[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 10.7.2007 KOM(2007) 361 galutinis 2007/0143 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl draudimo ir perdraudimo veiklos pradėjimo ir jos vykdymo SOLVENCY II (pateikta Komisijos){SEC(2007)870}{SEC(2007)871} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS Bendrosios pastabos Ekonominė ir socialinė (per)draudimo svarba yra tokia didelė, kad paprastai pripažįstama, jog valstybės valdžios institucijų intervencija riziką ribojančios priežiūros forma yra būtina. Draudikai ne tik teikia apsaugą nuo ateities įvykių, dėl kurių galima patirti nuostolių, bet ir nukreipia namų ūkių santaupas į finansų rinkas ir tikrą ekonomiką. Draudikai ir (per)draudikai, siekdami įvykdyti savo pažadus draudėjams, turi atitikti tam tikrus mokumo reikalavimus. Šiuo metu taikomos mokumo taisyklės paseno. Jose neatsižvelgiama į rizikos dydį, palikta pernelyg daug erdvės valstybėms narėms nustatyti skirtingas taisykles, jose tinkamai nenumatyta grupių priežiūra, todėl dėl pramonės, tarptautinės bei sektorių raidos jos tapo nereikalingos. Štai kodėl reikia nustatyti naują mokumo sistemą – „Mokumas II“, kurioje visapusiškai atsispindėtų naujausia riziką ribojančios priežiūros, aktuarinio mokslo ir rizikos valdymo raida ir kurią prireikus ateityje būtų galima atnaujinti. Projektas „Mokumas II“ – vienas iš pagrindinių neįgyvendintų Finansinių paslaugų veiksmų plano (1999–2005 m.) projektų. Pagal tvarką „Mokumą I“ minimalus garantinis fondas buvo padidintas 2002 m., tačiau tai tebuvo laikina priemonė, būtina geresnei draudėjų apsaugai užtikrinti, kol buvo rengiamas išsamesnis reformos projektas. Taip buvo parengtas projektas „Mokumas II“, kuriame siūloma labiau patikslinti finansinę (per)draudimo įmonių padėtį. Pagal Komisijos geresnio reglamentavimo ir supaprastinimo darbotvarkes šiuo metu taikoma mokumo tvarka buvo patikslinta, siekiant nauja redakcija išdėstyti 14 (per)draudimo direktyvų, būtent sujungti jas į vieną dokumentą, į kurį taip pat būtų įtrauktos naujosios mokumo taisyklės. Konsultacijos su dalyvaujančiomis ir suinteresuotosiomis šalimis a) Konsultacijos su dalyvaujančiomis ir suinteresuotosiomis šalimis Rengdamos projektą Komisijos tarnybos glaudžiai bendradarbiavo su suinteresuotosiomis šalimis. Nuo projekto pradžios 2004 m. Komisijos mokumo ekspertų darbo grupė, sudaryta iš valstybių narių ekspertų, susitikdavo 3–5 kartus per metus, kad aptartų projektą „Mokumas II“. Šiame projekte Europos draudimo ir profesinių pensijų priežiūros institucijų komitetas (angl. CEIOPS) suteikė svarbių techninių žinių. Komitetas patarė Komisijai dėl naujosios mokumo tvarkos struktūros ir atliko kelis kiekybinio poveikio tyrimus. Prieš pateikdamas savo patarimus Komisijai, CEIOPS surengė viešas konsultacijas dėl patarimų projekto. CEIOPS labai prisidėjo prie projekto, o jo pagalbos prireiks ir vėliau. 2006 m. birželio mėn. Vidaus rinkos ir paslaugų generalinis direktoratas surengė viešąjį svarstymą, kuriame dalyvavo 191 suinteresuotoji šalis. Be to, Komisijos tarnybos tinklalapyje „Tavo balsas Europoje“ paskelbė viešąjį klausimyną, į kurio klausimus buvo sulaukta 147 atsakymų. Vidaus rinkos ir paslaugų generalinis direktoratas taip pat išsiuntė klausimyną 58 įmonėms visoje Europoje ir po to tiesiogiai susitiko su keliomis iš jų (daugiausia mažomis ar vidutinėmis). Kelios organizacijos buvo paprašytos padėti Komisijai įvertinti galimą naujosios mokumo tvarkos poveikį: Europos centrinis bankas (finansinis stabilumas), (per)draudimo (CEA/AISAM/ACME) pramonė (draudimo produktai ir rinkos), FIN-USE (vartotojai) ir CEIOPS (priežiūros institucijos). Be to, Ekonomikos ir finansų generalinis direktoratas parengė ataskaitą apie Mokumas II projekto poveikį makroekonomikai. b) Poveikio vertinimas Atliktas tyrimas ir dalyvaujančių bei suinteresuotųjų šalių atsiliepimai patvirtina, kad nauja ekonomine rizika pagrįsta mokumo tvarka, kurioje visapusiškai atsižvelgiama į Lamfalussy sistemą, – naudingiausia ir veiksmingiausia priemonė projekto „Mokumas II“ tikslams pasiekti. Būtent sustiprinti ES (per)draudimo rinkos integraciją bei draudėjų ir naudos gavėjų apsaugą, pagerinti tarptautinį ES draudikų ir (per)draudikų konkurencingumą, skatinti geresnį reglamentavimą. Patikimais ekonominio vertinimo principais pagrįsta sistema atskleis tikrąją finansinę draudikų padėtį, padidins skaidrumą ir sustiprins pasitikėjimą visu sektoriumi. Rizika pagrįsti norminiai reikalavimai užtikrins sąžiningą pusiausvyrą tarp, viena vertus, patikimos draudėjų apsaugos ir, kita vertus, pagrįstų draudikų išlaidų. Visų pirma kapitalo reikalavimai atitiks specifinį kiekvienos (per)draudimo įmonės rizikos pobūdį. Draudikams, kurie tinkamai valdo savo riziką, nes taiko griežtas strategijas, naudoja tinkamus rizikos mažinimo metodus ar diversifikuoja savo veiklą, bus sumažinti reikalavimai ir leista turėti mažiau kapitalo nei pagal dabar taikomą ES tvarką. O netinkamai riziką valdantys draudikai arba labiau linkę rizikuoti draudikai privalės turėti daugiau kapitalo, kad galėtų laiku atlyginti draudėjams padarytą žalą. „Mokumas II“ užtikrins, kad kur kas daugiau dėmesio būtų skiriama patikimam rizikos valdymui ir griežtai vidaus kontrolei. Atsakomybė užtikrinti patikimą finansinę draudiko padėtį bus vėl, kaip ir turėtų, griežtai susieta su jo vadovybe. Draudikams bus suteikta daugiau laisvės, t. y. bus reikalaujama, kad jie atitiktų ne sutartines taisykles, o pagrįstus principus. Norminiai reikalavimai ir pramonės sektoriaus veiklos būdai bus suderinti, o draudikams bus naudinga taikyti rizikos bei kapitalo valdymo sistemas, geriausiai atitinkančias jų poreikius ir bendrą rizikos pobūdį. Savo ruožtu jiems bus taikoma griežtesnis priežiūros procesas. Be to, pagal naująją tvarką padidės skaidrumas ir daugiau informacijos bus atskleidžiama visuomenei. Geriausią patirtį taikantys draudikai papildomos naudos gaus iš investuotojų, rinkos dalyvių ir vartotojų. Tačiau naujasis ekonominis rizika pagrįstas metodas gali turėti tam tikrą trumpalaikį šalutinį poveikį. Dėl „Mokumas II“ tam tikrais draudimo rūšių atvejais draudimo aprėptis gali būti mažesnis, nes rizika bus reglamentuojama pagal tikrąją jos ekonominę kainą (pvz., tradicinės finansinės garantijos, teikiamos kartu su ilgalaikėmis taupymo priemonėmis). Dėl didesnio skaidrumo panašiai gali sumažėti kryžminis draudimo krypčių subsidijavimas (pvz., sveikatos ir nelaimingų atsitikimų draudimo subsidijavimas variklinių transporto priemonių draudimu) ir pakilti kainos tam tikrose srityse arba specifinės padidintos rizikos kategorijų draudėjams. Nors šis sprendimas tinkamiausias veiksmingam ir skaidriam draudimo sektoriui kurti, reikės atidžiai stebėti galimą socialinį bet kokių draudikų elgesio pokyčių poveikį bei jį aptarti, siekiant užtikrinti, kad būtų rasti ilgalaikiai ir tvarūs visų problemų, susijusių su naująja mokumo tvarka, sprendimai. Draudikai ir nacionalinės institucijos raginami apsvarstyti, ar tokie pokyčiai gali atsirasti, o jeigų atsirastų – kaip sumažinti bet kokį neigiamą tų pokyčių poveikį. Galiausia, nors manoma, kad „Mokumas II“ neturės didelės įtakos gyvybės draudikų investavimo pobūdžiui, negalima atmesti galimybės, kad ne gyvybės draudikai labiau investuos į obligacijas, užuot investavę į nuosavybės vertybinius popierius. Tačiau ne gyvybės draudikai gali investuoti į nuosavybės vertybinius popierius tik nedidelę dalį ES-25 vertybinių popierių kapitalizacijos (4 %) ir manoma, kad turtas bus sklandžiai perskirstytas. Teisinis metodas ir teisinis pagrindas a) Teisinis metodas Planuojant keisti tvarką pagal naująją programą „Mokumas II“, šios 13 gyvybės ir ne gyvybės draudimo, (per)draudimo, draudimo grupių ir likvidavimo direktyvų buvo išdėstytos nauja redakcija ir sujungtos į vieną direktyvą: - 1964 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 64/225/EEB dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo (per)draudimo bei retrocesijos srityse[1]; - 1973 m. liepos 24 d. Pirmoji Tarybos direktyva 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo[2]; - 1973 m. liepos 24 d. Tarybos direktyva 73/240/EEB, panaikinanti įsisteigimo laisvės apribojimus vykdant tiesioginį draudimą, išskyrus gyvybės draudimą[3]; - 1976 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 76/580/EEB, iš dalies keičianti Direktyvą 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo [4]; - 1978 m. gegužės 30 d. Tarybos direktyvos 78/473/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su Bendrijos bendruoju draudimu, derinimo[5]; - 1984 m. gruodžio 10 d. Tarybos direktyva, iš dalies keičianti, pirmiausia dėl pagalbos turistams, Pirmąją direktyvą (73/239/EEB) dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo[6]; - 1987 m. birželio 22 d. Tarybos direktyva 87/344/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su teisinių išlaidų draudimu, derinimo[7]; - 1988 m. birželio 22 d. Antroji Tarybos direktyva 88/357/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, apibrėžianti nuostatas, padedančias veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas, ir iš dalies keičianti Direktyvą 73/239/EEB[8]; - 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo (trečioji ne gyvybės draudimo direktyva)[9]; - 1998 m. spalio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/78/EB dėl draudimo įmonių papildomos priežiūros draudimo grupėje[10]; - 2001 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/17/EB dėl draudimo įmonių reorganizavimo ir likvidavimo[11]; - 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo[12]; - 2005 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/68/EB dėl perdraudimo[13]. Kadangi visiškas taikomų direktyvų perrašymas būtų daugiau nei išdėstymas nauja redakcija, naujoji redakcija atitinka taikomų (per)draudimo direktyvų struktūrą. Todėl naujosios „Mokumas II“ nuostatos pateiktos skirtinguose direktyvos projekto skirsniuose ir antraštinėse dalyse bei išskirtos didesniu šriftu. Nauja redakcija išdėstomos direktyvos nebuvo labai pakeistos, išskyrus pakeitimus, būtinus naujai mokumo tvarkai įvesti. Pasiūlyme taikytas „išdėstymo nauja redakcija metodas“ (Tarpinstitucinis susitarimas 2002/C 77/01), pagal kurį galima iš esmės keisti esamus teisės aktus, nepriimant atskiros pakeičiamosios direktyvos. Išdėstymas nauja redakcija supaprastina teisės aktus, todėl ES teisė tampa prieinamesnė bei suprantamesnė. Daug esamų direktyvų nuostatų buvo šiek tiek pakeistos, siekiant patobulinti projektą ir padaryti jį suprantamesnį. Pasenę straipsniai arba jų dalys buvo panaikinti. Visi pakeitimai aiškiai pažymėti tekste. Naujosios mokumo nuostatos – tai principai, pagrįsti Lamfalussy finansinių paslaugų modelio 4 lygmens struktūra. Principai bus toliau tobulinami įgyvendinimo priemonėse. Dėl naujojo Lamfalussy metodo naujoji mokumo tvarka atitiks būsimą rinkos ir technologijų bei tarptautinę apskaitos ir (per)draudimo reglamentavimo raidą. b) Teisinis pagrindas Pasiūlymas pagrįstas Sutarties 47 straipsnio 2 dalimi ir 55 straipsniu, kuriais grindžiamos Bendrijos priemonės, skirtos finansinių paslaugų vidaus rinkai kurti. Pasirinkta priemonė – direktyva, nes ji tinkamiausia teisinė priemonė šiems tikslams pasiekti. Pasiūlytos naujos nuostatos apsiriboja tik tuo, kas būtina nustatytiems tikslams pasiekti. Taikymo sritis Esamų direktyvų taikymo sritis liko nepakeista. Todėl pasiūlymas taikomas visoms gyvybės ir ne gyvybės draudimo bei (per)draudimo įmonėms. Tačiau išimtis, taikoma mažoms savidraudos įmonėms, dabar apima visas 4 straipsnyje apibrėžtas mažas draudimo įmones, neatsižvelgiant į jų teisinį statusą. Direktyva netaikoma pensijų fondams, reglamentuojamiems 2003 m. birželio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/41/EB[14] dėl įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklos ir priežiūros. Ši direktyva bus persvarstoma 2008 m. Tada Komisija išnagrinės, ar (ir kaip) būtų galima (arba reikėtų) nustatyti tinkamus mokumo reikalavimus pensijų fondams. Finansiniams konglomeratams taikomos tvarkos direktyva taip pat nekeičia. Tačiau jei atsiras kokių nors klausimų, jie bus sprendžiami 2008 m. persvarstant Finansinių konglomeratų direktyvą (2002/87/EB). PASTABOS DėL STRAIPSNIų Pastabos susijusios tik su naujais straipsniais arba straipsniais, kurie buvo pakeisti dėl naujųjų mokumo taisyklių. a) Kokybiniai reikalavimai ir priežiūra Kokybiniai reikalavimai ir (per)draudimo įmonių priežiūros taisyklės (sistemos „Mokumas II“ „II ramstis“) nustatyti 2 skirsniuose – Priežiūros institucijos ir bendrosios taisyklės bei Valdymo sistema. Priežiūros institucijos ir bendrosios taisyklės – 27–38 straipsniai Pagrindinis priežiūros tikslas – 27 straipsnis Pagrindinis (per)draudimo reglamentavimo ir priežiūros tikslas – tinkama draudėjų apsauga. Taip pat reikėtų atsižvelgti į kitus tikslus – finansinį stabilumą ir sąžiningas bei stabilias rinkas, tačiau nenukrypstant nuo pagrindinio tikslo. Bendrieji priežiūros principai – 28 straipsnis Priežiūra grindžiama perspektyviniu, į riziką orientuotu požiūriu. Todėl sistemoje „Mokumas II“ taikomas ekonomine rizika pagrįstas metodas, leidžiantis sukurti sistemą, atitinkančią tikrą (per)draudimo įmonių rizikos pobūdį. Ta sistema turėtų būti pagrįsta patikimais ekonominiais principais ir geriausiai panaudoti finansų rinkų teikiamą informaciją. Visų pirma reikėtų užtikrinti, kad naujoji mokumo tvarka pernelyg neapsunkintų mažų ir vidutinių (per)draudimo įmonių. Todėl svarbus proporcingumo principas, taikomas visiems šios direktyvos reikalavimams, bet ypač svarbus taikant kokybinius ir kiekybinius mokumo tvarkos reikalavimus bei priežiūros taisykles. Proporcingumo principas bus papildomai apibrėžtas įgyvendinimo priemonėse. Skaidrumas ir atskaitomybė – 30 straipsnis Skaidrumas ir atskaitomybė prisideda prie priežiūros institucijų teisėtumo ir vientisumo bei suteikia priežiūros sistemai patikimumo. Todėl šiame straipsnyje nustatyta, kad priežiūros institucijos atlieka savo užduotis skaidriai ir atsiskaitydamos. Atskleidžiama informacija skatina skaidrumą ir leidžia prasmingai palyginti valstybių narių priimtus metodus. Svarbi skaidrumo ir atskaitomybės dalis – nustatyti skaidrias procedūras, taikomas priimant ir atleidžiant priežiūros institucijų vadovaujančių bei administracinių struktūrų narius. Priežiūros įgaliojimai – 34 straipsnis Siekiant užtikrinti veiksmingą priežiūrą, priežiūros institucijos turi būti visapusiškai įgaliotos atlikti savo užduotis. Todėl 34 straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės turi užtikrinti, jog priežiūros institucijos turėtų įgaliojimus imtis visų reikiamų priemonių, skirtų užtikrinti, kad įmonės laikytųsi šioje direktyvoje nustatytų norminių reikalavimų, bei užkirsti kelią galimiems neatitikimams ir juos ištaisyti. Atsižvelgiant į šias aplinkybes ypač svarbu, kad į priežiūros įgaliojimus taip pat būtų įtrauktos ir užsakomosios paslaugos, kurias paslaugų teikėjas teikia tiesiogiai arba per kitą paslaugų teikėją. Visais priežiūros įgaliojimais naudojamasi laiku ir proporcingai. Siekiant užtikrinti veiksmingą priežiūrą ypač svarbu, kad ji būtų vykdoma tiek vietoje, tiek ne vietoje; todėl priežiūros institucijoms suteikiami įgaliojimai atlikti patikrinimus draudiko ar (per)draudiko patalpose. Priežiūros peržiūros procesas – 36 straipsnis Neatitiktis kokybiniams ir kiekybiniams reikalavimams gali labai neigiamai paveikti finansinę draudiko ar (per)draudiko padėtį. Todėl priežiūros procesu siekiama nustatyti institucijas, kurių finansinės, organizacinės ar kitos savybės gali padidinti riziką. Pagal priežiūros procesą (PP) priežiūros institucijos tikrina ir vertina strategijas, procesus bei atsiskaitymo tvarką, kurią draudikai ir (per)draudikai nustato, norėdamos atitikti šią direktyvą, ir įmonių patiriamą arba galimą riziką bei gebėjimus ją įvertinti. Per šį procesą taip pat vertinamas įmonių metodų ir veiklos būdų tinkamumas siekiant nustatyti, kokie galimi įvykiai ar būsimi ekonominių sąlygų pokyčiai gali neigiamai paveikti bendrą finansinę įmonių būklę. Siekiant užtikrinti PP veiksmingumą, svarbu suteikti priežiūros institucijoms įgaliojimus ištaisyti priežiūros procese nustatytus trūkumus ar silpnąsias vietas, taip pat ir susijusias su tolesniais veiksmais dėl proceso išvadų. Be to, labai svarbu, kad priežiūros institucijos turėtų tinkamų stebėsenos priemonių, kuriomis galėtų nustatyti ir ištaisyti blogėjančią finansinę padėtį. PP rezultatai labai naudingi priežiūros institucijoms, nes pagal juos jos gali suteikti būsimos veiklos prioritetus, užtikrinti nuoseklius priežiūros institucijų metodus bei teikti pastabas įmonėms. Kapitalo padidinimo sumos – 37 straipsnis Kiekybinių (per)draudimo sektoriaus reikalavimų tinkamumas grindžiamas mokumo kapitalo reikalavimu. Todėl priežiūros institucijos gali reikalauti (per)draudimo įmonių turėti daugiau kapitalo tik griežtai apibrėžtomis išimtinėmis aplinkybėmis po priežiūros proceso. Nors standartinė formulė skirta nustatyti daugelio Bendrijos (per)draudimo įmonių rizikos pobūdį, kai kuriais atvejais standartinis metodas nevisiškai atitinka labai specifinį įmonės rizikos pobūdį. Jeigu visapusiškas arba dalinis vidaus modelis pasižymi dideliais trūkumais (žr. tolesnį punktą) arba valdymas iš esmės nepakankamas, labai svarbu, kad priežiūros institucija užtikrintų, jog draudimo ar (per)draudimo įmonė imtųsi visų priemonių siekdama ištaisyti trūkumus, dėl kurių draudėjų apsaugos labui buvo įvestas papildomas kapitalas. Priežiūros institucijos privalo ne rečiau kaip kartą per metus tikrinti įmonės pažangą ištaisant trūkumus. Tik kai metodas labai nukrypsta nuo įmonės rizikos pobūdžio ir nepakanka nustatyti dalinio arba visapusiško vidaus modelio, papildomas kapitalas gali būti nuolatinio pobūdžio. (Per)draudimo sektoriuje bus taikomas labiau suderintas ir ekonomika pagrįstas metodas nei nustatytas Kapitalo reikalavimų direktyvoje. Šis metodas tinkamai pateisina labiau suderintą kapitalo padidinimo metodą. Administracijos ar vadovybės atsakomybė – 40 straipsnis (Per)draudimo įmonės turės atitikti ne taisykles, o principus, todėl vadovybei teks daugiau atsakomybės nei dabar. Direktyvoje aiškiai nurodoma, kad (per)draudimo įmonės administracija ar vadovybė prisiima galutinę atsakomybę už įmonės atitiktį šiai direktyvai. Valdymo sistema – 41–49 straipsniai Valdymo sistema ir bendrieji reikalavimai – 41 straipsnis Norint užtikrinti įvairių sektorių nuoseklumą, turi būti suderinti bankininkystės, vertybinių popierių ir (per)draudimo sektorių reikalavimai. Šioje direktyvoje nustatytais valdymo reikalavimais siekiama šio tikslo. Griežti valdymo reikalavimai – būtina veiksmingos mokumo sistemos sąlyga. Tam tikrą riziką galima tinkamai valdyti tik nustačius valdymo reikalavimus, užuot taikius kiekybinius reikalavimus. Todėl griežta valdymo sistema labai svarbi tinkamam draudiko valdymui ir veiksmingai priežiūros sistemai užtikrinti. Į valdymo sistemą įtraukti tinkamumo ir kompetencijos, rizikos valdymo, savo rizikos ir mokumo vertinimo, vidaus kontrolės, vidaus audito, aktuarinių funkcijų ir užsakomųjų paslaugų reikalavimai. Proporcingumo principas bus apibrėžtas valdymo reikalavimų įgyvendinimo priemonėse. Valdymo funkcijų nustatymas direktyvoje turėtų padėti įmonėms nuspręsti, kaip įgyvendinti valdymo sistemą. Funkcija – tai administracinis gebėjimas atlikti tam tikras užduotis. Konkrečios funkcijos nustatymas netrukdo įmonei laisvai nuspręsti, kaip praktiškai organizuoti šią funkciją, išskyrus atvejus, kai šioje direktyvoje nurodyta kitaip. Tokie reikalavimai neturėtų pernelyg apsunkinti įmonių, nes reikėtų atsižvelgti į įmonės veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą. Todėl valdymo funkcijas galima patikėti įmonių darbuotojams, prašyti patarimo išorės ekspertų arba užsakyti šias ekspertų paslaugas, kiek tai leidžia direktyva. Be to, mažesnėse ir paprastesnėse įmonėse vienas žmogus arba organizacinis padalinys gali atlikti daugiau nei vieną funkciją. Norint užtikrinti tinkamą valdymo sistemos veikimą, reikalaujama, kad įmonės turėtų rašytinę politiką, kurioje būtų aiškiai nustatyta vidaus kontrolės, vidaus audito, rizikos valdymo ir prireikus užsakomųjų paslaugų tvarka. Labai svarbu, kad administracija ar vadovybė aktyviai dalyvautų valdymo sistemoje. Todėl rašytinę politiką turėtų patvirtinti administracija arba valdyba ir, be to, ją reikėtų peržiūrėti ne rečiau kaip kartą per metus arba prieš darant didelius sistemos pakeitimus. Politiką būtina keisti prieš keičiant sistemą, nes kitaip įmonė neatitiktų vidaus strategijų ir procesų. Valdymo sistemą peržiūri ir vertina priežiūros institucija per PP. Savo rizikos ir mokumo vertinimas (SRMV) – 44 straipsnis Visų (per)draudimo įmonių rizikos vertinimo sistemoje, sudarančioje neatsiejamą verslo strategijos dalį, turėtų būti nustatytas reguliarus bendrų mokumo poreikių vertinimas, atitinkantis specifinį įmonės rizikos pobūdį. SRMV yra dvejopo pobūdžio procesas. Tai įmonės vidaus vertinimo procesas, įtrauktas į įmonės strateginius sprendimus. Be to, tai priežiūros institucijų priemonė, nes joms turi būti pranešama apie įmonės rizikos ir mokumo vertinimo rezultatus. SRMV nereikalauja, kad įmonė sukurtų ar taikytų visapusišką arba dalinį vidaus modelį. Tačiau jei įmonė jau taiko patvirtintą visapusišką arba dalinį vidaus modelį mokumo kapitalo reikalavimui (MKR) apskaičiuoti, pagal šį modelį gauti duomenys turėtų būti pritaikyti SRMV. SRMV nėra trečiasis kapitalo mokumo reikalavimas. Jis neturėtų pernelyg apsunkinti mažų arba paprastesnių įmonių. Priežiūros institucija peržiūri įmonės SRMV per jos priežiūros procesą. Apie visų SRMV rezultatus pranešama priežiūros institucijai kartu su kita informacija, kurią reikia pateikti priežiūros reikmėms pagal 35 straipsnį. Užsakomosios paslaugos – 38–48 straipsniai Kadangi užsakomosios paslaugos tampa vis svarbesnės, šioje srityje reikia taikyti nuoseklesnį metodą. Siekiant veiksmingiau prižiūrėti užsakomąsias paslaugas, ypač svarbu, kad jas užsakančios įmonės priežiūros institucijos galėtų susipažinti su visais svarbiais užsakomųjų paslaugų teikėjo duomenimis ir turėtų teisę atlikti užsakomųjų paslaugų patikrinimus užsakomųjų paslaugų teikėjo patalpose, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra reguliuojamas ar nereguliuojamas subjektas. Jei užsakomos trečiosios šalies paslaugų teikėjo paslaugos , paslaugas užsakančios įmonės priežiūros institucija turi turėti teisę susipažinti su visais svarbiais užsakomųjų paslaugų teikėjo duomenimis, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra reguliuojamas ar nereguliuojamas subjektas. Į užsakomąsias paslaugas taip pat įtrauktos paslaugos, kurias užsakomųjų paslaugų teikėjas teikia netiesiogiai, o per kitą paslaugų teikėją. Tai galima pasiekti, be kitų būdų, ypač jei paslaugų teikėjas yra nereguliuojamas subjektas, pirmiausia atidžiai išnagrinėjant paslaugas užsakančios įmonės ir užsakomųjų paslaugų teikėjo sutartį. Priežiūros institucijos turi būti tinkamai ir laiku informuotos prieš tai, kai kokia nors svarbi veikla perduodama užsakomųjų paslaugų teikėjui arba kai tokie santykiai iš esmės keičiami. Šios direktyvos reikalavimuose atsižvelgiama į bendro forumo veiklą ir jie taip pat atitinka Bankininkystės sektoriaus ir finansinių priemonių rinkų direktyvos (2004/39/EB) taisykles ir tvarką bei jų taikymą kredito įstaigoms. b) Priežiūros ataskaitos ir informacijos atskleidimas visuomenei Priežiūros ataskaitos ir informacijos atskleidimas visuomenei – trečiasis sistemos „Mokumas II“ ramstis. Informacija, kurią reikia pateikti priežiūros tikslais – 35 straipsnis Pasiūlyme iš esmės išlaikyta esama acquis filosofija, pagal kurią iš įmonių reikalaujama pateikti bet kokią informaciją, būtiną priežiūros reikmėms. Tačiau pagal Lamfalussy metodą pasiūlyme nustatyta keletas pagrindinių principų, kuriuos turi atitikti priežiūros ataskaitos, ir leidžiama imtis tinkamų įgyvendinimo priemonių nuoseklumui užtikrinti. Informacijos atskleidimas visuomenei – 50–55 straipsniai Pagal pasiūlymą reikalaujama, kad įmonės kasmet skelbtų ataskaitą, kurioje būtų pateikta esminė ir glausta informacija apie jų mokumą ir finansinę būklę. Pereinamuoju laikotarpiu bus galima taikyti išimtis atskiriems papildomo kapitalo atvejams. Prireikus įmonės taip pat turi atnaujinti atskleistą informaciją (specialios nuostatos skirtos atvejams, kai įmonė neatitinka minimalaus kapitalo reikalavimo ar mokumo kapitalo reikalavimo) ir savo noru atskleisti papildomą informaciją. Reikalaujama, kad įmonės turėtų informacijos atskleidimo politiką, o prieš paskelbiant mokumo ir finansinės būklės ataskaitą ją turi patvirtinti įmonių administracija ar vadovybė. Galiausia pasiūlyme leidžiama imtis tinkamų įgyvendinimo priemonių nuoseklumui užtikrinti. c) Priežiūros konvergencijos skatinimas – 69 straipsnis Finansinių paslaugų komitetas mano, kad priežiūros būdų konvergencijos skatinimas – vienas iš pagrindinių ateities uždavinių. Nors konvergencijos pagrindas – bendra norminė sistema, tikrai vienodas sąlygas galima pasiekti tik jeigu priežiūros institucijos nuosekliau ir bendriau priims sprendimus bei įgyvendins įstatymus. Priežiūros konvergencija visų pirma apima nuolatinį bendrą ir vieningą Bendrijos įstatymų taikymą bei nuoseklesnę nuolatinę bendrosios rinkos priežiūrą bei įgyvendinimą. Kolegialaus vertinimo ir tarpininkavimo priemonės gali būti svarbios skatinant priežiūros konvergenciją. CEIOPS tenka ypatingas vaidmuo padedant nuosekliai taikyti šią direktyvą ir skatinti priežiūros būdų konvergenciją visoje Bendrijoje. Todėl šiame straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės turi imtis reikiamų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad priežiūros institucijos aktyviai dalyvautų CEIOPS veikloje. d) Kiekybiniai reikalavimai (Per)draudimo įmonėms taikomi kiekybiniai reikalavimai (sistemos „Mokumas II“ I ramstis) nustatyti šešiuose skirsniuose: turto ir įsipareigojimo vertinimas, techniniai atidėjiniai, nuosavos lėšos, mokumo kapitalo reikalavimas, minimalaus kapitalo reikalavimas ir investicijos. I ramsčio reikalavimai pagrįsti ekonominiu bendros balanso sumos metodu. Šis metodas pagrįstas jungtiniu draudimo ir (per)draudimo įmonių bendros balanso sumos vertinimu, nuosekliai vertinant turtą ir įsipareigojimus. Pagal šį metodą draudimo ir (per)draudimo įmonių turimų finansinių išteklių suma turėtų patenkinti jų bendrus finansinius reikalavimus, t. y. nesubordinuotus įsipareigojimus ir kapitalo reikalavimus. Dėl to pagal šį metodą tinkamų nuosavų lėšų (žr. toliau) suma turi būti didesnė nei mokumo kapitalo reikalavimas. Turto ir įsipareigojimų vertinimas – 73 straipsnis 73 straipsnyje nustatyti viso turto ir įsipareigojimų vertinimo standartai, pagrįsti taikomuose TFAS pateiktu tikrosios vertės apibrėžimu. Ateityje bus parengtos įgyvendinimo priemonės, kuriose bus nustatyta, kaip reikėtų apskaičiuoti tikrąją specifinių balanso punktų vertę, siekiant užtikrinti, kad šios sumos būtų vertinamos nuosekliai visose valstybėse narėse. Įsipareigojimų vertinimo standartuose neatsižvelgiama į mokumo būklę, o vertinant turtą atsižvelgiama į esamas mokumo ir likvidumo charakteristikas. Techniniai atidėjiniai – 74–84 straipsniai Tam, kad įmonė galėtų įvykdyti savo (per)draudimo įsipareigojimus draudėjams ir naudos gavėjams, reikia suformuoti atitinkamus techninius atidėjinius. Jų apskaičiavimas bus pagrįstas 74 straipsnyje nustatytomis nuostatomis: - visų pirma techniniai atidėjiniai bus apskaičiuojami pagal jų dabartinę tiksliausią vertę; dabartinė tiksliausia vertė atitinka sumą, kurią draudimo ar (per)draudimo įmonė turėtų mokėti dabar, jei ji tiesiogiai perduotų savo sutartines teises ir įsipareigojimus kitai įmonei; naudojant dabartinę tiksliausią vertę nereikėtų daryti prielaidos, kad (per)draudimo įmonė galėtų, ketintų ar turėtų iš tiesų perduoti šiuos įsipareigojimus; - techninių atidėjinių apskaičiavimas turėtų neprieštarauti rinkos dėsniams, o konkrečios įmonės informacija gali būti naudojama techniniams atidėjiniams apskaičiuoti tik tiek, kiek ši informacija leidžia (per)draudimo įmonėms geriau atskleisti pagrindinio draudimo portfelio ypatybes. Techninių atidėjinių apskaičiavimo tvarka apibūdinta 75–78 ir 80–84 straipsniuose. Atidėjiniai bus skaičiuojami kaip tiksliausio įverčio ir rizikos maržos suma, išskyrus draudžiamos rizikos, susijusios su (per)draudimo įsipareigojimais, atvejus, (žr. toliau): - tiksliausias įvertis atitinka numatomą dabartinę būsimų pinigų srautų vertę, atsižvelgiant į visus įeinančius ir išeinančius pinigų srautus (indeksuoti pagal infliaciją), kurių reikia draudimo ir (per)draudimo įmonių įsipareigojimams įvykdyti per visų jų trukmę, įskaitant visas išlaidas, planuojamą savo nuožiūra išmokėti būsimą draudiko pelno dalį, finansines garantijas ir sutartyse numatytas pasirinkimo galimybes; tiksliausias įvertis turi būti skaičiuojamas taikant pagrįstus aktuarinius metodus ir kokybiškus duomenis bei nuolat lyginamas su faktine patirtimi; - rizikos marža užtikrina, kad bendra techninių atidėjinių vertė būtų lygi sumai, kurią (per)draudimo įmonė turėtų mokėti dabar, jei ji tiesiogiai perduotų savo sutartines teises ir įsipareigojimus kitai įmonei; arba papildomą kainą, kurią, be tiksliausio įverčio, (per)draudimo įmonė turėtų sumokėti už kapitalą, suteiktą (per)draudimo įsipareigojimams paremti per visą portfelio gyvavimo laikotarpį. Kalbant apie draudžiamą riziką – t. y. riziką, kurią galima veiksmingai neutralizuoti perkant arba parduodant finansines priemones – techninių atidėjinių vertė apskaičiuojama tiesiogiai kaip visa suma, naudojant šių finansinių priemonių vertes (žr. 75 straipsnio 4 dalį). Nedraudžiamos rizikos marža apskaičiuojama pagal vadinamąjį kapitalo sąnaudų metodą (žr. 75 straipsnio 5 dalį). Šiuo atveju visoms įmonėms taikoma vienoda kapitalo sąnaudų norma (pvz., nustatytas procentas), atitinkanti sumą, didesnę už nerizikingų palūkanų normą, kuri būtų taikoma (per)draudimo įmonei, kuriai nustatytas BBB reitingas, norinčiai padidinti tinkamų nuosavų lėšų sumą. Nuosavos lėšos – 85– 98 straipsniai Nuosavos lėšos – tai (per)draudimo įmonės turimi finansiniai ištekliai, kurie galėtų sušvelninti riziką ir prireikus padengti finansinius nuostolius. Nuosavų lėšų sumos, tinkamos dviem kapitalo reikalavimams patenkinti, apskaičiuojamos pagal trijų žingsnių procesą. Kiekvienas žingsnis atitinka poskirsnį: nuosavų lėšų sumos apskaičiavimas, nuosavų lėšų klasifikavimas, nuosavų lėšų tinkamumas. Pirmasis žingsnis skirtas tinkamų nuosavų lėšų sumai nustatyti. Nuosavas lėšas sudaro šių punktų suma: - balanso punktai arba „pagrindiniai nuosavų lėšų elementai“ (žr. 86 straipsnį); - ne balanso punktai arba „papildomi nuosavų lėšų elementai“ (žr. 87 straipsnį). Pagrindines nuosavas lėšas sudaro ekonominis kapitalas (t. y. įsipareigojimus viršijantis turtas, įvertintas pagal 1 ir 2 skyrius) ir subordinuoti įsipareigojimai (nes jie gali būti vertinami kaip kapitalas, pvz., likviduojant įmonę). Papildomas nuosavas lėšas sudaro įsipareigojimai, kuriais įmonė gali pasinaudoti norėdama padidinti savo finansinius išteklius, pvz., akcininkų įnašai ir akredityvai. Kadangi šios papildomos lėšos nepatenka į 1 ir 2 skyriuose nustatytų vertinimo standartų taikymo sritį, šios sumos apskaičiuojamos gavus išankstinį priežiūros patvirtinimą. Antruoju žingsniu nuosavų lėšų elementai skirstomi į tris pakopas, nes jie pasižymi skirtingomis ypatybėmis ir skirtingu gebėjimo padengti nuostolius laipsniu, atsižvelgiant į jų pobūdį ir tai, kiek jie atitinka 92 straipsnyje nustatytus penkis pagrindinius kriterijus (t. y. subordinacija, nuostolių dengimas, pastovumas, amžinumas ir priežiūros išlaidų nebuvimas). Nuosavos lėšos skirstomos į pakopas pagal kokybinius kriterijus, kurie bus papildomai apibrėžti įgyvendinimo priemonėse (žr. 96 straipsnį); tačiau siekiant palengvinti minėtą suskirstymą, šiose įgyvendinimo priemonėse taip pat bus pateiktas iš anksto suskirstytų elementų sąrašas. Pobūdis Kokybė | Įtraukiamos į balansą (pagrindinės nuosavos lėšos) | Neįtraukiamos į balansą (papildomos nuosavos lėšos) | Didelė | 1 pakopa | 2 pakopa | Vidutinė | 2 pakopa | 3 pakopa | Maža | 3 pakopa | − | Trečiuoju žingsniu reikia apriboti 2 ir 3 pakopos pritaikymą priežiūros reikmėms, nes šių pakopų elementai nevisiškai padengia bet kokius nuostolius bet kokiomis aplinkybėmis. 97 straipsnyje nustatyta, kad siekiant nustatyti priežiūros reikmėms tinkamas sumas, turimoms nuosavoms lėšoms taikomi dviejų rūšių apribojimai: - Kalbant apie mokumo kapitalo reikalavimą, 1 pakopos lėšos turėtų sudaryti ne mažiau kaip 1/3 tinkamų nuosavų lėšų, o 3 pakopos – ne daugiau kaip 1/3, - Kalbant apie minimalaus kapitalo reikalavimą, papildomos nuosavos lėšos nėra tinkamos, o tinkamų 2 pakopos punktų dalis turėtų būti ne didesnė kaip ½. Mokumo kapitalo reikalavimas – 99–124 straipsniai 4 skirsnis apie kapitalo mokumo reikalavimą suskirstytas į tris dalis: bendras šio kapitalo reikalavimo pristatymas, standartinė MKR formulė ir vidaus modelių taikymas mokumo reikmėms. Bendrosios mokumo kapitalo reikalavimo nuostatos, standartinės formulės arba vidaus modelio taikymas Mokumo kapitalo reikalavimas atitinka ekonominį kapitalą, kuri (per)draudimo įmonė turi turėti tam, kad apribotų bankroto galimybę iki 0,5 %, t. y. kad tai galėtų atsitikti kartą per 200 metų (žr. 100 straipsnį). Mokumo kapitalo reikalavimas skaičiuojamas taikant rizikos vertės metodus – pagal standartinę formulę arba vidaus modelį: turi būti įvertinti visi galimi nuostoliai, taip pat ir nepalankus turto bei įsipareigojimų pervertinimas per kitus 12 mėnesių. Mokumo kapitalo reikalavimas parodo tikrąjį įmonės rizikos pobūdį, atsižvelgiant į visą riziką, kurią galima išreikšti kiekybiškai, ir grynąjį rizikos švelninimo metodo poveikį. Mokumo kapitalo reikalavimas turi būti apskaičiuojamas ne rečiau kaip kartą per metus, nuolat stebimas ir perskaičiuojamas iš karto, kai įmonės rizikos pobūdis labai nukrypsta; mokumo kapitalo reikalavimas turi būti padengtas lygiaverte tinkamų nuosavų lėšų suma (žr. 101 straipsnį). Standartinė Mokumo kapitalo reikalavimo formulė 102–108 straipsniuose aprašomi standartinės mokumo kapitalo reikalavimo formulės tikslai, struktūra ir bendras kalibravimas. „Modulių“ struktūra, pagrįsta tiesinės sudėties metodais, išsamiau apibūdinta direktyvos IV priede. 13, 103 ir 104 straipsniuose nustatyta, į kokią riziką atsižvelgiama įvairiuose standartiniuose moduliuose ir submoduliuose. Standartine mokumo kapitalo reikalavimo formule siekiama rasti tinkamą pusiausvyrą tarp jautrumo rizikai ir praktiškumo. Formulė sudaro galimybes tiek, kai tinkama, naudoti specifinius įmonės duomenis (žr. 103 straipsnio 7 dalį), tiek MVĮ skirtus standartinius supaprastinimus (žr. 107 straipsnį). Kadangi naujuosiuose vertinimo standartuose tinkamai atsižvelgiama į turto mokumo ir likvidumo charakteristikas, o mokumo kapitalo reikalavime atsižvelgiama į visą kiekybiškai išreikštą riziką ir visoms investicijoms taikomas jos ribojimo principus, panaikinami kiekybiniai investicijų apribojimai ir turto tinkamumo kriterijai. Tačiau atsižvelgiant į pokyčius rinkoje, jei atsirastų naujos rūšies rizika, neįtraukta į standartinę mokumo kapitalo reikalavimo formulę, 108 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Komisija gali priimti laikinas įgyvendinimo priemones, kuriose būtų nustatyti investavimo apribojimai ir turto tinkamumo kriterijai, taikytini tol, kol atnaujinama pati formulė. Vidaus modeliai 109–124 straipsniuose aprašomi reikalavimai, taikytini (per)draudimo įmonėms, kurios naudoja arba nori naudoti visapusišką arba dalinį vidaus modelį mokumo kapitalo reikalavimui apskaičiuoti. Prieš priežiūros institucijoms pritariant vidaus modeliui (per)draudimo įmonė turi pateikti prašymą (žr. 109 straipsnį), patvirtintą įmonės administracijos ar vadovybės (žr. 113 straipsnį), kuriame būtų įrodyta, kad jie atitinka taikymo kriterijus, statistinius kokybės, kalibravimo, patvirtinimo ir dokumentų rengimo standartus (žr. 117–122 straipsnius). Gavusios išsamų (per)draudimo įmonės prašymą, priežiūros institucijos per šešis mėnesius turi nuspręsti, ar priimti, ar atmesti prašymą. Kiek tai susiję su dalinio vidaus modelio taikymu, yra nustatyti papildomi reikalavimai, kuriais siekiama neleisti (per)draudimo įmonėms išsirinkti joms palankiausių aspektų (žr. 110 straipsnį). Be to, 111 straipsnyje nustatyta, kad Komisija gali priimti įgyvendinimo priemones, kuriomis 117–122 straipsniuose nustatyti standartai būtų pritaikyti prie dalinių vidaus modelių, siekiant atsižvelgti į ribotą šių modelių taikymo sritį. 116 straipsniu priežiūros institucijos įgaliojamos reikalauti, kad (per)draudimo įmonė, apskaičiuojanti mokumo kapitalo reikalavimą pagal standartinę formulę, sukurtų dalinį arba visapusišką vidaus modelį, jei mokumo kapitalo reikalavimo formulėje tiksliai neatsispindi šios įmonės rizikos pobūdis. Minimalaus kapitalo reikalavimas – 125–128 straipsniai Minimalaus kapitalo reikalavimas – tai tokia kapitalo suma, kurios nesiekiant kyla didelis pavojus draudėjų interesams, jei įmonei būtų leista toliau veikti. Jei nesilaikoma minimalaus kapitalo reikalavimo, imamasi kraštutinių priežiūros veiksmų, t. y. panaikinamas leidimas (žr. 126–136 straipsnius). Todėl reikalaujama, kad įmonės turėtų tinkamų pagrindinių nuosavų lėšų, būtinų minimalaus kapitalo reikalavimui patenkinti (žr. 125 straipsnį). Kadangi norint imtis kraštutinių priežiūros veiksmų gali reikėti nacionalinio teismo leidimo, minimalaus kapitalo reikalavimas turi būti skaičiuojamas kas ketvirtį pagal paprastą ir patikimą formulę, naudojant duomenis, kuriuos galima patikrinti. 126 straipsnyje dėl specifinės minimalaus kapitalo reikalavimo struktūros ir kalibravimo trumpai išdėstomi pagrindiniai principai. Laukiant trečio kiekybinio poveikio tyrimo rezultatų, buvo nustatytas atviras metodas, nes nebuvo priimtas galutinis sprendimas dėl minimalaus kapitalo reikalavimo. Visų pirma direktyvoje leidžiama išbandyti šiuos du metodus: - minimalaus kapitalo reikalavimas apskaičiuojamas pagal supaprastintą standartinės formulės versiją (modulių metodas), atsižvelgiant į gyvybės draudimo, ne gyvybės draudimo ir rinkos riziką, bei kalibruojamas pagal vienerių metų 90 % rizikos vertę; - minimalaus kapitalo reikalavimas apskaičiuojamas kaip mokumo kapitalo reikalavimo procentas (glaustasis metodas) ir kalibruojamas pagal 1/3 mokumo kapitalo reikalavimo. Pvz., pagal 126 straipsnio 1 dalies c punktą minimalaus kapitalo reikalavimą galima kalibruoti pagal patikimumo lygį tarp 80 % (nes 1/3 mokumo kapitalo reikalavimo, kalibruojamas pagal 99,5 % rizikos vertės, lygus 80 % rizikos vertės, jei pasiskirstymas normalus) ir 90 % (šis lygis taikomas bandomame modulių metode). Siekiant sklandžiai pereiti prie naujosios tvarkos (žr. 128 straipsnį), (per)draudimo įmonės, kurios atitinka sistemos „Mokumas I“ reikalavimus šios direktyvos įsigaliojimo dieną, bet neatitinka minimalaus kapitalo reikalavimo, prie naujosios tvarkos gali prisitaikyti per vienerius metus. Investicijos – 129–132 straipsniai Visos (per)draudimo įmonių investicijos (t. y. techninius atidėjinius dengiantis turtas, turtas mokumo kapitalo reikalavimui patenkinti bei laisvasis turtas) turi būti investuojamos, valdomos ir stebimos pagal 129 straipsnyje nustatytą rizikos ribojimo principą. Pagal šį principą (per)draudimo įmonės turi investuoti turtą taip, kad investicijos būtų naudingos draudėjams, tinkamai derinti investicijas ir įsipareigojimus bei kreipti tinkamą dėmesį į finansinę riziką, pvz., likvidumą ir koncentracijos riziką. e) Grupių priežiūra – 219–277 straipsniai Įžanga (Per)draudimo priežiūros tvarka – esminis sėkmingai veikiančių bendrosios rinkos ir sistemos „Mokumas II“ veiksnys. Todėl pasiūlyme siekiama nustatyti tinkamus būdus racionalizuoti (per)draudimo grupių priežiūrą ES. Pagrindiniai patobulinimai, taikomi visoms (per)draudimo grupėms - Grupės priežiūros institucija – nustatymas ir paskyrimas: pasiūlyme nustatyta nauja „grupės priežiūros institucijos“ sąvoka. Bus paskirta atskira kiekvienos grupės priežiūros institucija, kuriai bus suteikti konkretūs koordinavimo ir sprendimo įgaliojimai. Išsaugoti kriterijai pagrįsti Finansinių konglomeratų direktyva, tačiau pasiūlymo nuostatos, kai tinkama, lankstesnės. - Grupės priežiūros institucija – teisės ir pareigos: grupės priežiūros institucijai tenka pirminė atsakomybė už visus pagrindinius grupės priežiūros aspektus (grupės mokumas, grupės vidaus sandoriai, rizikos koncentracija, rizikos valdymas ir vidaus kontrolė). Šias užduotis reikia vykdyti bendradarbiaujant ir konsultuojantis su vietos priežiūros institucijomis. Be to, turi būti nustatyta visų kiekvienos grupės priežiūros institucijų veiklos koordinavimo tvarka. - Kitos svarbios priemonės veiksmingai grupės priežiūrai užtikrinti: remiantis Finansinių konglomeratų direktyva, pasiūlyme pateiktos visapusiškos nuostatos, įpareigojančios visas priežiūros veikloje dalyvaujančias grupės priežiūros institucijas automatiškai keistis informacija (esmine informacija) arba keistis informacija pagal pareikalavimą (svarbia informacija), konsultuotis tarpusavyje prieš priimant svarbius sprendimus ir tinkamai atsakyti į prašymus patvirtinti informaciją. - Grupės mokumas – metodo pasirinkimas: siekiant kuo labiau užtikrinti, kad grupės galėtų pasinaudoti diversifikacijos poveikiu, pasiūlyme labai rekomenduojamas konsolidacijos metodas. - Grupės mokumas – grupės vidaus modelis : pasiūlyme grupei leidžiama prašyti leidimo taikyti vidaus modelį, skaičiuojant grupės mokumo kapitalo reikalavimą ir atskirus susijusių subjektų mokumo kapitalo reikalavimus. Tvarka daug kuo pagrįsta Kapitalo reikalavimų direktyva (2006/48/EB / 129 straipsnis). Kontroliuojančiajai įmonei arba bet kokiai susijusiai priežiūros institucijai pateikus prašymą, CEIOPS gali suteikti konsultacijų. - Pogrupių priežiūra: siekiant sumažinti grupių naštą, pasiūlyme iš esmės nurodoma, kad a) grupės priežiūra paprastai vykdoma tik aukščiausiu ES lygiu ir b) kad valstybės narės gali leisti jų priežiūros institucijoms vykdyti grupės priežiūra aukščiausiu lygmeniu valstybėje narėje. Tai turėtų sumažinti priežiūros lygių skaičių iki ne daugiau kaip trijų (ES grupės, nacionaliniai pogrupiai, atskiri subjektai), neprieštaraujant Kapitalo reikalavimų direktyvai. - Įgyvendinimo priemonės : siekiant užtikrinti, kad grupės priežiūros institucijos kuo nuosekliau priimtų sprendimus ir veiktų, pasiūlyme nustatytos kelios esminės nuostatos, susijusios su tolesnėmis įgyvendinimo priemonėmis. Papildomi patobulinimai, susiję su grupės paramą naudojančiomis grupėmis Pasiūlyme nustatyta naujoviška tvarka, kuria siekiama palengvinti grupių kapitalo valdymą, iš esmės a) leidžiant tam tikromis sąlygomis pagrindinei įmonei naudoti grupės paramos deklaracijas, siekiant atitikti dalį jos pavaldžiųjų įmonių mokumo kapitalo reikalavimo, ir b) nustatant, kai tinkama, leidžiančias nukrypti nuostatas dėl kai kurių straipsnių apie atskirą priežiūrą. Pasiūlyme leista priimti įgyvendinimo priemones ir nustatyta galimybė peržiūrėti visą sistemą praėjus penkeriems metams po to, kai direktyva bus perkelta į nacionalinę teisę. Bendroji pastaba: grupės priežiūra nėra tik papildoma priemonė Taikomame ES acquis grupės priežiūra tik papildo atskirą priežiūrą (pagal kurią visi subjektai prižiūrimi vienodai, neatsižvelgiant į tai, ar jie priklauso grupei, o grupės priežiūra tik papildo tokią atskirą priežiūrą). Pasiūlyme ši samprata iš esmės keičiama: grupės priežiūros straipsniuose nustatyta daug nuostatų, kurios tiesiogiai paveiks tai, kaip atskirai prižiūrimi grupei priklausantys subjektai. Siekiant aiškiai atspindėti šį esminį pakeitimą, žodis „papildomas (-a)“ visur ištrintas (taip pat ir pavadinime). Įgyvendinimo priemonės Šia direktyva įgyvendinimo įgaliojimai suteikiami Komisijai. Tie atvejai, kai įgyvendinimo įgaliojimai perduodami, specialiai nurodyti kiekviename straipsnyje. Šiuos įgaliojimus įgyvendinti Komisijai padeda Europos draudimo ir profesinių pensijų komitetas, įsteigtas Komisijos sprendimu 2004/9/EB. Priemonės, kurias priims Komisija, reglamentuos patariamąja procedūra arba reguliavimo procedūra su patikrinimu, nustatyta Sprendimo 1999/468/EB 3 straipsnyje ir 5a straipsnio 1–4 bei 7 dalyse. Siekiant didesnio darnumo ir priežiūros konvergencijos, šiomis įgyvendinimo priemonėmis bus papildomai apibrėžti direktyvoje nustatyti principai. Jos bus rengiamos pagal Komisijos CEIOPS suteiktus įgaliojimus po konsultacijų su suinteresuotosiomis šalimis ir įvertinus poveikį. 2002/83/EB (pritaikytas) 2007/0143 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA …/…/EB [data] dėl gyvybės draudimo √ dėl draudimo ir perdraudimo veiklos pradėjimo ir jos vykdymo ∏ (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 47 straipsnio 2 dalį ir 55 straipsnį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą[15], atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[16], pasikonsultavę su Regionų komitetu[17], laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos[18], kadangi: ò naujas 1. Reikia iš esmės pakeisti 1973 m. liepos 24 d. Pirmąją Tarybos direktyvą 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo[19], 1978 m. gegužės 30 d. Tarybos direktyvą 78/473/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su Bendrijos bendruoju draudimu, derinimo[20], 1987 m. birželio 22 d. Tarybos direktyvą 87/344/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su teisinių išlaidų draudimu, derinimo[21], 1988 m. birželio 22 d. Antrąją Tarybos direktyvą 88/357/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, apibrėžiančią nuostatas, padedančias veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas, ir iš dalies keičiančią Direktyvą 73/239/EEB[22], 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvą 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, iš dalies keičiančią Direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB (trečioji ne gyvybės draudimo direktyva)[23], 1998 m. spalio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/78/EB dėl draudimo įmonių papildomos priežiūros draudimo grupėje[24], 2001 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/17/EB dėl draudimo įmonių reorganizavimo ir likvidavimo[25], 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo[26] ir 2005 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/68/EB dėl perdraudimo ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvas 73/239/EEB, 92/49/EEB bei Direktyvas 98/78/EB ir 2002/83/EB[27]. Siekiant aiškumo, šias direktyvas reikėtų išdėstyti nauja redakcija. 2. Siekiant palengvinti draudimo ir perdraudimo veiklos pradėjimą ir vykdymą, būtina pašalinti pagrindinius skirtumus tarp valstybių narių įstatymų, kuriais reglamentuojama draudimo ir perdraudimo įmonių veikla. Todėl reikėtų nustatyti teisinę sistemą, pagal kurią draudimo ir perdraudimo įmonės galėtų vykdyti draudimo veiklą visoje vidaus rinkoje, o draudimo ir perdraudimo įmonėms, kurių pagrindinės buveinės yra Bendrijoje, būtų lengviau vykdyti Bendrijos teritorijoje prisiimtus įsipareigojimus ir drausti riziką. 3. Norint, kad vidaus rinka tinkamai veiktų, reikėtų nustatyti darniąsias taisykles, susijusias su draudimo grupių priežiūra ir, siekiant apsaugoti kreditorius, draudimo įmonių reorganizavimo bei likvidavimo tvarka. 4. Tam tikros draudimo paslaugas teikiančios įmonės neturėtų būti įtrauktos į šia direktyva nustatomą sistemą dėl savo dydžio, teisinio statuso, pobūdžio (glaudaus ryšio su viešosiomis draudimo sistemomis) ar specifinių paslaugų. Taip pat pageidautina, kad ši direktyva nebūtų taikoma tam tikroms kai kurių valstybių narių draudimo įmonėms, kurių veikla apima labai ribotą sritį ir gali būti vykdoma pagal įstatymus tik tam tikroje teritorijoje arba tam tikrų asmenų atžvilgiu. 5. 1972 m. balandžio 24 d. Tarybos direktyvoje 72/166/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu ir privalomojo tokios atsakomybės draudimo įgyvendinimu, suderinimo[28], 1983 m. liepos 13 d. Septintojoje Tarybos direktyvoje 83/349/EEB, pagrįstoje Sutarties 54 straipsnio 3 dalies g punktu, dėl konsoliduotos atskaitomybės[29], 1983 m. gruodžio 30 d. Antrojoje Tarybos direktyvoje 84/5/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo[30], 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/39/EB dėl finansinių priemonių rinkų, iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 85/611/EEB ir 93/6/EEB bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/12/EB bei panaikinančioje Tarybos direktyvą 93/22/EEB[31], ir 2000 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/48/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo[32] nustatytos bendrosios apskaitos, variklinių transporto priemonių civilinės atsakomybės, finansinių priemonių ir kredito įstaigų sričių taisyklės bei šių sričių apibrėžtys. Šioje direktyvoje reikėtų taikyti kai kurias iš šių apibrėžčių. 6. Norintys užsiimti draudimo ar perdraudimo veikla turėtų iš anksto gauti leidimą. Todėl reikia nustatyti tokio leidimo ir atsisakymo jį išduoti sąlygas bei tvarką. 7. Kadangi ši direktyva – esminė priemonė vidaus rinkai sukurti, draudimo ir perdraudimo įmonėms, kurioms leista veikti buveinės valstybėse narėse, turėtų būti leista veikti, steigti filialus arba teikti paslaugas visoje Bendrijoje. Todėl reikėtų imtis reikiamų ir pakankamų suderinimo priemonių, kurios leistų pripažinti abiejų pusių leidimų ir priežiūros sistemas, ir taip sudaryti galimybę išduoti vieną leidimą, galiosiantį visoje Bendrijoje, ir taikyti buveinės valstybės narės priežiūros principą. 8. 2000 m. gegužės 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/26/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo, iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB (Ketvirtoji variklinių transporto priemonių draudimo direktyva)[33], nustatytos žalų sureguliavimo atstovų skyrimo taisyklės. Jas reikėtų taikyti šioje direktyvoje. 9. Perdraudimo įmonės turėtų vykdyti tik perdraudimo veiklą ir susijusias operacijas. Tokiu reikalavimu neturėtų būti trukdoma perdraudimo įmonėms savo klientams teikti statistinius ar aktuarinius patarimus, atlikti rizikos analizę ar tyrimus. Jos taip pat gali atlikti kontroliuojančiosios (holdingo) bendrovės funkcijas ir veiklą, susijusias su finansų sektoriaus veikla, kaip apibrėžta 2002 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/87/EB dėl finansiniam konglomeratui priklausančių kredito įstaigų, draudimo įmonių ir investicinių firmų papildomos priežiūros, iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 73/239/EEB, 79/267/EEB, 92/49/EEB, 92/96/EEB, 93/6/EEB ir 93/22/EEB bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 98/78/EB ir 2000/12/EB[34]. Bet kuriuo atveju pagal šį reikalavimą neleidžiama vykdyti nesusijusios bankininkystės ir finansų veiklos. 10. Draudėjų apsaugos tikslais draudimo ir perdraudimo įmonėms taikomi veiksmingi mokumo reikalavimai. Atsižvelgiant į pokyčius rinkoje dabar taikoma sistema nebetinkama, todėl reikia nustatyti naują reglamentavimo sistemą. 11. Atsižvelgiant į naujausius rizikos valdymo srities įvykius, Tarptautinės draudimo priežiūros institucijų asociacijos, Tarptautinės apskaitos standartų tarybos ir Tarptautinės aktuarijų asociacijos veiklą bei naujausius kitų finansų sektorių įvykius, reikėtų nustatyti pagrįstą ekonominį rizikos metodą, skatinantį draudimo ir perdraudimo įmones tinkamai nustatyti ir valdyti riziką. Siekiant didesnės darnos, reikėtų nustatyti tam tikras turto ir įsipareigojimų vertinimo taisykles bei technines sąlygas. 12. Naujoji mokumo tvarka neturėtų pernelyg apsunkinti mažų ir vidutinių draudimo įmonių. 13. Pagrindinis draudimo ir perdraudimo reglamentavimo ir priežiūros tikslas – tinkama draudėjų apsauga. Draudimo ir perdraudimo reglamentavimu ir priežiūra taip pat siekiama finansinio stabilumo ir sąžiningų bei stabilių rinkų. Į šiuos tikslus taip pat reikėtų atsižvelgti, tačiau nenukrypti nuo pagrindinio tikslo. 14. Valstybių narių priežiūros institucijos turėtų turėti galimybę naudoti visas reikiamas priemones, kurios būtinos siekiant užtikrinti, kad draudimo ir perdraudimo įmonės Bendrijoje vykdytų įsisteigimo teise ar laisve teikti paslaugas grindžiamą veiklą. Siekiant užtikrinti veiksmingą priežiūrą, visų priežiūros institucijų veiksmų pobūdis ir sudėtingumas turėtų atitikti draudimo ar perdraudimo įmonės veiklai būdingą riziką, neatsižvelgiant į atitinkamos įmonės svarbą bendram rinkos finansiniam stabilumui. 15. Todėl priežiūros institucijos turėtų galėti gauti draudimo ir perdraudimo įmonių informaciją, būtiną priežiūros reikmėms. 16. Buveinės valstybės narės priežiūros institucijos turėtų stebėti finansinę draudimo ir perdraudimo įmonių padėtį. Tuo tikslu institucijos turėtų nuolat atlikti tikrinimus ir vertinimus. 17. Draudimo sektoriaus kiekybinių reikalavimų tinkamumas grindžiamas mokumo kapitalo reikalavimu. Todėl priežiūros institucijos turėtų nustatyti papildomą kapitalą, kuriuo didinamas mokumo kapitalo reikalavimas tik griežtai apibrėžtomis išimtinėmis aplinkybėmis, po priežiūros peržiūros. Standartinė mokumo kapitalo reikalavimo formulė turėtų atitikti daugelio draudimo ir perdraudimo įmonių rizikos pobūdį. Tačiau kartais standartinis metodas neatitinka labai specifinio įmonės rizikos pobūdžio. Kai metodas labai nukrypsta nuo įmonės rizikos pobūdžio ir jo nepakanka daliniam arba visapusiškam vidaus modeliui nustatyti, papildomas kapitalas gali būti nuolatinio pobūdžio. Jeigu visapusiškas arba dalinis vidaus modelis pasižymi dideliais trūkumais arba valdymas iš esmės nepakankamas, priežiūros institucija turėtų užtikrinti, kad draudimo ar perdraudimo įmonė imtųsi visų priemonių trūkumams ištaisyti, dėl kurių buvo nustatytas papildomas kapitalas. 18. Tam tikrus rizikos klausimus galima tinkamai išspręsti tik nustačius valdymo reikalavimus, užuot taikius kiekybinius reikalavimus, susijusius su kapitalo mokumo reikalavimu. Todėl tinkamo draudimo įmonės valdymo ir reglamentavimo sistemos reikmėms ypač svarbi veiksminga valdymo sistema. 19. Visų draudimo ir perdraudimo įmonių verslo strategijose turėtų būti numatytas nuolatinis bendro mokumo poreikių vertinimas, atsižvelgiant į specifinės rizikos pobūdį. Apie vertinimų rezultatus reikėtų pranešti priežiūros institucijai kartu su informacija, kurią reikėtų pateikti priežiūros reikmėms. 20. Siekiant veiksmingiau prižiūrėti užsakomąsias paslaugas, ypač svarbu, kad jas užsakančios draudimo ar perdraudimo įmonės priežiūros institucijos galėtų susipažinti su visais svarbiais užsakomųjų paslaugų teikėjo duomenimis, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra reguliuojamas ar nereguliuojamas subjektas, bei turėtų teisę atlikti patikrinimus vietoje. Siekiant atsižvelgiant į rinkos raidą ir užtikrinti, kad būtų laikomasi paslaugų užsakymo sąlygų, priežiūros institucijai turėtų būti iš anksto pranešama apie ketinimą užsakyti paslaugas, susijusias su svarbia veikla. Šiuose reikalavimuose atsižvelgiama į bendro forumo veiklą. Jie taip pat atitinka dabartines bankininkystės sektoriaus ir Finansinių priemonių rinkų direktyvos taisykles ir tvarką bei jų taikymą kredito įstaigoms. 21. Siekiant užtikrinti skaidrumą, draudimo ir perdraudimo įmonės turėtų bent jau kasmet atskleisti esminę informaciją, susijusią su mokumu ir finansine padėtimi. Įmonėms reikėtų leisti savanoriškai atskleisti papildomą informaciją. 22. Reikėtų sudaryti galimybę priežiūros institucijoms ir institucijoms ar įstaigoms, kurios pagal savo funkcijas padeda stiprinti finansinės sistemos stabilumą, keistis informacija. Todėl reikia nustatyti sąlygas, kuriomis būtų galima keistis tokia informacija. Be to, kai informacija gali būti atskleista tik gavus aiškų priežiūros institucijų sutikimą, pastarosios prireikus turėtų galėti nustatyti, kad toks sutikimas duodamas tik atitikus griežtas sąlygas. 23. Reikia skatinti priežiūros konvergenciją, ne tik susijusią su priežiūros priemonėmis, bet ir su jos atlikimo tvarka. Svarbus vaidmuo šioje srityje turėtų tekti Europos draudimo ir profesinių pensijų priežiūros institucijų komitetui, įsteigtam Komisijos sprendimu 2004/6/EB[35]. Šis komitetas turėtų nuolat pranešti apie padarytą pažangą. 24. Siekiant sumažinti administracinę naštą ir išvengti užduočių dubliavimo, priežiūros bei nacionalinės statistikos institucijos turėtų bendradarbiauti ir keistis informacija. 25. Siekiant labiau prižiūrėti draudimo ir perdraudimo įmones bei apsaugoti draudėjus, 2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/43/EB dėl teisės aktų nustatyto metinės finansinės atskaitomybės ir konsoliduotos finansinės atskaitomybės audito, iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 78/660/EEB ir 83/349/EEB bei panaikinančioje Tarybos direktyvą 84/253/EEB[36], apibrėžti teisės aktų nustatytą auditą atliekantys auditoriai turėtų būti įpareigoti nedelsiant pranešti apie bet kokius faktus, galinčius stipriai paveikti draudimo ar perdraudimo įmonės finansinę padėtį arba administracinę struktūrą. 26. Draudimo įmonės, teikiančios ir gyvybės, ir ne gyvybės draudimo paslaugas, turėtų atskirai valdyti šias veiklos sritis, kad apsaugotų gyvybės draudėjų interesus. Visų pirma tokioms įmonėms reikėtų taikyti tuos pačius kapitalo reikalavimus, kaip ir lygiavertėms draudimo grupėms, sudarytoms iš gyvybės draudimo įmonės ir ne gyvybės draudimo įmonės, atsižvelgiant į didesnį mišraus draudimo įmonių kapitalo apyvartumą. 27. Finansinė draudimo ir perdraudimo įmonių padėtis turėtų būti vertinama pagal patikimus ekonomikos principus ir optimaliai pasinaudojant finansų rinkų teikiama bei bendrąja vieša informacija apie techninę draudimo įmonių riziką. 28. Priežiūros reikmėms taikomi vertinimo standartai, kiek įmanoma, turėtų būti suderinti su tarptautine apskaitos raida, siekiant sumažinti administracinę draudimo ar perdraudimo įmonių naštą. 29. Vadovaujantis šiuo požiūriu, kapitalo reikalavimai turėtų būti patenkinti nuosavomis lėšomis – pagal balanso arba ne balanso straipsnius. Kadangi visi finansiniai ištekliai visiškai nepadengia likvidavimo ir einamųjų nuostolių, nuosavas lėšas reikėtų skirstyti į kategorijas pagal kokybės kriterijus ir atitinkamai sumažinti tinkamą nuosavų lėšų sumą kapitalo reikalavimams patenkinti. Nuosavoms lėšoms taikomi apribojimai turėtų galioti tik nustatant draudimo ir perdraudimo įmonių mokumo būklę ir neturėtų riboti šių įmonių vidaus kapitalo valdymo laisvės. 30. Kad draudimo ir perdraudimo įmonės galėtų vykdyti įsipareigojimus draudėjams ir naudos gavėjams, valstybės narės turėtų reikalauti, kad šios įmonės nustatytų tinkamus techninius atidėjinius. Siekiant geresnio palyginamumo ir skaidrumo, šių techninių atidėjinių apskaičiavimas turėtų būti suderintas visoje Bendrijoje. 31. Techninių atidėjinių apskaičiavimas turėtų būti suderintas su turto ir kitų įsipareigojimų vertinimu, rinka bei tarptautine apskaitos ir priežiūros raida. 32. Techninių atidėjinių suma turėtų atitikti pagrindinio draudimo portfelio savybes. Todėl skaičiavimams reikėtų naudoti tik atitinkamai įmonei būdingą informaciją, nes ši informacija draudimo ir perdraudimo įmonėms padeda geriau įvertinti pagrindinio draudimo portfelio savybes. 33. Numatoma dabartinė draudimo įsipareigojimų vertė turi būti skaičiuojama pagal naujausią ir patikimą informaciją bei tikroviškas prielaidas, atsižvelgiant į finansines draudimo ar perdraudimo sutarčių garantijas ir galimybes, ir ekonomiškai įvertinant draudimo bei perdraudimo įsipareigojimus. Reikėtų taikyti veiksmingus ir darniuosius aktuarinius metodus. 34. Siekiant atsižvelgti į ypatingą mažų ir vidutinių įmonių padėtį, reikėtų nustatyti supaprastintus techninių atidėjinių apskaičiavimo metodus. 35. Pagal priežiūros tvarką turėtų būti nustatytas nuo rizikos dydžio priklausantis, perspektyviniu skaičiavimu pagrįstas reikalavimas, kuriuo būtų siekiama užtikrinti, kad priežiūros institucijos tiksliai ir laiku įsikištų (mokumo kapitalo reikalavimas), ir minimalus apsaugos lygis, t. y. mažiausia galima finansinių išteklių suma (minimalaus kapitalo reikalavimas). Siekiant vienodo draudėjų apsaugos lygio, abu kapitalo reikalavimai turėtų būti suderinti visoje Bendrijoje. 36. Mokumo Kapitalo reikalavimas turėtų atitikti tinkamų nuosavų lėšų sumą, draudimo ir perdraudimo įmonėms leidžiančią padengti didelius nuostolius ir pagrįstai užtikrinti draudėjams ir naudos gavėjams, kad jiems mokėtinos sumos bus išmokėtos. 37. Siekiant skatinti tinkamą rizikos valdymą ir derinti norminius kapitalo reikalavimus su pramonės veiklos būdais, mokumo kapitalo reikalavimas turėtų būti nustatomas kaip ekonominis kapitalas, kurį draudimo ir perdraudimo įmonės turi turėti, kad užtikrintų, jog jų veiklos žlugimo rizika atsirastų ne dažniau kaip kas 200 metų. Šis ekonominis kapitalas turėtų būti skaičiuojamas pagal realų šių įmonių rizikos pobūdį, atsižvelgiant į galimų rizikos mažinimo priemonių ir diversifikacijos efektą. 38. Tam, kad visos draudimo ir perdraudimo įmonės galėtų įvertinti savo ekonominį kapitalą, reikėtų nustatyti standartinę mokumo kapitalo reikalavimo apskaičiavimo formulę. Standartinę formulę reikėtų nustatyti pagal modulių metodą, t. y. iš pradžių reikėtų įvertinti atskirą kiekvienos rizikos kategorijos poveikį, o po to juos sudėti. Jei tikrąjį draudžiamos rizikos pobūdį geriau atitinka konkrečios įmonės duomenys, turėtų būti leista juos taikyti, jei jie gauti naudojant standartinius metodus. 39. Siekiant atsižvelgti į ypatingą mažų ir vidutinių įmonių padėtį, reikėtų nustatyti standartine formule pagrįstus supaprastintus mokumo kapitalo reikalavimo apskaičiavimo metodus. 40. Pagal į riziką orientuotą požiūrį į mokumo kapitalo reikalavimą reikėtų sudaryti galimybę tam tikromis sąlygomis taikyti ne standartinę formulę, o dalinį arba visapusišką vidaus modelį šiam reikalavimui apskaičiuoti. Siekiant užtikrinti lygiavertę draudėjų ir naudos gavėjų apsaugą, tokie vidaus modeliai iš pradžių turėtų būti patvirtinti pagal suderintus procesus ir standartus. 41. Iš esmės naujasis rizika pagrįstas metodas neapima kokybinių investicijų apribojimų koncepcijos ir turto tinkamumo kriterijų. Tačiau reikėtų sudaryti galimybę taikyti investicijų apribojimus ir turto tinkamumo kriterijus rizikai, kuri nėra tinkamai įtraukta į standartinės formulės submodulį. 42. Kai tinkamų pagrindinių nuosavų lėšų suma yra mažesnė už minimalaus kapitalo reikalavimą, reikėtų panaikinti draudimo ir perdraudimo įmonių leidimus, jei jos negali greitai atkurti tinkamų pagrindinių lėšų sumos iki minimalaus kapitalo reikalavimo lygio. 43. Minimalaus kapitalo reikalavimas turi būti apskaičiuojamas pagal paprastą formulę, naudojant duomenis, kuriuos galima patikrinti. 44. Draudimo ir perdraudimo įmonės turėtų disponuoti pakankamai kokybišku turtu, kad galėtų įvykdyti visus savo finansinius įsipareigojimus. Visos draudimo ir perdraudimo įmonių investicijos turėtų būti valdomos pagal „rizikos ribojimo“ principą. 45. Buveinės valstybės narės neturėtų reikalauti, kad draudimo įmonės investuotų savo turtą į konkrečias turto grupes, nes toks reikalavimas būtų nesuderinamas su kapitalo judėjimo liberalizavimu, numatytu Sutarties 56 straipsnyje. 46. Reikia uždrausti visas nuostatas, pagal kurias valstybės narės gali reikalauti užstatyti turtą, kuriuo padengiami techniniai draudimo ar perdraudimo įmonės atidėjiniai, neatsižvelgiant į tokio reikalavimo formą, jei draudiką perdraudžia draudimo ar perdraudimo įmonė, gavusi leidimą pagal šią direktyvą, arba trečiosios šalies įmonė, jei šioje šalyje taikoma lygiavertė priežiūros tvarka. 47. Siekiant didesnio Europos piliečių mobilumo, vis dažniau siūlomas tarptautinis variklinių transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimas. Siekiant užtikrinti, kad žaliosios kortos sistema ir variklinių transporto priemonių draudikų nacionalinių biurų susitarimai toliau tinkamai veiktų, reikėtų nustatyti, kad valstybės narės galėtų reikalauti, jog draudimo įmonės, teikiančios variklinių transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimo paslaugas jų teritorijoje, bendrai finansuotų nacionalinius biurus bei dalyvautų steigiant garantinį fondą valstybėje narėje. Valstybė narė, kurioje teikiamos paslaugos, turėtų reikalauti, kad įmonės, teikiančios variklinių transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimo paslaugas, paskirtų atstovą jų teritorijoje, kuris rinktų visą reikiamą informaciją, susijusią su žalomis, ir atstovautų įmonei. 48. Vidaus rinkos struktūroje draudėjai savo labui turėtų turėti galimybę rinktis iš kuo didesnio Bendrijoje turimo draudimo produktų skaičiaus. Todėl valstybė narė, kurioje prisiimtas įsipareigojimas arba kurioje yra draudimo rizika, turėtų užtikrinti, kad niekas nekliudo prekiauti jos teritorijoje visais draudimo produktais, kuriuos ji siūlo Bendrijoje, jeigu tai neprieštarauja teisinėms nuostatoms, kuriomis apsaugoma visuotinė gerovė šioje valstybėje narėje ir jeigu visuotinė gerovė nėra saugoma buveinės valstybės narės taisyklių. 49. Turėtų būti numatyta baudų sistema, kuri būtų taikoma, kai valstybėje narėje, kurioje prisiimti įsipareigojimai arba kurioje yra rizika, draudimo įmonė nesilaiko visuotinę gerovę saugančių nuostatų. 50. Vidaus draudimo rinkoje vartotojai turi platesnį ir įvairesnį sutarčių pasirinkimą. Tam, kad ši įvairovė ir didesnė konkurencija būtų naudinga, prieš sudarant sutartį ir per visą sutarties galiojimo laiką jiems turėtų būti suteikta visa informacija, kurios tik reikia, kad jie pasirinktų geriausiai jų poreikius atitinkančią sutartį. 51. Pagalbos sutartis siūlanti draudimo įmonė turėtų turėti visas reikiamas priemones, kad galėtų teikti išmokas, kurias siūlo per atitinkamą laikotarpį. Reikėtų nustatyti specialias mokumo kapitalo reikalavimo skaičiavimo nuostatas ir minimalaus kapitalo reikalavimo absoliučią žemiausią ribą, kurią įmonė turėtų atitikti. 52. Norint veiksmingai teikti Bendrijos bendrojo draudimo paslaugas, susijusias su veikla, kuri dėl savo pobūdžio ar dydžio tikriausiai bus bendrai draudžiama tarptautiniu mastu, reikėtų kuo mažiau derinimo veiksmų, siekiant išvengti iškreiptos konkurencijos ir taikomų skirtingų nuostatų. Atsižvelgdama į šias aplinkybes, pagrindinė draudimo įmonė turėtų vertinti žalas ir nustatyti techninių atidėjinių sumą. Be to, reikėtų nustatyti specialaus bendradarbiavimo sąlygas Bendrijos bendrojo draudimo srityje tarp valstybių narių priežiūros institucijų bei tarp šių institucijų ir Komisijos. 53. Siekiant apsaugoti apdraustus asmenis, reikėtų suderinti nacionalinius teisės aktus, susijusius su teisinių išlaidų draudimu. Kiek įmanoma, reikėtų vengti interesų konfliktų arba sudaryti sąlygas jiems išspręsti, ypač susijusius su tuo, kad draudimo įmonė suteikia draudiminę apsaugą kitam asmeniui arba suteikia draudiminę apsaugą ir asmens teisinėms išlaidoms, ir kuriai nors kitai draudimo grupei. Tam įvairiomis priemonėmis galima užtikrinti tinkamą draudėjų apsaugos lygį. Neatsižvelgiant į pasirinktą sprendimą, žmonių, kurių teisinės išlaidos yra apdraustos, interesai turėtų būti apsaugoti lygiavertėmis priemonėmis. 54. Draudimo įmonių, teikiančių draudiminę apsaugą teisinėms išlaidoms ir apdraustiems asmenims, konfliktai turėtų būti sprendžiami pačiu sąžiningiausiu ir greičiausiu būdu. Todėl valstybės narės turėtų nustatyti arbitražo arba panašias garantijas užtikrinančią tvarką. 55. Kai kuriose valstybėse narėse privačiu arba savanorišku sveikatos draudimu galima iš dalies arba visiškai pakeisti socialinės apsaugos sistemų teikiamą sveikatos draudimą. Specifinis sveikatos draudimo pobūdis skiria jį iš kitų kompensacinio draudimo rūšių ir gyvybės draudimo tiek, kiek būtina užtikrinti, jog draudėjai galėtų veiksmingai naudotis privačiu ar savanorišku sveikatos draudimu, neatsižvelgiant į jų amžių ar draudimo rizikos pobūdį. Sveikatos draudimo sutarčių pobūdis ir socialiniai padariniai pateisintų valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, priežiūros institucijų reikalavimą sistemingai informuoti apie privataus arba savanoriško sveikatos draudimo bendrąsias ir specialiąsias draudimo liudijimo (poliso) sąlygas, kad būtų galima patikrinti, ar šios sutartys yra dalinė ar visapusiška socialinės apsaugos sistemų teikiamo sveikatos draudimo alternatyva. Toks patikrinimas neturėtų būti išankstinė produktų prekybos sąlyga. 56. Šiuo tikslu kai kurios valstybės narės priėmė specialias teisines nuostatas. Kad būtų apsaugota visuotinė gerovė, reikėtų priimti arba toliau taikyti šias teisines nuostatas, jeigu jomis nepagrįstai neribojama įsisteigimo teisė arba laisvė teikti paslaugas, susitarus, kad minėtos nuostatos turėtų būti taikomos vienodai. Šios teisinės nuostatos savo pobūdžiu gali skirtis atsižvelgiant į kiekvienos valstybės narės sąlygas. Šį tikslą taip pat galima pasiekti reikalaujant, kad teikiančios privatų arba savanorišką sveikatos draudimą draudimo įmonės siūlytų tipinius draudimo liudijimus (polisus), atitinkančius įstatymų nustatytų socialinio draudimo programų teikiamus draudimus, kuriuose nurodytos draudimo įmokos būtų lygios arba mažesnės už nustatytą didžiausią dydį, bei dalyvautų nuostolių kompensavimo programose. Taip pat gali būti reikalaujama, kad techninis privataus ar savanoriško sveikatos draudimo pagrindas būtų panašūs į techninį gyvybės draudimo pagrindą. 57. Valstybės narės turėtų galėti reikalauti, kad visos draudimo įmonės, užsiimančios jų teritorijose privalomuoju draudimu nuo nelaimingų atsitikimų darbe savo pačių rizika, laikytųsi nacionalinių įstatymų, kuriais reglamentuojamas toks draudimas, konkrečių nuostatų. Tačiau šis reikalavimas neturėtų būti taikomas finansinės priežiūros nuostatoms, už kurias turėtų išimtinai atsakyti buveinės valstybė narė. 58. Reikėtų nustatyti tinkamas specialiosios paskirties įmonių, priimančių draudimo ir perdraudimo įmonių riziką, nors jos nėra draudimo ar perdraudimo įmonės, taisykles. Iš specialiosios paskirties įmonių atgautinos sumos turėtų būti atimamos iš perdraudimo ar retrocesijos sutarčių. Dėl specifinio baigtinės perdraudimo veiklos pobūdžio valstybės narės turėtų užtikrinti, kad draudimo ir perdraudimo įmonės, kurios sudaro baigtines perdraudimo sutartis arba vykdo baigtinę perdraudimo veiklą, galėtų tinkamai nustatyti priemones ir valdyti riziką, susijusią su tokiomis sutartimis ar veikla. 59. Dėl specifinio baigtinės perdraudimo veiklos pobūdžio valstybės narės turėtų užtikrintų, kad draudimo ir perdraudimo įmonės, kurios sudaro baigtines perdraudimo sutartis arba vykdo baigtinę perdraudimo veiklą, galėtų tinkamai nustatyti priemones ir valdyti riziką, susijusią su tokiomis sutartimis ar veikla. 60. Siekiant atsižvelgti į tarptautinius perdraudimo aspektus, reikėtų nustatyti sąlygas sudaryti tarptautinius susitarimus su trečiosiomis šalimis, apibrėžiant visose sutarčių šalių teritorijose veikiančių perdraudimo įmonių priežiūros priemones. Be to, reikėtų nustatyti lanksčią tvarką, pagal kurią būtų galima vertinti trečiosios šalies rizikos ribojimo lygiavertiškumą pagal Bendrijos kriterijus, siekiant padėti liberalizuoti trečiųjų šalių perdraudimo paslaugas, steigiantis arba teikiant paslaugas tarptautiniu mastu. 61. Priemonės, susijusios su draudimo ir perdraudimo įmonių grupės papildoma priežiūra, turėtų leisti draudimo ar perdraudimo įmones prižiūrinčioms institucijoms labiau pagrįstai spręsti apie jos finansinę padėtį. 62. Prižiūrint tokias grupes reikėtų tiek, kiek būtina, atsižvelgti į draudimo kontroliuojančiąsias bendroves ir mišrią veiklą vykdančias draudimo kontroliuojančiąsias bendroves. Tačiau ši direktyva jokiu būdu neturėtų reikšti, kad valstybės narės privalo prižiūrėti kiekvieną tokią įmonę atskirai. 63. Nors atskirų draudimo ir perdraudimo įmonių priežiūra išlieka svarbiausias draudimo priežiūros principas, reikia nustatyti, kokios grupės įmonės patenka į priežiūros taikymo sritį. 64. Grupės priežiūra bet kuriuo atveju turėtų būti vykdoma pagrindinės dalyvaujančios įmonės, kurios pagrindinė buveinė yra Bendrijoje, lygmeniu. Todėl valstybėms narėms turėtų būti sudarytos galimybės leisti jų priežiūros institucijoms taikyti grupės priežiūrą tam tikrais žemesniais lygmenimis, jei jos mano, kad tai būtina. 65. Reikia apskaičiuoti grupei priklausančių draudimo ir perdraudimo įmonių mokumą. 66. Vienai grupei priklausančios draudimo ir perdraudimo įmonės turėtų galėti prašyti patvirtinti vidinį modelį tiek grupės, tiek pačios įmonės mokumui apskaičiuoti. 67. Reikia užtikrinti, kad nuosavos lėšos būtų tinkamai paskirstytos grupėje ir prireikus užtikrintų draudėjų bei naudos gavėjų apsaugą. Todėl grupės draudimo ir perdraudimo įmonės turėtų turėti pakankamai nuosavų lėšų, kad atitiktų mokumo kapitalo reikalavimą, išskyrus atvejus, kai draudėjus ir naudos gavėjus galima veiksmingai apsaugoti kitomis priemonėmis. Todėl grupės draudimo ir perdraudimo įmonėms turėtų būti leista patenkinti mokumo kapitalo reikalavimą pasitelkus grupės pagalbą, kurią nustatytomis aplinkybėmis patvirtina pagrindinė jų bendrovė. Siekdama įvertinti galimo grupės rėmimo tvarkos patikslinimo poreikį ir tam pasirengti, Komisija turėtų pranešti apie valstybių narių taisykles ir šios srities priežiūros institucijų veiklos būdus. 68. Draudimo kontroliuojančiajai bendrovei pavaldžiosios draudimo ar perdraudimo įmonės, trečiosios šalies draudimo ar perdraudimo įmonės mokumui gali turėti poveikį grupės, kurioje jos dalyvauja, finansiniai ištekliai ir jų paskirstymas grupėje. Priežiūros institucijoms turėtų būti suteiktos galimybės prižiūrėti grupę ir draudimo ar perdraudimo įmonės lygmeniu imtis atitinkamų priemonių, kai jos mokumui kyla ar gali kilti pavojus. 69. Rizikos koncentracija ir grupės vidaus sandoriai gali turėti įtakos finansinei draudimo ar perdraudimo įmonių padėčiai. Todėl priežiūros institucijos turėtų turėti galimybę bendrai prižiūrėti tam tikros rūšies rizikos koncentracijos ir grupės vidaus veiksmus bei draudimo ar perdraudimo įmonės lygmeniu imtis atitinkamų priemonių, kai jos mokumui kyla ar gali kilti pavojus. 70. Grupės draudimo ir perdraudimo įmonės turėtų būti tinkamai valdomos, o šioms valdymo sistemoms turėtų būti taikomas priežiūros procesas. 71. Visoms prižiūrimoms draudimo ar perdraudimo grupėms turėtų būti skirta grupės priežiūros institucija, būtent viena iš dalyvaujančių priežiūros institucijų. Į grupės priežiūros institucijos teises ir pareigas turėtų būti įtraukti tinkami koordinavimo ir sprendimo įgaliojimai. Tos pačios grupės draudimo ir perdraudimo įmonių priežiūros institucijos turėtų susitarti dėl veiklos koordinavimo. 72. Priežiūros institucijoms turėtų būti prieinama visa informacija, būtina grupei prižiūrėti. Reikėtų nustatyti institucijų, atsakingų už draudimo ir perdraudimo įmonių priežiūrą, bendradarbiavimą ir jų bendradarbiavimą su institucijomis, atsakingomis už kitų finansų sektorių priežiūrą. 73. Grupę sudarančios draudimo ir perdraudimo įmonės, kurių pagrindinė buveinė yra ne Bendrijoje, turėtų būti vienodai ir tinkamai prižiūrimos. Todėl reikia nustatyti skaidrias taisykles ir sąlygas visais reikiamais atvejais keistis informacija su trečiųjų šalių institucijomis. 74. Kadangi nacionaliniai teisės aktai, susiję su reorganizavimo priemonėmis ir likvidavimo tvarka, nėra suderinti, vidaus rinkoje reikėtų užtikrinti abipusį valstybių narių reorganizavimo priemonių ir likvidavimo teisės aktų pripažinimą bei būtiną bendradarbiavimą, atsižvelgiant į tokių priemonių vieningumo, universalumo, koordinavimo ir viešumo būtinybę bei vienodą elgesį su draudimo kreditoriais ir jų apsaugą. 75. Reikėtų užtikrinti, kad valstybės narės kompetentingos institucijos priimtos reorganizavimo priemonės, skirtos draudimo įmonės patikimai finansinei būklei išsaugoti ar atkurti arba išvengti, kiek įmanoma, likvidavimo, būtų visiškai veiksmingos visoje Bendrijoje. Tačiau visų tokių reorganizavimo priemonių ir likvidavimo tvarkos padariniai trečiosioms šalims neturėtų būti paveikti. 76. Reikėtų atskirti kompetentingas institucijas, susijusias su reorganizavimo priemonėmis bei likvidavimo tvarka, ir draudimo įmonių priežiūros institucijas. 77. Pagal taikomus nemokumo principus apibrėžiant „filialą“ nemokumo reikmėms, reikėtų atsižvelgti į tai, kad draudimo įmonė yra vienas atskiras juridinis asmuo. Tačiau buveinės valstybės narės teisės aktuose turėtų būti nustatyta, kaip nepriklausomų asmenų, turinčių ilgalaikius įgaliojimus atstovauti draudimo įmonei, turtas ir įsipareigojimai turėtų būti vertinami likviduojant draudimo įmonę. 78. Reikėtų nustatyti sąlygas, kada likvidavimo tvarka, nepagrįsta nemokumu, o susijusi su draudimo išmokų mokėjimo pagal prioritetų eiliškumu, patenka į šios direktyvos taikymo sritį. Draudimo įmonės darbuotojų reikalavimus, susijusius su darbo sutartimis ir darbo santykiais, turėtų būti įmanoma perleisti nacionalinei darbo užmokesčių garantijų sistemai. Tokius perleistus reikalavimus reikėtų nagrinėti pagal valstybės narės teisės nuostatas ( lex concursus ). 79. Reorganizavimo priemonės netrukdo pradėti likvidavimo procedūros. Likvidavimą būtų galima pradėti net jei reorganizavimo priemonių nebuvo imtasi arba po to, kai šios priemonės buvo priimtos, ir nutraukti ją, kai susitariama dėl dalinio skolų grąžinimo ar imamasi lygiaverčių priemonių, tarp jų ir reorganizavimo. 80. Tik buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos turėtų būti įgaliotos spręsti klausimus dėl draudimo įmonių likvidavimo. Sprendimai turėtų galioti visoje Bendrijoje, visos valstybės narės turėtų juos pripažinti. Sprendimai turėtų būti skelbiami pagal buveinės valstybės narės tvarką ir Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . Informaciją reikėtų pateikti žinomiems kreditoriams, nuolat gyvenantiems Bendrijoje, kurie turėtų turėti teisę pareikšti reikalavimus ir pateikti pastabas. 81. Likvidavimo procedūrose reikėtų atsižvelgti į visą draudimo bendrovės turtą ir įsipareigojimus. 82. Visas likvidavimo procedūrų pradžios, vykdymo ir pabaigos sąlygas turėtų reglamentuoti buveinės valstybės narės įstatymai. 83. Siekiant užtikrinti darnius valstybių narių veiksmus, buveinės valstybės narės ir visų kitų valstybių narių priežiūros institucijoms turėtų būti skubos tvarka pranešta apie likvidavimo pradžią. 84. Labai svarbu, kad apdrausti asmenys, draudėjai, naudos gavėjai ir bet kuri žalą patyrusi šalis, turinti teisę pateikti ieškinį tiesiogiai draudimo įmonei dėl žalos, susijusios su draudimo operacijomis, per likvidavimą būtų apsaugoti, o ši apsauga neturėtų apimti reikalavimų, susijusių ne su draudimo sutartyse nustatytais įsipareigojimais ar draudimo operacijomis, o su atstovo civiline atsakomybe, dėl kurios derėdamasis pagal draudimo sutarčiai ar operacijai taikytinus teisės aktus pats atstovas nėra atsakingas pagal tokią draudimo sutartį ar operaciją. Siekiant šio tikslo valstybėms narėms reikėtų suteikti galimybę pasirinkti iš lygiaverčių metodų, skirtų užtikrinti ypatingą elgesį su draudimo kreditoriais. Nė vienas toks metodas neturėtų trukdyti valstybei narei nustatyti skirtingų draudimo žalų kategorijų eiliškumo. Be to, draudimo kreditorių ir kitų privilegijuotų kreditorių, kurių teisės saugomos pagal atitinkamos valstybės narės teisės aktus, apsauga turėtų būti tinkamai subalansuota. 85. Pradedant likvidavimą reikėtų panaikinti draudimo įmonės leidimą vykdyti veiklą, išskyrus atvejus, kai leidimas jau buvo panaikintas. 86. Per likvidavimo procedūrą kreditoriams turėtų būti suteikta teisė pareikšti reikalavimus arba pateikti pastabas raštu. Kreditorių, nuolat gyvenančių valstybėje narėje, išskyrus buveinės valstybę narę, reikalavimams turėtų būti taikomos tokios pat sąlygos, kaip ir lygiaverčiams reikalavimams, pareikštiems buveinės valstybėje narėje, nediskriminuojant jų pagal tautybę ar gyvenamąją vietą. 87. Siekiant apsaugoti teisėtus lūkesčius ir tam tikrų sandorių tikrumą valstybėse narėse, išskyrus buveinės valstybę narę, reikia nustatyti, kokie teisės aktai būtų taikytini reorganizavimo priemonių ir likvidavimo padariniams, susijusiems su nagrinėjamomis bylomis ir atskirais įstatymų įgyvendinimo veiksmais dėl bylų. 88. Šiai direktyvai įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti patvirtintos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[37]. Visų pirma Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus priimti priemones, susijusias su priedų pritaikymu, ir ypač priemones, kuriose būtų nustatyti priežiūros įgaliojimai bei būtini veiksmai, ir išsamesni valdymo sistemos, atskleidimo visuomenei, techninių atidėjinių ir kapitalo reikalavimų apskaičiavimų, investavimo taisyklių ir grupės priežiūros reikalavimai. Kadangi šios priemonės yra bendrojo pobūdžio ir skirtos šios direktyvos neesminėms nuostatoms iš dalies pakeisti ją papildant naujomis neesminėmis nuostatomis, jos turi būti priimtos pagal Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio reguliavimo procedūrą su tikrinimu. 89. Kadangi valstybės narės negali tinkamai pasiekti numatomos priemonės tikslų, nes dėl jų masto bei poveikio šių tikslų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, pagal Sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą Bendrija gali priimti priemones. Vadovaujantis 5 straipsnyje nustatytu proporcingumo principu, šia direktyva nesiekiama daugiau, negu reikia šiems tikslams įgyvendinti. 90. 1964 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvos 64/225/EEB dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo perdraudimo bei retrocesijos srityse[38], 1973 m. liepos 24 d. Tarybos direktyvos 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo[39], 1976 m. birželio 29 d. Tarybos direktyvos 76/580/EEB, iš dalies keičiančios Direktyvą 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo[40], ir 1984 m. gruodžio 10 d. Tarybos direktyvos 84/641/EEB, iš dalies keičiančios, pirmiausia dėl pagalbos turistams, Pirmąją direktyvą (73/239/EEB) dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo[41], nuostatos paseno, todėl jas reikėtų panaikinti. 91. Pareiga perkelti šią direktyvą į nacionalinę teisę turėtų galioti tik toms nuostatoms, kurios, palyginti su ankstesnių direktyvų nuostatomis, iš esmės skiriasi. Pareiga perkelti nepakeistas nuostatas galioja pagal ankstesnes direktyvas. 92. Šia direktyva neturėtų būti apriboti valstybių narių įsipareigojimai, susiję su VI priedo B dalyje nurodytais direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, 2002/83/EB (pritaikytas) PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS √ TIESIOGINIO DRAUDIMO IR PERDRAUDIMO VEIKLOS PRADĖJIMO IR JOS VYKDYMO BENDROSIOS TAISYKLĖS ∏ I SKYRIUS √ DALYKAS, TAIKYMO SRITIS IR ∏ SĄVOKŲ APIBRĖŽIMAI IR TAIKYMO SRITIS 1 SKIRSNIS. DALYKAS IR TAIKYMO SRITIS 2002/83/EB 2 straipsnis (pritaikytas) 1 straipsnis √ Dalykas ∏ Šia direktyva reglamentuoja √ nustatomos taisyklės šiose srityse: ∏ (1). valstybėje narėje įsteigtų ar pageidaujančių ten įsisteigti įmonių √ Bendrijoje ∏ vykdomos savarankiškos tiesioginio draudimo √ ir perdraudimo ∏ veiklos pradėjimasą ir vykdymasą;tokia forma: √ (2) papildomą priežiūra draudimo ir perdraudimo grupių atveju; ∏ √ (3) tiesioginio draudimo įmonių reorganizavimas ir likvidavimas. ∏ 84/641/EEB 1 straipsnis ir 2002/83/EB 2 straipsnis (pritaikytas) 2 straipsnis √ Taikymo sritis ∏ 1. Ši direktyva reglamentuoja √ taikoma ∏ tiesioginio √ gyvybės ir ne gyvybės ∏ draudimo įmoniųėms, įsteigtųoms valstybėje narėje arba siekiančiųoms joje įsisteigti, tiesioginio draudimo, įskaitant šio straipsnio 2 dalyje minimos pagalbos teikimą, savarankiškos veiklos pradėjimą ir vykdymą. 2005/68/EB 1 straipsnis (pritaikytas) 1. Ši direktyva nustato savarankiškos √ Išskyrus IV antraštinę dalį, ∏ √ ji taip pat taikoma ∏ perdraudimo veiklos pradėjimo ir vykdymo taisykles įmonėms, užsiimančiomis tik perdraudimo veikla ir įsisteigusioms valstybėsje narėsje √ teritorijoje ∏ ar pageidaujančioms ten įsisteigti. 84/641/EEB 1 straipsnis (pritaikytas) 2. √ 1 dalies pirmoje pastraipoje ne gyvybės draudimui priskiriama ∏ Pagalbos veikla √ , kurios tikslas – ∏ reiškia pagalbaą asmenims, patyrusiems sunkumų kelionės metu, išvykus toli nuo namų ar nuolatinės gyvenamosios vietos. Tai reiškia, kad įmonė, kuriai yra sumokėta draudimo įmoka, privalo nedelsdama suteikti draudimo sutartyje numatytą pagalbą naudos gavėjui, atsidūrusiam sunkioje padėtyje dėl netikėtai įvykusio atsitikimo, sutartyje numatytais atvejais ir sąlygomis. Pagalba gali būti išmokos pinigais arba išmokos natūra. Išmokos natūra taip pat gali būti teikiamos pasitelkiant į pagalbą teikiančiojo asmens darbuotojus ir įrenginius. Į pagalbos veiklą neįtrauktas √ neįtraukiamas ∏ aptarnavimas, priežiūra arba garantinis aptarnavimas įsigijus prekę, arba kai pagalbos nurodytojas arba jos suteikėjas veikia tiktai kaip tarpininkas. 3. Šiame straipsnyje minimos veiklos klasifikavimas į grupes yra pateikiamas priede. 2002/83/EB (pritaikytas) ð naujas √ 3. Gyvybės draudimo srityje šios direktyvos taikymo sričiai priklauso: ∏ a) 1. pPagal sutartis vykdomaos tokiaos draudimo rūšys√ gyvybės draudimo veikla ∏: ai) gyvybės draudimas√ draudimas ∏, t. y. draudimo grupė, kurįią sudaro visų pirma draudimas tik išgyvenimo iki nustatyto amžiaus atveju, draudimas tik mirties atveju, draudimas išgyvenimo iki nustatyto amžiaus arba ankstyvos mirties atveju, gyvybės draudimas su įmokų grąžinimu, sutuoktuvinis draudimas, gimimų draudimas; bii) anuitetai; ciii) papildomas draudimas √ (kuriuo papildomas gyvybės draudimas) ∏, kuriuo draudžia gyvybės draudimo įmonės, t. y. draudimas nuo nelaimingų atsitikimų, įskaitant darbingumo netekimą, draudimą mirties dėl nelaimingo atsitikimo atveju, taip pat draudimą invalidumo dėl nelaimingo atsitikimo ar ligos atveju, kai šios įvairios draudimo rūšys yra papildomos, šalia gyvybės draudimo; div) Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje taikomasi √ nuolatinis sveikatos ∏ draudimaso √ , kurio šiuo metu negalima panaikinti ∏rūšiai, vadinamai nuolatiniu sveikatos draudimu, kurio negalima panaikinti; b) 2. pPagal sutartis vykdomos tokios operacijos, jeigu jas prižiūri už privataus draudimo sektoriaus priežiūrą atsakingos administracinės institucijos: ai) tontinos √ operacijos ∏, kurių pagrindu steigiamos narių draugijos, siekiant bendrai kapitalizuoti narių įnašus, o vėliau paskirstyti tokiu būdu sukauptą turtą tarp išgyvenusių narių ir mirusių narių naudos gavėjų √ (tontinos) ∏; bii) aktuariniais apskaičiavimais paremtos kapitalo išpirkimo operacijos, kai mainais už vienkartinius ar periodinius iš anksto sutartus mokėjimus prisiimami nurodytos trukmės ir dydžio įsipareigojimai; ciii) kolektyvinių pensijų fondų valdymas, ð kuris apima ït. y. atitinkamos įmonės vardu vykdomos investicijų, ypač turto, sudarančio atsargas tų subjektų, kurie moka išmokas mirties ar išgyvenimo atveju arba nutraukus veiklą ar sumažinus jos apimtis, √ valdymą ∏valdymo operacijos; div) ciii punkte nurodytos operacijos, jeigu jos apdraustos kapitalo išsaugojimo arba minimalių palūkanų mokėjimo draudimu; ev) tokios draudimo √ gyvybės draudimo ∏ įmonių vykdomos operacijos, kaip nurodyta Prancūzijos „Code des assurances“ IV tomo 4 dalies 1 skyriuje.; 3. c) Ooperacijos, susijusios su žmogaus gyvenimo trukme, kurios yra nurodytos ar numatytos socialinio draudimo teisės aktuose, kai √ jeigu ∏ jas, remdamosi valstybės narės įstatymais, savo rizika vykdo ar valdo gyvybės draudimo įmonės √ gyvybės draudimo įmonės ∏. 73/239/EEB 2 straipsnio 1 dalies d punktas ir 2002/83/EB 3 straipsnio 4 dalis (pritaikytas) ð naujas √ 2 SKIRSNIS. SRITYS, KURIOMS DIREKTYVA NETAIKOMA ∏ √ 1 POSKIRSNIS. BENDROJI INFORMACIJA ∏ 3 straipsnis √ Įstatymais nustatytos sistemos ∏ Jeigu taikoma √ Nepažeidžiant ∏ 2 straipsnio 3 dalies √ c punkto ∏ , √ ši direktyva netaikoma ∏ draudimui, kuris yra įstatymais nustatytos socialinio draudimo sistemos dalis. ò naujas 4 straipsnis Direktyvos netaikymas tam tikro dydžio įmonėms 1. Nepažeidžiant 5–10 straipsnių, ši direktyva netaikoma draudimo įmonėms, kurių metinės pajamos iš draudimo įmokų neviršija 5 mln. EUR. 2. Jei 1 dalyje nurodyta suma viršijama trejus metus iš eilės, ši direktyva pradedama taikyti ketvirtaisiais metais. 73/239/EEB 2 straipsnis (pritaikytas) √ 2 POSKIRSNIS. NE GYVYBėS DRAUDIMAS ∏ 5 straipsnis √ Operacijos ∏ √ Ne gyvybės draudimo įmonių atveju ∏ šŠi direktyva netaikoma 1. tokioms draudimo rūšims: a) gyvybės draudimui, t. y. draudimo šakai, apimančiai visų pirma draudimą išgyvenimo atvejui (draudimo išmoka mokama tik sulaukus nustatyto amžiaus), draudimą mirties atvejui (draudimo išmoka mokama tik mirties atveju), draudimą išgyvenimo arba ankstesnės mirties atvejui (draudimo išmoka mokama sulaukus nustatyto amžiaus ar mirus anksčiau), taip pat gyvybės draudimą su įmokų grąžinimu, tontinas, sutuoktuvių ir gimimų draudimą; b) anuitetams (periodinėms draudimo išmokoms); c) papildomam draudimui, kuriuo draudžia gyvybės draudimo įmonės, t.y. draudimui nuo nelaimingų atsitikimų, įskaitant darbingumo netekimą, draudimą mirties dėl nelaimingo atsitikimo atvejui, taip pat draudimą invalidumo dėl nelaimingo atsitikimo ar ligos atvejui, kai šios įvairios draudimo rūšys yra papildomos, šalia gyvybės draudimo; e) Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje taikomai draudimo rūšiai, vadinamai „nuolatiniu sveikatos draudimu, kurio negalima panaikinti“. 2. Ši direktyva netaikoma tokiai veiklai: a1) kapitalo išpirkimo operacijoms, kurios apibrėžiamos pagal kiekvienos valstybės narės teisės aktus; b2) taupymo ir savidraudos institucijų, kurių išmokų dydis priklauso nuo jų turimų išteklių ir kuriose narių įnašų dydis nustatomas pagal vienodą tarifą, operacijoms; c3) operacijoms, kurias atlieka juridinio asmens teisių neturinčios organizacijos, siekdamos savo narių savidraudos, nemokant draudimo įmokų ir nesudarant draudimo techninių atidėjiniųmų; 87/343/EEB 1 straipsnio 1 dalis (pritaikytas) d4) iki tolesnio suderinimo, eksporto kredito draudimo operacijoms, vykdomoms valstybės sąskaita arba valstybei garantuojant, arba kai draudikas yra pati valstybė. 84/641/EEB 2 straipsnis (pritaikytas) ð naujas 6 straipsnis √ Pagalba ∏ √ 1. Ši direktyva netaikoma ∏ pPagalbos veiklai, √ kuri atitinka visas šias sąlygas: ∏ a) √ pagalba teikiama ∏ kai atsitikus su transporto priemone susijusiai avarijai arba gedimui, įvykusiam √ kai avarija arba gedimas įvyksta ∏ draudimoinę apsaugą suteikusios įmonės valstybės narės teritorijoje,;atsakomybė apsiriboja šiomis operacijomis: √ b) atsakomybė už pagalbą apsiriboja šiomis operacijomis: ∏ i) avarijos vietoje suteikiama pagalba, kurios metu draudimoinę apsaugą suteikianti įmonė dažniausiai pasitelkia savo darbuotojus ir įrengimus, ii) transporto priemonės nugabenimas į artimiausią arba tinkamiausią vietą, kur gali būti atlikti remonto darbai, ir vairuotojo bei keleivių pristatymas paprastai tomis pačiomis pagalbos priemonėmis į artimiausią vietovę, iš kur jie galės tęsti savo kelionę kitomis priemonėmis, iii) jeigu tai numatyta draudimoinę apsaugą suteikusios įmonės valstybėje narėje, transporto priemonės, greičiausiai kartu su vairuotoju bei keleiviais, nugabenimas į namus, jų išvykimo arba pradinio tikslo vietą toje pačioje valstybėje,; c) išskyrus atvejus, kai tokias operacijas vykdo √ pagalbos neteikia ∏ įmonė, kuriai yra taikoma ši direktyva. 2. Pirmosiose dviejose įtraukose1 dalies b punkto i ir ii papunkčiuose minimais atvejais sąlyga, kad avarija arba gedimas turi būti įvykęs draudimoinę apsaugą suteikusios įmonės valstybės narės teritorijoje: a) negalioja, jei ši įmonė yra tokia organizacija, kurios narys yra naudos gavėjas √ yra draudimo apsaugą teikiančios organizacijos narys ∏, ir panaši organizacija atitinkamoje šalyje be papildomos įmokos (premijos), savitarpio susitarimo pagrindu suteikia avarinės tarnybos bei transporto priemonės nutempimo paslaugas tiesiog pateikus nario kortelę;, b) negali sukliudyti, kad tokią pagalbą ir √ arba tuo atveju, kai ∏ Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje √ pagalbą teikia ∏ suteiktų viena organizacija, veikianti abiejose valstybėse. √ 3. Ši direktyva netaikoma teikiant pagalbą, ∏ Trečioje įtraukoje minimąomis 1 dalies b punkto iii papunktyje aplinkybėmis, jeigu avarija arba gedimas įvyko Airijos teritorijoje arba Jungtinės Karalystės atveju Šiaurės Airijos teritorijoje, √ ir ∏ transporto priemonė, greičiausia kartu ir vairuotojas bei keleiviai gali būti nugabenti √ nuvežami ∏ į namus, išvykimo arba jų pirminio tikslo vietą bet kurioje iš šių teritorijų. 4. Be to, ši √ Ši ∏ direktyva netaikoma pagalbos operacijoms, √ kurias atlieka Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės Automobilių klubas, ∏ kai, įvykus su transporto priemone susijusiai avarijai arba jos gedimasui √ įvyksta už Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės teritorijos ribų, ∏ už Liuksemburgo Didžiosios Kunigaikštystės teritorijos ribų, tokias pagalbos operacijas, kurias √ o pagalba yra ∏ sudaro √ tą ∏ avariją patyrusios arba sugedusios transporto priemonės, greičiausia kartu su vairuotoju bei keleiviais, nugabenimas namo, atlieka Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės Automobilių klubas. Įmonės, kurioms yra taikoma ši direktyva, gali užsiimti šiame punkte minima veikla tiktai turėdamos leidimą priedo A dalyje nurodytai 18 draudimo grupei, nepažeidžiant šio priedo C dalies. Tuo atveju ši direktyva yra taikoma atitinkamoms operacijoms. 2002/13/EB 1 straipsnio 1 dalis (pritaikytas) Ši direktyva netaikoma įmonėms, kurios laikosi visų šių sąlygų: įmonė nevykdo jokios šioje direktyvoje reglamentuojamos veiklos, išskyrus priedo A dalies 18 grupei priskiriamą veiklą, ši veikla vykdoma tik vietos lygiu ir ją sudaro tik išmokos natūra ir visos metinės pajamos, gautos dėl pagalbos, suteiktos su sunkumais susidūrusiems asmenims, ne didesnės už 200 000 EUR. 7 straipsnis √ Savidraudos įmonės ∏ 1. Ši direktyva netaikoma savidraudos draugijoms, kurios laikosi visų šių sąlygų: a) savidraudos draugijos įstatai numato papildomų įnašų mokėjimus arba išmokų sumažinimą; b) jų veikla neapima civilinės atsakomybės rizikų, nebent pastarosios sudaro papildomų rizikų grupę, apibrėžtą šios direktyvos I priedo C dalyje, arba kredito ir laidavimo draudimo rizikų grupę; c) metinės pajamos iš įnašų už šia direktyva reglamentuojamą veiklą neturi viršyti 5 mln. EUR ir d) ne mažiau kaip pusę pajamų sudaro asmenų, kurie yra savidraudos draugijos nariai, įnašai už šia direktyva reguliuojamą veiklą. 73/239/EEB 3 straipsnis (pritaikytas) 2. Be to, Šši direktyva netaikoma savidraudos draugijoms √ įmonėms, kurios vykdo ne gyvybės draudimo veiklą ir ∏ kurios yra sudariusios sutartį su kitomis tokios rūšies draudimo įmonėmis √ savidraudos įmonėmis ∏ dėl visiško jų draudimo liudijimų (polisų) perdraudimo arba sutartį, pagal kurią perdraudimą prisiimanti √ perimančioji ∏ įmonė vykdo įsipareigojimus, kylančius iš draudimo liudijimų (polisų), vietoj perleidžiančios įmonės. Tokiu atveju perdraudimą prisiimanti √ perimančioji ∏ įmonė laikosi šia direktyva nustatytų taisyklių. 73/239/EEB 4 straipsnis (pritaikytas) 8 straipsnis √ Institucijos ∏ Ši direktyva netaikoma toliau išvardytoms draudimo įmonėms, √ vykdančioms ne gyvybės draudimo veiklą, ∏ nebent būtų pakeisti jų įstatai arba teisės aktai dėl jų veiklos apimtiesstatuso: 84/641/EEB 4 straipsnis (pritaikytas) f1) Danijoje Falcks Redningskorps A/S, København √ Danmark ∏ ; 73/239/EEB 4 straipsnis (pritaikytas) a2) Vokietijoje draudimo įmonėms, kurios pagal viešąją teisę turi monopolio teisę (Monopolanstalten): 1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe; 2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, Munich; 3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversicherung, Munich; 4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Brunswick; 5. Hamburger Feuerkasse, Hamburg; 6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicherungskammer), Darmstadt; 7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel; 8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen; 9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold; 10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden; 11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg; 12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich; 13. Feuersozietät Berlin, Berlin; 14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stuttgart. Tačiau tuo atveju, kai susijungus kelioms tokioms draudimo įmonėms naujoji įmonė išlaiko susijungusiųjų draudimo veiklos teritorines apimtis, laikoma, kad jos veiklos teritorinė apimtis nepasikeičia; be to, laikoma, kad nepasikeičia jos draudžiamų grupių apimtis, jeigu viena iš susijungusių įmonių perima toje pačioje teritorijoje tokios pat įmonės vykdomus draudimus, priskiriamus vienai arba kelioms draudimo grupėms. šioms pPusiau valstybinėms institucijoms: 1.a) Postbeamtenkrankenkasse , 2. b) Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten ; b) Prancūzijoje šioms draudimo įmonėms: 1. Caisse départementale des incendiés des Ardennes; 2. Caisse départementale des incendiés de la Cōte-d'Or; 3. Caisse départementale des incendiés de la Marne; 4. Caisse départementale des incendiés de la Meuse, 5. Caisse départementale des incendiés de la Somme, 6. Caisse départementale grêle du Gers, 7. Caisse départementale gréle de l'Hérault; c3) Airijoje √ the ∏ Voluntary Health Insurance Board ; Ispanijos ir Portugalijos stojimo akto 26 straipsnis ir I priedas, p.156 (pritaikytas) ð naujas g4) Ispanijoje šioms draudimo įmonėms: 1. Comisaría de Seguro Obligatorio de Viajeros, 2. Consorcio de Compensación de Seguros ; 3. Fondo Nacional de Garantía de Riesgos de la Circulación. 73/239/EEB 4 straipsnis d5) Italijoje Cassa di Previdenza per l'assicurazione degli sportivi (Sportass) . e) Jungtinėje Karalystėje The Crown Agents; 2002/83/EB 3 straipsnis (pritaikytas) ð naujas √ 3 POSKIRSNIS. GYVYBėS DRAUDIMAS ∏ 9 straipsnis √ Operacijos ir ∏ Į taikymo sritį nepatenkanti veikla ir įstaigos Ši direktyva netaikoma √ šioms gyvybės draudimo įmonių ∏ √ operacijoms ir veiklai ∏ : 1. Jeigu taikomos šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies c punkto nuostatos, Direktyvos 73/239/EEB priede nurodytoms grupėms. (1) 2. tTaupymo ir savidraudos institucijų, kurių išmokų dydis priklauso nuo jų turimų išteklių ir kuriose visų narių įnašų dydis nustatomas pagal vienodą tarifą, operacijoms;. (2) 3. vVeiklai, kurią vykdo organizacijos, išskyrus 2 straipsnyje nurodytas įmones, kurių tikslas – mokėti išmokas samdomiesiemspagal darbo sutartį ar savarankiškai dirbantiems asmenims, priklausantiems įmonei ar įmonių grupei arba kuriai nors profesijai ar profesijų grupei, mirties ar išgyvenimo atveju, arba nutraukus veiklą ar sumažėjus veiklos apimčiai, neatsižvelgiant į tai, ar su šia veikla susijusius įsipareigojimus matematiniai atidėjiniaimai dengia visuomet ir visiškai, ar ne;. (3) 8. pPensijų draudimo įmonių vykdomai su pensijomis susijusiai veiklai, nurodytai įstatyme „Darbuotojai. Pensijų įstatymas (TEL)“ ir kituose susijusiuose Suomijos teisės aktuose, jeigu: a) pensijų draudimo įmonės, kurios pagal Suomijos įstatymus jau yra įpareigotos turėti atskiras savo su pensijomis susijusios veiklos apskaitos ir valdymo sistemas nuo stojimo dienos √ 1995 m. sausio 1 d. įsteigia ∏ dar įsteigs atskirus juridinius asmenis šiai veiklai vykdyti; b) Suomijos valdžios institucijos be jokios diskriminacijos leis √ leidžia ∏ visų valstybių narių piliečiams ir įmonėms pagal Suomijos teisės aktus vykdyti 2 straipsnyje nurodytą veiklą, susijusią s