·Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)

Be to, valstybės narės išlaikys tam tikrą diskreciją, susijusią su bendrų taisyklių ir principų taikymu vietos / uostų lygmeniu. Pagal naująją direktyvą jos ir toliau galės spręsti dėl išlaidų padengimo sistemų kūrimo ir taikymo, mokesčių dydžio ir jų teritorijoje veikiantiems uostams skirtų atliekų priėmimo ir tvarkymo planų rengimo. Būtent valstybių narių valdžios institucijos turi tinkamiausią kompetenciją, atsižvelgdamos į uostų dydį bei geografinę padėtį ir tuose uostuose besilankančių laivų reikmes, nustatyti atliekų priėmimo ir tvarkymo planų išsamumą ir aprėptį.

·Proporcingumo principas

Pasiūlymo tikslai yra du: i) geriau apsaugoti jūros aplinką nuo atliekų išmetimo iš laivų ir ii) užtikrinti uostuose atliekamų jūrų transporto operacijų efektyvumą. Atlikus poveikio vertinimą išaiškėjo, kad atliekos ir toliau išmetamos į jūrą, o tai, visų pirma laivų šiukšlių šalinimas, daro katastrofišką poveikį jūrų ekosistemoms. Be to, dėl dabartinės sistemos taikymo, daugiausia dėl direktyvoje ir tarptautinėje sistemoje (t. y. MARPOL konvencijos) nustatytų įpareigojimų nenuoseklumo, uostams ir uostų naudotojams tenka nereikalinga administracinė našta. Poveikio vertinimas parodė, kad tinkamiausia politikos galimybė yra proporcinga nustatytoms problemoms spręsti, ir tokia išvada atitinka Reglamentavimo patikros valdybos pateiktas pastabas dėl poveikio vertinimo ataskaitos.

–reikalavimas teikti išankstiniame pranešime apie atliekas ir atliekų pristatymo patvirtinime nurodytą informaciją bus taikomas tik ne trumpesniems nei 45 metrų ilgio laivams, kaip reikalaujama Direktyvoje 2002/59/EB;

–laikantis IMO reikalavimų dėl laive saugotino šiukšlių tvarkymo plano, 20 % žvejybos ir pramoginių laivų inspektavimo norma bus taikoma tik didesnės nei 100 bendrosios talpos laivams;

–prekybiniai laivai bus inspektuojami laikantis uosto valstybės kontrolės tvarkos ir vadovaujantis rizikos vertinimu grindžiamu požiūriu, kuris turėtų padėti užtikrinti didesnį sistemos efektyvumą ir veiksmingumą.

·Priemonės pasirinkimas

Siekiant, kad teisės akto projektas būtų aiškus ir nuoseklus, nuspręsta, kad tinkamiausias teisinis sprendimas – pasiūlymas priimti vieną naują direktyvą. Kita galimybė – pasiūlyti dabartinės direktyvos pakeitimų – atmesta, nes tokių pakeitimų būtų reikėję atlikti daug. Galimybė priimti naują reglamentą taip pat atmesta, nes tai nesuteiktų valstybėms narėms pakankamai lankstumo pasirinkti jų uostams, kurie labai skiriasi pagal dydį, vietą, nuosavybės ir administracinę struktūrą, tinkamiausią įgyvendinimo politiką.

3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

·Galiojančių teisės aktų ex post vertinimas / tinkamumo patikrinimas

Ex post vertinimas parodė, kad direktyva yra svarbi siekiant tikslo mažinti į jūrą išmetamų atliekų kiekį ir turi aiškią pridėtinę naudą Europos Sąjungai. Vis dėlto, nors į krantą pristatomų atliekų kiekis padidėjo, pristatomų skirtingų kategorijų atliekų kiekiai skiriasi. Be to, daug atliekų ir toliau išmetama į jūrą. Tai daugiausia lemia faktas, kad dabartinėje direktyvoje nustatyti pagrindiniai įpareigojimai, pavyzdžiui, tinkamų uosto priėmimo įrenginių paslaugų teikimas, išlaidų padengimo sistemų kūrimas ir taikymas, įpareigojimo privaloma tvarka pristatyti atliekas vykdymo užtikrinimas, aiškinami ir taikomi skirtingai.

Sąvoka „uosto priėmimo įrenginių tinkamumas“ ankstesnėje direktyvoje nebuvo aiškiai apibrėžta, todėl uostų naudotojams ir operatoriams kildavo neaiškumų. Be to, konsultacijų su uostų naudotojais stygius ir nepakankamas derėjimas su atliekų tvarkymą krante reglamentuojančiais ES teisės aktais lėmė tai, kad uostuose ne visuomet yra tinkamų įrenginių. Pavyzdžiui, per konsultacijas suinteresuotosios šalys skundėsi, kad pagal tarptautinius standartus laivuose išrūšiuotos atliekos uostuose nėra surenkamos atskiriant jas pagal rūšį. Be to, yra neaišku, kokia pagal MARPOL konvencijoje nustatytas išmetimo normas yra įpareigojimo privaloma tvarka pristatyti atliekas aprėptis, taip pat neaiškiai apibrėžta pakankama atliekoms sandėliuoti laive skirta talpa, kuri yra pagrindas taikyti pagrindinę išimtį – leisti laivui išplaukti nepristačius atliekų.

Uosto priėmimo įrenginių inspektavimui taikoma teisinė ir administracinė sistema taip pat neaiški, kaip ir tokio inspektavimo pagrindas bei reguliarumas. Pagaliau, išimtys pagal tvarkaraštį plaukiojantiems laivams taikomos skirtingu pagrindu ir skirtingomis sąlygomis, todėl sukuriama nereikalinga administracinė našta. Šios problemos padarė tvarką mažiau veiksmingą siekiant pagrindinio jos tikslo: t. y. mažinti atliekų išmetimą į jūrą.