numatyta transporto infrastruktūrai Sanglaudos fonde. Nors priemonė bus valdoma centralizuotai, skirstant 10 mlrd. EUR sumą didžiausia įmanoma pirmenybė bus teikiama nacionaliniams asignavimams iš Sanglaudos fondo. Ši 10 mlrd. EUR suma bus skirta valstybėms narėms, atitinkančioms Sanglaudos fondo paramos reikalavimus, o bendro finansavimo iš ES biudžeto normos bus sulygintos su Sanglaudos fondo finansavimo normomis. CEF | 40 mlrd. EUR | Energija | 9,1 mlrd. EUR | Transportas | 21,7 mlrd. EUR | Telekomunikacijos ir skaitmeniniai tinklai | 9,2 mlrd. EUR | Sanglaudos fondo transporto infrastruktūroms numatytos sumos | 10 mlrd. EUR | Iš viso | 50 mlrd. EUR | CEF FINANSINėS PRIEMONėS ES POVEIKIUI STIPRINTI Nors ES vyriausybės investicijoms į infrastruktūrą vidutiniškai išleidžia 1 proc. BVP[9], jos vis labiau ragina privatųjį sektorių finansuoti investicijas į infrastruktūrą. Tas finansavimas vyksta arba grynai privačiomis lėšomis (privatizuojant ar sudarant koncesijas), arba pastaruoju metu – taikant viešojo ir privačiojo sektorių partnerystės modelį. Tačiau dabartinis privataus finansavimo mastas yra nepakankamas didžiuliams infrastruktūros sektorių investiciniams poreikiams tenkinti. Be to, privačios lėšos nesiūlomos tokiais terminais ir sąlygomis, kokiais būtų galima deramai užtikrinti komerciškai perspektyvių ilgalaikių infrastruktūros projektų ekonominį gyvavimo ciklą. Todėl siekiant šalinti specifines kliūtis, trukdančias pasinaudoti nuosavu kapitalu ir paskolomis finansuoti svarbiausiems Sąjungai projektams, t. y. Europos infrastruktūros tinklų priemonės projektams, būtinos nuosavybės ir skolos investicinės priemonės. Infrastruktūros priemonių tikslas – pritraukti privataus sektoriaus lėšas ir taip padėti Europai išnaudoti savo potencialą, vykdant esminę transformaciją ir pereinant prie tausiai išteklius naudojančios ir mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos. Šios priemonės tampa vis svarbesnės, siekiant strateginių Sąjungos tikslų, nes jomis užtikrinama galimybė gauti projektų, galinčių skatinti ekonominį augimą, įgyvendinimui reikalingą finansavimą. Finansinės priemonės ypač užtikrina pridėtinę vertę tada, kai ES politikos kryptys turi būti įgyvendinamos greitai, tačiau abejonės dėl projektų ir finansų rinkų palyginti didelės, ypač dabartinės ekonominės situacijos sąlygomis. Be to, finansinėmis priemonėmis sukuriamas dauginamasis ES biudžeto poveikis, nes jos padeda lengviau pritraukti privačias lėšas ES svarbos projektams ir taip labiau padidinti ES biudžeto poveikį. Finansavimą skatinančiu priemonių rinkiniu reikėtų nustatyti ilgalaikės stabilios investicijų programos pagrindą. Pagal Europos infrastruktūros tinklų priemonę tai siekiama atlikti dviejų rūšių pagrindinėmis priemonėmis: - įsigyjant akcijas kapitalo fonduose, teikiančiuose rizikos kapitalą veiksmams, kuriais padedama įgyvendinti bendros svarbos projektus; - paskolomis ir (arba) garantijomis bendros svarbos projektams, kurių įgyvendinimas remiamas rizikos pasidalijimo priemonėmis, įskaitant ilgalaikio bankų skolinimo ir projektų obligacijų, išleistų projektą vykdančių įmonių, skatinimo mechanizmus. Šios priemonės bus skirtos strategijos „Europa 2020“ politikos uždaviniams įgyvendinti trijose – transporto, energijos ir skaitmeninės infrastruktūros – politikos srityse, siekiant išvengti nereikalingo panašaus pobūdžio, panašius paramos gavėjus ir panašios struktūros projektus remiančių priemonių daugėjimo. Pagal numatytą intervencinę logiką Komisija glaudžiai bendradarbiaus su atitinkamomis tarptautinėmis finansų institucijomis, pavyzdžiui, Europos investicijų banku. Tačiau infrastruktūros projektų ilgalaikiam planavimui, statybai ir veiklos laikotarpiui taip pat būtinas ilgalaikis pasirengimas įgyvendinti finansines priemones. Todėl, teikdama Europos infrastruktūros tinklų priemonės pasiūlymą, Komisija siūlo pradėti strategijos „Europa 2020“ projektų obligacijų iniciatyvos bandomąjį etapą jau pagal dabartinę finansinę programą. Veikianti projektų obligacijų rinka, dabar Europoje beveik neegzistuojanti, leistų suderinti infrastruktūros projektų ir ilgalaikių rizikos vengiančių investuotojų, tokių kaip pensijų fondai ir draudimo bendrovės, poreikius. Bandomuoju etapu bus paruošta dirva pilnavertei rizikos pasidalijimo priemonei, kuria bus finansuojamos infrastruktūros projektų paskolos ir obligacijos, pradėjus veikti Europos infrastruktūros tinklų priemonei. Iš ESMėS KITOKS INFRASTRUKTūROS FINANSAVIMAS EUROPOJE Kaina, kurią teks sumokėti Europai, jei nepakankamai investuos į savo ateities tinklus, gali būti labai didelė. Dėl augančios Europos valstybių ekonomikų tarpusavio priklausomybės ir kintančių prekybos srautų krypčių dabartinės infrastruktūros sistemos patiria spaudimą, be to, naujoms verslo galimybėms ir piliečių poreikiams reikalingi modernūs, pažangūs ir lankstūs tinklai. Įgyvendinti strategijos „Europa 2020“ tikslus, pavyzdžiui, pereiti prie tausiai išteklius naudojančios ir mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos ar kurti skaitmeninę ekonomiką, realiai neįmanoma tinkamai nepatenkinus su šiais tikslais susijusių infrastruktūros poreikių. Paprastai ES atlikdavo svarbų vaidmenį, transeuropinių tinklų plėtros rėmimo politika skatindama valstybes nares ir rinkas investuoti į Europos svarbos infrastruktūrą, teikiančią didelę socialinę ir ekonominę naudą. Šiandien visos Europos fizinės infrastruktūros modernizavimas ir atnaujinimas strategiškai toks svarbus ir su juo susijęs investicijų iššūkis toks didelis, kad būtina iš esmės keisti tempą, kuriuo ES nustato, remia ir įgyvendina tarpvalstybinius infrastruktūros tinklus. Integruotos daugiasektorinės Europos infrastruktūros tinklų priemonės pasiūlymu, kurį papildo konkrečios gairės transporto, energijos ir telekomunikacijos sektoriams, siekiama sukurti tinkamas sąlygas infrastruktūros plėtrai paskatinti, pritraukti finansavimui iš privačių šaltinių, kai valstybių biudžetai yra smarkiai apriboti, ir padėti atgaivinti ilgalaikių specializuotų investuotojų susidomėjimą investicijomis į Europą, tuo skatinant augimą ir darbo vietų kūrimą. Kartu su nauju požiūriu į inovatyvių finansavimo priemonių naudojimą ir Europos projektų obligacijų iniciatyvos bandomuoju etapu, šio pasiūlymų rinkinio tikslas – paspartinti Europos pastangas spręsti infrastruktūros iššūkį. [1] „Nauja bendrosios rinkos strategija Europos ekonomikai ir visuomenei“. 2010 m. gegužės 9 d. Mario Monti ataskaita Europos Komisijos pirmininkui, p. 64–65. [2] 2011 m. metinė augimo apžvalga, COM(2011) 11. [3] Apie 500 mlrd. EUR transporto, 200 mlrd. EUR energetikos ir 270 mlrd. EUR sparčiojo plačiajuosčio ryšio infrastruktūrai. [4] COM(2011) 144. [5] 2010 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 913/2010 dėl konkurencingo krovinių vežimo Europos geležinkeliais tinklo, OL L 276, 2010 10 20, p. 22. [6] COM(2010) 677. [7] 30 %, jeigu būtų sukurtos reikiamos sąlygos. [8] Visi skaičiai pateikti palyginamosiomis 2011 m. kainomis. [9] Tarp ½ ir 2 proc., ˛r. Alegre ir kt., EIB Papers , 13/1 tomas (2008). Labiausiai apskaičiavimus iškreipia komerciniais pagrindais veikiančių įmonių investicijų priskyrimas privačioms investicijoms, nors šios įmonės ir priklauso viešajam sektoriui.