Komisijos pranešimas dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 4064/89 ir Komisijos reglamentą (EB) Nr. 447/98 (2001/C 68/03)tekstas svarbus EEE.



Oficialusis leidinys C 068 , 02/03/2001 p. 0003 - 0011

CS.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

ET.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

HU.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

LT.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

LV.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

MT.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

PL.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

SK.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97

SL.ES skyrius 08 tomas 02 p. 89 - 97



Komisijos pranešimas dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 4064/89 ir Komisijos reglamentą (EB) Nr. 447/98 (2001/C 68/03) (tekstas svarbus EEE) "I. ĮŽANGA 1. 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 4064/89 dėl įmonių koncentracijų kontrolės [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais reglamentu (EB) Nr. 1310/97 [2] (toliau – Koncentracijos reglamentas), aiškiai nustatyta, kad Komisija, atsižvelgusi į šalių [3] atliktus dalinius pakeitimus, gali paskelbti, jog koncentracija yra suderinama su bendrąja rinka. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1310/97 preambulės 8 dalyje nurodyta, kad "antroje procedūros stadijoje [4] , šalims priėmus tokius įsipareigojimus, kurie yra proporcingi ir visiškai pašalins konkurencijos problemą, Komisija gali paskelbti koncentraciją suderinama su bendrąja rinka (…)" . 8 dalyje taip pat numatyti "įsipareigojimai pirmojoje procedūros stadijoje [5] , kai konkurencijos problema yra greitai nustatoma ir gali būti lengvai išsprendžiama (…). Skaidrumas ir efektyvus valstybių narių ir suinteresuotų trečiųjų šalių konsultavimas turėtų būti užtikrintas abiejose procedūros stadijose." 2. Šio pranešimo tikslas – pateikti koncentracijos modifikavimo gaires, tarp jų ypatingai gaires dėl įsipareigojimų modifikuoti koncentraciją. Koncentracijos modifikacijas labiau įprasta vadinti "konkurencijos gynimo priemonėmis", nes jų tikslas yra susijungiančių įmonių rinkos galios sumažinimas ir veiksmingos konkurencijos sąlygų, kurios gali būti iškreiptos dėl dominuojančią padėtį sukuriančio ar sustiprinančio susijungimo, atkūrimas. Šiame pranešime išdėstytos gairės atspindi didėjančią Komisijos patirtį, susijusią su Koncentracijos reglamente numatytų konkurencijos gynimo priemonių vertinimu, tvirtinimu ir įgyvendinimu nuo pat jo įsigaliojimo 1990 m. rugsėjo 21 d. Šiame dokumente suformuluotus principus Komisija taikys ir toliau tobulins bei tikslins kiekvienu atskiru atveju. Pateikiamos gairės dėl įsipareigojimų neliečia Europos Bendrijų Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo atliekamo jų aiškinimo. 3. Šiame pranešime išdėstyti bendrieji Komisijai priimtinoms konkurencijos gynimo priemonėms taikomi principai, pagrindinės rūšys įsipareigojimų, kurie Komisijai buvo priimtini nagrinėjant atvejus pagal Koncentracijos reglamentą, ypatingieji reikalavimai, kuriuos turi atitikti abejose procedūros stadijose siūlomi įsipareigojimai, ir pagrindiniai įsipareigojimų įgyvendinimo reikalavimai. II. BENDRIEJI PRINCIPAI 4. Pagal Koncentracijos reglamentą Komisija, įvertindama koncentracijos poveikį konkurencijos struktūrai Bendrijoje, nustato koncentracijos, apie kurią pranešta, suderinamumą su bendrąja rinka [6]. Pagal Koncentracijos reglamento 2 straipsnio 2 ir 3 dalis suderinamumo patikrinimas yra įvertinimas, ar koncentracija nesukuria arba nesustiprina dominuojančios padėties ir ar dėl to nėra itin apribojama konkurencija bendrojoje rinkoje ar didelėje jos dalyje [7]. Koncentracija, kuri minėtu būdu sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį, yra nesuderinama su bendrąja rinka, todėl Komisija privalo ją uždrausti. 5. Jeigu koncentracija kelia konkurencijos problemų todėl, kad sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį, šalys gali siekti modifikuoti koncentraciją, kad išspręstų Komisijos nurodytas konkurencines problemas ir tada gautų leidimą vykdyti koncentraciją. Tokios modifikacijos gali būti pasiūlytos ir įgyvendintos prieš priimant nutarimą dėl leidimo vykdyti koncentraciją. Tačiau paprastai šalys prisiima įsipareigojimus, kad koncentraciją taptų suderinama su bendrąja rinka per tam tikrą laikotarpį po nutarimo leisti vykdyti koncentraciją. 6. Komisijos pareiga – įrodyti, kad koncentracija sukuria ar sustiprina tokias rinkos struktūras, kurios bendrojoje rinkoje gali sukelti rimtų kliūčių veiksmingai konkurencijai. Šalių pareiga – įrodyti, kad įgyvendinus siūlomas konkurencijos gynimo priemones bus išvengta Komisijos nurodytos dominuojančios padėties sukūrimo arba sustiprinimo. Šiuo tikslu šalys Komisijai pagal Koncentracijos reglamente nurodytas jos pareigas priimtinu būdu turi aiškiai parodyti parodyti, kad konkurencijos gynimo priemonė veiksmingos konkurencijos sąlygas bendrojoje rinkoje atkuria visam laikui. 7. Vertindama, ar konkurencijos gynimo priemonė gali atkurti veiksmingos konkurencijos sąlygas bendrojoje rinkoje, Komisija išnagrinėja visus turinčius reikšmę veiksnius, susijusius su pačia siūloma konkurencijos gynimo priemone, įskaitant, inter alia, konkurencijos gynimo priemonės tipą, dydį, apimtį ir tikimybę, kad šalys galės ją sėkmingai, visiškai ir laiku įgyvendinti. Be to, šiuos veiksnius būtina vertinti atsižvelgiant į rinkos, kurioje kyla konkurencijos problemų, struktūrą ir būdingas ypatybes, įskaitant, žinoma, šalių ir kitų rinkos dalyvių joje užimamą padėtį. Tai reiškia, kad šalys nuo pat pradžios privalo pašalinti bet kokius bet kurių veiksnių neaiškumus, galinčius paskatinti Komisiją nuspręsti atmesti siūlomą konkurencijos gynimo priemonę. 8. Apskritai Komisija atsižvelgia į tai, kad bet kurioje konkurencijos gynimo priemonėje yra tam tikrų neaiškumų dėl jos galutinio poveikio tol, kol ši priemonė yra dar neįgyvendintas įsipareigojimas. Į šią bendrą nuostatą turėtų atsižvelgti ir šalys, siūlydamos konkurencijos gynimo priemones Komisijai. 9. Gencoro byloje [8] Pirmosios instancijos teismas nustatė principą, kad pagrindinis įsipareigojimų tikslas yra užtikrinti konkurencingų rinkos struktūrų egzistavimą. Taigi įsipareigojimai, kurie tėra pažadas elgtis tam tikru būdu (pvz., įsipareigojimas nepiktnaudžiauti dominuojančia padėtimi, kurią sukurs arba sustiprins siūloma koncentracija), nėra laikomi tinkamais siekiant, kad koncentracija būtų suderinama su bendrąja rinka. Teismo nuomone [9], reglamente nustatytam tikslui pasiekti, kaip taisyklė, priimtinesni struktūrinio pobūdžio įsipareigojimai (pvz., įsipareigojimas parduoti filialą), nes jie padeda išvengti Komisijos nurodytos dominuojančios padėties sukūrimo arba sustiprinimo, ir, be to, jiems nereikalingos vidutinio ar ilgo laikotarpio kontrolės priemonės. Nepaisant to, negalima automatiškai atmesti galimybės, kad dominuojančios padėties atsiradimo ar sustiprinimo galima išvengti prisiimant ir kitokio pobūdžio įsipareigojimų, nors dėl jų tinkamumo turėtų būti sprendžiama kiekvienu atveju atskirai. 10. Įvykdžius koncentraciją, norimos konkurencijos sąlygos rinkoje faktiškai negali būti atkurtos tol, kol neįvykdomi visi įsipareigojimai, nors ir yra galimybė imtis tam tikrų laikinų apsaugos priemonių. Todėl įsipareigojimai turi būti tokie, kad juos įvykdyti būtų įmanoma veiksmingai ir per trumpą laiką. Juos įvykdžius neturi būti reikalinga papildoma kontrolė [10]. 11. Komisija gali priimti šalių įsipareigojimus abejose procedūros stadijose, tačiau žinant, kad išsamus rinkos tyrimas atliekamas tik antrojoje stadijoje, pirmojoje stadijoje Komisijos svarstymui pateikti įsipareigojimai turi būti pakankami, kad nekeltų jokių "rimtų abejonių", kaip apibrėžta Koncentracijų reglamento 6 straipsnio 1 dalies c punkte [11]. Remiantis Koncentracijų reglamento 10 straipsnio 2 dalies nuostatomis, Komisija nutarimą leisti vykdyti koncentraciją turi priimti iš karto po to, kai šalys prisiima įsipareigojimus ir pašalina rimtas abejones, pareikštas pagal Koncentracijos reglamento 6 straipsnio 1 dalies c punktą priimtame nutarime. Ši taisyklė visų pirma taikoma įsipareigojimams, prisiimtiems antrosios stadijos procedūrų pradžioje [12]. Po išsamus tyrimo tais atvejais, kai Komisija savo prieštaravimų pareiškime (angl. Statement of Objections) padaro preliminarią išvadą, kad susijungimas sukurs ar sustiprins dominuojančią padėtį Koncentracijos reglamento 2 straipsnio 3 dalies prasme, įsipareigojimai turi pašalinti minėtos dominuojančios padėties sukūrimą ar sustiprinimą. 12. Nors įsipareigojimus turi siūlyti šalys, Komisija gali užtikrinti jų įgyvendinimą pareiškusi, kad koncentracija leidžiama su sąlyga, jog įsipareigojimų bus laikomasi [13]. Nereikėtų painioti sąlygų ir įpareigojimų. Reikalavimas įgyvendinti visas priemonės, kurios sukelia struktūrinius rinkos pasikeitimus, yra sąlyga (pvz., reikalavimas parduoti įmonę ar akcijas). Siekiant šio rezultato būtini veiksmai yra šalių įpareigojimai (pvz., įpareigojimas paskirti patikėtinį, kuriam suteikiami neatšaukiami įgaliojimai parduoti įmonę). Jeigu įmonė įpareigojimo nevykdo, Komisija, vadovaudamasi atitinkamai Koncentracijų reglamento 6 straipsnio 3 dalimi arba 8 straipsnio 5 dalies b punktu, gali atšaukti pagal 6 straipsnio 2 dalį arba 8 straipsnio 2 dalį išduotą koncentracijos leidimą. Be to, pagal Koncentracijos reglamento 14 straipsnio 2 dalies a punktą arba 15 straipsnio 2 dalies a punktą šalims gali būti paskirtos baudos arba periodiniai baudų mokėjimai. Tačiau jeigu nepavyksta pasiekti koncentracijos suderinamumo su bendrąja rinka [14], t. y. kai sąlyga nėra įvykdyta, nutarimas dėl koncentracijos suderinamumo netenka galios. Tokiais atvejais Komisija, vadovaudamasi Koncentracijų reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, gali pareikalauti imtis visų priemonių, būtinų veiksmingos konkurencijos sąlygoms atkurti [15]. Be to, šalims gali būti paskirtos baudos pagal 14 straipsnio 2 dalies c punktą. III. KOMISIJAI PRIIMTINŲ KONKURENCIJOS GYNIMO PRIEMONIŲ RŪŠYS [16] 1. Dalies verslo pardavimas 13. Jeigu dėl siūlomo susijungimo kyla grėsmė sukurti ar sustiprinti dominuojančią padėtį, kuri trukdytų veiksmingai konkurencijai, geriausias būdas veiksmingai konkurencijai atkurti neuždraudžiant susijungimo yra sudaryti sąlygas naujam konkurencingam ūkio subjektui atsirasti arba sustiprinti jau esamus konkurentus parduodant dalį verslo. Gyvybingas verslas 14. Parduodama verslo dalis turi būti gyvybinga, kad, valdoma tinkamo pirkėjo, galėtų ilgai ir pastoviai veiksmingai konkuruoti su susijungusia įmone. Paprastai gyvybingu verslu laikoma jau egzistuojanti įmonė, kuri gali veikti savarankiškai, t. y. įmonė, kurios žaliavų tiekimas nebepriklauso nuo susijungusių šalių arba kuri nebepriklauso nuo kitokios formos bendradarbiavimo su susijungusiomis šalimis (išskyrus bendradarbiavimą pereinamuoju laikotarpiu). 15. Siūlydamos parduoti gyvybingą verslo dalį, šalys turi atsižvelgti į neapibrėžtumą ir riziką, susijusią su verslo perdavimu naujam savininkui. Ši rizika gali sumažinti norimą parduotos verslo dalies poveikį konkurencijai, todėl rinkoje gali susidaryti situacija, kurioje Komisijos nurodytos konkurencinės problemos nebūtinai bus išspręstos. Pardavimo objektas 16. Jeigu konkurencijos problema kyla dėl horizontalaus veiklos sričių sutapimo, turi būti parduotas šiam tikslui tinkamiausias verslas [17]. Konkurento įmonės įsigijimo atveju tai gali būti įsigyjančios įmonės verslas, jeigu notifikuojančios šalies žinios apie įsigyjamą verslą yra labiau ribotos. Įsipareigojimas parduoti dalį įsigyjamos įmonės verslo tokiomis aplinkybėmis padidintų riziką, kad šis verslas gali netapti gyvybingu konkurentu, kuris galėtų ilgai ir pastoviai konkuruoti rinkoje. 17. Sprendžiant, kurį sutampančių veiklos sričių verslą parduoti, svarbu įvertinti verslo galimybę tapti savarankišku [18]. Norint užtikrinti, kad verslas būtų gyvybingas, parduodamą veiklos dalį gali prireikti papildyti veikla, susijusia su rinkomis, kuriose Komisija neidentifikavo konkurencijos problemų, nes tai būtų vienintelis būdas sukurti veiksmingą konkurentą paveiktose rinkose [19]. 18. Nors kai kuriais konkrečiais atvejais buvo leista, kad parduodamą verslą sudarytų tam tikras įsigyjančios ir įsigyjamos įmonės turto derinys, tačiau tai gali sukelti papildomos rizikos sukurto verslo gyvybingumui ir veiksmingumui [20]. Todėl tokie pasiūlymai bus nagrinėjami itin atidžiai. Išskirtiniais atvejais veiksmingos konkurencijos sąlygoms sukurti gali užtekti parduoti tam tikras prekių rūšis ir su jų gamyba susijusį turtą [21]. Tokiais atvejais Komisijai turi būti įrodyta, kad pirkėjas šį turtą galės iš karto ir veiksmingai integruoti. Tinkamas pirkėjas 19. Komisijos nutarimo leisti koncentraciją sąlyga yra gyvybingo verslo perdavimas tinkamam pirkėjui [22] iki tam tikro termino. Tokiu būdu gyvybingas verslas ir tinkamas pirkėjas yra du tarpusavyje susiję elementai. Todėl verslo potencialas pritraukti tinkamą pirkėją yra svarbus veiksnys, į kurį Komisija atsižvelgia vertindama siūlomų įsipareigojimų tinkamumą [23]. 20. Būna atvejų, kai parduodamo verslo (turtas laikomas verslo dalimi) gyvybingumas daug priklauso nuo to, kas yra pirkėjas. Tokiais atvejais Komisija susijungimo neleidžia vykdyti, nebent šalys įsipareigotų nevykdyti to susijungimo, apie kurį pranešė, tol, kol nesudarys Komisijos patvirtintos saistančios sutarties su parduodamo verslo pirkėju (vadinamuoju "išankstiniu pirkėju") [24]. 21. Kai parduoti dalį verslo reikalaujama tam, kad būtų leista vykdyti koncentraciją, surasti tai verslo daliai tinkamą pirkėją yra šalių pareiga. Todėl šalys, kad pasiūlymas taptų patrauklesnis pirkėjams, gali savo iniciatyva parduodamą verslo dalį papildyti kitu turtu [25]. Įsipareigojimo parduoti dalį verslo alternatyvos 22. Tam tikrais atvejais, pavyzdžiui, dėl trečiųjų asmenų pirmumo teisės įsigyti turtą arba dėl pagrindinių sutarčių, intelektinės nuosavybės ar darbuotojų perdavimo neaiškumų, šalių pasirinkto verslo dalies pardavimo varianto (gyvybingo verslo, išsprendžiančio konkurencijos problemas) įgyvendinimas gali būti neaiškus ar sudėtingas. Nepaisant to, šalys gali manyti sugebėsiančios parduoti dalį verslo per priimtinai trumpą laiką. 23. Tokiais atvejais Komisija negali rizikuoti, nes veiksmingos konkurencijos sąlygos galiausiai gali būti neatkurtos. Taigi šalys gali nuspręsti ir į įsipareigojimus įtraukti kitą alternatyvų pasiūlymą, kuris turi būti, jei ne labiau, tai bent jau tiek pat tinkamas atkurti veiksmingą konkurenciją, bei pridėti tvarkaraštį, aiškiai nurodantį, kaip ir kada bus įvykdyti alternatyvūs įsipareigojimai [26]. Struktūrinių ryšių nutraukimas 24. Įsipareigojimu parduoti dalį verslo gali būti sprendžiamos ne tik sutampančių horizontalių verslo sričių keliamos konkurencijos problemos. Tam, kad būtų nutraukti struktūriniai ryšiai su svarbiu konkurentu, gali prireikti parduoti akcijas bendroje įmonėje [27]. 25. Kitais atvejais, kad rinkoje būtų skatinama konkurencija, galima konkurencijos gynimo priemonė galėtų būti smulkių akcijų paketų pardavimas arba jungtinio valdymo panaikinimas [28]. 2. Kitos priemonės 26. Nors dalies verslo pardavimui yra teikiama pirmenybė, tai nėra vienintelė Komisijai priimtina konkurencijos gynimo priemonė. Visų pirma, gali būti situacijų, kai parduoti dalį verslo bus neįmanoma [29]. Antra, konkurencijos problemų gali sukelti ir ypatingos aplinkybės; pvz., išskirtinės sutartys, bendri tinklai ("tinklo efektai") ar bendri pagrindiniai patentai. Tokiomis aplinkybėmis Komisija turi nustatyti, ar kitų rūšių konkurencijos gynimo priemonės gali turėti pakankamą poveikį, kad rinkoje būtų atkurta veiksminga konkurencija. 27. Dėl siūlomos koncentracijos atsirasiantys rinkos struktūros pokyčiai gali paversti esamus sutartinius santykius nepalankiais konkurencijai. Tai ypač pasakytina apie išskirtines ilgalaikes tiekimo ir platinimo sutartis, jeigu jos riboja konkurentams likusį rinkos potencialą. Jeigu susijungusios įmonės rinkos dalis bus gana didelė, egzistuojančių išskirtinių sutarčių rinką ribojantis poveikis gali prisidėti prie to, kad būtų sukurta dominuojanti padėtis [30]. Tokiais atvejais galima laikyti, jog konkurencijos problemas išspręs esamų išskirtinių sutarčių nutraukimas [31] (jeigu tikrai nėra įrodymų, jog išskirtinumas išliks de facto). 28. Dėl siūlomos koncentracijos pasikeitusioje rinkoje gali atsirasti didelių kliūčių ar trukdymų norintiems į ją patekti. Šias kliūtis gali sukurti infrastruktūros, o visų pirma tinklų, taip pat pagrindinių technologijų (įskaitant patentus, pažangiąją patirtį bei kitas intelektinės nuosavybės teises), kontrolė. Tokiais atvejais konkurencijos gynimo priemonės gali būti skirtos palengvinti įėjimą į rinką, užtikrinant, kad konkurentams būtų prieinama būtina infrastruktūra [32] arba pagrindinės technologijos. 29. Jeigu konkurencijos problema atsiranda dėl pagrindinių technologijų kontrolės, pirmenybė teikiama tokių technologijų pardavimui [33], nes taip nutraukiami ilgalaikiai susijungusio ūkio subjekto ir jo konkurentų ryšiai. Tačiau Komisijai priimtinas ir licencijavimas (labiau priimtinos išskirtinės licencijos, be jokių licencijos gavėjo apribojimų dėl licencijos naudojimo srities) kaip alternatyva pardavimui tais atvejais, kai pardavimas gali pakenkti sėkmingai vykdomai tiriamajai veiklai. Tokiu požiūriu Komisija vadovavosi vertindama, pavyzdžiui, įmonių susijungimus farmacijos pramonėje [34]. 30. Dėl konkurencijos problemų, kurias aptariama koncentracija kelia keliose rinkose, specifikos, šalims gali tekti parengti konkurencijos gynimo priemonių paketą, kuriame verslo dalies pardavimas derinamas su kitomis priemonėmis, palengvinančiomis įėjimą į rinką suteikiant leidimą naudotis tinklais ar atitinkama informacija [35]. Šie priemonių paketai gali būti naudingi sprendžiant kai kurias rinkos apribojimo problemas, atsirandančias, pavyzdžiui, vykdant koncentraciją telekomunikacijų ir žiniasklaidos srityse. Be to, gali būti sandorių, daugiausiai turinčių įtakos tik vieno produkto rinkai, tačiau juose konkrečios koncentracijos keliamos konkurencijos problemos apskritai gali būti išspręstos tik derinant įvairių rūšių įsipareigojimus [36]. IV. ATVEJAI, KAI KONKURENCIJOS GYNIMO PRIEMONIŲ TAIKYMAS YRA SUDĖTINGAS ARBA NEĮMANOMAS 31. Komisija yra pasiruošusi nagrinėti sprendimus dėl koncentracijos keliamų konkurencijos problemų, jeigu tie sprendimai yra įtikinantys ir veiksmingi. Tačiau yra tokių koncentracijos atvejų, kada neįmanoma rasti konkurencijos gynimo priemonių, galinčių išspręsti konkurencijos problemas bendroje rinkoje [37]. Tokiais atvejais vienintelė išeitis – uždrausti koncentraciją. 32. Jeigu šalių siūlomos konkurencijos gynimo priemonės yra tokios plačios ir sudėtingos, kad Komisija negali pakankamai tiksliai nustatyti, ar bus atkurta veiksminga rinkos konkurencija, leidimas vykdyti koncentraciją negali būti duodamas [38]. V. YPATINGIEJI ĮSIPAREIGOJIMŲ SIŪLYMUI KELIAMI REIKALAVIMAI 1. I stadija 33. Remdamasi Koncentracijos reglamento 6 straipsnio 2 dalimi, Komisija gali paskelbti, kad koncentracija yra suderinama su bendrąja rinka, jeigu ji būna įsitikinusi, kad po atitinkamų pakeitimų koncentracija, apie kurią pranešta, nekels jokių rimtų dvejonių, kaip apibrėžta 1 dalies c punkte. Pasiūlymus Komisijai dėl įsipareigojimų šalys gali teikti neoficialiai, net prieš įteikdamos pranešimą apie koncentraciją. Jeigu šalys savo pasiūlymus dėl įsipareigojimų įteikia kartu su pranešimu apie koncentraciją arba per tris savaites po to, kai pranešimas buvo gautas [39], pagal Koncentracijos reglamento 6 straipsnio 1 dalį nustatytas terminas Komisijos sprendimui priimti pratęsiamas nuo vieno mėnesio iki šešių savaičių. 34. Norint, kad būtų suformuotas pagrindas nutarimui pagal 6 straipsnio 2 dalį, pasiūlymai dėl įsipareigojimų turi atitikti šiuos reikalavimus: a) jie turi būti pateikti laiku, ne vėliau kaip paskutinę trijų savaičių laikotarpio dieną; b) juose turi būti pakankamai išsamiai išdėstyti šalių prisiimti įsipareigojimai, kad galima būtų atlikti visapusį įvertinimą; c) juose turi būti paaiškinta, kaip siūlomi sprendimai išspręs Komisijos nurodytas konkurencijos problemas. Tuo pačiu metu kaip ir pateikiant pasiūlymus dėl įsipareigojimų šalys turi pateikti nekonfidencialią įsipareigojimų versiją, kad juos būtų galima išbandyti rinkoje [40]. 35. Komisija įvertina šiuos reikalavimus atitinkančius šalių pasiūlymus. Dėl siūlomų įsipareigojimų Komisija konsultuojasi su valstybių narių valdžios institucijomis, o prireikus taip pat ir su trečiaisiais asmenimis vykdydama išbandymą rinkoje. Be to, tais atvejais, kai geografinė rinka yra didesnė nei Europos ekonominės erdvės teritorija (EEE) arba kai dėl verslo gyvybingumo priežasčių parduodama verslo dalis apima didesnę teritoriją nei EEE, tai siūlomos konkurencijos gynimo priemonės gali būti svarstomos ir su EEE nepriklausančių valstybių valdžios institucijomis, atsakingomis už konkurenciją, kaip numatyta Bendrijos ir tų valstybių sudarytose dvišalėse bendradarbiavimo sutartyse. 36. Jeigu įvertinus tampa aišku, kad siūlomi įsipareigojimai pašalina pagrindą rimtoms dvejonėms, Komisija I stadijoje išduoda leidimą vykdyti susijungimą. 37. Jeigu įvertinus išaiškėja, kad siūlomi įsipareigojimai nėra pakankami tam, kad būtų išspręstos dėl susijungimo atsiradusios konkurencijos problemos, apie tai informuojamos šalys. Kadangi I stadijos konkurencijos gynimo priemonės yra skirtos tiesiogiai išspręsti lengvai nustatomą konkurencijos problemą [41], siūlomus įsipareigojimus keisti galima tik labai nedaug. Pakeitimus, pateikiamus iš karto po konsultacijų, sudaro paaiškinimai, patikslinimai ir (arba) kiti patobulinimai, kurie užtikrina, kad įsipareigojimai būtų įgyvendinami ir veiksmingi. 38. Jeigu šalys nepašalino rimtų dvejonių, Komisija priima sprendimą pagal 6 straipsnio 1 dalies c punktą ir pradeda procesinius veiksmus. 2. II stadija 39. Remdamasi Koncentracijos reglamento 8 straipsnio 2 dalimi, Komisija privalo paskelbti susijungimą suderinamu su bendrąja rinka, jeigu atlikus modifikacijas koncentracija, apie kurią buvo pranešta, nebesukuria ar nebesustiprina dominuojančios padėties, kaip ji apibrėžiama Koncentracijos reglamento 2 straipsnio 3 dalyje. Pagal 8 straipsnio 2 dalį Komisijai siūlomi įsipareigojimai turi būti jai pateikti ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo tos dienos, kai buvo pradėti procesiniai veiksmai. Šio laikotarpio pratęsimas gali būti svarstomas tik tuomet, jei to prašo šalys, nurodžiusios išskirtines aplinkybes, kurios, jų manymu, pateisina tokį prašymą. Prašymas pratęsti terminą turi būti gautas nepasibaigus trijų mėnesių laikotarpiui. Termino pratęsimas įmanomas tik ypatingais atvejais ir tik tuomet, jeigu konkrečiu atveju liko pakankamai laiko pasiūlymo įvertinimui Komisijoje bei atitinkamoms konsultacijoms su valstybėmis narėmis ir trečiaisiais asmenimis [42]. 40. Komisija yra pasiruošusi svarstyti tinkamus įsipareigojimus iki trijų mėnesių laikotarpio pabaigos. Šalys raginamos teikti pasiūlymų projektus, kuriuose nagrinėjami ir materialiniai, ir procesiniai aspektai, reikalingi norint užtikrinti visišką įsipareigojimų įgyvendinamumą. 41. Pasiūlymai dėl įsipareigojimų, kuriuos pateikiant siekiama suformuoti pagrindą 8 straipsnio 2 dalyje numatytam sprendimui, turi atitikti šiuos reikalavimus: a) jie turi būti pateikti laiku, ne vėliau kaip paskutinę trijų mėnesių laikotarpio dieną; b) juose turi būti atkreipiamas dėmesys į visas konkurencijos problemas, kurios iškeltos prieštaravimų pareiškime (angl. Statement of Objections) ir kurių paskiau nebuvo atsisakyta. Šiuo tikslu šalių susitartos materialinės ir įgyvendinančios sąlygos pasiūlymuose turi būti nurodytos pakankamai detaliai, kad būtų galima atlikti visapusį įvertinimą; c) juose turi būti paaiškinta, kaip siūlomi įsipareigojimai išspręs konkurencijos problemas. Tuo pačiu metu kaip ir pateikiant pasiūlymus dėl įsipareigojimų šalys turi pateikti nekonfidencialią įsipareigojimų versiją, kad juos būtų galima išbandyti rinkoje. 42. Komisija įvertina šiuos reikalavimus atitinkančius šalių pasiūlymus. Jeigu įvertinimas patvirtina, kad siūlomi įsipareigojimai pašalina konkurencijos problemas, po konsultacijų su valstybių narių valdžios institucijomis, po diskusijų su valstybių, nesančių narėmis, valdžios institucijomis [43], taip pat, jei būtina, po to, kai išbandymo rinkoje forma pasikonsultuojama su trečiaisiais asmenimis, nutarimas leisti vykdyti koncentraciją teikiamas Komisijai patvirtinti. 43. Priešingu atveju, t. y. tada, kai įvertinimas leidžia daryti išvadą, kad siūlomų įsipareigojimų gali nepakakti koncentracijos keliamoms konkurencijos problemoms išspręsti, šalys apie tai atitinkamai informuojamos. Jeigu vėliau šalys pakoreguoja siūlomus įsipareigojimus, Komisija šiuos pakeistus įsipareigojimus gali priimti tik tuo atveju [44], jeigu remdamasi tyrimo metu jau gautos informacijos (įskaitant ankstesnio išbandymo rinkoje rezultatus) įvertinimu bei neatlikdama jokio kito išbandymo rinkoje gali aiškiai nustatyti, kad įgyvendinus tokius įsipareigojimus bus galima išspręsti identifikuotas konkurencijos problemas ir kad yra pakankamai laiko konsultacijoms su valstybėmis narėmis. VI. ĮSIPAREIGOJIMŲ ĮGYVENDINIMUI KELIAMI REIKALAVIMAI 44. Įsipareigojimai yra siūlomi kaip priemonė užtikrinti leidimą koncentracijai; paprastai jie įgyvendinami po sprendimo leisti koncentraciją. Tokie įsipareigojimai reikalauja garantijų, užtikrinančių jų sėkmingą ir savalaikį įgyvendinimą. Tokios įgyvendinimo nuostatos sudaro neatskiriamą įsipareigojimų, kuriuos šalys prisiėmė Komisijos atžvilgiu, dalį. Jos turi būti svarstomos kiekvienu atveju atskirai. Tai ypač pasakytina apie fiksuotus įgyvendinimui nustatytus laikotarpius, kurie apskritai turėtų būti kaip įmanoma trumpesni. Vadinasi, visiškai standartizuoti reikalavimus įsipareigojimų įgyvendinimui yra neįmanoma. 45. Toliau pateikiamos gairės skirtos padėti šalims suformuluoti įsipareigojimų pasiūlymus. Principai paremti įsipareigojimo parduoti dalį verslo modeliu, kuris, kaip buvo nurodyta aukščiau, yra labiausiai paplitęs įsipareigojimas. Nepaisant to, daugelis toliau aptariamų principų lygiai taip pat galioja ir kitos rūšies įsipareigojimams. 1. Pagrindiniai įsipareigojimo parduoti įmonę ar jos dalį bruožai 46. Tipiniame įsipareigojime parduoti dalį verslo parduodamas verslas paprastai yra materialaus ir nematerialaus turto derinys, kuris gali turėti jau egzistuojančios įmonės arba įmonių grupės formą ar verslo, kuris anksčiau nebuvo įregistruotas kaip atskira įmonė, formą. Taigi šalys [45], pateikdamos įsipareigojimą parduoti dalį verslo, turi aiškiai ir išsamiai apibūdinti parduodamą objektą (toliau – verslo apibūdinimas arba apibūdinimas). Apibūdinime turi atsispindėti visos verslo sudedamosios dalys, kurios būtinos, kad verslas būtų gyvybingas konkurentas rinkoje: materialus (pvz., tyrimai ir taikomoji veikla, gamyba, platinimas, pardavimų ir rinkos tyrimų veikla) ir nematerialus (pvz., intelektinės nuosavybės teisės, prestižas) turtas, personalas, tiekimo ir pardavimo sutartys (su atitinkamomis jų perleidimo garantijomis), klientų sąrašai, paslaugų sutartys su trečiaisiais asmenimis, techninė parama (apimtis, trukmė, kaina, kokybė) ir kita. Siekiant išvengti nesusipratimų dėl parduodamo verslo, turtas, kuris tame versle yra naudojamas, tačiau šalių manymu neturėtų būti parduodamas, turi būti nurodytas atskirai. 47. Apibūdinime turi būti numatytas mechanizmas, kaip įmonę įsigijęs asmuo išlaikys ir pasirinks reikiamą personalą. Tokio mechanizmo reikia tiek personalui, kuris jau dirba dabar veikiančiame verslo vienete, tiek ir personalui, kuris teikia verslui būtinas paslaugas (pvz., tyrimų ir taikomosios veiklos bei informacinių technologijų personalas), net jei jis dabar dirba kitame šalių verslo vienete. Numatytas mechanizmas negali prieštarauti Tarybos direktyvų dėl kolektyvinio atleidimo [46]; dėl darbuotojų teisių gynimo įmonių perleidimo atveju [47] ir dėl darbuotojų informavimo bei konsultavimo [48] nuostatoms, taip pat nacionalinėms nuostatoms dėl minėtų direktyvų įgyvendinimo. 48. Verslas ar jo dalis turi būti parduota per nustatytą laikotarpį, dėl kurio šalys susitaria su Komisija, atsižvelgdamos į visas svarbias aplinkybes. Pakete turi būti nurodyta, koks dokumentas – saistantis ketinimų protokolas, galutinė sutartis ar savininko teisių perdavimo aktas – ir kada turi būti pristatytas. Įsipareigojimo parduoti įmonę ar jos dalį terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kai Komisija priima nutarimą. 49. Siekiant užtikrinti įsipareigojimo veiksmingumą, pardavimas siūlomam pirkėjui galimas tik Komisijai prieš tai patvirtinus. Paprastai reikalaujama, kad pirkėjas būtų gyvybingas veikiantis arba potencialus konkurentas, nepriklausantis ir nesusijęs su šalimis, turintis finansinių išteklių [49], išbandytos patirties bei suinteresuotas išlaikyti ir plėsti parduodamą verslą kaip aktyvią su šalimis konkuruojančią jėgą. Be to, įmonės pardavimas konkrečiam pasiūlytam pirkėjui neturėtų sukurti naujų konkurencijos problemų ar sukelti pavojų, kad įsipareigojimo įgyvendinimas vėluos. Toliau šios sąlygos vadinamos "standartiniais reikalavimais pirkėjui". Siekiant išlaikyti struktūrinį siūlomos konkurencijos gynimo priemonės poveikį, po susijungimo veikianti įmonė negali vėliau įgyti įtakos parduotajam verslui ar jo daliai, net jeigu įsipareigojime nėra aiškios nuostatos dėl to. Išimtis galima tik tais atvejais, kai Komisija prieš tai nustato, jog rinkos struktūra pasikeitė taip, jog įtakos parduotajam verslui neturėjimas jau nebėra būtina sąlyga, kad koncentracija būtų laikoma suderinama su bendrąja rinka. 2. Laikinas parduodamos įmonės išsaugojimas ir atskiriamo verslo patikėtinis 50. Šalys privalo iki minimumo sumažinti bet kokią įmanomą parduodamo verslo konkurencingumo mažėjimo riziką, kuri gali atsirasti dėl verslo perleidimui būdingo netikrumo. Iki pardavimo Komisija reikalaus, kad šalys siūlytų įsipareigojimus, padedančius išlaikyti verslo savarankiškumą, ekonominį gyvybingumą, paklausą rinkoje ir konkurencingumą. 51. Šie įsipareigojimai bus skirti išlaikyti verslą nepriklausomu nuo šalims liekančio verslo ir užtikrinti, kad tas verslas būtų valdomas kaip atskiras vienetas, kurį galima parduoti. Šalys privalės užtikrinti, kad pagal geros verslo praktikos taisykles įprastinio verslo metu būtų išlaikytas visas parduodamo paketo materialus ir nematerialus turtas. Tai ypač svarbu kalbant apie pastovųjį turtą, pažangiąją patirtį ar konfidencialaus ar patentuoto pobūdžio komercinę informaciją, pagrindinius klientus bei techninę ir komercinę darbuotojų kompetenciją. Be to, šalys turi išsaugoti tokias pačias parduodamo verslo konkurencijos sąlygas, kokios buvo iki susijungimo, kad įmonė galėtų toliau tęsti veiklą taip, kaip ir iki susijungimo. Tai apima atitinkamų administravimo ir valdymo funkcijų, pakankamo kapitalo, kredito linijos išlaikymą bei gali apimti kitas sąlygas, reikalingas išsaugoti konkurenciją atitinkamoje pramonės šakoje. 52. Komisija negali kasdien tiesiogiai dalyvauti tikrinant, ar laikomasi šių laikinų verslo išlaikymo reikalavimų, todėl ji patvirtina patikėtinio, kuris prižiūri, kaip šalys vykdo minėtas verslo išsaugojimo priemones (vadinamasis "atskiriamo verslo patikėtinis"; angl. hold-separate trustee), paskyrimą. Atskiriamo verslo patikėtinis veikia siekdamas kuo geriau apginti parduodamo verslo interesus. Specifinės pavedimo patikėtiniui detalės išvardijamos įsipareigojime. Pavedime patikėtiniui, kurį tvirtina Komisija, kartu su patikėtinio paskyrimu gali būti, pavyzdžiui, priežiūros pareigos, į kurias įeina teisė siūlyti ir, jei būtina, imtis visų priemonių, kurios, patikėtinio manymu, yra būtinos užtikrinant visų įsipareigojimų įvykdymą, bei pareigą rengti periodines atitikties ataskaitas. 3. Įsipareigojimų vykdymas ir verslo pardavimo patikėtinis 53. Įsipareigojimo dokumente turi būti išsamiai apibūdintos Komisijos atliekamos įsipareigojimų vykdymo priežiūros specifinės detalės bei tvarka; pavyzdžiui, kokiais kriterijais bus remiamasi tvirtinant pirkėją, kokie yra periodinio atsiskaitymo reikalavimai, kokia turėtų būti reklaminės medžiagos ar bukletų tvirtinimo procedūra. Čia taip pat reikėtų pabrėžti, kad Komisija negali kasdien tiesiogiai užsiimti verslo ar jo dalies pardavimo proceso valdymu. Taigi Komisija mano, jog daugumoje atvejų geriau paskirti patikėtinį, kuriam pavedama atlikti įsipareigojimų vykdymo priežiūrą (verslo pardavimo patikėtinis; angl. divestiture trustee). 54. Pardavimo patikėtinio vaidmuo kiekvienu atskiru atveju gali būti skirtingas, tačiau paprastai jis yra atsakingas už priežiūrą su teise siūlyti ir, jei būtina, taikyti tokias priemones, kurios reikalingos užtikrinant visų įsipareigojimų įvykdymą, bei už reguliarių ataskaitų teikimą. Jei būtina, pardavimo patikėtinis savo funkcijas atlieka dviem etapais: pirmajame etape jis ar ji yra atsakingi už šalių vykdomo potencialaus pirkėjo paieškos proceso priežiūrą. Jeigu šalims per įsipareigojimuose nustatytą laikotarpį nepavyksta surasti tinkamo pirkėjo, tai antrajame etape patikėtiniui suteikiamas neatšaukiamas pavedimas parduoti įmonę iki nustatyto termino už bet kokią kainą, iš anksto gavus Komisijos pritarimą. 4. Patikėtinio tvirtinimas ir patikėtinio įgaliojimai 55. Atsižvelgiant į prisiimtų įsipareigojimų pobūdį bei į konkretaus atvejo aplinkybes, pardavimo patikėtinis gali būti tas pats arba ne tas pats asmuo ar institucija, paskirti atskiriamo verslo patikėtiniais. Paprastai patikėtiniais skiriami investiciniai bankai, valdymo konsultacijų ar apskaitos bendrovės ar panašios institucijos. Patikėtinį (ar patikėtinius) Komisijai siūlo šalys. Patikėtinis turi būti nepriklausomas nuo šalių, privalo turėti darbui atlikti reikiamą kvalifikaciją ir negali būti interesų konflikte ar vėliau į jį patekti. Šalių pareiga – pateikti Komisijai atitinkamą informaciją, kad pastaroji galėtų įsitikinti, jog patikėtinis atitinka minėtus reikalavimus. Komisija susipažįsta ir tvirtina patikėtinio skyrimo sąlygas, o patikėtinio paskyrimas yra neatšaukiamas, išskyrus tuos atvejus, kai Komisijai įrodoma, jog yra svarių priežasčių paskirti naują patikėtinį. 56. Šalys atsako už tai, kad kiekvienam patikėtiniui būtų atlyginta už visas paslaugas, suteiktas vykdant jo pareigas, o atlygio sistema turi būti tokia, kad nebūtų pakenkta patikėtinio nepriklausomumui ir veiksmingumui vykdant pavedimą. Patikėtinis Komisijos vardu prisiima apibrėžtas pareigas, kurių tikslas – užtikrinti sąžiningą įsipareigojimų įvykdymą, o pačios pareigos yra apibrėžiamos pavedime patikėtiniui. Pavedimas turi apimti visas nuostatas, kurios būtinos, kad patikėtinis galėtų atlikti savo pareigas pagal Komisijos priimtus įsipareigojimus. Pavedimą tvirtina Komisija. 57. Įvykdęs konkrečius, jam pavestus įpareigojimus, t. y. tada, kai nuosavybės teisė į parduodamą verslo ar jo dalies paketą perėjo arba kai pasibaigia bet koks kitas konkretus įpareigojimas, kuris turėjo būti atliekamas jau pardavus įmonę, patikėtinis pavedime nustatyta tvarka prašo Komisiją atleisti jį nuo tolesnio pareigų vykdymo. Net ir atleidusi patikėtinį iš pareigų, Komisija turi teisę reikalauti, kad patikėtinis būtų paskirtas iš naujo, jei vėliau Komisijai atrodo, jog tam tikri įsipareigojimai buvo įgyvendinti ne iki galo ar netinkamai. 5. Pirkėjo ir pirkimo sutarties tvirtinimas 58. Šalys arba patikėtinis pardavimo sandorį gali vykdyti tik tada, jeigu Komisija, remdamasi įsipareigojimuose numatyta tvarka, patvirtina siūlomo pirkėjo kandidatūrą ir siūlomą pirkimo sutartį. Šalys arba patikėtinis turi Komisijai priimtinu būdu įrodyti, kad siūlomas pirkėjas atitinka įsipareigojimuose nustatytus reikalavimus, t. y. pirkėjo standartus, ir kad verslas yra parduodama laikantis prisiimtų įsipareigojimų. Komisija praneša šalims savo oficialią nuomonę. Prieš tai atliekant, Komisijos atstovai gali susitikti su siūlomu pirkėju ir, remdamiesi verslo planu, aptarti su juo veiksnius, skatinančius jį konkuruoti su susijungusia įmone. Jeigu atskiriems parduodamo verslo ar jo dalies paketams siūlomi skirtingi pirkėjai, Komisija įvertina kiekvieno siūlomo pirkėjo priimtinumą ir įsitikina, ar siūlomas pardavimo modelis tikrai išsprendžia konkurencijos problemą. 59. Jeigu Komisija, remdamasi jos turima informacija, nustato, kad pardavus verslą ar jo dalį siūlomam pirkėjui atsiranda pavojus, jog bus sukurta prima facie konkurencijos problemų [50] ar kitų sunkumų, dėl kurių įsipareigojimų įgyvendinimas gali būti atidėtas, arba jeigu Komisija nustato, jog trūksta veiksnių, skatinančių pirkėją konkuruoti su susijungusia įmone, tai siūlomas pirkėjas laikomas nepriimtinu. Tokiu atveju Komisija oficialiai praneša savo nuomonę, kad pirkėjas neatitinka pirkėjo standartų [51]. 60. Jeigu pardavus verslą ar jo dalį koncentracija pasiekia Bendrijai svarbų lygmenį, apie naująjį faktą turi būti pranešta, kaip to reikalaujama Koncentracijos reglamente, o leidimas jam gautas įprasta tvarka [52]. Jeigu taip neatsitinka, Komisijos išduotas pirkėjo patvirtinimas netrukdo nacionalinių institucijų vykdomai susijungimų kontrolei." [1] OL L 395, 1989 12 30, p. 1; redakcija su pataisymais OL L 257, 1990 9 21, p. 13. [2] OL L 180, 1997 7 9, p. 1. [3] Sąvokos "šalys" ir "susijungiančios šalys" apima ir tuos atvejus, kai pranešanti šalis yra viena. [4] Toliau – Antroji stadija. [5] Toliau – Pirmoji stadija. [6] Koncentracijos reglamento preambulės 7 dalis. [7] Jeigu kuriama bendra įmonė, Komisija koncentraciją nagrinėja remdamasi ir Koncentracijos reglamento 2 straipsnio 4 dalimi. Tokiais atvejais Komisija išnagrinėja, ar bendros įmonės sukūrimu siekiama koordinuoti įmonių, liekančių nepriklausomomis, konkurencinį elgesį ir ar bendros įmonės sukūrimas gali turėti tokį poveikį. Toks koordinavimas bus vertinamas pagal Sutarties 81 straipsnio 1 ir 3 dalyje nustatytus kriterijus, siekiant išsiaiškinti, ar toks veiksmas suderinamas su bendrąja rinka. Šiame pranešime nustatyti principai paprastai turėtų būti taikomi ir tiems atvejams, kurie reglamentuojami pagal 2 straipsnio 4 dalį. [8] Pirmosios instancijos teismo 1999 m. kovo 25 d. sprendimas byloje T-102/96 Gencor v Commission [1999] ECR II-753, 316 punktas. [9] Ten pat, op. cit., 319 punktas. [10] Komisija tolesnės kontrolės reikalaujančius įsipareigojimus svarsto tik išskirtiniais atvejais; Komisijos sprendimas 97/816/EB (IV/M.877 – Boeing/Mc Donnell Douglas; OL L 336, 1997 12 8, p. 16). [11] Įsipareigojimų prisiėmimas pirmojoje stadijoje gali būti priimtinas tik tam tikrais atvejais. Konkurencijai grėsmę kelianti problema turi būti tokia akivaizdi, o jai pašalinti siūlomos priemonės tokios aiškios, kad nereikėtų atlikti išsamaus tyrimo. [12] 1999 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimas (IV/JV.15 – BT/AT&T); Komisijos sprendimas 2000/45/EB (IV/M.1532 – BP Amoco/Arco; OL L 18, 2001 1 19, p. 1). [13] Jeigu savo galutinėje išvadoje Komisija pareiškia, kad koncentracija konkurencinių problemų nekelia arba kad problemos sprendimas nepriklauso nuo tam tikrų pateiktų pasiūlymų elementų, šalys yra apie tai informuojamos ir gali atšaukti prisiimtus įsipareigojimus. Jeigu šalys įsipareigojimų neatšaukia, Komisija savo nutarime gali juos arba paminėti, arba ignoruoti. Jeigu Komisija nutarime nusprendžia paminėti įsipareigojimus, tai ji paaiškina, kad įsipareigojimų įvykdymas nėra konkurencijos leidimo sąlyga. [14] Tas pats principas galioja ir tais atvejais, kai situacija, kuri iš pradžių rodė koncentracijos suderinamumą, vėliau pasikeičia į priešingą pusę; žr. paskutinį sakinį 49 punkte. [15] Šios priemonės taip pat gali apimti periodinius baudų mokėjimus pagal 15 straipsnio 2 dalies b punktą. [16] Toliau pateikiama apžvalga neapima visų įmanomų priemonių. [17] Jeigu konkurencijos problema kyla vertikalaus integravimo atvejais, ją taip pat galima išspręsti pardavus dalį verslo. [18] 1999 m. rugsėjo 29 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1383 – Exxon/Mobil, 860 punkte); 2000 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1641 Linde/AGA, 94 punkte). [19] Komisijos sprendimas 1999/229/EB (IV/M.913 – Siemens/Elektrowatt; OL L 88, 1999 3 31, p. 1, 134 punkte); Komisijos sprendimas 2000/718/EB (COMP/M.1578 – Sanitec/Sphinx; OL L 294, 2000 11 22, p. 1, 255 punkte); 2000 m. kovo 8 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1802 – Unilever/Amora Maille); 2000 m. rugsėjo 28 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1990 – Unilever/Bestfoods; OL C 311, 2000 10 31, p. 6). [20] Komisijos sprendimas 96/222/EB (IV/M.603 – Crown Cork & Seal/CarnaudMetalbox; OL L 75, 1996 3 23, p. 38). [21] Komisijos sprendimas 96/435/EB (IV/M.623 – Kimberly-Clark/Scott Paper; OL L 183, 1996 7 23, p. 1). [22] Dėl standartų pirkėjui žr. 49 punktą. [23] IV-/M.913 – Siemens/Electrovatt: žr. ankstesnę nuorodą. [24] 2000 m. gruodžio 13 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2060 – Bosch/Rexroth). [25] IV/M.1532 – BP Amoco/Arco (žr. ankstesnę nuorodą), kai buvo įsipareigota parduoti tam tikrus interesus dujų vamzdynuose ir perdirbimo įrangoje Šiaurės jūroje, o kartu su jais buvo parduoti ir interesai susijusiuose dujų telkiniuose. [26] 1999 m. balandžio 8 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1453 – AXA/GRE; OL C 30, 2000 2 2, p. 6). [27] Komisijos sprendimas 98/455/EB (IV/M.942 – VEBA/Degussa; OL L 201, 1998 7 17; p. 102). [28] 2000 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1628 – TotalFina/Elf); 2000 m. birželio 13 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1673 – VEBA/VIAG); 2000 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1980 – Volvo/Renault; OL C 301, 2000 10 21, p. 23). [29] IV/M.877 – Boeing/McDonnel Douglas (žr. ankstesnę nuorodą). Atlikusi tyrimą Komisija išsiaiškino, kad nė vieno lėktuvų gamintojo nesudomino galimybė iš "Boeing" pirkti bendrovę "Douglas Aircraft Company" (DAC, "McDonnel Douglas" komercinių lėktuvų įmonė). Surasti kandidatą, kuris įsigijęs DAC galėtų įeiti į komercinių lėktuvų rinką, buvo taip pat neįmanoma. [30] Komisijos sprendimas 98/475/EB (IV/M.986 – AGFA Gevaert/Dupont; OL L 211, 1998 7 29; p. 22). [31] 1999 m. spalio 28 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1571 – New Holland/Case; OL C 130, 2000 5 11, p. 11); 1999 m. balandžio 19 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1467 – Rohm and Haas/Morton; OL C 157, 1999 6 4, p. 7). [32] 1992 m. spalio 5 d. Komisijos sprendimas (IV/M.157 – Air France/Sabena; OL C 272, 1992 10 21, p. 1); 1992 m. lapkričio 27 d. Komisijos sprendimas (IV/M.259 – British Airways/TAT; OL C 326, 1992 12 11, p. 1); 1995 m. liepos 20 d. Komisijos sprendimas (IV/M.616 – Swissair/Sabena; OL C 200, 1995 8 4, p. 10); 1999 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1439 – Telia/Telenor); 2000 m. balandžio 12 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1795 – Vodafone/Mannesmann). [33] 1999 m. rugpjūčio 9 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1378 – Hoechst/Rhône-Poulenc; OL C 254, 1999 9 7, p. 5); 1999 m. gruodžio 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1601 – Allied Signal/Honeywell); 2000 m. gegužės 3 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1671 – Dow/UCC). [34] 1995 m. vasario 28 d. Komisijos sprendimas (IV/M.555 – Glaxo/Wellcome; OL C 65, 1995 3 16, p. 3). [35] COMP/M.1439 – Telia/Telenor; COMP/M.1795 – Vodafone Airtouch/Mannesmann (žr. ankstesnę nuorodą); 2000 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2050 – Vivendi/Canal+/Seagram; OL C 311, 2000 10 31, p. 3). [36] Komisijos sprendimas 97/816/EB (IV/M.877 – Boeing/McDonnel Douglas; OL L 336, 1997 12 8, p. 16); COMP/M.1673 – VEBA/VIAG. [37] Komisijos sprendimas 94/922/EB (MSG Media Service, OL L 364, 1994 12 31, p. 1); Komisijos sprendimas 96/177/EB (Nordic Satellite Distribution, OL L 53, 1996 3 2, p. 20); Komisijos sprendimas 96/342/EB (RTL/Veronica/Endemol, OL L 134, 1996 6 5, p. 32); Komisijos sprendimas 1999/153/EB (Bertelsmann/Kirch/Premiere; OL L 53, 1999 2 27; p. 1); Komisijos sprendimas 1999/154/EB (Deutche Telekom BetaResearch; OL L 53, 1999 2 27, p. 31); Komisijos sprendimas 97/610/EB (St Gobain/Wacker Chemie/NOM; OL L 247, 1997 9 10, p. 1); Komisijos sprendimas 91/619/EEB (Aerospatiale/Alenia/De Havilland, OL L 334, 1991 12 5, p. 42); Komisijos sprendimas 97/26/EB Gencor/Lonrho, OL L 11, 1997 1 14, p. 30); Komisijos sprendimas 2000/276/EB (M.1524 – Airtours/First Choice; OL L 93, 2000 4 13, p. 1). [38] 2000 m. kovo 15 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1672 – Volvo/Scania); 2000 m. birželio 28 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1741 – WorldCom/Sprint). [39] Komisijos reglamento (EB) Nr. 447/98 (Įgyvendinimo reglamento) 18 straipsnio 1 dalis, OL L 61, 1998 3 2, p. 1. [40] Išbandymo rinkoje metu Komisija prašo vartotojų, konkurentų, tiekėjų ir kitų įmonių, kurioms siūloma priemonė gali turėti įtakos arba kurios turi atitinkamos patirties, pateikti argumentuotą nuomonę dėl siūlomo įsipareigojimo veiksmingumo. [41] Žr. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1310/97 preambulės 8 dalį, kaip nurodyta šio pranešimo 1 dalyje. [42] M.1439 – Telia/Telenor; ir Komisijos sprendimas 98/335/EB (M.754 – Anglo American/Lonrho; OL L 149, 1998 5 20, p. 21). [43] Žr. 35 dalį. [44] COMP/M.1628 – TotalFina/Elf, LPG, žr. ankstesnę nuorodą, 345 punktas. [45] Įsipareigojimus turi pasirašyti įgaliotasis asmuo. [46] 1998 m. liepos 20 d. Tarybos direktyva 98/59/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kolektyviniu atleidimu iš darbo, suderinimo (OL L 225, 1998 8 12, p. 16). [47] 1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyva 77/187/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 61, 1977 3 5, p. 26) su pakeitimais, padarytais Tarybos direktyva 98/50/EB (OL L 201, 1998 7 17, p. 88). [48] 1994 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyva 94/45/EB dėl Europos darbų tarybos steigimo arba Bendrijos mastu veikiančių įmonių ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupių darbuotojų informavimo bei konsultavimo tvarkos nustatymo (OL L 254, 1994 9 30, p. 64) su pakeitimais, padarytais Tarybos direktyva 97/74/EB (OL L 10, 1998 1 16, p. 22). [49] Komisijos netenkina pardavėjo finansuojamas įmonės pardavimas, nes tai turi įtakos parduotos įmonės savarankiškumui. [50] Labiausiai tikėtina, kad konkurencijos problemų gali atsirasti tokioje rinkoje, kuri jau yra labai koncentruota, ir kai įgyvendinus siūlomą priemonę atitinkama rinkos dalis bus perleista kitam rinkos dalyviui. [51] COMP/M.1628 – TotalFina/Elf – degalinės automobilių keliuose. [52] 1999 m. rugsėjo 29 d. Komisijos sprendimas (byla M.1383 – Exxon/Mobil) ir 2000 m. vasario 2 d. sprendimai vėlesnėse bylose M.1820 – BP/JV Dissolution (neskelbtas) ir M.1822 – Mobil/JV Dissolution (OL C 112, 2000 4 19, p. 6). --------------------------------------------------