Vienas ES gyventojas suvartoja apytikriai 62 kg geriamojo pieno, 17 kg sūrio, 16 kg rauginto pieno, 5 kg grietinėlės, 4 kg sviesto ir 9 kg kitų šviežių pieno produktų (Eurostatas, 2013 m.).

ES pieno rinka pakankamai brandi, todėl vieno gyventojo suvartojamas kiekis gali gerokai padidėti tik tose valstybėse narėse, kurios į ES įstojo per pastarąjį dešimtmetį, o „senosiose“ valstybėse narėse suvartojimas turėtų didėti nežymiai.

Suvartojamos šioje ataskaitoje aptariamų rūšių mėsos kiekis sudaro tik 3 % viso ES suvartojamos mėsos kiekio, nors duomenys, kuriuos teikia valstybės narės, ne visada atnaujinami. Arklienos ir triušienos daugiau suvartojama Italijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Belgijoje ir Nyderlanduose. Medžiojamųjų gyvūnų mėsos daugiausia suvartojama medžioklės sezono metu, t. y. nuo spalio iki gruodžio.

3.3.Gamyba ir prekyba

ES pati pasigamina didžiąją dalį jai reikalingo pieno ir pieno produktų – beveik 65 % surinkto pieno perdirbama į vartotojų produktus, skirtus daugiausiai vidaus rinkai. Pagal sunaudojamo pieno kiekį sūrio ir šviežių produktų gamyba yra svarbiausi rinkos segmentai (atitinkamai 53 ir 43 mln. tonų pieno ekvivalento). Pieno miltelių (nugriebto, nenugriebto pieno miltelių ir išrūgų miltelių) ir sviesto pagaminama palyginti mažiau (atitinkamai 12 ir 25 mln. tonų pieno ekvivalento). Tačiau šių produktų ES viduje vis dėlto parduodama daug (atitinkamai 1,6 ir 0,6 mln. tonų), nors ir ne tiek daug kiek sūrių (3,6 mln. tonų). Produktų kiekis kasmet šiek tiek skiriasi, priklausomai nuo pasiūlos ir rinkos sąlygų.

Pieno produktai importuojami tik lengvatinėmis patekimo į rinką sąlygomis, kurios kai kurioms trečiosioms šalims suteiktos pagal dvišalius arba daugiašalius susitarimus, o eksportuojami pieno produktai sudaro maždaug 10 % pieno gamybos. Apskritai ES eksportuojamų pieno produktų vertė viršija importuojamų pieno produktų vertę.

Apskaičiuota, kad metinė šioje ataskaitoje aptariamos kitokios mėsos gamyba sudaro tik 2 % visos ES mėsos gamybos. Triušiena, arkliena ir medžiojamųjų gyvūnų mėsa sudaro atitinkamai apie 490, 73 ir 131 tūkst. tonų (MŽŪO, 2012 m.), o šioje ataskaitoje aptariamos kitokios mėsos pagaminama gerokai mažiau. ES viduje parduodama beveik 52 tūkst. tonų arklienos ir 22 tūkst. tonų triušienos, o iš trečiųjų šalių importuojama apie 25 tūkst. tonų mėsos: arkliena daugiausia importuojama iš Argentinos, JAV, Kanados ir Meksikos, o triušiena daugiausia iš Kinijos (daugiau kaip 7 tūkst. tonų). Stirnienos daugiausia importuojama iš Naujosios Zelandijos.

3.4.ES atsekamumo sistemos

ES lygiu taikomos maisto produktų atsekamumo sistemos tikslas – užtikrinti maisto saugą. Tokia sistema nebūtinai pritaikyta informacijai apie kilmę perduoti maisto grandinės dalyviams:

– pagal maisto saugos reikalavimus informacija maisto grandinėje turi būti registruojama vadovaujantis principu „žingsnis atgal, žingsnis pirmyn“: maisto tvarkymo subjektai turi sugebėti nustatyti įmones, kurioms jų produktai pristatyti, ir įmones, iš kurių gavo žaliavas. Gyvūninės kilmės maisto produktų atveju turi būti laikomasi išsamesnių informacijos teikimo reikalavimų, tačiau nereikalaujama nustatyti sisteminio ryšio su naudojamos žaliavos kilmės šalimi ar kilmės vieta.

–Ant gyvūninių produktų etiketės turi būti pateikiamas sveikumo arba identifikavimo ženklas, kuriame nurodoma paskutinė gamybos / perdirbimo / pakavimo įmonė ir valstybė narė, kurioje ta įmonė yra įsisteigusi (Reglamento Nr. 853/2004 5 straipsnis ir II priedo I skirsnis), tačiau jis nebūtinai susijęs su naudojamos žaliavos kilmės šalimi ar vieta.

–Nors egzistuoja gyvų gyvūnų identifikavimo ir registravimo sistemos, jų veikimas skiriasi priklausomai nuo gyvūnų rūšies, o daugelis jų nėra pakankamas pagrindas norint surinkti išsamiam kilmės ženklinimui būtiną informaciją (kur gyvūnas gimė, buvo užaugintas ir paskerstas).

–Iš šioje ataskaitoje aptariamų mėsos rūšių vienintelės rūšies mėsa, kuriai taikoma gyvų gyvūnų identifikavimo ir registravimo sistema, yra arklinių šeimos gyvūnai (pvz., arkliai). Bet kur ES teritorijoje gabenant arklinių šeimos gyvūnus yra būtina turėti tapatybės nustatymo dokumentą ar pasą, kaip nustatyta Komisijos sprendime 2000/68/EB ir Komisijos reglamente (EB) Nr. 504/2008, kuriuo nustatomos arklinių, gimusių Sąjungoje arba importuotų į ją, identifikavimo taisyklės. Tačiau ši sistema neapima privalomos centralizuotos duomenų bazės, kuri padėtų atsekti gyvūnų judėjimą. Šiuo metu atliekamas su registracijos reikalavimų griežtinimu susijęs darbas; nauji reikalavimai bus taikomi nuo 2016 m.

4.Vartotojų požiūris į privalomą pieno ir kitokios mėsos kilmės ženklinimą

2013 m. „Eurobarometro“ apklausos duomenimis, dauguma ES piliečių mano, kad būtina nurodyti pieno, kuris parduodamas kaip pienas arba naudojamas kaip sudedamoji pieno produktų dalis, kilmę (84 %). Panaši gyventojų dalis (88 %) tą patį mano apie šioje ataskaitoje aptariamų rūšių mėsą. Tačiau net ir šiais atvejais lūkesčiai dėl tikslios informacijos, kurią vartotojai pageidautų gauti kaip informaciją apie „kilmę“, labai skiriasi.

Pieno ir pieno produktų atveju palankiausiai įvertinta galimybė gauti informacijos apie melžimo arba perdirbimo šalį, o mėsos atveju svarbiausias rūpimas dalykas buvo vieta, kur gyvūnas užaugintas ir paskerstas; mažiau susidomėjimo sulaukė gyvūnų gimimo vieta. Valstybės narės arba trečiosios šalies lygmens informacija buvo laikoma tinkamesne nei regiono ar „ES / ne ES“ lygmens informacija.

Iš vartotojų apklausų matyti, kad kilmė yra svarbus veiksnys, į kurį atsižvelgiama perkant pieną, pieno produktus ir mėsos produktus, tačiau svarbesni veiksniai yra kaina, skonis ir „geriausias iki“ bei „tinka vartoti iki“ datos.

Vis dėlto iš daugumos apklausų taip pat matyti, kad įvairiose valstybėse narėse vartotojai pirmenybę teikia labai skirtingiems dalykams, be to, vartotojų susidomėjimas kilmės ženklinimu nedera su jų nusiteikimu mokėti už tokią informaciją. Todėl, nors vartotojams ir svarbu būti informuotiems, jie nebūtinai pasirengę mokėti už produktus brangiau, kad gautų tokią informaciją. Taikant įvairias metodikas nustatyta, kad tikrąjį norą mokėti įvertinti sunku arba dėl metodikos šališkumo, arba todėl, kad vartotojų atsakymai per apklausas ne visuomet atitinka jų pirkimo elgseną. Per 2013 m. „Eurobarometro“ apklausą maždaug tik pusė vartotojų išreiškė norą mokėti 1–2 % daugiau, kad gautų informaciją apie šioje ataskaitoje aptariamų produktų kilmę.

5.Galimi kilmės ženklinimo scenarijai ir metodai

Pienas ir pienas, naudojamas kaip sudedamoji dalis