Be to, 2019 m. duomenys rodo, kad pažanga, padaryta siekiant atitikti skolos mažinimo kriterijų, yra nepakankama, ir tai taip pat yra prima facie įrodymas, kad yra susidaręs Stabilumo ir augimo pakte apibrėžtas perviršinis deficitas.

4.Svarbūs veiksniai

Sutarties 126 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad, jei valstybė narė neatitinka reikalavimų pagal vieną ar abu tuos kriterijus, Komisija turi parengti pranešimą. Tame pranešime taip pat turi būti „atsižvelgiama, ar bendrojo šalies biudžeto deficitas yra didesnis už valstybės investicijų išlaidas, be to, įvertinami ir kiti svarbūs veiksniai, įskaitant valstybės narės vidutinės trukmės ekonomikos ir biudžeto būklę“.

Tie veiksniai išsamiau paaiškinti Reglamento (EB) Nr. 1467/97 2 straipsnio 3 dalyje, kurioje taip pat nustatyta, kad būtina tinkamai atsižvelgti „į visus kitus veiksnius, kurie, atitinkamos valstybės narės nuomone, yra svarbūs siekiant visapusiškai įvertinti, ar laikomasi deficito ir skolos kriterijų, ir kuriuos valstybė narė nurodė Tarybai ir Komisijai“. Kai skolos kriterijaus akivaizdžiai nesilaikoma, svarbių veiksnių analizė yra ypač reikalinga, turint omenyje tai, kad veiksniai, kurių vyriausybė negali kontroliuoti, skolos dinamiką paveikia labiau nei deficitą. Tai pripažįstama Reglamento (EB) Nr. 1467/97 2 straipsnio 4 dalyje, kurioje nustatyta, kad vertinant, kaip laikomasi skolos kriterijaus, atsižvelgiama į svarbius veiksnius, nepriklausomai nuo nesilaikymo masto. Tuo atžvilgiu, vertinant, kaip laikomasi skolos kriterijaus, reikia atsižvelgti bent į šiuos tris pagrindinius aspektus, turint omenyje jų poveikį skolos dinamikai ir tvarumui: i) vidutinio laikotarpio tikslo arba koregavimo plano jo siekiant laikymąsi, ii) struktūrinių reformų įgyvendinimą ir iii) vyraujančias ekonomines sąlygas.

Kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1467/97 2 straipsnio 4 dalyje, kalbant apie deficito kriterijaus laikymąsi 2020 m., kadangi valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis viršija 60 % BVP pamatinę vertę ir dviguba sąlyga (t. y. kad deficitas išliktų artimas pamatinei vertei ir pamatinės vertės perviršis būtų laikinas) nėra įvykdyta, į tuos svarbius veiksnius priimant sprendimą dėl perviršinio deficito susidarymo Italijoje pagal deficito kriterijų negali būti atsižvelgta.

Dabartinėmis aplinkybėmis svarbus papildomas veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti 2020 m., yra COVID-19 pandemijos, kuri labai veikia biudžeto būklę ir lemia labai neapibrėžtą perspektyvą, ekonominis poveikis. Dėl pandemijos taip pat pradėta taikyti bendroji nukrypti leidžianti išlyga.

4.1. COVID-19 pandemija

COVID-19 pandemijos sukeltas didelis ekonominis sukrėtimas daro didelį neigiamą poveikį visoje Sąjungoje. Poveikis BVP augimui priklausys tiek nuo pandemijos trukmės, tiek nuo priemonių, kurių imamasi nacionalinių valdžios institucijų, Europos ir pasauliniu lygmeniu, siekiant sulėtinti viruso plitimą, apsaugoti gamybos pajėgumus ir remti bendrą paklausą. Valstybės narės jau ėmėsi arba imasi biudžeto priemonių, kad padidintų sveikatos sistemų pajėgumą ir suteiktų pagalbą labiausiai nukentėjusiems asmenims ir sektoriams. Taip pat imtasi svarbių likvidumo paramos priemonių ir suteiktos kitos garantijos. Remdamosi išsamesne informacija, kompetentingos statistikos institucijos turi išnagrinėti, ar tos priemonės turi tiesioginį poveikį valdžios sektoriaus balansui. Dėl tų priemonių ir ekonominės veiklos sulėtėjimo susidarys gerokai didesnės valdžios sektoriaus deficito ir skolos pozicijos.

4.2. Vidutinio laikotarpio ekonominė būklė, įskaitant struktūrines reformas

Dėl COVID-19 pandemijos ir su ja susijusių plitimo valdymo priemonių 2020 m. Italijos ekonomika turėtų patirti didelį nuosmukį. Tai yra švelninamasis veiksnys vertinant, ar Italija 2020 m. laikysis deficito kriterijaus. Komisijos 2020 m. pavasario prognozėje konkrečiai numatoma, kad šiais metais BVP sumažės 9,5 %, visų pirma dėl to, kad dėl izoliavimo priemonių staiga nutrūko privatus vartojimas, smarkiai sumažėjo eksporto rinkos, o turizmas pateko tarp labiausiai nukentėjusių sektorių. Be to, tikimasi, kad sumažėjus paklausai, mažėjant pinigų srautams ir esant dideliam neapibrėžtumui, įmonės sumažins investicijų išlaidas. 2020 m. antrąjį pusmetį tikimasi techninio pagyvėjimo, grindžiamo politikos priemonėmis, o 2021 m. – dalinio atsigavimo. Tačiau makroekonominė perspektyva parengta vyraujant išskirtiniam su pandemijos trukme ir jos ekonominiu poveikiu susijusiam neapibrėžtumui.

Be to, Italijos makroekonominis sulėtėjimas prasidėjo dar prieš dabartinę krizę – nuo 2018 m. tiek realiojo BVP augimas, tiek BVP defliatorius vis dar yra mažesni nei 1 %. Kadangi pasaulinės prekybos sulėtėjimo poveikis persidavė ekonomikai ir jį sustiprino sumažėjusi vidaus paklausa, realiojo BVP augimas konkrečiai sulėtėjo nuo 1,7 % 2017 m. iki 0,8 % 2018 m. ir iki 0,3 % 2019 m., taigi, tais metais jis nukrito žemiau potencialaus augimo normos (0,6 %). BVP defliatorius savo ruožtu padidėjo nuo 0,7 % 2017 m. iki 0,9 % 2018 m. ir 2019 m. išliko stabilus. Apskritai galima teigti, kad Italijos ilgalaikis makroekonominis sulėtėjimas – nuo 2018 m. nominaliojo BVP augimas mažesnis nei 2 % – iš dalies paaiškina didelį atotrūkį nuo skolos mažinimo kriterijaus 2019 m.

2020 m. šalies ataskaitoje Komisija padarė išvadą, kad įgyvendindama 2019 m. jai skirtas rekomendacijas Italija padarė tam tikrą pažangą, kurią galima laikyti papildomu švelninamuoju veiksniu. Konkrečiau tariant, Italija padarė didelę pažangą kovodama su mokesčių slėpimu, be kita ko, stiprindama privalomą elektroninių mokėjimų naudojimą. Italija padarė tam tikrą pažangą užtikrindama, kad aktyvios darbo rinkos ir socialinės politikos priemonės būtų veiksmingai integruotos ir jomis visų pirma būtų padedama pažeidžiamoms grupėms; vykdydama su investicijomis susijusią ekonominę politiką sutelkė dėmesį į mokslinius tyrimus ir inovacijas, taip pat į infrastruktūros kokybę, vykdydama su investicijomis susijusią ekonominę politiką; didindama viešojo administravimo veiksmingumą; remdama bankų balansų restruktūrizavimą ir didindama mažesnių ir novatoriškų įmonių galimybes gauti ne bankų teikiamą finansavimą. Kita vertus, Italija padarė nedidelę pažangą perkeldama mokesčių naštą nuo darbo jėgos, mažindama mokesčių išlaidas ir pertvarkydama kadastro sistemą; kovodama su nedeklaruojamu darbu; remdama moterų dalyvavimą darbo rinkoje; gerindama švietimo rezultatus, be kita ko, tinkamomis tikslinėmis investicijomis, ir skatindama kvalifikacijos kėlimą; trumpindama civilinių bylų nagrinėjimo trukmę užtikrinant procedūrinių taisyklių vykdymą ir jas supaprastinant, taip pat didindama kovos su korupcija veiksmingumą pertvarkant procedūrines taisykles, kad būtų sutrumpinta baudžiamųjų bylų nagrinėjimo trukmė. Be to, Italija nepadarė pažangos mažindama senatvės pensijoms tenkančių viešųjų išlaidų dalį, kad atsirastų erdvės kitoms socialinėms ir augimo skatinimo išlaidoms, ir šalindama konkurencijos ribojimus, be kita ko, priimdama naują kasmetinį konkurencijos įstatymą.

4.3. Vidutinio laikotarpio biudžeto būklė, įskaitant valstybės investicijas

Nominalusis deficitas sumažėjo nuo 2,2 % BVP 2018 m. iki žemiausio kada nors buvusio 1,6 % lygio 2019 m. Šis sumažėjimas susijęs su teigiamais pajamų pokyčiais, grindžiamais vyriausybės priimtomis politikos priemonėmis (pavyzdžiui, skirtomis kovoti su mokesčių slėpimu) ir atsparia darbo rinka. Apskaičiuota, kad viešosios investicijos šiek tiek padidėjo nuo maždaug 2,1 % BVP 2018 m. iki maždaug 2,3 % 2019 m. ir yra didesnės už 2019 m. užfiksuotą valdžios sektoriaus deficitą.

2018 m. liepos 13 d. Italijai buvo rekomenduota užtikrinti, kad 2019 m. pirminių valdžios sektoriaus išlaidų nominalus augimas, atėmus diskrecines pajamų priemones ir vienkartines priemones, neviršytų 0,1 % (išlaidų kriterijaus), o tai atitiktų 0,6 % BVP struktūrinį koregavimą. Remiantis galutiniais duomenimis ir Komisijos prognoze, išlaidų augimas viršijo kriterijų. Iš prevencinės dalies reikalavimo atėmus 0,18 % BVP nuokrypį, leistą pagal neįprasto įvykio sąlygą, bus nukrypta nuo rekomenduojamo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo, – 0,4 % BVP, taigi 2019 m. bus šiek tiek nukrypta, o 2018–2019 m. (vertinant kartu) bus labai nukrypta nuo plano. 2019 m. struktūrinis balansas pagerėjo 0,8 procentinio punkto BVP, o tai rodo (apsvarsčius neįprasto įvykio sąlygą), kad 2019 m. ir 2018–2019 m. (vertinant kartu) buvo laikomasi rekomenduojamo koregavimo siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo.

Šių dviejų rodiklių skirtumą daugiausia lemia nenumatytos pajamos (0,5 procentinio punkto BVP) ir palūkanų išlaidų pokytis (0,3 procentinio punkto BVP). Pirmasis veiksnys susijęs su dideliu valstybės pajamų padidėjimu, nepaisant silpno realiojo BVP augimo, kurį galima paaiškinti teigiamais darbo rinkos pokyčiais, daugiausia susijusiais su nuolatinėmis sutartimis, ir – mažesniu mastu – su svarbiomis politikos priemonėmis, skirtomis kovoti su mokesčių slėpimu (pvz., elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymu, elektroniniu pajamų perdavimu ir peržiūrėta mokesčių mokėtojų pajamų apskaičiavimo metodika), kurių tikslų diskrecinį poveikį vis dar sunku įvertinti. Palūkanų išlaidų pokytis susijęs su mažesniu vidutiniu valstybės obligacijų pajamingumu 2019 m., palyginti su 2018 m., kurį taip pat galima laikyti biudžeto priemonių, kurias Italija priėmė 2018 m. gruodžio mėn. ir 2019 m. liepos mėn. po dialogo su Komisija, teigiamu vertinimu rinkoje. Atsižvelgiant į palankesnių, nei tikėtasi, pajamų pokyčių, grindžiamų realiojo BVP dinamika, struktūrinį pobūdį, iš bendro vertinimo matyti, kad nėra patikimų įrodymų, jog 2019 m. ir 2018–2019 m. (vertinant kartu) Italija labai nukrypo nuo rekomenduojamo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo.

Stabilumo programoje pateikiama informacija apie esmines priemones, kuriomis siekiama suvaldyti pandemiją ir paremti ekonomiką. Remiantis joje pateiktu vertinimu, šių paramos priemonių tiesioginis poveikis biudžetui 2020 m. sieks maždaug 4,5 % BVP. Galiausiai, nepaisant užsitęsusio neapibrėžtumo dėl vidutinės trukmės fiskalinės perspektyvos, stabilumo programoje nurodyti pagrindiniai ilgesnio laikotarpio strategijos, skirtos valstybės skolai mažinti nuo 2020 m. prognozuojamo rekordiškai aukšto 155,7 % BVP lygio, bruožai . Konkrečiai numatoma, kad skolos ir BVP santykis pradės mažėti jau 2021 m. ir pasieks 152,7 %; tai bus dalis „daugiamečių pastangų išsaugoti fiskalinį tvarumą laikantis socialiniu ir aplinkos požiūriu teisingo ir tvaraus vystymosi strategijos“. Šiomis aplinkybėmis valdžios institucijos pabrėžia, kad po dabartinio sukrėtimo Italijos ekonomikai reikės laikotarpio, kuriuo ekonomikos augimas būtų atnaujintas be priešingų rezultatų duodančio fiskalinio konsolidavimo, o tvari skolos mažinimo strategija būtų grindžiama pirminiu pertekliumi ir Italijos potencialaus augimo stiprinimu remiantis plataus užmojo viešosiomis ir privačiosiomis investicijomis.

4.4. Vidutinio laikotarpio valstybės skolos pozicija

2016–2019 m. valdžios sektoriaus skola iš esmės išliko stabili ir sudarė apie 134,8 % BVP, nes skolą didinantį palūkanų išlaidų (nors ir mažėjančių) poveikį ir atsargų bei srautų koregavimą iš esmės kompensavo nuoseklūs rezultatai, susiję su nominaliuoju pirminiu pertekliumi ir mažu, bet teigiamu nominaliojo BVP augimu. Pagal Komisijos 2020 m. pavasario prognozę numatoma, kad Italijos valdžios sektoriaus skola padidės nuo 134,8 % BVP 2019 m. iki 158,9 % 2020 m. daugiausia dėl BVP dinamikos ir pirminio balanso, kuris, kaip manoma, tik antrą kartą nuo euro įvedimo taps neigiamas.

Pagal Komisijos 2020 m. pavasario prognozę atnaujinta skolos tvarumo analizė patvirtina, kad, nepaisant rizikos, Italijos skolos pozicija vidutinės trukmės laikotarpiu išlieka tvari, atsižvelgiant į tokius svarbius švelninančius veiksnius, kaip valdžios sektoriaus skolos profilis ir išorės pozicija. Svarbu tai, kad nors dėl dabartinės COVID-19 krizės skolos pozicija blogėja, numatoma, kad skolos santykis pagal atskaitos scenarijų vidutinės trukmės laikotarpiu bus tvarios (mažėjančios) trajektorijos (1 diagrama).

1 diagrama. Valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis, Italija, % BVP