Kaip nustatyta 11 straipsnyje, valstybės narės Direktyvą į nacionalinę teisę turėjo perkelti iki 2014 m. birželio 2 d. Pasibaigus perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpiui, apie būtinas priemones Komisijai nepranešė septynios valstybės narės: Kipras, Čekija, Liuksemburgas, Malta, Slovėnija, Slovakija ir Ispanija. Todėl 2014 m. liepos mėn. Komisija nusprendė šių septynių valstybių narių atžvilgiu pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 258 straipsnį pradėti pažeidimo tyrimo procedūrą dėl to, kad jos nepranešė apie perkėlimo priemones.

Ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama priemonėms, kurių iki šiol valstybės narės ėmėsi Direktyvai įgyvendinti. Ataskaitoje vertinama, ar valstybės narės Direktyvą įgyvendino per nustatytą laikotarpį ir ar nacionalinės teisės aktais pasiekti Direktyvos tikslai bei įvykdyti jos reikalavimai.

Šiomis šešiomis direktyvomis siekiama padėti siekti bendro tikslo – didinti tarpusavio pasitikėjimą suteikiant sąlygas geriau taikyti tarpusavio pripažinimo principą, esantį ES laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės pagrindu. To pasiekiama direktyvomis nustačius bendrus minimaliuosius procesinių teisių visuose baudžiamuosiuose procesuose standartus ir nuosekliau įgyvendinus teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, nustatytą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje ir Europos žmogaus teisių konvencijos (EŽTK) 6 straipsnyje.

Pirmoji priemonė, patvirtinta remiantis veiksmų planu, buvo Direktyva 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese. Priėmus šias pirmąsias dvi direktyvas, buvo tęsiamas su procesinėmis teisėmis susijęs darbas. Nuo to laiko ES priėmė dar keturias direktyvas dėl teisės turėti advokatą ir susisiekti su trečiaisiais asmenimis laisvės atėmimo metu, dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo, dėl procesinių garantijų vaikams ir dėl teisinės pagalbos.

3.3.1.3. Informacija apie teisę būti informuotam apie kaltinimus (3 straipsnio 1 dalies c punktas)

Dauguma valstybių narių šią nuostatą atitinkamai perkėlė į nacionalinę teisę. Nors kelios valstybės narės aiškiai nenurodo reikalavimo pateikti informaciją „nedelsiant“, tokį reikalavimą galima numanyti iš to, kad įtariamieji arba kaltinamieji ne vėliau kaip iki pirmosios apklausos yra informuojami apie savo teises. Tačiau trijose valstybėse narėse informacija apie teises suteikiama tik tada, kai asmens laisvė yra apribota (žr. 3.2.1 skirsnį).

Direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje pateiktas sąrašas teisių, kurios, be Direktyvos 3 straipsnyje nustatytos informacijos, turi būti įtrauktos į pranešimą apie teises, t. y.:

Ne visos valstybės narės į nacionalinę teisę aiškiai perkėlė įpareigojimą įtariamiesiems ir kaltinamiesiems suteikti galimybę perskaityti ir pasilikti pranešimą apie teises. Be to, viena valstybė narė leidžia nukrypti nuo pareigos pateikti asmeniui rašytinę informaciją (net ir vėlesniame etape) tais atvejais, kai pagrįstai negalima pateikti rašytinės informacijos ir laikoma, kad pakanka pateikti žodinę informaciją.

Kita valstybė narė taip pat nėra nustačiusi vienodo pranešimo apie teises. Teismai ir policija naudoja skirtingus šablonus, todėl neaišku, ar į šiuos skirtingus šablonus įtrauktos visos teisės, kurių reikalaujama pagal Direktyvą. Be to, neužtikrinta, kad asmeniui būtų leista pasilikti šį pranešimą.

Tačiau penkių valstybių narių nacionalinės teisės aktais neužtikrinama, kad rašytinė informacija būtų teikiama paprasta ir lengvai suprantama kalba, ir dėl to, kad nėra nacionalinio pavyzdžio, nebuvo galima nustatyti, ar šis reikalavimas įvykdytas. Vienoje valstybėje narėje, kurioje nenustatytas tikrasis pranešimas apie teises (žr. 3.4.1 skirsnį), šis reikalavimas neįvykdytas.

Dauguma valstybių narių yra nustačiusios pranešimą apie teises, rengiamą paprasta ir lengvai suprantama kalba. Dvylika valstybių narių savo nacionalinės teisės aktuose to aiškiai reikalauja, aštuoniose valstybėse narėse tai būtų galima numanyti iš pranešimo apie teises pavyzdžio faktinio turinio.

Penkiose valstybėse narėse kyla klausimų dėl to, kad nacionaliniame pranešime apie teises tas laikotarpis nenurodomas. Vienos valstybės narės pranešime apie teises, teikiamame sulaikytiems asmenims, yra reikalinga informacija, bet pranešime apie teises, teikiamame suimtiems asmenims, maksimalus laikotarpis nenurodytas.

Šią nuostatą į nacionalinę teisę perkėlė beveik visos valstybės narės (išskyrus vieną). Viena valstybė narė suteikia teisę į medicininę pagalbą, bet to nenurodo pačiame pranešime apie teises.

3.4.2.3. Informacija apie teisę gauti skubią medicininę pagalbą (4 straipsnio 2 dalies c punktas)

3.4.5.Pranešimo apie teises kalba (4 straipsnio 5 dalis)

Direktyvos 4 straipsnio 5 dalimi valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad įtariamieji arba kaltinamieji pranešimą apie teises gautų raštu jiems suprantama kalba. Jeigu pranešimas apie teises nėra parengtas tinkama kalba, įtariamieji arba kaltinamieji apie savo teises turi būti žodžiu informuoti ta kalba, kurią jie supranta. Pranešimas apie teises jiems nedelsiant turi būti pateiktas kalba, kurią jie supranta.

Trylika valstybių narių šią nuostatą į nacionalinę teisę perkėlė tinkamai. Trys valstybės narės šios nuostatos neperkėlė į nacionalinę teisę. Kelios valstybės narės šį straipsnį į nacionalinę teisę perkėlė nevisiškai, nes, pavyzdžiui, jos neužtikrina, kad įtariamiesiems ir kaltinamiesiems žodinė informacija būtų pateikta kalba, kurią jie supranta, jeigu pranešimo apie teises nėra tinkama kalba, ir kad vėliau būtų pateiktas pranešimo apie teises vertimas. Be to, kelios valstybės narės nereikalauja, kad pranešimo apie teises vertimas būtų pateiktas „nedelsiant“. Galiausiai, vienoje valstybėje narėje žodinė informacija turi būti teikiama tik tais atvejais, kai asmuo negali skaityti arba rašyti, bet to nereikalaujama, jeigu informacijos nėra atitinkama kalba.

3.5.Pranešimas apie teises vykstant Europos arešto orderio procedūrai (5 straipsnis)

Pagal Direktyvos 5 straipsnį asmenys, kurie yra suimti vykdant Europos arešto orderį, turi nedelsiant gauti pranešimą apie teises, kuriame turi būti pateikta informacija apie jų konkrečias teises, suteikiamas pagal nacionalinės teisės aktą, kuriuo įgyvendinamas Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR. 1 punkte reikalaujama, kad informacija būtų pateikta „nedelsiant“, o 2 punkte nurodyta, kad pranešimas apie teises turi būti parengtas paprasta ir lengvai suprantama kalba, taip pat nurodytas II priede pateiktas orientacinis pranešimo pavyzdys.

3.5.1.Pranešimas apie teises vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms (5 straipsnio 1 dalis)

Dauguma valstybių narių šią nuostatą į nacionalinę teisę perkėlė tinkamai. Kelios valstybės narės tiesiogiai nurodo pranešimą apie teises, kitos pasirinko įvairius terminus, pavyzdžiui, „deklaracija“, „rašytinė informacija“, „rašytinis pranešimas“, „rašytinis paskelbimas“ arba „informacinis lapelis“.

Reikalavimą veikti „nedelsiant“ (kartais nurodant „skubiai“, „nepagrįstai nevilkinant“, „tuo metu, kai gaunamas pranešimas apie kardomąjį kalinimą“, „kai gaunamas“, „kuo greičiau“ arba „kiek įmanoma greičiau“) į savo nacionalinę teisę perkėlė dauguma valstybių narių. Tačiau trys valstybės narės šio reikalavimo nesilaiko.

Keliose valstybėse narėse nėra atskirų nuostatų, kuriomis būtų reglamentuojamas įpareigojimas teikti informaciją apie įtariamųjų ir kaltinamųjų teises vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūrai. Tarpinė nuostata reiškia baudžiamajame procese taikomas taisykles, kurios taip pat taikomos vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms. Tai kelia susirūpinimą, nes pranešimo apie teises turinys pagal Direktyvos 4 straipsnį skiriasi nuo turinio, kurio reikalaujama pagal 5 straipsnį.

Galiausiai, viena valstybė narė nereikalauja, kad vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms būtų pateiktas pranešimas apie teises. Dviejose kitose valstybėse narėse neaišku, ar atitinkama informacija teikiama raštu.

3.5.2.Tai, kaip pranešimas apie teises turi būti parengtas, – orientacinis pavyzdys (5 straipsnio 2 dalis)

Pagal Direktyvos 5 straipsnio 2 dalį pranešimas apie teises vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms turi būti parengtas paprasta ir lengvai suprantama kalba. Direktyvos II priede taip pat pateiktas orientacinis pranešimo apie teises pavyzdys.

Dauguma valstybių narių yra nustačiusios, kad turi būti pranešimas apie teises, parengtas paprasta ir lengvai suprantama kalba. Vienuolika valstybių narių nacionalinės teisės aktuose aiškiai nustatė šį reikalavimą, šešiose valstybėse narėse tai galima numanyti iš pranešimo apie teises pavyzdžio faktinio turinio.

Tačiau kitose valstybėse narėse nacionalinės teisės aktais neužtikrinama, kad rašytinė informacija būtų teikiama paprasta ir lengvai suprantama kalba. Kadangi nėra nacionalinio pavyzdžio, nebuvo galima nustatyti, ar šis reikalavimas įvykdytas.

3.6.Teisė į informaciją apie kaltinimus (6 straipsnis)

Direktyvos 6 straipsnyje nustatytas įpareigojimas įtariamiesiems ir kaltinamiesiems pranešti apie kaltinimus ir jų pakeitimą.

3.6.1.Informacija apie nusikalstamą veiką pateikiama nedelsiant ir išsami (6 straipsnio 1 dalis)

Direktyvos 6 straipsnio 1 dalimi valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems būtų pateikta informacija apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami. Ta informacija turi būti pateikiama nedelsiant ir turi būti tiek išsami, kiek tai yra būtina siekiant užtikrinti teisingą procesą ir veiksmingą naudojimąsi teise į gynybą.

Visos valstybės narės, išskyrus dvi, įvykdė įpareigojimą nedelsiant pateikti informaciją apie kaltinimus. Daugelis pasirinko kitokias frazes – „kuo greičiau“, „nedelsiant“, „nepagrįstai neatidėliojant“, „per kuo trumpesnį laikotarpį“ arba „nedelsiant“, bet apskritai informacija turi būti pateikta vėliausiai prieš pirmą apklausą.

Pateiktos informacijos apimtis bei turinys skiriasi ir priklauso nuo nacionalinės teisės. Kelios valstybės narės nusprendė nustatyti išsamesnes taisykles, ir įtariamajam arba kaltinamajam yra teikiama platesnė informacija, nei reikalaujama Direktyva.