LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 170/40

Tarybos motyvų pareiškimas. Per pirmąjį svarstymą priimta Tarybos pozicija (ES) Nr. 9/2016 siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir gyvenimo mokslinių tyrimų, studijų, stažavimosi, savanoriškos tarnybos, mokinių mainų programų arba edukacinių projektų ir dalyvavimo Au pair programoje tikslais sąlygų

(2016/C 170/02)

I. ĮVADAS

2013 m. kovo 25 d. Komisija priėmė pasiūlymą dėl direktyvos dėl atvykimo ir gyvenimo mokslinių tyrimų, studijų, mokinių mainų, atlyginamo ir neatlyginamo stažavimosi, savanoriškos tarnybos ir dalyvavimo Au pair programoje tikslais sąlygų.

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas ir Regionų komitetas nuomones dėl pasiūlymo priėmė atitinkamai 2013 m. rugsėjo 18 d. ir 2013 m. lapkričio 28–29 d.

2013 m. balandžio mėn. pasiūlymą pradėjo svarstyti atitinkami Tarybos organai. 2014 m. vasario 25 d. Europos Parlamentas priėmė poziciją per pirmąjį svarstymą. Taryba negalėjo pritarti pirmojo svarstymo Europos Parlamente rezultatams ir 2014 m. gruodžio 10 d. Nuolatinių atstovų komitetas patvirtino įgaliojimus Tarybai pradėti derybas su Europos Parlamentu.

Po šešių neformalių Tarybos ir Europos Parlamento trišalių dialogų, kurie įvyko 2015 m. kovo 3 ir 31 d., gegužės 26 d., liepos 16 d., spalio 29 d. ir lapkričio 17 d., abi šios teisėkūros institucijos, padedamos Komisijos, susitarė dėl teksto. Lapkričio 26 d. posėdyje Nuolatinių atstovų komitetas patvirtino tekstą, dėl kurio susitarta derybose su Europos Parlamentu. 2015 m. gruodžio 4 d. posėdyje Taryba priėmė politinį susitarimą dėl to teksto. Prieš tai Europos Parlamento Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto pirmininkas 2015 m. gruodžio 1 d. laiške Nuolatinių atstovų komiteto pirmininkui nurodė, kad, jei tas kompromisinis tekstas bus perduotas Parlamentui kaip Tarybos per pirmąjį svarstymą priimta pozicija, jis Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto nariams, o vėliau – plenarinio posėdžio dalyviams, rekomenduos per antrąjį svarstymą Parlamente priimti Tarybos poziciją be pakeitimų, galutinę teksto redakciją patvirtinus abiejų institucijų teisininkams lingvistams.

Europos Parlamentas ir Komisija pateikė pareiškimą, kuris bus įtrauktas į Tarybos posėdžio protokolą.

Pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 1 ir 2 straipsnius šios valstybės narės nedalyvauja priimant šią direktyvą ir ji nėra joms privaloma ar taikoma.

Pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą ir ji nėra jai privaloma ar taikoma.

2016 m. kovo 10 d. Taryba priėmė poziciją per pirmąjį svarstymą pagal Sutarties 294 straipsnį.

II. TIKSLAS

Šiuo pasiūlymu iš dalies keičiama ir nauja redakcija išdėstoma Direktyva 2004/114/EB dėl trečiosios šalies piliečių įleidimo studijų, mokinių mainų, neatlygintino stažavimosi ar savanoriškos tarnybos tikslais sąlygų ir Direktyva 2005/71/EB dėl konkrečios įleidimo trečiųjų šalių piliečiams atvykti mokslinių tyrimų tikslais tvarkos. Šio pasiūlymo tikslas – pagerinti teisinę sistemą, taikomą tų kategorijų trečiųjų šalių piliečiams, kuriems taikomos abi pirmiau minėtos direktyvos, ir išplėsti direktyvos taikymo sritį, kad ji būtų taikoma ir naujų kategorijų trečiųjų šalių piliečiams (atlyginamiems stažuotojams ir au pair auklėms).

III. PER PIRMĄJĮ SVARSTYMĄ PRIIMTOS TARYBOS POZICIJOS ANALIZĖ

Bendroji informacija

Derybos vyko politikos kontekste, kurį nulėmė 2014 m. kovo mėn. Komisijos komunikatas „Kuriame atvirą ir saugią Europą“ (1) ir 2014 m. birželio mėn. Europos Vadovų Tarybos tolesnio laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės plėtojimo strateginės gairės (2). Europos Vadovų Taryba pabrėžė, kad Europa, susidurianti su pasaulinėmis ir Europos demografinėmis tendencijomis, turi išlikti patrauklia vieta talentų ir gebėjimų turintiems asmenims. Šiuo tikslu Europa turi plėtoti strategijas siekiant kuo geriau išnaudoti teisėtos migracijos teikiamas galimybes taikant nuoseklias ir veiksmingas taisykles. Be to, įgyvendinant Europos pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategiją „Europa 2020“, imigracija, kaip vienas iš aukštos kvalifikacijos specialistų šaltinių, tebėra svarbus aspektas.

Paskutinis 2015 m. įvykusių derybų etapas sutapo su migracijos ir pabėgėlių krize. Atsižvelgiant į tai, buvo svarbu užbaigti derybas dėl šios direktyvos, tokiu būdu sukuriant daugiau galimybių trečiųjų šalių piliečiams teisėtai atvykti į ES. 2015 m. gegužės mėn. Komisijos komunikate „Europos migracijos darbotvarkė“ (3) paraginta skubiai priimti direktyvą, kuri suteiktų studentams ir mokslininkams – priskiriamiems strategiškai svarbioms grupėms – naujų judumo ir darbo paieškos galimybių ES.

Pagrindiniai klausimai

Vadovaujantis Bendros deklaracijos dėl praktinių bendro sprendimo procedūros taisyklių (4) nuostatomis, įvyko Tarybos, Parlamento ir Komisijos atstovų pasitarimai siekiant susitarti dėl šio pasiūlymo. Siekiant suderinti abiejų institucijų pozicijas ir atsižvelgti į susitarimą, pasiektą per minėtus pasitarimus, Taryba per pirmąjį svarstymą priima poziciją dėl direktyvos dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir gyvenimo mokslinių tyrimų, studijų, mokinių mainų, atlyginamo ir neatlyginamo stažavimosi, savanoriškos tarnybos ir dalyvavimo Au pair programoje tikslais sąlygų; šioje pozicijoje numatyti šie pagrindiniai Komisijos pasiūlymo pakeitimai:

Taikymo sritis (2 straipsnis)

Nors Komisijos pasiūlyme nustatyta, kad taikymas privalomas visų kategorijų asmenims, Tarybos pozicijoje taikymas privalomas tik tyrėjų, studentų, stažuotojų ir savanorių, dalyvaujančių Europos savanorių tarnyboje, kategorijų asmenims. Tarybos pozicijoje taikymas mokinių, kitų savanorių ir au pair auklių kategorijų asmenims yra neprivalomas. Taip yra dėl to, kad Taryba mano, jog pagrindinis direktyvos tikslas – pritraukti aukštos kvalifikacijos trečiųjų šalių piliečius į ES.

Stažuotojų atžvilgiu Taryba nusprendė panaikinti skirtumą tarp atlyginamų ir neatlyginamų stažuotojų, kuris nelaikomas svarbiu šioje direktyvoje, ir nurodyti bendrą stažuotojų kategoriją. Kita vertus, savanorių kategorija buvo padalyta į savanorių, dalyvaujančių Europos savanorių tarnyboje, kategoriją ir kitų savanorių kategoriją. Svarbu nustatyti suderintas taisykles visoje ES siekiant užtikrinti galimybes dalyvauti Europos savanorių tarnyboje, kuri yra ES programos „Erasmus+“ dalis ir pasižymi tarptautine dimensija. Šio požiūrio svarba ne tokia akivaizdi kitų savanorių atveju. Todėl Tarybos pozicijoje taikymas šios kategorijos atžvilgiu yra neprivalomas.

Palankesnės nuostatos (4 straipsnis)

Taryba įrašo tam tikras papildomas nuostatas, pagal kurias valstybės narės gali priimti arba išlaikyti palankesnes nuostatas. T. y. Taryba suteikia valstybėms narėms galimybę nereikalauti, kad priėmimo susitarime būtų nurodytas mokslinių tyrimų veiklos pavadinimas ar tikslas arba mokslinių tyrimų sritis (10 straipsnio 2 dalies a punktas). Be to, valstybėms narėms suteikiama galimybė numatyti ilgesnės trukmės leidimus, negu numatyta 18 straipsnyje. Nuoroda į 35 straipsnį dėl skaidrumo ir galimybės susipažinti su informacija suteikia galimybę valstybėms narėms pateikti prašytojams daugiau informacijos susipažinti, jeigu jos mano, kad tai yra būtina. Taigi Taryba tik iš dalies pritarė Europos Parlamento 25 pakeitimui, nes direktyvos tikslas – suderinti valstybėse narėse taikomas taisykles, visų pirma susijusias su jos esminėmis nuostatomis.

Principai (5 straipsnis)

Taryba įtraukia papildomą principą, pagal kurį valstybės narės gali reikalauti, kad prašytojas priėmimo tikslais pateiktų pagal šią direktyvą reikalaujamus įrodomuosius dokumentus viena iš valstybinių atitinkamos valstybės narės kalbų arba bet kuria iš oficialiųjų ES kalbų, kurią nustatė atitinkama valstybė narė. Tai yra svarbus principas valstybėms narėms, palengvinantis jų administracijų darbą ir padedantis paspartinti prašymų nagrinėjimą.

Priėmimo apimtys (6 straipsnis)

Taryba pakartoja SESV 79 straipsnio 5 dalyje nustatytą principą dėl valstybių narių teisės nustatyti į jų teritoriją iš trečiųjų šalių darbo tikslais atvykstančių trečiųjų šalių piliečių priėmimo apimtis. Taryba patikslina, kad šis principas gali būti taikomas tik tais atvejais, kai manoma, kad konkreti trečiųjų šalių piliečių kategorija yra susijusi darbo santykiais atitinkamoje valstybėje narėje. Be to, ji aiškiai nurodo, kad priėmimo apimtys niekada negali būti taikomos studentams, net tais atvejais, kai jiems leidžiama dirbti studijų metu, nes iš esmės jie teikia prašymą dėl priėmimo studijų tikslu. Panašus straipsnis dėl priėmimo apimčių yra įtrauktas į Direktyvą 2014/66/ES (5) (Perkėlimo bendrovės viduje direktyva) ir Direktyvą 2014/36/ES (6) (Sezoninių darbuotojų direktyva).

Bendrosios priėmimo sąlygos (7 straipsnis)

Taryba mano, kad 7 straipsnio 1 dalies a punkte dėl aiškumo būtina be galiojančio kelionės dokumento išvardyti visus galimus dokumentus, kurių gali būti reikalaujama atvykimo tikslais, atsižvelgiant į konkrečią nacionalinę sistemą arba konkretų trečiosios šalies piliečio atvejį.

Taryba derina 1 dalies e punktą su atitinkama Perkėlimo bendrovės viduje direktyvos nuostata (5 straipsnio 5 dalimi) ir atitinkama Sezoninių darbuotojų direktyvos nuostata (5 straipsnio 3 dalimi) įtraukdama formuluotę „nesikreipdamas į valstybės narės socialinės paramos sistemą“. Be to, aiškumo tikslais Taryba įtraukia negalutinį šaltinių, iš kurių gali būti gaunama pakankamų lėšų, sąrašą. Atsižvelgiant į tai, kad direktyva taikoma įvairioms kategorijoms, toks sąrašas yra naudingas padedant valstybėms narėms atlikti „pakankamų lėšų“ įvertinimą. Taryba šiame straipsnyje taip pat įrašo naują nuostatą (3 dalį), pagal kurią valstybės narės gali nurodyti orientacinę sumą, kuri, jų nuomone, atitinka „pakankamas lėšas“. 35 straipsnyje „Skaidrumas ir galimybė susipažinti su informacija“ Taryba valstybėms narėms nustato prievolę informaciją apie pakankamų mėnesinių lėšų dydį padaryti lengvai prieinamą prašytojams. Taip prašytojams ir kitiems susijusiems asmenims bus suteikta aiški informacija, susijusi su „pakankamų lėšų“ reikalavimais skirtingose valstybėse narėse.

Taryba įtraukia naują 2 dalį, pagal kurią valstybė narė gali reikalauti, kad prašytojas pateiktų atitinkamo trečiosios šalies piliečio adresą jos teritorijoje. Toks reikalavimas keliose valstybėse narėse yra jau nusistovėjusi praktika; adresas reikalingas tokiems tikslams, kaip ryšių palaikymas su prašytoju arba administracinės kompetencijos paskyrimas atitinkamoje valstybėje narėje. Taryba taip pat nurodo, kad jeigu reikalaujama pateikti adresą prašymo pateikimo metu ir atitinkamas trečiosios šalies pilietis dar nežino savo būsimo adreso, valstybės narės priims laikiną adresą. Reikalavimas prašytojui pateikti adresą taip pat įtrauktas į Perkėlimo bendrovės viduje direktyvą.

Taryba įtraukia 4 ir 5 dalis, kuriose nurodoma, kur galima pateikti prašymus dėl leidimų ir kas juos gali pateikti. Komisijos pasiūlyme atitinkamos nuostatos buvo įtrauktos į straipsnį „Specialiosios sąlygos tyrėjams“. Taryba perkelia jas į straipsnį „Bendrosios sąlygos“ ir tokiu būdu jos tampa taikytinos visoms kategorijoms, kurioms taikoma ši direktyva. Kalbant apie esmę, Komisijos pasiūlyme nustatyta, kad prašymai svarstomi ir nagrinėjami, kai atitinkamas trečiosios šalies pilietis gyvena ne tos valstybės narės, į kurią jis prašo būti priimtas, teritorijoje. Taryba, atsižvelgusi į Europos Parlamento 28 pakeitimą, sutiko, kad prašymai taip pat svarstomi ir nagrinėjami, kai trečiosios šalies pilietis jau gyvena toje valstybėje narėje kaip galiojančio leidimo gyventi ar ilgalaikės vizos turėtojas.

Taryba įtraukia naują 6 dalį, kurioje nurodoma, kad trečiųjų šalių piliečiai, kurie laikomi keliančiais grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai, nepriimami pagal šią direktyvą. Komisijos pasiūlyme panaši nuostata įrašyta šio straipsnio 1 dalyje, susijusioje su įrodymais ir patvirtinamaisiais dokumentais, kuriuos prašytojo reikalaujama pateikti kartu su prašymu. Taryba mano, kad būtų geriau, jeigu ši nuostata būtų pateikta kaip atsisakymo priimti priežastis, įrodymo naštą nustatant valstybėms narėms. Panašaus požiūrio laikytasi Perkėlimo bendrovės viduje direktyvoje (5 straipsnio 8 dalis) ir Sezoninių darbuotojų direktyvoje (6 straipsnio 4 dalis).

Priimančiųjų subjektų patvirtinimas (9 ir 15 straipsniai)

Komisijos pasiūlyme numatyta privaloma mokslinių tyrimų organizacijų patvirtinimo procedūra, o kitas kategorijas priimantiems priimantiesiems subjektams tokia procedūra nenumatyta, tačiau Taryba nusprendė tą pačią procedūrą taikyti visiems priimantiesiems subjektams. Taryba sutinka, kad valstybės narės gali savo nuožiūra nuspręsti, ar jos reikalaus, kad priėmimas pagal šią direktyvą būtų vykdomas per patvirtintus priimančiuosius subjektus.

Pavyzdžiui, mokslinių tyrimų organizacijų atveju valstybės narės savo nuožiūra gali reikalauti, kad viešoms ir (arba) privačioms mokslinių tyrimų organizacijoms būtų taikomas patvirtinimas, arba jos gali nuspręsti, kad tokio patvirtinimo nereikia. Taip valstybės narėms suteikiama pakankamai lankstumo laikytis tinkamiausio požiūrio, atsižvelgiant į jų teisines sistemas.

Šio požiūrio dalis yra tai, kad Tarybos pozicijoje nustatyta, kad valstybės narės turi taikyti supaprastintą procedūrą visiems trečiųjų šalių piliečiams, teikiantiems prašymus dėl priėmimo per patvirtintus priimančiuosius subjektus (8 straipsnio 3 dalis; 11 straipsnio 3 dalis). Tokiems prašytojams netaikomas reikalavimas pateikti tam tikrus dokumentus arba įrodymus, reikalaujamus pagal šią direktyvą. Kitas supaprastinimo elementas – sprendimas dėl prašymo, kuris buvo pateiktas per patvirtintus priimančiuosius subjektus, turėtų būti priimtas ne vėliau kaip per 60 dienų (34 straipsnio 2 dalis), o standartinis laikotarpis yra 90 dienų. Nustatydama tokią procedūrą, Taryba atsižvelgė į Europos Parlamento 57 pakeitimo, susijusio su skubos tvarka, dvasią.

Tyrėjų kategorija (3, 8, 9, 10 straipsniai)

Taryba išplečia 3 straipsnyje pateiktą tyrėjų apibrėžtį papildydama ją tuo, kad, be aukštojo mokslo kvalifikacijos, suteikiančios jiems teisę dalyvauti doktorantūros programose, jie taip pat gali turėti daktaro laipsnį.

8 straipsnį „Specialiosios sąlygos tyrėjams“ Taryba papildo paaiškinimu, kad mokslinių tyrimų organizacijos finansinė atsakomybė apribojama iki pagal 25 straipsnį išduoto leidimo gyventi darbo paieškos ar verslo tikslu galiojimo pradžios (2 dalis). Nuo tada, kai toks leidimas išduodamas, atitinkamas trečiosios šalies pilietis nebebus laikomas tyrėju pagal šią direktyvą.

10 straipsnyje „Priėmimo susitarimas“ Taryba iš dalies keičia Komisijos poziciją įtraukdama nuostatą, pagal kurią valstybės narės gali nustatyti, kad sutartys yra laikomos lygiavertėmis priėmimo susitarimams šios direktyvos tikslais, jeigu į jas įtraukti tokie patys, kaip priėmimo susitarimų, elementai (1 dalis). Šio pakeitimo pagrindas – esama praktika keliose valstybėse narėse.

Kalbant apie priėmimo susitarimų turinį, Taryba kai kurias privalomas nuostatas padarė neprivalomomis. Valstybės narės pačios gali nuspręsti, ar reikalaus įtraukti į priėmimo susitarimą tam tikrą informaciją (3 dalies a ir b punktai). Taryba mano, kad svarbu kuo labiau sumažinti mokslinių tyrimų organizacijoms tenkančią administracinę naštą.

Be to, Taryba nustato papildomą reikalavimą priėmimo susitarimo atžvilgiu – įtraukti informaciją apie numatomą judėjimą antrosiose valstybėse narėse, jeigu tai žinoma pateikiant prašymą pirmojoje valstybėje narėje (2 dalies e punktas). Tokia informacija laikoma svarbia atsižvelgiant į tyrėjų judumo schemą, nustatytą pagal šią direktyvą (28 ir 29 straipsniai).

Studentų kategorija (3, 11 ir 24 straipsniai)

3 straipsnyje pateiktą termino „studentas“ apibrėžtį Taryba papildo patikslinimu, kad pagrindinė veikla – dieninės studijos ES, kurių tikslu studentas priimamas, – taip pat gali apimti šių parengiamųjų studijų laikotarpį. 11 straipsnį „Specialiosios sąlygos studentams“ Taryba papildo prašytojui taikomu reikalavimu pateikti įrodymų, jeigu valstybė narė to reikalauja, kad trečiosios šalies pilietis turės pakankamai lėšų studijų išlaidoms padengti. Tai laikoma reikalinga, nes studijų išlaidos yra susijusios su knygomis, studijų medžiaga ir t. t., kurių neapima 7 straipsnyje nustatytas pakankamų lėšų įrodymo reikalavimas (apimantis pragyvenimo ir kelionės išlaidas) ir aukštojo mokslo įstaigos nustatyti mokesčiai, kaip nurodyta 11 straipsnio 1 dalies b punkte.

Siekiant sudaryti sąlygas studentams padengti dalį savo studijų išlaidų, pagal 24 straipsnį jiems turi būti suteikta teisė patekti į valstybės narės, kurioje vyksta studijos, darbo rinką. Taryba pakeičia Komisijos pasiūlymą nustatydama, kad studentams leidžiama dirbti ne mažiau kaip 15 valandų per savaitę – tai subalansuotas kompromisas atsižvelgiant į skirtingą nacionalinę praktiką. Taryba išlaiko principą, kad valstybės narės turėtų turėti galimybę atsižvelgti į savo darbo rinkos padėtį (3 dalis), nepapildydama teksto taip, kaip siūloma Europos Parlamento 46 pakeitime. Darbo rinkos tyrimas visada yra susijęs su konkrečia darbo vieta, todėl jo negalima atlikti sistemingai. Vis dėlto siekiant atsižvelgti į Europos Parlamentui rūpimus klausimus Tarybos pozicijos 52 konstatuojamojoje dalyje paaiškinama, kad studentų teisė patekti į darbo rinką turėtų būti bendra taisyklė, o valstybės narės turėtų atsižvelgti į savo darbo rinkų padėtį tik išimtinėmis aplinkybėmis.

Mokinių kategorija (3, 12 straipsniai)

Tarybos pozicijoje ši kategorija yra neprivaloma. 3 straipsnyje pateiktą termino „mokinys“ apibrėžtį Taryba papildo išsamesne informacija, kad būtų atsižvelgta į skirtingas nacionalines sistemas. Tokiu būdu vidurinio mokslo programa gali būti pripažinta (arba ne) valstybiniu arba regioniniu lygmeniu ir ji gali atitikti pagrindinį ugdymą arba vidurinį ugdymą. Taryba išplečia apibrėžtį nustatydama, kad mokiniai taip pat gali būti priimti pagal edukacinius projektus – ne tik pagal mainų programas, kaip siūlė Komisija. Pagal minėtus projektus nebūtini mokinių mainai. 12 straipsnio „Specialiosios sąlygos mokiniams“ 1 dalies e punktą Taryba papildo galimybe mokinius apgyvendinti ne tik šeimoje, bet ir specialiame būste, esančiame švietimo įstaigoje, arba bet kokiame kitame būste, kurie tenkina reikiamas sąlygas.

Stažuotojų kategorija (3, 13 straipsniai)

Taryba susiaurina termino „stažuotojas“ apibrėžtį, nustatydama papildomą reikalavimą: stažuotojas privalo būti asmuo, kuris turi aukštojo mokslo laipsnį arba studijuoja siekdamas įgyti aukštojo mokslo laipsnį. Tai dera su Tarybos nuomone, jog pagrindinis šios direktyvos tikslas – pritraukti aukštos kvalifikacijos trečiųjų šalių piliečius. Tuo pačiu metu Taryba išvengia neatlyginamų ir atlyginamų stažuotojų atskyrimo ir pasirenka direktyvą taikyti bendrai stažuotojų kategorijai. Į 13 straipsnį, kuriame nagrinėjamos specialiosios priėmimo sąlygos stažuotojams, Taryba įtraukia kelis reikalavimus, kuriuos turi tenkinti atitinkamas trečiosios šalies pilietis. Taryba siekia nustatyti pakankamai apsaugos priemonių, siekdama užtikrinti, kad priimant šios kategorijos trečiųjų šalių piliečius į ES teritoriją nebūtų jokio piktnaudžiavimo. Valstybių narių manymu, yra pavojaus, kad stažuotojais gali būti naudojamasi siekiant pakeisti darbuotojus, taikant jiems blogesnes sąlygas ir įdarbinimo sąlygas.

Todėl Taryba į 1 dalies a punktą įtraukia nuostatą, kad stažuotės susitarime turi būti numatyta teorinė ir praktinė stažuotė ir kad valstybės narės gali reikalauti, kad sąlygos, kuriomis grindžiamas susitarimas, atitiktų reikalavimus, nustatytus atitinkamos valstybės narės nacionalinėje teisėje, kolektyvinėse sutartyse arba praktikoje.

Atsižvelgusi į termino „stažuotojas“ apibrėžtyje padarytus pakeitimus, Taryba į 13 straipsnį įtraukia reikalavimą pateikti įrodymus, kad dvejų metų iki stažuotės prašymo pateikimo datos laikotarpiu trečiosios šalies pilietis yra įgijęs aukštojo mokslo laipsnį arba studijuoja, o po tų studijų suteikiamas aukštojo mokslo laipsnis (1 dalies b punktas). Be to, valstybės narės gali reikalauti, kad stažuotė būtų susijusi su ta pačia sritimi ir būtų to paties kvalifikacijos lygio kaip ir aukštojo mokslo laipsnis arba studijų programa (2 dalis). Šis reikalavimas prieštarauja Europos Parlamento ketinimui: 32 pakeitimu jis tokią sąlygą išbraukė.

Taryba taip pat įtraukia nuostatas, kad prašytojas turi pateikti įrodymus, jei to reikalauja valstybė narė, kad trečiosios šalies pilietis turi pakankamai lėšų stažuotės išlaidoms padengti, kad priimantysis subjektas prisiima atsakomybę už stažuotoją visą jo buvimo laikotarpį ir kad tuo atveju, jei stažuotoją apgyvendina priimantysis subjektas, būstas atitinka reikiamas sąlygas. Taryba taip pat įtraukia nuostatą (panašią į nustatytąją tyrėjų atveju), pagal kurią valstybės narės gali iš priimančiojo subjekto reikalauti prisiimti finansinę atsakomybę už stažuotoją, jei jis neteisėtai pasilieka atitinkamos valstybės narės teritorijoje (4 dalis). Komisijos pasiūlyme nurodoma, kad valstybės narės gali reikalauti, kad priimantysis subjektas patvirtintų, kad trečiosios šalies pilietis neužima darbo vietos; Taryba tuo neapsiriboja: sudaro galimybę valstybei narei reikalauti, kad priimantysis subjektas patvirtintų, kad stažuote nepakeičiama darbo vieta (3 dalis).

Savanorių kategorija (14 straipsnis)

Tarybos pozicijos tekste savanoriai, dalyvaujantys Europos savanorių tarnybos programoje, yra privaloma kategorija, o visi kiti savanoriai ir toliau priklauso neprivalomai kategorijai. Kalbant apie savanorių priėmimo sąlygas, Taryba pritaria Europos Parlamento 33 pakeitimo dėl susitarimo su priimančiuoju subjektu, kuris turi būti pateiktas, turinio dvasiai (14 straipsnio 1 dalies a punktas). Be to, Taryba mano, kad yra būtina nustatyti (kaip ir mokinių bei stažuotojų atveju) galimybę valstybėms narėms reikalauti įrodymų, kad būstas atitinka atitinkamos valstybės narės nustatytas sąlygas, jei trečiosios šalies pilietį apgyvendina priimantysis subjektas (1 dalies b punktas). Taryba taip pat įtraukia galimybę valstybėms narėms nustatyti minimalaus ir maksimalaus amžiaus ribą trečiųjų šalių piliečiams, kurie teikia prašymą dėl priėmimo pagal savanoriškos tarnybos programą, kadangi ši praktika jau taikoma keliose valstybėse narėse (2 dalis). Vis dėlto tuo neturėtų būti daromas poveikis Europos savanorių tarnybos taisyklėms. Kad būtų užtikrintas suderinamumas su Europos savanorių tarnybos programos reikalavimais, Taryba nurodo, kad prašytojai, dalyvaujantys toje programoje, neprivalo pateikti įrodymų pagal kai kurias šios direktyvos nuostatas (3 dalis).

Au pair auklių kategorija (16 straipsnis)

Tarybos pozicijoje tai yra neprivaloma kategorija. 16 straipsnyje dėl specialiųjų sąlygų au pair auklėms Taryba visiškai pritaria Europos Parlamento 34 ir 35 pakeitimų turiniui dėl au pair auklių teisių ir pareigų. Tuo Taryba neapsiriboja ir nustato, kad maksimalus au pair auklės pareigų atlikimo valandų skaičius per savaitę negali viršyti 25 valandų (16 straipsnio 5 dalis). Tačiau Taryba šiek tiek pakoreguoja minimalų au pair auklių amžių: Komisijos pasiūlyme nustatytas amžius – 17 metų, o Tarybos pozicijos tekste – 18. Tai atitinka esamą praktiką keliose valstybėse narėse.

Taryba taip pat nustato papildomų reikalavimų dėl au pair auklių priėmimo. Tai yra – valstybės narės gali reikalauti, kad trečiosios šalies pilietis pateiktų įrodymus, kad jis yra įgijęs atitinkamos valstybės narės kalbos pagrindus, įgijęs vidurinį išsilavinimą ar profesinę kvalifikaciją (2 dalis). Taryba nustato, kad valstybės narės gali nustatyti, kad au pair auklių įdarbinimą gali vykdyti tik organizacija, tarpininkaujanti au pair auklėms (3 dalis); taip atspindėta esama praktika kai kuriose valstybėse narėse. Taryba taip pat papildomai nustato, kad valstybės narės gali reikalauti, kad priimančiosios šeimos nariai turėtų pilietybę, kuri skirtųsi nuo trečiosios šalies pilietybę turinčios au pair auklės pilietybės, ir kad neturėtų jokių šeiminių ryšių su au pair aukle (4 dalis). Valstybės narės taip pat gali nustatyti minimalią pinigų, skirtų kišenpinigiams, sumą, mokėtiną au pair auklei (6 dalis).

Pagal šią direktyvą išduodami leidimai (17, 18 ir 19 straipsniai)

Taryba 17 straipsnyje išsamiau papildo pradinį Komisijos pasiūlymą dėl įvairių terminų, kurie turi būti įrašomi leidimuose. Šiuo atveju Taryba laikosi požiūrio, kuris panašus į taikytąjį Sezoninių darbuotojų direktyvoje.

Taryba laikosi Komisijos požiūrio į leidimų, išduotų tyrėjams, studentams, mokiniams, au pair auklėms ir savanoriams, trukmę (18 straipsnis), ir todėl nepritaria Europos Parlamento 37 pakeitimui. Taryba papildo Komisijos pasiūlymą aiškiai nurodydama, kad valstybės narės gali leisti tam tikromis sąlygomis pratęsti mokinių ir au pair auklių leidimus. Be to, Tarybos pozicijos tekste nustatyta, kad tyrėjams ir studentams, kuriems taikomos judumo priemones apimančios Sąjungos arba daugiašalės programos, išduodamo leidimo galiojimo trukmė turi būti ne trumpesnė nei dveji metai arba turi atitikti priėmimo susitarimo arba studijų galiojimo trukmę, jei ji yra trumpesnė (su sąlyga, kad tenkinamos tam tikros sąlygos). Ši nuostata įtraukta siekiant dar labiau supaprastinti šiai grupei priklausančių trečiųjų šalių piliečių buvimą ES.

Kalbant apie stažuotojus, Taryba iš dalies pakeitė Komisijos pasiūlymą, nustatydama, kad leidimas galioja ne ilgiau nei šešis mėnesius. Tačiau valstybės narės gali numatyti ilgesnę galiojimo trukmę, kuri atitiktų stažuotės susitarimo laikotarpį, laikantis nacionalinės teisės. Tai yra susiję su Tarybos pozicija, kad šios kategorijos trečiųjų šalių piliečių atveju reikalingos papildomos apsaugos priemonės.

19 straipsnyje dėl papildomos informacijos Taryba įrašo daugiau nuorodų į informaciją, kurią galima pateikti kaip papildomą informaciją leidime gyventi arba ilgalaikėje vizoje. Šiame kontekste Europos Parlamento 39 pakeitime pasiūlytai formuluotei Taryba nepritarė, nes ji yra nereikalinga.

Prašymo atmetimo, leidimo panaikinimo arba atsisakymo jį pratęsti pagrindai (20 ir 21 straipsniai)

Kalbant apie prašymo atmetimo pagrindus, Tarybos pozicijos tekste laikomasi Europos Parlamento 40 pakeitimo dvasios ir kai kurie privalomi prašymo atmetimo pagrindai padaromi neprivalomais (20 straipsnio 2 dalies a, c ir d punktai). Tačiau kai kurių tų nuostatų formuluotės suderintos su atitinkamų nuostatų formuluotėmis Perkėlimo bendrovės viduje direktyvos ir Sezoninių darbuotojų direktyvoje.

Be to, Taryba nustato dar vieną privalomą pagrindą, kuris yra susijęs su patvirtinimo procedūra, numatyta priimantiesiems subjektams šioje direktyvoje (1 dalies c punktas). Taryba taip pat įtraukia keletą naujų neprivalomų prašymo atmetimo pagrindų. Laikoma, jog yra svarbu, kad valstybės narės galėtų atmesti prašymą, jeigu priimantysis subjektas arba priimančioji šeima netenkina įdarbinimo sąlygų, kaip numatyta atitinkamos valstybės narės taikomuose įstatymuose, kolektyvinėse sutartyse ar praktikoje (2 dalies b punktas). Šia nuostata siekiama apsaugoti trečiųjų šalių piliečius nuo išnaudojimo ir išvengti socialinio dempingo. 2 dalies e punktas dėl situacijos, kai priimantysis subjektas nutraukia veiklą, yra paimtas iš Perkėlimo bendrovės viduje direktyvos. Taryba taip pat įrašo papildomą pagrindą, kuriuo valstybė narė gali atmesti prašymą, jei ji nustato, kad trečiosios šalies pilietis galėtų gyventi šalyje kitais tikslais, nei tie, kuriais jis teikia prašymą dėl priėmimo (2 dalies f punktas). Šio pagrindo tikslas – sudaryti sąlygas valstybėms narėms kovoti su piktnaudžiavimu šioje direktyvoje nustatytomis procedūromis ir netinkamu jų taikymu. Taryba taip pat nustato, kad valstybės narės gali atmesti prašymą, atlikusios darbo rinkos tyrimą, kadangi yra svarbu, kad valstybės narės galėtų valdyti savo darbo rinkas (3 dalis).

Atsižvelgdama į Europos Parlamento požiūrį, kaip apsaugos priemonę prašytojams Taryba nustato, kad bet kuriuo sprendimu atmesti prašymą atsižvelgiama į konkrečias atvejo aplinkybes ir laikomasi proporcingumo principo (4 dalis).

Leidimo panaikinimo ar atsisakymo jį pratęsti pagrindai (21 straipsnis) iš esmės atspindi prašymo atmetimo pagrindus, bet esama tam tikrų skirtumų. Pagrindas, susijęs su padėtimi, kai trečiosios šalies pilietis gyvena šalyje kitais tikslais nei tie, kuriais jam išduotas leidimas gyventi toje šalyje (1 dalies d punktas), tebėra privalomas Tarybos pozicijoje, o Europos Parlamentas savo pozicijoje buvo nustatęs, kad ši nuostata yra neprivaloma. Kita vertus, Taryba pritaria Europos Parlamento idėjoms ir tekstą papildo nuostata, kad atitinkama valstybė narė, svarstydama dėl leidimo studentui panaikinimo dėl nepakankamos pažangos studijose, gali šiuo klausimu konsultuotis su priimančiuoju subjektu (3 dalis). Taryba taip pat pritaria Parlamento pakeitimui, pagal kurį studentui leidžiama pateikti prašymą būti priimtam į kitą aukštojo mokslo įstaigą, kad jis galėtų užbaigti studijas, jeigu svarstoma panaikinti ar atsisakyti pratęsti leidimą dėl su studentu nesusijusių priežasčių (6 dalis). Dėl galimybės atsisakyti pratęsti leidimą dėl darbo rinkos tyrimo (5 dalis) Taryba atsižvelgė į Europos Parlamento išreikštą susirūpinimą ir nustatė išimtį tyrėjams, kurie toliau lieka įdarbinti to paties priimančiojo subjekto. Parlamento pakeitimui dėl viešosios tvarkos ir viešojo saugumo pagrindų (4 dalis) Taryba nepritarė. Buvo laikomasi nuomonės, kad šiame kontekste 36 konstatuojamosios dalies formuluotė yra pakankama.

Teisė į vienodą požiūrį (22 straipsnis)

Kalbant apie vienodą požiūrį – tokį patį, kuris taikomas ir priimančiosios valstybės narės piliečiams, Tarybos pozicijoje Komisijos pasiūlymas yra iš dalies pakeistas. Joje griežtai laikomasi Direktyvos 2011/98/ES (Vieno leidimo direktyvos) 12 straipsnio (Teisė į vienodą požiūrį), kadangi ši direktyva taikoma visiems trečiųjų šalių piliečiams, kurie teisėtai gyvena ir arba dirba, arba turi leidimą dirbti valstybėje narėje.

Pagal Tarybos poziciją iš esmės Vieno leidimo direktyvos 12 straipsnyje išdėstytos teisės ir jame nustatyti galimi apribojimai taikomi tyrėjams ir studentams, taip pat stažuotojams, savanoriams ir au pair auklėms, kai laikoma, kad atitinkamoje valstybėje narėje jie yra susiję darbo santykiais. Šiame kontekste tyrėjai visuomet laikomi dirbančiaisiais ir jie gali naudotis atitinkamomis teisėmis, išdėstytomis Vieno leidimo direktyvoje. Taryba atmeta Europos Parlamento 43 pakeitimą, pagal kurį tyrėjams ir studentams neturėtų būti taikomi Vieno leidimo direktyvoje išdėstyti apribojimai, susiję su švietimu ir profesiniu mokymu bei socialinės apsaugos sritimis.

Dėl teisių, taikomų stažuotojams, savanoriams ir au pair auklėms, kai manoma, kad atitinkamoje valstybėje narėje jie nėra susiję darbo santykiais, Tarybos pozicijoje nustatomas dar platesnio masto pakeitimas, nei nustatytasis Europos Parlamento 44 pakeitime, ir jame teigiama, kad be teisės į vienodą požiūrį, kiek tai susiję su galimybe naudotis prekėmis bei paslaugomis, jie taip pat turi teisę į vienodą požiūrį, kiek tai susiję su diplomų, pažymėjimų ir kitų profesinę kvalifikaciją įrodančių dokumentų pripažinimu.

Tyrėjų ir studentų buvimas darbo paieškos ar verslo tikslu (25 straipsnis)

Tarybos pozicijoje numatoma galimybė tyrėjams ir studentams mažiausiai 9 mėnesius būti valstybės narės, išdavusios jiems leidimą pagal šią direktyvą, teritorijoje, siekiant įsidarbinti arba pradėti verslą. Taigi, Taryba atmeta Europos Parlamento pakeitimą dėl šios nuostatos. Manoma, kad 9 mėnesių laikotarpio pakanka darbui susirasti ar verslui pradėti. Tarybos pozicijoje nurodytas laikotarpis, po kurio atitinkama valstybė narė gali reikalauti trečiosios šalies piliečių pateikti įrodymą, kad jie turi realių galimybių įsidarbinti arba pradėti verslą, yra mažiausiai 3 mėnesiai, o tai skiriasi nuo Europos Parlamento pakeitime nurodyto laikotarpio. Taryba numato papildomą galimybę valstybėms narėms reikalauti, kad darbas, kurio ieško trečiosios šalies pilietis, arba verslas, kurį jis steigia, atitiktų mokslinių tyrimų arba baigtų studijų lygį.

Taryba taip pat sudaro valstybėms narėms galimybę nustatyti būtiniausią studijų lygį (kuris negali būti aukštesnis nei magistro ar lygiavertis laipsnis), kurį studentai turi būti pasiekę, kad galėtų naudotis šia teise. Pagal Tarybos poziciją valstybės narės gali reikalauti, kad priimantysis subjektas pateiktų patvirtinimą, kad mokslinių tyrimų veikla buvo užbaigta, arba pateiktų įrodymą, kad gautas aukštojo mokslo diplomas. Jei tokio įrodymo negalima pateikti iki leidimo, suteikto mokslinių tyrimų ar studijų tikslais, galiojimo pabaigos, trečiosios šalies piliečiui leidžiama pasilikti atitinkamos valstybės narės teritorijoje, kad per pagrįstą laikotarpį jis pateiktų tokį įrodymą.

Taryba taip pat numato pateikto prašymo atmetimo pagrindus bei pagal šį straipsnį išduoto leidimo gyventi panaikinimo pagrindus (4 ir 8 dalys).

Judumas ES viduje (27, 28, 29, 30 ir 31 straipsniai)

Tarybos pozicijoje judumas ES viduje leidžiamas tik tyrėjams ir studentams. Ši pozicija skiriasi nuo Europos Parlamento pakeitimo. Nuoseklumo dėlei Perkėlimo bendrovių viduje direktyvos nustatyta judumo schema buvo pasitelkta kaip pavyzdys rengiant konkrečias judumo ES viduje nuostatas šių dviejų kategorijų asmenims.

Taryba tyrėjų judumą skirsto į trumpalaikį ir ilgalaikį. Pagal trumpalaikio judumo sistemą tyrėjai, turintys galiojantį pirmosios valstybės narės tokiu tikslu išduotą leidimą, turi teisę būti, kad atliktų dalį savo mokslinių tyrimų kurioje nors mokslinių tyrimų organizacijoje, vienoje arba keliose antrosiose valstybėse narėse ne ilgiau nei 180 dienų bet kuriuo 360 dienų laikotarpiu, remiantis tuo leidimu ir galiojančiu kelionės dokumentu, laikantis šioje direktyvoje nustatytų sąlygų. Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad jai būtų pranešta apie trumpalaikį tyrėjo judumą 28 straipsnyje nustatyta tvarka. Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad pranešant būtų perduodami dokumentai ir informacija, numatyti tame straipsnyje, arba ji gali nuspręsti to nereikalauti. Antroji valstybė narė turi galimybę pareikšti prieštaravimą dėl pranešimo. Atsižvelgiant į kelių valstybių narių nurodytus praktinius susirūpinimą keliančius aspektus dėl pranešimo procedūros, į Tarybos poziciją įtraukta galimybė antrajai valstybei narei išduoti tyrėjui dokumentą, kuriuo patvirtinama, kad jis turi teisę būti jos teritorijoje.

Dėl tyrėjų ilgalaikio judumo (daugiau nei 180 dienų vienoje valstybėje narėje) antroji valstybė narė gali nuspręsti arba taikyti pranešimo procedūrą, sukurtą trumpalaikio judumo tikslais, ir leisti tyrėjams būti jos teritorijoje remiantis pirmosios valstybės narės išduotu leidimu, arba reikalauti, kad būtų pateikiamas prašymas dėl ilgalaikio judumo 29 straipsnyje nustatyta tvarka. Remdamasi tuo prašymu antroji valstybė narė išduoda leidimą tyrėjui, jeigu tenkinamos visos reikalaujamos sąlygos. Prašymo dėl ilgalaikio judumo procedūra yra paprastesnė, palyginti su pirminio prašymo pirmojoje valstybėje narėje procedūra. Tyrėjo šeimos nariai turi teisę būti kartu su juo vienoje ar keliose antrosiose valstybėse narėse, o jiems nustatyta judumo schema atitinka tyrėjams taikomą schemą (30 straipsnis).

Kalbant apie studentų judumą, Taryba studentus skirsto į tuos, kuriems taikoma ES arba daugiašalė programa, apimanti judumo priemones, arba kurių atžvilgiu taikomas dviejų ar daugiau aukštojo mokslo įstaigų susitarimas, ir vadinamuosius nepriklausomus studentus, kuriems netaikomos jokios programos ar susitarimai. Pirmieji turi teisę atvykti ir būti, kad atliktų dalį savo studijų aukštojo mokslo įstaigoje, vienoje arba keliose antrosiose valstybėse narėse, kiekvienoje iš jų iki 360 dienų laikotarpį, laikantis 31 straipsnyje nustatytos tvarkos. Jų judumo schema yra panaši į schemą, sukurtą tyrėjų trumpalaikio judumo tikslais, t. y. esama galimybės antrajai valstybei narei reikalauti pranešimo. Tačiau nepriklausomi studentai turi pateikti prašymą dėl leidimo atvykti ir būti antrojoje valstybėje narėje studijų tikslais. Tokiu atveju prašymo pateikimo procedūra yra lygiai tokia pati kaip pirminio prašymo pateikimo pirmojoje valstybėje narėje atveju.

Vadovaudamasi Perkėlimo bendrovių viduje direktyvos pavyzdžiu Taryba įrašo naują 32 straipsnį dėl apsaugos priemonių ir sankcijų judumo atvejais, kuriame išdėstomos papildomos nuostatos dėl įrodymų, kurie turi būti pateikiami tam tikrais atvejais, susijusiais su judumu (pvz., kai studentas ar tyrėjas turi kirsti Šengeno sieną judumo tikslais arba kai jie nebeatitinka sąlygų dėl judumo).

Mokesčiai (36 straipsnis)

Tarybos pozicijoje taip pat nurodoma, kad valstybės narės gali reikalauti mokėti mokestį ne tik už prašymų administravimą, bet ir už pranešimų administravimą. Valstybės narės mano, kad pranešimų administravimas judumo ES viduje procedūros kontekste taip pat reikalauja tam tikrų administravimo išlaidų. Be to, gali būti, kad taikant tokią procedūrą valstybės narės trečiųjų šalių piliečiams išduos dokumentus.

IV. IŠVADA

Per pirmąjį svarstymą priimta Tarybos pozicija atspindi kompromisą, pasiektą Tarybos ir Europos Parlamento derybose, padedant Komisijai. Direktyvos dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir gyvenimo mokslinių tyrimų, studijų, stažavimosi, savanoriškos tarnybos, mokinių mainų programų arba edukacinių projektų ir dalyvavimo Au pair programoje tikslais sąlygų priėmimas bus labai svarbus siekiant didinti ES patrauklumą talentingiems ir gebėjimų turintiems asmenims.

(1) Dok. COM(2014) 154 final.

(2) Dok. EUCO 79/14.

(3) Dok. COM(2015) 240 final.

(4) OL C 148, 1999 5 28, p. 1.

(5) OL L 157, 2014 5 27, p. 1.

(6) OL L 94, 2014 3 28, p. 375.