Iš pradžių Viduržemio jūros paprastųjų durklažuvių žvejyba buvo reguliuojama tik techninėmis priemonėmis pagal 2006 m. gruodžio 21 d. Reglamento (EB) Nr. 1967/2006 dėl žuvų išteklių tausojančio naudojimo Viduržemio jūroje valdymo priemonių 25 straipsnį, o vėliau ir pagal 2017 m. lapkričio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/2107, kuriuo nustatomos valdymo, išsaugojimo ir kontrolės priemonės, taikytinos Tarptautinės Atlanto tunų apsaugos komisijos (ICCAT) valdomame konvencijos rajone, ir kuriuo iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1936/2001, (EB) Nr. 1984/2003 ir (EB) Nr. 520/2007, 20–26 straipsnius.

Per derybas ES laikėsi Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 2 dalyje, 28 straipsnio 1 bei 2 dalyse ir 29 bei 33 straipsniuose nustatytus tikslus atitinkančios pozicijos.

Šiuo reglamentu perkeliamos ICCAT priimtos Rekomendacijoje 16-05 nustatytos priemonės yra griežtesnės arba konkretesnės nei jau galiojančios pirmiau nurodytos priemonės, todėl labiau padeda atkurti šiuos išteklius. Pagrindinius skirtumus galima apibendrinti taip:

a) mažiausias išteklių išsaugojimą užtikrinantis orientacinis dydis. Šio reglamento 11 straipsnyje nustatyta, kad mažiausiu išteklių išsaugojimą užtikrinančiu orientaciniu dydžiu laikomas mažesnis nei 100 cm ilgis nuo apatinės žiaunos galo iki uodegos peleko išsišakojimo arba mažesnis nei 11,4 kg gyvasis svoris, arba mažesnis nei 10,2 kg be žiaunų ir išdarinėtos žuvies svoris. Todėl ši nuostata yra griežtesnė nei Reglamento (ES) 2017/2107 24 straipsnio nuostata, pagal kurią mažiausiu išteklių išsaugojimą užtikrinančiu orientaciniu dydžiu laikomas mažesnis nei 90 cm ilgis nuo apatinės žiaunos galo iki uodegos peleko išsišakojimo arba mažesnis nei 10 kg gyvasis svoris, arba mažesnis nei 9 kg be žiaunų ir išdarinėtos žuvies svoris, arba mažesnis nei 7,5 kg be žiaunų, išdarinėtos, be pelekų ir be dalies galvos žuvies svoris;

b) didžiausias kabliukų skaičius. Šio reglamento 14 straipsnyje nustatyta, kad didžiausias kabliukų, kuriuos gali užmesti Viduržemio jūros paprastąsias durklažuves žvejojantys žvejybos laivai arba kuriuos galima laikyti tokiuose laivuose, skaičius yra 2 500. Todėl ši nuostata yra griežtesnė nei Reglamento (ES) 2017/2107 25 straipsnio nuostata, kad „[n]ukrypstant nuo Tarybos reglamento (EB) Nr. 1967/2006 12 straipsnio, didžiausias kabliukų, kuriuos gali užmesti paprastąsias durklažuves žvejojantys laivai arba kuriuos galima laikyti Viduržemio jūros paprastąsias durklažuves žvejojančiuose laivuose, skaičius yra 2 800“;

c) žvejybos draudimo laikotarpis. Žvejybos draudimo laikotarpis, trunkantis kasmet nuo sausio 1 d. iki kovo 31 d., jau nustatytas 2017 m. liepos 25 d. Tarybos reglamentu (ES) 2017/1398, kuriuo iš dalies keičiamos Reglamento (ES) 2017/127 nuostatos, susijusios su tam tikromis žvejybos galimybėmis, ir 2018 m. sausio 23 d. Tarybos reglamentu (ES) 2018/120, kuriuo 2018 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams. Todėl Reglamento (ES) 2017/2107 23 straipsnyje nustatyti žvejybos draudimo laikotarpiai nebegalioja;

d) BLSK ir kvotų paskirstymo apibrėžtys perkeltos dar 2017 m. ir šiuo metu yra įtrauktos į 2018 m. sausio 23 d. Tarybos reglamentą (ES) 2018/120, kuriuo 2018 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams. Todėl šiuo reglamentu žvejybos galimybių perkelti nereikia.