Pasiūlymas Tarybos reglamentas nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo {SEK(2004) 924} /* KOM/2004/0492 galutinis - AVC 2004/0163 */





Briuselis, 14.7.2004 KOM(2004) 492 galutinis 2004/0163 (AVC) Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo (pateikta Komisijos){SEK(2004) 924} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. įžanga: būtinybė persvarstyti reglamentus 2004 m. vasario 10 d. Komisija priėmė pasiūlymą dėl išsiplėtusios, 27 valstybes nares vienijančios Europos Sąjungos finansinių perspektyvų 2007–2013 m. [KOM(2004)101]. Atsižvelgdama į tai, Komisija nusprendė, kad reikia stiprinti Sąjungos intervenciją svarbiausiose politikos srityse. Konkrečiai Komisija nusprendė, kad ambicinga sanglaudos politika turėtų tapti pagrindine finansinio paketo sudedamąja dalimi. Šiame sprendime atsispindėjo darbas, nuveiktas nuo antrosios sanglaudos ataskaitos, kuri paskatino diskusijas dėl sanglaudos politikos išsiplėtusioje Europoje, paskelbimo 2001 m. [KOM(2001)24]. 2004 m. vasario 18 d. Komisija priėmė trečiąją sanglaudos ataskaitą [KOM(2004)107], kurioje buvo pateiktas išsamus pasiūlymas dėl naujos kartos sanglaudos politikos programų prioritetų ir įgyvendinimo sistemos 2007–2013 m. Šis pasiūlymas atitinka bendrąsias gaires, išdėstytas Komisijos komunikate dėl kitos finansinės perspektyvos. Trečiojoje sanglaudos ataskaitoje buvo padaryta išvada, kad Sąjungos plėtra iki 25 valstybių narių, o vėliau iki 27 arba daugiau valstybių narių, sukuria precedento neturintį iššūkį Sąjungos konkurencingumui ir vidinei sanglaudai. Išsiplėtus Sąjungai, padidėjo ekonominės plėtros atotrūkis, skirtumų problema geografiškai pasislinko į rytus ir susiklostė sudėtingesnė situacija užimtumo srityje: - BVP vienam gyventojui skirtumas tarp 10% gyventojų, gyvenančių turtingiausiuose regionuose, ir tokio paties procento gyventojų, gyvenančių neturtingiausiuose regionuose, išaugo daugiau nei dvigubai, palyginti su padėtimi ES, kai ją sudarė 15 narių. - 25 narių ES 123 milijonai žmonių, kurie sudaro apie 27% visų gyventojų, gyvena regionuose, kurių BVP vienam gyventojui sudaro mažiau kaip 75% ES vidurkio, o 15 narių ES tokiuose regionuose gyveno 72 milijonai žmonių arba 19% visų gyventojų. Iš šių gyventojų keturi iš dešimties piliečių gyvena regionuose, priklausančiuose 15 senųjų valstybių narių, o likę šeši yra 10 naujųjų valstybių narių piliečiai. - Kad vidutinis užimtumo lygis 10 naujųjų valstybių narių pasiektų likusių ES valstybių narių lygį, turės būti sukurta keturi milijonai darbo vietų. Išsiplėtusioje ES ir toliau išlieka pastebimi užimtumo skirtumai pagal amžių ir lytį. Tuo pačiu metu visai Sąjungai tenka spręsti sunkumus, susijusius su tikėtinu ūkio pertvarkymo spartėjimu dėl globalizacijos, prekybos atvėrimu, technologine revoliucija, žinių ekonomikos ir visuomenės vystymusi, gyventojų senėjimu ir augančia imigracija. Galiausiai, nuo 2001 m. ekonomikos augimas ES pastebimai sumažėjo. Todėl daugelyje Sąjungos sričių vėl išaugo nedarbas ir atsirado visi su tuo susiję socialiniai padariniai. Rengdamasi ateičiai, Sąjunga turėtų visiškai išnaudoti galimybes, kurias suteikia dabartinė atsigavimo tendencija. Siekdami pagerinti ES ekonomikos rodiklius, Sąjungos valstybių ir vyriausybių vadovai, 2000 m. kovo mėnesį susitikę Lisabonoje, parengė strategiją, kaip iki 2010 m. pasiekti, kad Europa taptų sėkmingiausia ir konkurencingiausia žiniomis paremta ekonomika pasaulyje. 2000 m. gruodį Nicos Taryba Lisabonoje nustatytus skurdo mažinimo tikslus perkėlė į suderintą ES socialinės integracijos strategiją. 2001 m. birželį Geteborgo Taryboje Lisabonos strategija buvo išplėsta, naujai akcentuojant aplinkos apsaugą ir darnesnės plėtros siekimą. Sanglaudos politika labai padeda realizuoti šiuos tikslus. Iš tikrųjų augimas ir sanglauda papildo vienas kitą. Mažindama skirtumus, Sąjunga padeda užtikrinti, kad visi regionai ir socialinės grupės galėtų prisidėti prie bendros Sąjungos ekonominės plėtros ir gautų iš jos naudos. Sutarties 3 ir 158 straipsniuose atsispindi ši vizija, kuri buvo sustiprinta Konstitucijos priėmimo sutarties projekte, padarius aiškesnę nuorodą į teritorinį sanglaudos aspektą. Sanglaudos politika taip pat yra būtina tuomet, kai kitos Bendrijos politikos yra susijusios su didele nauda ir mažomis, bet lokalizuotomis išlaidomis. Sanglaudos politika padeda paskirstyti naudą. Sanglaudos politika, numatydama pokyčius ir sudarydama geresnes prisitaikymo galimybes, gali padėti sumažinti neigiamą poveikį. Todėl sanglaudos politika visais savo aspektais turi būti laikoma Lisabonos strategijos dalimi, net jei šiandien, kaip Komisija nurodė pasiūlyme dėl kitos finansinės perspektyvos, reikia išbaigti ir atnaujinti politikos struktūrą, kuria remiasi Lisabonos poreikiai. Kitaip tariant, sanglaudos politika turi įtraukti Lisabonos bei Geteborgo tikslus ir tapti pagrindine jų realizavimo priemone, pasinaudojant nacionalinės ir regioninės plėtros programomis. Regionų konkurencingumo stiprinimas, tiksliai nukreipiant investicijas visoje Sąjungoje, ir ekonominių galimybių, kurios padėtų žmonėms realizuoti savo gebėjimus, suteikimas sutvirtins visos ES ekonomikos augimo potencialą visiems naudingu būdu. Regioninė politika, užtikrindama labiau subalansuotą ekonominės veiklos pasiskirstymą Sąjungoje, padeda mažinti per didelės koncentracijos, perkrovimo ir susigrūdimų keliamus sunkumus. Sanglaudos politikos reforma taip pat turėtų suteikti galimybę didinti efektyvumą, skaidrumą ir politinę atskaitomybę. Šiuo tikslu pirmiausia reikia apibrėžti strateginį požiūrį į politiką, nustatant jos prioritetus, užtikrinant koordinavimą su ekonominio ir socialinio valdymo sistema ir sudarant sąlygas reguliariai ir atvirai svarstyti padarytą pažangą. Tam reikia dar labiau supaprastinti valdymo sistemą, pradedant taikyti diferencijavimą ir proporcingumą patikimo finansų valdymo kontekste. Be to, reikia toliau decentralizuoti atsakomybę partneriams valstybėse narėse, regionuose ir vietos valdžios institucijose. Šis reglamento projektas yra Komisijos pasiūlymas dėl kitos kartos sanglaudos politikos programų. Juo remiantis pagal 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999 nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų 55 straipsnį Taryba persvarsto minėtą reglamentą ne vėliau kaip iki 2006 m. gruodžio 31 d. Komisija išdėsto būtinybę priimti reglamentus 2005 metais, kad galima būtų 2006 metus priskirti 2007–2013 m. programavimo laikotarpiui. 2. nauja es sanglaudos politikos struktūra po 2006 metų Komisija siūlo, kad sanglaudos politikos remiamais veiksmais daugiausia dėmesio būtų skiriama investicijoms į nedidelį skaičių Bendrijos prioritetų, atspindinčių Lisabonos ir Geteborgo darbotvarkes, jei tikėtina, kad Bendrijos intervencija galės padaryti atsvaros poveikį ir užtikrinti didelę pridedamąją vertę. Atitinkamai Komisija siūlo, kad rengiant veiklos programas, būtų remiamasi šiomis keliomis pagrindinėmis temomis: naujovės ir žinių ekonomika, aplinka ir rizikos prevencija, prieinamumas ir paslaugos, tenkinančios bendrus ekonominius interesus. Su užimtumu susijusiose programose daugiausia dėmesio skiriama reformoms, kurių reikia norint pasiekti visišką užimtumą, pagerinti darbo kokybę ir našumą bei skatinti socialinę integraciją bei sanglaudą, laikantis pagal Europos užimtumo strategiją (EUS) pateiktų gairių ir rekomendacijų. Orientavimasis į tris Bendrijos tikslus Prioritetinės temos bus įgyvendinamos remiantis supaprastinta ir skaidresne sistema, suskirstant būsimos kartos programas į tris kategorijas: konvergencija, regionų konkurencingumas ir užimtumas, teritorinis bendradarbiavimas. 2.1. Konvergencija „Konvergencijos“ tikslas yra susijęs su mažiau išsivysčiusiomis valstybėmis narėmis, kurios pagal Sutartį laikomos svarbiausiu Bendrijos sanglaudos politikos prioritetu. Sutartyje raginama mažinti „regionų išsivystymo lygio skirtumus ir nepalankiausias sąlygas turinčių regionų arba salų, taip pat kaimo vietovių atsilikimą“ (158 straipsnis). Plėtra sukels precedento neturintį skirtumų augimą Sąjungoje, kuriems sumažinti reikės ilgalaikių nuolatinių pastangų. Šis tikslas pirmiausia susijęs su tais regionais, kurių BVP vienam gyventojui yra mažesnis už 75% Bendrijos vidurkio. Šioje situacijoje pagrindinis sanglaudos politikos tikslas būtų skatinti augimą didinančias sąlygas ir tikrą konvergenciją lemiančius faktorius. Strategijose turėtų būti numatyta ilgalaikio konkurencingumo ir užimtumo plėtra. Komisija taip pat siūlo, kad laikina parama pagal šį prioritetą būtų taikoma tiems regionams, kurių BVP vienam gyventojui nesiektų 75% Bendrijos vidurkio, paskaičiavus jį penkiolikos narių Sąjungai (taip vadinamas statistinis plėtros poveikis). Šiuose regionuose objektyvios aplinkybės nepasikeitė, tačiau BVP vienam gyventojui išsiplėtusioje Sąjungoje bus santykinai didesnis. Teisingumo sumetimais ir siekiant sudaryti atitinkamiems regionams sąlygas užbaigti konvergencijos procesą, pagalba dabartinės kartos regionams, neįtrauktiems į atitinkamą finansavimo programą, bus didesnė nei buvo nuspręsta 1999 m. Berlyne. Programos būtų remiamos iš Europos regioninės plėtros fondo (ERPF), Europos socialinio fondo (ESF) ir Sanglaudos fondo finansinių lėšų, remiantis Sutartyje išdėstytais principais. Sanglaudos fondu galės naudotis valstybės narės, kurių BNP sudaro mažiau kaip 90% Bendrijos vidurkio. Sanglaudos fondo pagalba bus skiriama, įvykdžius ekonominės konvergencijos sąlygas, taip pat esant būtinybei išvengti per didelio valstybės biudžeto deficito pagal Sutarties 104 straipsnį. Vadovaudamasis finansinėje perspektyvoje nustatytais prioritetais, Sanglaudos fondas didins savo indėlį į tvarią plėtrą. Šiuo atžvilgiu pagrindiniais prioritetais išliks transeuropiniai transporto tinklai, o būtent Europai aktualūs projektai ir aplinkos infrastruktūros. Siekiant tinkamos pusiausvyros, kad būtų atsižvelgta į naujųjų valstybių narių konkrečius poreikius, taip pat numatoma remti tokius projektus, kaip antai: su TEN-T nesusijusios geležinkelio, jūrų, vidaus vandenų ir multimodalinio transporto programos, aplinką tausojantis miesto transportas ir aplinkai svarbios investicijos pagrindinėse energijos efektyvumo arba atsinaujinančių energijos šaltinių srityse. Daug dėmesio taip pat bus skiriama instituciniams gebėjimams stiprinti ir viešojo administravimo efektyvumui didinti, įskaitant Struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo valdymo gebėjimus. 2.2. Regionų konkurencingumas ir užimtumas: pokyčių numatymas ir skatinimas Nors intervenciniai veiksmai į mažiau išsivysčiusias valstybes nares ir regionus išlieka sanglaudos politikos prioritetu, yra rimtų sunkumų, su kuriais susiduria visos ES valstybės narės, pavyzdžiui, spartūs ekonominiai ir socialiniai pokyčiai ir pertvarkymas, prekybos globalizacija, perėjimas prie žiniomis paremtos ekonomikos ir visuomenės, gyventojų senėjimas, auganti imigracija, darbo jėgos trūkumas pagrindiniuose sektoriuose ir socialinės integracijos problemos. Šioje situacijoje Sąjungai tenka svarbus vaidmuo. Sanglaudos politikai, neapimančiai mažiausiai išsivysčiusių valstybių narių ir regionų, Komisija siūlo taikyti dvejopą strategiją: - Pirmiausia, per ERPF finansuojamas regionines programas sanglaudos politika padės regionams ir regioninės valdžios institucijoms numatyti ir skatinti ekonominius pokyčius pramoninėse, miesto ir kaimo vietovėse, stiprindama jų konkurencingumą ir patrauklumą, įvertinus esamus ekonominius, socialinius ir teritorinius skirtumus. - Antra, per ESF finansuojamas programas sanglaudos politika padės, laikantis EUS politinių prioritetų, žmonėms numatyti ekonominius pokyčius ir prisitaikyti prie jų, remdama politikas, kurių tikslas yra visiškas užimtumas, darbo kokybė ir našumas bei socialinė integracija. Pagal naujas ERPF finansuojamas regionines programas Komisija siūlo intervencines priemones labiau orientuoti į tris prioritetines temas: naujovės ir žinių ekonomika, aplinka ir rizikos prevencija, prieinamumas ir paslaugos, tenkinančios bendrus ekonominius interesus. Vieninteliu naujų programų finansavimo šaltiniu bus ERPF. Lėšų paskirstymo atžvilgiu reikia išskirti dvi grupes regionų: - 1 tikslą šiuo metu atitinkantys regionai, kurie neatitinka konvergencijos prioriteto kriterijų net jei nėra statistinio plėtros poveikio. Tokie regionai gaus laikinąją pagalbą (pozicijoje „įtraukta į finansavimo programą“), kuri bus teikiama panašiu būdu, kaip pagalba regionams, kurie 2000–2006 m. nebeatitinka 1 tikslo. - visi kiti Sąjungos regionai, kuriems netaikomos nei konvergencijos programos, nei pirmiau aprašyta „įtraukimo į finansavimo programą“ pagalba. ESF finansuojamų veiklos programų srityje Komisija siūlo remti užimtumo rekomendacijų įgyvendinimą ir stiprinti socialinę integraciją, laikantis EUS tikslų ir gairių. Šiuo tikslu pagalba turėtų būti daugiausia skiriama keturiems politikos prioritetams, kurie vaidina lemiamą vaidmenį įgyvendinant EUS ir kuriuose Bendrijos finansavimas gali užtikrinti pridedamąją vertę: darbuotojų ir įmonių prisitaikymo galimybių gerinimas; geresnių galimybių gauti darbą sudarymas ir aktyvesnio dalyvavimo darbo rinkoje skatinimas; socialinės integracijos ir kovos su diskriminacija skatinimas, užimtumo ir integracijos srities reformų skatinimas. 2.3. Europos teritorinis bendradarbiavimas Komisija, remdamasi dabartinės INTERREG iniciatyvos patirtimi, siūlo nustatyti naują tikslą – toliau darniai ir subalansuotai integruoti Sąjungos teritoriją, remiant jos skirtingų dalių bendradarbiavimą sprendžiant Bendrijai aktualius klausimus tarpvalstybiniu, nacionaliniu ir regioniniu mastu. Veiksmai, kuriuos finansuos ERPF, bus pirmiausia orientuoti į bendras programas, kurias valdo viena institucija, siekiant Bendrijos prioritetų, susijusių su Lisabonos ir Geteborgo darbotvarkėmis. Visi regionai prie vidinių sausumos sienų ir tam tikri regionai prie išorinių sausumos sienų bei prie tam tikrų gretimų jūrinių sienų gali dalyvauti tarpvalstybiniame bendradarbiavime. Bus siekiama, kad kaimyninės vadžios institucijos bendrai spręstų abiem pusėm aktualias problemas, pavyzdžiui, miestų, kaimo ir pakrančių plėtra, ekonominių santykių vystymas ir MVĮ ryšių nustatymas. Platesnio pobūdžio veiksmų, skirtų nacionaliniam bendradarbiavimui skatinti, srityje valstybės narės ir regionai kviečiami įvertinti esamų 13 nacionalinio bendradarbiavimo zonų (apibrėžtų INTERREG IIIB programoje) naudingumą ir veiksmingumą plėtros kontekste. Bus siekiama kartu su Komisija nuspręsti dėl nacionalinio bendradarbiavimo zonų, kurios yra pakankamai darnios ir kuriose galima plėtoti bendrus interesus ir galimybes, skaičiaus. Numatoma, kad toks bendradarbiavimas bus daugiausia orientuotas į strateginius nacionalinio pobūdžio prioritetus, pavyzdžiui, MTP, aplinka, rizikos prevencija ir bendra vandens ūkio tvarkyba. Galiausiai, Komisija siūlo, kad regionai ateityje įtrauktų regioninio bendradarbiavimo veiksmus į savo regionines programas. Tuo tikslu regioninėse programose turės būti numatyta tam tikra lėšų suma mainams su kitų valstybių narių regionais, bendradarbiavimui ir ryšių su jais nustatymui. 3. bendras atsakas į konkrečius teritorinius ypatumus Veiksminga sanglaudos politika turi atsižvelgti į konkrečius teritorijų, pavyzdžiui, atokiausių Sąjungos regionų, salų, kalnuotų vietovių retai apgyvendintose Sąjungos šiauriausiose dalyse ir tam tikrose Sąjungos pasienio zonose poreikius ir ypatumus. Ji taip pat turi deramu būdu remti miestų atgaivinimą, kaimo vietoves ir nuo žvejybos priklausančias vietoves, užtikrindama, kad ta parama papildytų konkrečias žemės ūkio ir žuvininkystės finansavimo priemones bei derintųsi su jomis. Todėl Komisija, vadovaudamasi konvergencijos tikslu, ketina skirti konkretų asignavimą, kad kompensuotų atokiausių regionų ribotas galimybes, pripažįstamas Sutarties 299 straipsnio 2 punkte, kurio paprašė 2002 m. birželio 21–22 d. Sevilijoje posėdžiavusi Europos Vadovų Taryba. Be to, „Grand Voisinage“ veiksmas, skirtas palengvinti bendradarbiavimą su kaimyninėmis valstybėmis, bus įtrauktas į naujas "Europos teritorinio bendradarbiavimo" programas. Kadangi daugelyje salų, kalnuotų vietovių ir retai apgyvendintuose regionuose, ypač šiauriausioje Sąjungos dalyje, yra ypač aktualios prieinamumo ir nutolimo nuo didelių rinkų problemos, skirstant lėšas regionų konkurencingumo ir užimtumo prioritetui bus į tai atsižvelgta, naudojant „teritorinius“ kriterijus, tokiu būdu atspindint sąlyginę regionų su geografinėmis kliūtimis nepalankią padėtį. Valstybės narės užtikrina, kad į šių regionų ypatumus būtų atsižvelgta, skirstant išteklius regioninėms programoms. Siekiant paskatinti daugiau veiksmų šiose vietovėse, kurioms kartais skiriama mažai dėmesio, ir atsižvelgti į didesnes išlaidas valstybės investicijoms vienam gyventojui, kitą laikotarpį siūloma, kad teritorijoms su nuolatinėmis geografinėmis kliūtimis būtų padidintas maksimalus Bendrijos įnašas. Komisija, remdamasi URBAN iniciatyvos privalumais, ketina daugiau dėmesio skirti miesto klausimams, visiškai integruodama šios srities veiksmus į regionines programas. Regioninėse programose turi būti nurodyta, kaip tvarkomasi su miesto veiksmais ir kaip atliekamas įsipareigojimų vykdymo perįgaliojimas miesto vadžios institucijoms. 4. GERESNIS PRIEMONIų, TAIKOMų KAIMO VIETOVėSE IR PADEDANčIų PERTVARKYTI žUVININKYSTėS SEKTORIų, ORGANIZAVIMAS Komisija siūlo supaprastinti ir išaiškinti skirtingų priemonių vaidmenį remiant kaimo plėtrą ir žuvininkystės sektorių Dabar taikomos priemonės, susijusios su kaimo plėtros politika, bus sujungtos į vieną žemės ūkio politikos priemonę, skirtą: - didinti žemės ūkio sektoriaus konkurencingumą per paramą pertvarkymui - gerinti aplinkos ir kaimo padėtį per paramą žemėtvarkai, įskaitant kaimo plėtros veiksmų, susijusių su „Natura 2000“ gamtos apsaugos zonomis, bendrą finansavimą - gerinti gyvenimo kokybę kaimo vietovėse ir skatinti ekonominės veiklos rūšių įvairinimą per priemones, skirtas ūkių sektoriui ir kitiems kaimo subjektams. Esama Bendrijos iniciatyva, LEADER+, bus įtraukta į pagrindinį programavimą. Analogiškai, žuvininkystės sektoriaus pertvarkymui skirti veiksmai bus sujungti į vieną priemonę, kuri bus orientuota į veiksmus, skirtus padėti įgyvendinti žuvininkystės sektoriaus poreikius ir pagerinti darbo ir gyvenimo sąlygas tose vietovėse, kur žuvininkystės sektorius, taip pat ir akvakultūra, vaidina svarbų vaidmenį. Šiuose pasiūlymuose svarbu tai, kad iš sanglaudos politikos į šias naujas priemones perkeltos finansinės lėšos ir toliau bus naudojamos taip, kad būtų lygiai taip pat, kaip ir šiandien, orientuojamasi į pagalbą mažiau išsivysčiusiems regionams ir valstybėms, kurioms konvergencijos programos netaikomos. Be šios intervencijos sanglaudos politika rems kaimo ekonomikos ir nuo žvejybos priklausančių vietovių, nesiverčiančių tradicine veikla, įvairinimą. 5. supaprastinimas ir decentralizavimas: reformuota įgyvendinimo sistema Nors sanglaudos politikos įgyvendinimo mechanizmas parodė, kad gali įgyvendinti Europai aktualias kokybiškas programas ir projektus, tvarkant esamas programas buvo susidurta su keletu problemų. Todėl Komisija siekia išlaikyti pagrindinius sanglaudos politikos principus: programavimą, partnerystę, bendrą finansavimą ir vertinimą. Tačiau ji siūlo gerinti politikos efektyvumą, pradėdama keletą reformų, kurios pirmiausia skirtos skatinti strategiškesnį požiūrį į programavimą, antra, toliau decentralizuoti įsipareigojimus partnerystėms valstybėse narėse, regionams ir vietos valdžios institucijoms, trečia, gerinti programų, kurios bendrai finansuojamos, remiantis sustiprinta skaidresne partneryste ir aiškiais bei tikslesniais monitoringo mechanizmais, ir ketvirta, supaprastinti valdymo sistemą, užtikrinant didesnį skaidrumą, diferencijavimą bei proporcingumą ir tuo pačiu garantuojant patikimą finansų valdymą . 5.1. Strategiškesnis orientavimasis į Sąjungos prioritetus Komisija siūlo, kad iki naujo programavimo laikotarpio Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir atsižvelgusi į Parlamento nuomonę, priimtų bendrą strateginį sanglaudos politikos dokumentą, apibrėžiantį aiškius prioritetus valstybėms narėms ir regionams. Šiuo strategišku požiūriu galima būtų vadovautis įgyvendinant politiką ir jis galėtų padaryti tą politiką politiškai labiau atskaitinga. Jis padėtų tiksliau nurodyti, kokios reikia sinergijos tarp sanglaudos politikos ir Lisabonos bei Geteborgo darbotvarkių, ir užtikrintų didesnę bendrųjų ekonominės politikos gairių ir Europos užimtumo strategijos darną. Kiekvienais metais Europos institucijos, remdamosi Komisijos ataskaita, kurioje pateikiama valstybių narių pažangos ataskaitų suvestinė, vertins strateginių prioritetų įgyvendinimo pažangą bei pasiektus rezultatus. Be to, Komisija siūlo toliau supaprastinti sistemą keliais pagrindiniais aspektais. 5.2. Programavimas Programavimo sistema bus supaprastinta taip: Politiniu lygiu: kiekviena valstybė narė, remdamasi Tarybos priimtomis strateginėmis gairėmis, parengtų nacionalinį bendrąjį dokumentą dėl savo plėtros strategijos, dėl kurio būtų tariamasi su Komisija ir kuriuo remiantis būtų rengiamos teminės ir regioninės programos, tačiau jis nebūtų laikomas valdymo priemone kaip esama Bendrijos paramos sistema; Veiklos lygiu: Komisija, remdamasi politikos dokumentu, priimtų kiekvienai valstybei narei nacionalines ir regionines programas. Programos būtų apibrėžtos tik bendruoju arba prioritetų lygiu, išskiriant pačias svarbiausias operacijas. Papildomos informacijos, kuri šiandien pateikiama taip vadinamame „programos priede“, būtų atsisakyta, o taip pat ir valdymo pagal priemones. Fondų bus trys (ERPF, ESF ir Sanglaudos fondas), palyginti su dabar esančiais šešiais. Ateityje ERPF ir ESF intervencijomis būtų siekiama, kad vieną programą vienu metu finansuotų tik vienas fondas, kitaip nei yra dabar, kai programos finansuojamos iš kelių fondų. Šiuo požiūriu, leidus ERPF ir ESF atitinkamai finansuoti kitą veiklą, susijusią su žmogiškuoju ir fiziniu kapitalu, kiekvieno fondo veiksmas taptų darnesnis. Ši veikla būtų finansuojama tik pagrindinėse kiekvieno fondo intervencijos srityse ir būtų tiesiogiai su jomis susijusi. Tai užtikrintų paprastesnį ir veiksmingesnį programavimą. Sanglaudos fondas ir ERPF taikys vieną programavimo sistemą transporto ir aplinkos infrastruktūros srityje. Komisija atskirai tvirtins didelius projektus, tačiau jie bus valdomi susijusiose programose. 5.3. Finansų valdymas ir kontrolė Atsižvelgiant į bendrą valdymą, vienas pagrindinių ateityje įsigaliosiančio reguliavimo paketo tikslų 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu yra, remiantis galiojančių teisės normų taikymo patirtimi, aiškiai atriboti skirtingų subjektų, kurie yra suinteresuoti Bendrijos biudžeto įgyvendinimu, struktūrą, pobūdį ir atsakomybės padalijimą. Šie subjektai yra, viena vertus, valstybės narės bei vykdomosios institucijos ir, kita vertus, Komisija. Šiuo požiūriu išaiškinimas padės pagerinti sistemos efektyvumą, veiksmingumą ir bendrą pusiausvyrą. Valdymo ir kontrolės sistema Reglamento, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl ERPF, ESF ir Sanglaudos fondo, projektas užtikrina darnesnę ir skaidresnę fondų valdymo ir kontrolės sistemų bendrąją struktūrą: - darna reikalinga tam, kad galima būtų aiškiai apibrėžti būtiniausias sąlygas, taikytinas kontrolės ir audito sistemoms visais proceso etapais, taip pat atitinkamus skirtingų subjektų uždavinius ir įsipareigojimus; - skaidrumas reikalingas tam, kad skirtingi subjektai, suinteresuoti kontrole, sužinotų kiekvienos dalies kontrolės rezultatus ir galėtų pagerinti sistemos efektyvumą, veiksmingumą ir bendrą pusiausvyrą. Reglamento projekte nustatomas bendras būtiniausių sąlygų pagrindas, kurį turi atitikti visos valdymo ir vidaus kontrolės sistemos, susijusios su fondų valdymu, ir apibrėžiami valstybių narių ir Komisijos įsipareigojimai užtikrinti, kad būtų laikomasi patikimo finansų valdymo principo. Šiuo tikslu valstybės narės pateikia garantiją dėl valdymo ir kontrolės sistemų: - laikotarpio pradžioje nepriklausoma audito įstaiga pateikia nuomonę apie sistemą; - kiekvienais metais audito institucija pateikia savo nuomonę, kuri pagrindžiama metine kontrolės ataskaita; ir - laikotarpio pabaigoje pateikiama galutinės išlaidų ataskaitos garantija. Komisija, turėdama garantiją dėl nacionalinių valdymo ir kontrolės sistemų taikymo ir patikimo funkcionavimo (garantija parengta remiantis pačios Komisijos atliktais patikrinimais ir nacionaliniais patikrinimais), galės nacionalinės kontrolės rezultatais pagrįsti savo garantiją dėl deklaruotų išlaidų teisėtumo ir reguliarumo. Todėl ji galės atlikti patikrinimus vietoje tik išimtinėmis aplinkybėmis. Analogiškai, reguliavimo struktūra siūlo, kad Bendrijos intervencijos į valdymą, vertinimą ir kontrolę mastą lemtų (be kitų dalykų) jos įnašo svarba. Bendrojo reglamento projektas leidžia valstybėms narėms taikyti savo taisykles ir valdymo bei kontrolės struktūras, kai nacionalinis įnašas pastebimai dominuoja. Ši galimybė taikoma tik tuo atveju, jei Komisija gauna garantiją dėl nacionalinių valdymo ir kontrolės sistemų patikimumo. Papildomumo principas, t. y. kad ES lėšos turėtų labiau papildyti nei pakeisti nacionalines lėšas, išliks pagrindiniu sanglaudos politikos principu. Tačiau, vadovaudamasi proporcingumo principu, Komisija tikrins, kaip jo laikomasi tik „konvergencijos“ tikslo taikymo srityje. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad papildomumo principas būtų taikomas „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ bei „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ programose. Finansų valdymas Siekiant supaprastinti sistemą, finansų valdymo srityje yra įvedami du svarbūs aspektai. Iš tikrųjų mokėjimai bus atliekami prioritetų, o ne priemonių lygiu, kaip yra šiandien. Be to, Bendrijos įnašas bus skaičiuojamas tik pagal viešąsias išlaidas. Paliekama taikyti mokėjimų sistema (mokėjimas į sąskaitą ir apmokėjimas) bei automatiško įsipareigojimų panaikinimo principas. Reglamento projekte taip pat siūloma nustatyti mokėjimų nutraukimo, išskaitymo ir sustabdymo tvarką tais atvejais, kai pateikiant prašymą tarpiniam mokėjimui atlikti atsiranda didelių problemų. Siekdama supaprastinti finansų valdymą, Komisija siūlo leisti iš dalies užbaigti programas atliktoms operacijoms. Kiekviena valstybė narė nustato šio užbaigimo grafiką. Ar išlaidos atitinka tam tikrus reikalavimus, daugiausia būtų nustatoma remiantis nacionalinėmis taisyklėmis, išskyrus keletą sričių, pavyzdžiui, PVM, kuriose ir toliau būtų taikomos Bendrijos taisyklės. 5.4. Lėšų koncentravimas Daugiausia lėšų turėtų būti ir toliau skiriama neturtingiausioms valstybėms narėms ir regionams, ypatingą dėmesį skiriant naujosioms valstybėms narėms. Individualių plėtros programų lygiu koncentracija būtų pasiekta orientuojantis į Lisabonos ir Geteborgo prioritetus bei į institucinių gebėjimų kūrimą „konvergencijos“ regionuose. Regionų konkurencingumo programų srityje dabar akcentuojamas (vadovaujantis 2 tikslu) tam tikrus reikalavimus atitinkančių vietovių dalijimas į zonas bendruomenių, savivaldybių ir apylinkių lygiu reiškia, kad koncentracija suprantama beveik tik mikrogeografine prasme. Nors geografinis lėšų koncentravimas blogiausios būklės vietose arba vietovėse turi ateityje išlikti svarbia veiksmų dalimi, tačiau reikia pripažinti, kad tokių vietovių perspektyvos yra glaudžiai susijusios su viso regiono gerove. Kaip pripažino daugelis regionų, tuo tikslu visam regionui reikia sukurti darnią strategiją, kuri leistų patenkinti jo blogiausios būklės dalių poreikius. Todėl siūloma ateityje nebetaikyti dabartinės dalijimo į mikrozonas sistemos, sudarant sąlygas atsirasti tinkamai pusiausvyrai tarp geografinės koncentracijos ir kitų koncentracijos formų, kurios bus nustatytos kartu su Komisija ruošiant regionų konkurencingumo programas. Tai neturėtų būti siejama su mažesniu ES finansinių lėšų panaudojimo mastu. „Regionų konkurencingumo“ atžvilgiu kiekviena veiklos programa turėtų pagrįsti savo geografinę, teminę ir finansinę koncentraciją. Partnerystės srityje regionai turėtų pirmiausia koncentruoti finansinius išteklius į temas, kurios būtinos ekonominių, socialinių ir teritorinių skirtumų klausimui spręsti regiono lygiu. Komisija patikrintų ir patvirtintų atitikimą priimdama sprendimą dėl programų. Galiausiai, įsipareigojimų dėl nepanaudotų lėšų panaikinimo principo (N+2 taisyklė), tik regioninei ir sanglaudos politikai būdingos taisyklės, taikymas ir toliau turėtų likti stipria paskata efektyviai ir sparčiai realizuoti programas. 5.5. Didesnis dėmesys veiklai ir kokybei Siekiant veiksmingumo, reikia daugiau dėmesio skirti poveikiui ir veiklai, o taip pat geresniam pasiektų rezultatų apibrėžimui. Apskritai, sanglaudos politika taptų veiksmingesnė, nustačius kasmetinį dialogą su Europos institucijomis, kuris leistų, remiantis Komisijos metine ataskaita, aptarti nacionalinių ir regioninių programų rezultatus ir taip užtikrintų didesnį skaidrumą bei atsiskaitomybę institucijoms ir piliečiams. Vertinimas iki programų įgyvendinimo, jo metu ir įgyvendinus programas, turėtų išlikti svarbia bendrųjų veiksmų kokybei užtikrinti dalimi. Be to, Komisija siūlo sudaryti Bendrijos veiklos rezervą, kurio pagrindinis tikslas būtų atlyginti valstybėms narėms ir regionams, kuriuose buvo padaryta didžiausia pažanga siekiant nustatytų tikslų. Galiausia, Komisija siūlo, kad valstybės narės savo nacionaliniuose asignavimuose sudarytų nedidelį rezervą, kuris leistų joms greitai reaguoti į nenumatytus sukrėtimus sektoriuose arba vietos sukrėtimus, atsiradusius dėl pramonės pertvarkymo arba prekybos susitarimų poveikio. Šis rezervas būtų naudojamas teikti papildomą paramą nukentėjusiems darbuotojams ir ekonomikos įvairinimui atitinkamose vietovėse; jis papildytų nacionalines ir regionines programas, kurios turėtų tapti pagrindine pertvarkymo priemone, atsižvelgiant į būsimus ekonominius pokyčius. Šie siūlomi pokyčiai turėtų padaryti politikos įgyvendinimą skaidresnį, sudarydami palankesnes sąlygas piliečiams ir bendrovėms gauti paramą ir tokiu būdu didindami būsimų projektų skaičių bei padėdami užtikrinti didesnę paramos naudą, išaugus konkurencijai dėl paramos. 6. finansinės lėšos Sanglaudos politikai skirtos finansinės lėšos atspindi išsiplėtusios Sąjungos siekį skatinti augimą ir darbo vietų kūrimą jos vietovėse, kuriose yra mažiau palankios sąlygos 2007–2013 m. Komisija siūlo skirti 336,1 milijardą eurų (ši suma yra lygi 373,9 milijardams, nepervedus lėšų siūlomoms bendroms kaimo ir žuvininkystės priemonėms) paramos trims reformuotos sanglaudos politikos prioritetams. Preliminariai ši suma trims reformuotos politikos prioritetams būtų paskirstyta taip: - apie 78% „konvergencijos“ tikslui (mažiau išsivystę regionai, sanglaudos fondas ir „statistinio poveikio“ regionai), daugiausia dėmesio skiriant pagalbai dvylikai naujųjų valstybių narių. Lėšų, pervestų bet kuriai valstybei narei, įgyvendinat sanglaudos politiką, panaudojimo limitas („maksimali riba“) bus paliktas toks, kaip dabar – 4% nacionalinio BVP, įvertinus sumas, įtrauktas į kaimo plėtros ir žuvininkystės priemones. Regionai, kuriems buvo padarytas taip vadinamas statistinis poveikis, pagal konvergencijos tikslą gautų specialų, mažėjantį asignavimą, kuris palengvintų jų išbraukimą iš atitinkamos finansavimo programos. - apie 18% “„regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslui. Regionuose, kurie nepriskirti regionams, įtrauktiems į atitinkamą finansavimo programą, ERPF finansuojamoms regioninėms programoms ir ESF finansuojamoms programoms suma būtų paskirstyta po lygiai. - apie 4% „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslui. Skirstant finansines lėšas valstybėms narėms, Komisija siūlo taikyti „konvergencijos“ prioritetui metodą, pagrįstą objektyviais kriterijais, kurie buvo naudojami Berlyno Taryboje (1999 m.), atsižvelgiant į būtinybę teisingai traktuoti regionus, kuriems buvo padarytas statistinis plėtros poveikis. Komisija paskirstytų valstybėms narėms „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslui skirtas lėšas, remdamasi Bendrijos ekonominiais, socialiniais ir teritoriniais kriterijais. Galiausiai, gyventojai, gyvenantys tam tikrus reikalavimus atitinkančiuose regionuose, o taip pat visi suinteresuotųjų valstybių narių gyventojai vadovautų, skirstant lėšas pagal „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslą. 2004/0163 (AVC) Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 161 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[1], atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą[2], atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[3], atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę[4], atsižvelgdama į Audito Rūmų nuomonę, kadangi: (1) Sutarties 158 straipsnyje nustatyta, kad Bendrija, norėdama sustiprinti savo ekonominę ir socialinę sanglaudą, siekia mažinti regionų išsivystymo lygio skirtumus ir nepalankiausias sąlygas turinčių regionų arba salų, taip pat ir kaimo vietovių atsilikimą. Pagal 159 straipsnį šį veiksmą turi finansuoti Struktūriniai fondai, Europos investicijų bankas (EIB) ir kitos taikomos finansinės priemonės. (2) Sanglaudos politika turėtų padėti didinti augimą, konkurencingumą ir užimtumą, įtraukdama Bendrijos darnaus vystymosi prioritetus, apibrėžtus Europos Vadovų Tarybose Lisabonoje ir Geteborge. (3) Ekonominiai, socialiniai ir teritoriniai skirtumai išsiplėtusioje Bendrijoje išaugo tiek regioniniu, tiek nacionaliniu lygiu. Todėl reikėtų visoje Bendrijoje didinti konkurencingumą ir užimtumą. (4) Kadangi išaugo Sąjungos sausumos ir jūrinių sienų skaičius bei išsiplėtė jos teritorija, reikia didinti tarpvalstybinio, nacionalinio ir regionų bendradarbiavimo Sąjungoje pridedamąją vertę. (5) Sanglaudos fondo veikla turėtų būti įtraukta į struktūrinės pagalbos programavimą, siekiant didesnės įvairių fondų darnos. (6) Pagal 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/99 nustatančio bendrąsias nuostatas dėl Struktūrinių fondų[5] 55 straipsnį Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, ne vėliau kaip iki 2006 m. gruodžio 31 d. peržiūri tą reglamentą. Siekiant įgyvendinti šiame reglamente siūlomą fondų reformą, Reglamentas (EB) Nr. 1260/99 turėtų būti panaikintas. (7) Turėtų būti apibrėžtas įvairių priemonių, teikiančių pagalbą kaimo plėtrai, o būtent Reglamento (EB) Nr. […], ir žuvininkystės sektoriui, konkrečiai Reglamento (EB) Nr. […][6], vaidmuo ir jos turėtų būti įtrauktos į bendrosios žemės ūkio ir bendrosios žuvininkystės politikos priemones; šios priemonės turėtų būti derinamos su sanglaudos politikos priemonėmis. (8) Todėl fondų, teikiančių pagalbą pagal sanglaudos politiką, skaičius sumažinamas iki Europos regioninės plėtros fondo (ERPF), Europos socialinio fondo (ESF) ir Sanglaudos fondo. Kiekvienam fondui taikomos taisyklės turi būti išdėstytos įgyvendinančiuose reglamentuose, priimtuose pagal Sutarties 148, 161 ir 162 straipsnius. (9) Siekiant padidinti Bendrijos sanglaudos politikos pridedamąją vertę, Struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo veikla turėtų būti koncentruota ir supaprastinta, o Reglamente (EB) Nr. 1260/99 išdėstyti tikslai apibrėžti iš naujo. Atitinkamai turėtų būti nustatyta, kad jais siekiama užtikrinti valstybių narių ir regionų konvergenciją, regionų konkurencingumą ir užimtumą bei Europos teritorinį bendradarbiavimą. (10) Siekiant šių trijų tikslų, turėtų būti tinkamai atsižvelgta į ekonominius bei socialinius ir teritorinius ypatumus. (11) Atokiausiems regionams turėtų būti taikomos ypatingos priemonės ir skiriamas papildomas finansavimas, kad būtų kompensuotos kliūtys, atsiradusios dėl Sutarties 299 straipsnio 2 dalyje nurodytų veiksnių. (12) Šiaurinėms Sąjungos vietovėms, kurios yra retai apgyvendintos, reikia taikyti atitinkamą finansinį režimą, kad būtų kompensuotas tos kliūties poveikis. (13) Atsižvelgiant į urbanistinį aspektą ir miestų bei didmiesčių, ypač vidutinio dydžio, indėlį į regioninę plėtrą, jiems turėtų būti skiriama daugiau dėmesio, plėtojant jų vaidmenį programavime miestų atgaivinimui skatinti. (14) Fondai turėtų imtis specialių papildomų veiksmų, neskaitant Europos žemės ūkio kaimo plėtros fondo (EŽŪKPF) ir Europos žuvininkystės fondo (EŽF), skatinančių kaimo vietovių ir nuo žvejybos priklausančių vietovių ekonominį įvairinimą. Be to, menkiau išsivysčiusiems regionams ir toliau turėtų būti taikoma tokia pati finansinė koncentracija kaip 2000–2006 m., skiriant šių priemonių pagalbą, kuri papildo fondų pagalbą. (15) Turėtų būti stiprinami veiksmai, skirti vietovėms su gamtine kliūtimi, t. y. tam tikroms saloms, kalnuotoms vietovėms ir retai apgyvendintoms vietovėms, kad galima būtų spręsti tam tikrus jų plėtros sunkumus; taip pat turėtų būti stiprinami veiksmai, skirti tam tikroms Bendrijos pasienio zonoms, atsiradusioms po Bendrijos plėtros. (16) Turėtų būti apibrėžti objektyvūs kriterijai tam tikrus reikalavimus atitinkantiems regionams ir vietovėms nustatyti. Šiuo tikslu, nustatant Bendrijos mastu prioritetinius regionus ir vietoves, turėtų būti remiamasi bendra regionų klasifikavimo sistema, nustatyta 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1059/2003 dėl bendro teritorinių statistinių vienetų klasifikatoriaus (NUTS) nustatymo[7]. (17) „Konvergencijos“ tikslas apims menkiau išsivysčiusias valstybes nares ir regionus; regionai, kuriems skirtas „konvergencijos“ tikslas, yra regionai, kurių bendrasis vidaus produktas (BVP) vienam gyventojui, apskaičiuotas perkamosios galios paritetais, yra mažesnis nei 75% Bendrijos vidurkio. Regionams, kurie nukentėjo dėl statistinio poveikio, atsiradusio po Sąjungos plėtros sumažėjus Bendrijos vidurkiui, dėl šios priežasties bus taikoma didelė laikinoji pagalba, kad jie galėtų baigti savo konvergencijos procesą. Ši pagalba bus baigta teikti 2013 m. ir kitas pereinamasis laikotarpis nebus nustatytas. Konvergencijos tiksle numatytos valstybės narės, kurių bendrosios nacionalinės pajamos (BNP) vienam gyventojui yra mažesnės nei 90% Bendrijos vidurkio, gaus paramą iš Sanglaudos fondo. (18) „Regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslas apims Bendrijos teritoriją, nenumatytą „konvergencijos“ tiksle. Tam tikrus reikalavimus atitinkantys regionai yra 2000–2006 m. programavimo laikotarpiu 1 tiksle numatyti regionai, kurie nebeatitinka „konvergencijos“ tikslo regionų tinkamumo kriterijų ir kuriems dėl šios priežasties skiriama laikinoji pagalba, taip pat ir visi kiti Bendrijos regionai. (19) „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslas apims regionus su sausumos arba jūrinėmis sienomis, vietoves, kuriose vykdomas nacionalinis bendradarbiavimas, nustatytas, atsižvelgiant į veiksmus, skatinančius bendrą teritorinę plėtrą, ir paramą regionų bendradarbiavimo tinklams bei keitimąsi patirtimi. Bendradarbiavimui prie išorinių Bendrijos sienų gerinti ir supaprastinti naudojama Europos kaimynystės ir partnerystės priemonė, nustatyta Reglamente (EB) Nr. […], ir pasirengimo stojimui priemonė, nustatyta Reglamente (EB) Nr. […]. (20) Fondų veikla ir operacijos, kurias jie padeda finansuoti, turėtų būti suderintos su kitomis Bendrijos politikomis ir atitikti jas, o taip pat atitikti Bendrijos teisės aktus. (21) Bendrijos veiksmai turėtų papildyti valstybių narių atliekamus veiksmus arba tais veiksmais turėtų būti siekiama prie jų prisidėti. Partnerystė turėtų būti stiprinama, sudarant susitarimus dėl įvairių partnerių, ypač regionuose, dalyvavimo, visapusiškai atsižvelgiant į valstybių narių institucinius susitarimus. (22) Daugiamečiu programavimu siekiama fondų tikslų, užtikrinant galimybę naudotis reikiamomis finansinėmis lėšomis bei Bendrijos ir valstybių narių bendrų veiksmų nuoseklumą ir tęstinumą. (23) Bendrija, vadovaudamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu, gali imtis veiksmų, kad skatintų siekti „konvergencijos“, „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ ir „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslų. Valstybės narės negali tinkamai siekti šių tikslų dėl skirtumų masto ir valstybių narių bei regionų, kuriems gali būti taikomas „konvergencijos“ tikslas, finansinių lėšų ribotumo. Todėl šių tikslų galima geriau pasiekti Bendrijos mastu, pasinaudojant daugiamete Bendrijos finansavimo garantija, kuri leidžia sanglaudos politiką sutelkti į Bendrijos prioritetus. Pagal pirmiau minėtame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šis reglamentas numato tik tokius veiksmus, kurie tikrai būtini šiems tikslams pasiekti. (24) Tikslinga stiprinti Struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo intervencijos subsidiarumą ir proporcingumą. (25) Pagal Sutarties 274 straipsnį, bendro valdymo srityje turėtų būti nustatytos sąlygos, leidžiančios Komisijai vykdyti savo įsipareigojimus dėl Europos Bendrijų bendrojo biudžeto įgyvendinimo, ir išaiškinti valstybių narių įsipareigojimai dėl bendradarbiavimo. Taikydama šias sąlygas, Komisija galės įsitikinti, ar valstybės narės naudojasi fondais teisėtai ir teisingai, laikydamosi patikimo finansų valdymo principo, apibrėžto finansiniame reglamente. (26) Kad būtų pasiektas tikras ekonominis poveikis, pagal šį reglamentą Struktūrinių fondų įnašai negali pakeisti valstybių narių viešųjų išlaidų. Partnerystės būdu tikrinant, kaip taikomas papildomumo principas, daugiausia dėmesio turėtų būti skiriama „konvergencijos“ tiksle numatytiems regionams dėl jiems skiriamų finansinių lėšų dydžio; jeigu papildomumo principo nesilaikoma, gali būti atliktas finansinių klaidų taisymas. (27) Veikdama ekonominės ir socialinės sanglaudos labui, Bendrija skatina siekti panaikinti nelygybę ir skatinti moterų ir vyrų lygybę, kaip nustatyta Sutarties 2 ir 3 straipsniuose. (28) Dėl išaugusių skirtumų išsiplėtusioje Sąjungoje daugiau finansų turėtų būti skiriama „konvergencijos“ tikslui, turėtų būti toliau atliekami „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslą įgyvendinantys veiksmai, padedantys gerinti konkurencingumą ir užimtumą likusioje Sąjungos dalyje, o „Europos teritoriniam bendradarbiavimui“ skirtos lėšos turėtų būti didinamos, atsižvelgiant į ypatingą jo pridedamąją vertę. (29) Turėtų būti nustatytos nuostatos dėl turimų lėšų paskirstymo. Jos paskirstomos kasmet ir daugiausia jų skiriama menkiau išsivysčiusiems regionams, įskaitant regionus, dėl statistinio poveikio gaunančius laikinąją paramą. (30) Valstybei narei iš fondų skiriami metiniai asignavimai gali būti tokios didžiausios sumos, kuri nustatoma pagal jos gebėjimą lėšas panaudoti. (31) Komisija turėtų preliminariai suskirstyti turimus įsipareigotus asignavimus, naudodama objektyvų ir skaidrų metodą. 3% asignavimų, kuriuos Struktūriniai fondai skiria valstybėms narėms pagal „konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslus, turėtų būti padėti į Bendrijos rezervą, skirtą atlyginti už veiklos rezultatus ir kokybę . (32) Fondų asignavimai turėtų būti indeksuojami programoms pagal vienodo dydžio normą. (33) Kad papildytų sanglaudos politikos strateginį turinį Bendrijos prioritetais ir taip paskatintų jos skaidrumą, Taryba Komisijos pasiūlymu turėtų priimti strategines gaires; Taryba, remdamasi Komisijos ataskaita, turėtų išnagrinėti, kaip valstybės narės ją įgyvendina. (34) Remdamasi Tarybos priimtomis strateginėmis gairėmis, kiekviena valstybė narė turėtų parengti nacionalinį orientacinį dokumentą dėl jos vystymosi strategijos, dėl kurio deramasi su Komisija ir dėl kurio ji priima sprendimą, ir kuriuo remiantis rengiamos veiklos programos. (35) Struktūrinių fondų programavimas ir valdymas turėtų būti supaprastinti, atsižvelgiant į jų specifinius ypatumus, numatant, kad veiklos programas finansuotų arba ERPF, arba ESF, kurių kiekvienas galėtų finansuoti veiksmus, patenkančius į kito fondo veiklos sritį, laikantis papildomumo principo ir apribojimų. (36) Siekiant pagerinti jų papildomumą ir supaprastinti jų įgyvendinimą, Sanglaudos fondo ir ERPF pagalba bendrai programuojama veiklos programose dėl transporto ir aplinkos. (37) Programavimas turėtų užtikrinti, kad fondai veiktų koordinuotai ir kad jų veikla būtų derinama su kitomis taikomomis finansinėmis priemonėmis, EIB ir Europos investicijų fondu. Toks koordinavimas taip pat apima kompleksinių finansinių sistemų ir valstybinių privačių partnerysčių rengimą. (38) Programavimo laikotarpis turi trukti vieną septynerių metų laikotarpį, kad Reglamente (EB) Nr. 1260/1999 apibrėžta valdymo sistema būtų išlaikyta supaprastinta. (39) ERPF bendrai finansuojamose veiklos programose valstybės narės ir vadovaujančiosios institucijos turėtų numatyti regionų bendradarbiavimo priemones ir atsižvelgti į vietovių su gamtinėmis kliūtimis ypatybes. (40) Siekiant įvertinti supaprastinimo ir decentralizavimo būtinybę, programavimas ir finansų valdymas turėtų vykti tik prioritetų lygiu, o Bendrijos paramos sistemos ir programos priedo, numatytų Reglamente (EB) Nr. 1260/99, taikymas turėtų būti nutrauktas. (41) Pagal „konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslus ERPF bendrai finansuojamose veiklos programose valstybės narės, regionai ir vadovaujančiosios institucijos turėtų numatyti, kad miesto valdžios institucijoms būtų perįgaliota įgyvendinti prioritetus, susijusius su miestų ir didmiesčių atgaivinimu. (42) Papildomas asignavimas, kompensuojantis papildomas atokiausių regionų išlaidas, turėtų būti įtrauktas į ERPF finansuojamas veiklos programas tuose regionuose. (43) Turėtų būti numatytos atskiros „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslo, kurį finansuoja ERPF, įgyvendinimo priemonės. (44) Komisijai turėtų būti sudarytos galimybės patvirtinti (jei reikia, kartu su EIB) pagrindinius, į veiklos programas įtrauktus projektus, kad ji galėtų įvertinti jų paskirtį, poveikį ir planuojamo Bendrijos lėšų naudojimo mechanizmą. (45) Skirdami techninę pagalbą, fondai turėtų remti vertinimus, administracinių gebėjimų, susijusių su fondų valdymu, gerinimą, bandomuosius projektus ir keitimąsi patirtimi, ypač siekiant paskatinti novatoriškas strategijas ir praktikas. (46) Fondų pagalbos veiksmingumą taip pat lemia tai, ar į programavimą ir kontrolę įtrauktas patikimas vertinimas; turėtų būti nustatyti valstybių narių ir Komisijos įsipareigojimai šiose srityse. (47) Valstybės narės turėtų numatyti savo nacionaliniame pakete, skirtame „konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslams, nedidelį rezervą, kuris leistų joms greitai reaguoti į nenumatytus sukrėtimus sektoriuose arba vietos sukrėtimus, atsiradusius dėl socialinio ekonominio pertvarkymo bei prekybos susitarimų poveikio. (48) Būtina nustatyti elementus, skirtus fondų dalyvavimui veiklos programose koreguoti. Siekiant padidinti Bendrijos lėšų dauginamąjį poveikį, būtina įvertinti atitinkamų vietovių problemų pobūdį ir sudėtingumą, Bendrijos prioritetų, įskaitant aplinkos apsaugą ir gerinimą, įgyvendinimą, o taip pat privačių lėšų telkimą veiklos programose remiantis valstybine privačia partneryste. Šiuo tikslu taip pat būtina apibrėžti pajamas uždirbančio projekto sąvoką ir nustatyti šios rūšies projektams pagrindą, kuriuo remiantis jiems būtų skaičiuojama fondų parama. (49) Pagal subsidiarumo principą ir laikantis išlygų, numatytų Reglamentuose (EB) Nr. […] dėl Europos regioninės plėtros fondo, Nr. […] dėl Europos socialinio fondo ir Nr. […] dėl Sanglaudos fondo, turėtų būti nustatytos nacionalinės taisyklės dėl išlaidų atitikimo tam tikriems reikalavimams. (50) Siekiant užtikrinti fondų intervencijos veiksmingumą, teisingumą ir ilgalaikį poveikį, turėtų būti numatytos nuostatos, garantuojančios ilgalaikes investicijas į verslą ir neleidžiančios naudotis šiais fondais, siekiant nesąžiningos konkurencijos. Būtina užtikrinti, kad fondų finansuojamos investicijos galėtų būti nurašytos per pakankamai ilgą laikotarpį. (51) Valstybės narės priima atitinkamas priemones, garantuojančias tinkamą valdymo ir kontrolės sistemos funkcionavimą. Šiuo tikslu būtina nustatyti bendruosius principus ir būtinas funkcijas, kurias visų veiklos programų sistemos turės vykdyti remiantis Bendrijos teisės normų, galiojančių 2000–2006 m. programavimo laikotarpiu, visuma. (52) Todėl būtina ir toliau kiekvienai intervencijai skirti vieną vadovaujančią instituciją bei išaiškinti jos atsakomybę, o taip pat audito institucijos funkcijas. Taip pat būtina garantuoti vienodus kokybės standartus, susijusius su išlaidų tvirtinimu ir mokėjimo prašymais prieš perduodant juos Komisijai; būtina išaiškinti informacijos, kuria šie prašymai grindžiami, pobūdį ir kokybę bei šiuo tikslu nustatyti tvirtinimo institucijos funkcijas. (53) Veiklos programų monitoringas yra būtinas jų įgyvendinimo kokybei užtikrinti. Šiuo tikslu nustatomi monitoringo komitetų įsipareigojimai, o taip pat apibrėžiama informacija, kurią reikia pateikti Komisijai, ir šios informacijos tikrinimo pagrindas. (54) Pagal subsidiarumo ir proporcingumo principus valstybės narės pirmiausia atsako už intervencijos įgyvendinimą ir kontrolę. (55) Siekiant užtikrinti veiksmingą ir teisingą veiklos programų įgyvendinimą, turėtų būti nustatyti valstybių narių įsipareigojimai dėl valdymo ir kontrolės sistemų, išlaidų tvirtinimo, netikslumų ir Bendrijos teisės pažeidimų išvengimo, nustatymo ir taisymo. Ypač valdymo ir kontrolės srityje būtina nustatyti procedūras, pagal kurias valstybės narės suteiktų garantiją dėl sistemų taikymo ir tinkamo funkcionavimo. (56) Nepažeidžiant Komisijos įgaliojimų finansų kontrolės srityje, valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimas šioje srityje turėtų būti didinamas ir turėtų būti nustatyti kriterijai, kurie leistų Komisijai nustatyti garantijos, kurią ji gali gauti iš nacionalinių audito įstaigų, lygį. (57) Bendrijos kontrolės mastas ir intensyvumas turėtų būti proporcingi jos įnašo dydžiui. Jeigu valstybė narė yra iš esmės pagrindinė programos finansuotoja, tikslinga numatyti tai valstybei narei galimybę tam tikrus kontrolės mechanizmo elementus nustatyti pagal nacionalines taisykles. Tokiomis pačiomis aplinkybėmis būtina nustatyti, kad Komisija diferencijuotų priemones, kuriomis valstybės narės vykdo išlaidų tvirtinimo ir valdymo bei kontrolės sistemos tikrinimo funkcijas, ir nustatyti sąlygas, kuriomis Komisija turi teisę riboti savo auditą ir pasitikėti nacionalinių įstaigų pateiktomis garantijomis. (58) Mokėjimas į sąskaitą veiklos programų įgyvendinimo pradžioje užtikrina reguliarų pinigų srautą, kuris palengvina mokėjimą paramos gavėjams veiklos programos įgyvendinimo metu. Todėl, mokant į sąskaitą 7% Struktūrinių fondų įnašo sumos ir 10,5% Sanglaudos fondo įnašo sumos, galima bus pagreitinti veiklos programų įgyvendinimą. (59) Be galimybės sustabdyti mokėjimus, nustačius valdymo ir kontrolės sistemų trūkumus, turėtų būti taikomos priemonės, leidžiančios įgaliotam leidimus duodančiam pareigūnui sustabdyti mokėjimus, iškilus abejonei dėl patikimo šių sistemų valdymo, arba leidžiančios Komisijai atlikti atskaitymą iš mokėjimų, jei atitinkama valstybė narė neįvykdė visų likusių priemonių, numatytų veiksmų taisymo plane. (60) Automatiško įsipareigojimų panaikinimo taisyklė padės pagreitinti programų įgyvendinimą ir padaryti finansų valdymą patikimesnį. Todėl tikslinga nustatyti jos taikymo procedūras ir tas biudžetinio įsipareigojimo dalis, kurioms ji gali būti netaikoma, ypač kai įgyvendinimas sutrinka dėl aplinkybių, kurios nesusijusios su dalyku, dėl kurio ji taikoma, kurios yra neįprastos arba nenumatytos ir kurių pasekmių negalima išvengti nepaisant to, kad ji buvo taikoma laikantis visų reikalavimų. (61) Baigimo procedūros turėtų būti supaprastintos, suteikiant galimybę to pageidaujančioms valstybėms narėms pagal savo nustatytą grafiką iš dalies baigti veiklos programą atliktų operacijų atžvilgiu; šiems veiksmams turėtų būti nustatytas tinkamas pagrindas. (62) Reikia priimti šiam reglamentui įgyvendinti būtinas priemones, laikantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 1999/468/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[8], PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS TIKSLAI IR BENDROSIOS PAGALBOS TAISYKLėS I SKYRIUS TAIKYMO SRITIS IR SĄVOKOS 1 straipsnis Dalykas Šis reglamentas nustato bendrąsias taisykles, reglamentuojančias Europos regioninės plėtros fondą (ERPF), Europos socialinį fondą (ESF) (toliau – Struktūriniai fondai) ir Sanglaudos fondą, nepažeidžiant konkrečių nuostatų, nustatytų reglamentuose dėl ERPF, ESF ir Sanglaudos fondo. Šis reglamentas apibrėžia tikslus, kurių siekti padeda Struktūriniai fondai ir Sanglaudos fondas (toliau – fondai), valstybių narių ir regionų atrankos tų fondų pagalbai gauti kriterijus, turimas finansines lėšas ir jų paskirstymo kriterijus. Šis reglamentas apibrėžia sanglaudos politikos taikymo sąlygas, įskaitant sanglaudos politikai skirtų Bendrijos strateginių gairių nustatymo metodą, nacionalinės strategijos orientacinius metmenis ir metinį patikrinimą Bendrijos mastu. Reglamentas nustato partnerystės, programavimo, vertinimo, valdymo, įskaitant finansų valdymo, monitoringo ir kontrolės principus ir taisykles, remiantis bendrais valstybių narių ir Komisijos įsipareigojimais. 2 straipsnis Sąvokos Šiame reglamente šie terminai vartojami tokia reikšme, kokia yra nustatyta toliau: 1) „veiklos programa“: valstybės narės pateiktas ir Komisijos patvirtintas dokumentas, įeinantis į strategijos orientacinius metmenis, kuriame išdėstoma plėtros strategija, remiantis nuosekliais prioritetais, kuriems įgyvendinti bus prašoma fondo arba „konvergencijos“ tikslo atveju – Sanglaudos fondo ir ERPF – pagalbos; 2) „prioritetas“: vienas veiklos programoje nustatytos strategijos prioritetų, kurį sudaro grupė susijusių operacijų, turinčių konkrečius išmatuojamus tikslus; 3) „operacija“: projektas arba grupė projektų, kuriuos pagal monitoringo komiteto nustatytus kriterijus atrenka atitinkamos veiklos programos vadovaujančioji institucija arba kurie atrenkami jos atsakomybe ir kuriuos įgyvendina vienas ar daugiau paramos gavėjų, sudarydami sąlygas siekti prioriteto, su kuriuo tas projektas ar projektų grupė susijusi, tikslų; 4) „paramos gavėjas“: valstybinis arba privatus operatorius, įstaiga arba firma, atsakinga už operacijų inicijavimą ir (arba) įgyvendinimą. Sutarties 87 straipsnyje nustatytų pagalbos schemų srityje paramos gavėjai yra valstybinės arba privačios firmos, atliekančios individualius veiksmus ir gaunančios valstybės pagalbą; 5) „viešosios išlaidos“ : bet koks valstybės įnašas į operacijų finansavimą, kuris atliekamas iš valstybės, regioninių ir vietos valdžios institucijų, Europos Bendrijų biudžeto ir yra susijęs su Struktūriniais fondais, ir bet kokios panašios išlaidos. Bet koks įnašas į operacijų finansavimą, kuris atliekamas iš viešosios teisės įstaigų biudžeto arba iš vienos ar kelių regioninės arba vietos valdžios institucijų arba viešosios teisės įstaigų susivienijimų biudžeto, kaip apibrėžta 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/18/EB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių, viešojo prekių pirkimo sutarčių ir viešojo paslaugų pirkimo sudarymo[9], laikomas valstybės įnašu; 6) „tarpinė įstaiga“: bet kokia įstaiga arba valstybinė ar privati tarnyba, kuri yra pavaldi vadovaujančiajai arba tvirtinimo institucijai, arba kuri atlieka pareigas tokios institucijos vardu operacijas įgyvendinančių paramos gavėjų atžvilgiu. II SKYRIUS TIKSLAI IR UŽDAVINIAI 3 straipsnis Tikslai 1. Veiksmas, kurio Bendrija imasi pagal Sutarties 158 straipsnį, yra skirtas stiprinti išsiplėtusios Bendrijos ekonominę ir socialinę sanglaudą, siekiant paskatinti Bendrijos darnią, subalansuotą ir tvarią plėtrą. Šis veiksmas atliekamas su fondų, Europos investicijų banko (EIB) ir kitų esamų finansinių priemonių pagalba. Jis turi padėti išspręsti sunkumus, susijusius su ekonominiais, socialiniais ir teritoriniais skirtumais, ypač su skirtumais, atsiradusiais menkiau išsivysčiusiose valstybėse ir regionuose, ekonominiu ir socialiniu pertvarkymu bei gyventojų senėjimu. Į fondų finansuojamą veiksmą nacionaliniu ir regioniniu mastu yra įtraukiami su Bendrijos prioritetai tvarios plėtros srityje, kurių siekiama stiprinant augimą, konkurencingumą ir užimtumą, socialinę integraciją bei aplinkos apsaugą ir kokybę. 2. Šiuo tikslu ERPF, ESF, Sanglaudos fondas, Europos investicijų bankas (EIB) ir kitos esamos finansinės priemonės deramu būdu padeda siekti šių trijų tikslų: a) „konvergencijos“ tikslu siekiama pagreitinti mažiausiai išsivysčiusių valstybių narių ir regionų konvergenciją, gerinant augimo ir užimtumo sąlygas, t. y. gerinant investicijų į fizinį bei žmogiškąjį kapitalą kokybę, vystant naujoves ir žinių visuomenę, gerinant galimybes prisitaikyti prie ekonominių ir socialinių pokyčių, gerinant aplinkos apsaugą bei pačią aplinką ir administracinį efektyvumą. Šis tikslas yra fondų prioritetas. b) „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslu siekiama už mažiausiai išsivysčiusių regionų ribų stiprinti regionų konkurencingumą ir patrauklumą bei užimtumą, prognozuojant ekonominius bei socialinius pokyčius, įskaitant pokyčius, susijusius su prekybos atvėrimu, t. y. skatinant naujoves ir kuriant žinių visuomenę, skatinant verslumą, saugant aplinką ir gerinant ją, gerinant prieinamumą, darbuotojų bei verslo įmonių galimybes prisitaikyti bei plėtojant platų pasirinkimą siūlančias darbo rinkas. c) „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslu siekiama bendrų vietos iniciatyvų pagalba stiprinti tarpvalstybinį bendradarbiavimą, nacionaliniu mastu imantis veiksmų, skatinančių integruotą teritorinę plėtrą, susijusią su Bendrijos prioritetais, ir nustatant ryšius bei keičiantis patirtimi atitinkamu teritoriniu lygiu. 3. Teikiant fondų pagalbą pagal šiuos tris tikslus, įvertinus jų pobūdį, atsižvelgiama į konkrečius ekonominius ir socialinius ypatumus ir konkrečius teritorinius ypatumus. Pagalba deramu būdu padeda miestų atgaivinimui, kuris yra regioninės plėtros ir kaimo vietovių bei nuo žvejybos priklausančių vietovių atnaujinimo, taikant ekonominį įvairinimą, dalis. Pagalba taip pat skiriama vietovėms su geografinėmis ar gamtinėmis kliūtimis, kurios sunkina plėtros problemas, ypač vietovėms atokiausiuose regionuose (Gvadelupoje, Prancūzijos Gajanoje, Martinikoje, Rejunjone, Azorų salose, Maderoje ir Kanarų salose), šiaurinėse retai apgyvendintose srityse, tam tikrose salose ir salose, esančiose valstybėse narėse bei kalnuotose vietovėse. 4 straipsnis Priemonės ir uždaviniai 1. Fondai, laikydamiesi savo konkrečių veiklos nuostatų, padeda siekti trijų tikslų tokiu būdu: a) „konvergencijos tikslas“: ERPF, ESF ir Sanglaudos fondas; b) „regionų konkurencingumo ir užimtumo" tikslas: ERPF ir ESF; c) „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslas: ERPF. 2. Valstybių narių ir Komisijos iniciatyva Fondai padeda finansuoti techninę pagalbą. III SKYRIUS GEOGRAFINĖS TERITORIJOS, ATIT INKANČIOS PARAMOS REIKALAVIMUS 5 straipsnis Konvergencija 1. Regionai, atitinkantys reikalavimus dėl Struktūrinių fondų finansavimo pagal „konvergencijos“ tikslą, yra regionai, atitinkantys Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūros II lygį (NUTS II lygis), kaip apibrėžta 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamente (EB) Nr. 1059/2003, kurių bendrasis vidaus produktas (BVP) vienam gyventojui, apskaičiuotas perkamosios galios paritetais, remiantis Bendrijos pastarųjų trejų metų duomenimis, pateiktais [data], yra mažesnis nei 75%. Bendrijos vidurkio. 2. NUTS II lygio regionai, kurių BVP vienam gyventojui, apskaičiuotas perkamosios galios paritetais, remiantis Bendrijos pastarųjų trejų metų duomenimis, pateiktais [data], siekia nuo 75% iki […] % Bendrijos vidurkio, gali gauti laikinąją ypatingą struktūrinių fondų finansinę pagalbą. 3. Valstybės narės, atitinkančios reikalavimus dėl Sanglaudos fondo finansavimo, yra valstybės narės, kurių bendrosios nacionalinės pajamos (BNP) vienam gyventojui, apskaičiuotos perkamosios galios paritetais, remiantis Bendrijos pastarųjų trejų metų duomenimis, pateiktais [data], yra mažesnės nei 90% Bendrijos vidurkio ir kurios turi Sutarties 104 straipsnyje nurodytą programą ekonominės konvergencijos sąlygoms įgyvendinti. 4. Nepaisant šio straipsnio 1 ir 2 dalių bei 6 straipsnio, atokiausiems regionams (Gvadelupai, Prancūzijos Gajanai, Martinikai, Rejunjonui, Azorų saloms, Maderai ir Kanarų saloms) skiriamas ypatingas ERPF finansavimas, siekiant palengvinti jų integraciją į vidaus rinką bei kompensuoti jų konkrečias ribotas galimybes. 5. Tik įsigaliojus šiam reglamentui, Komisija 104 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka parengia sąrašą regionų, kurie atitinka šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytus kriterijus, ir valstybių narių, kurios atitinka 5 straipsnio 3 dalyje nustatytus kriterijus. Šis sąrašas galioja nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. 6 straipsnis Regionų konkurencingumas ir užimtumas 1. Vietovės, kurios atitinka reikalavimus dėl struktūrinių fondų finansavimo pagal „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslą, yra 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse nenurodytos vietovės.Kiekviena suinteresuotoji valstybė narė, pateikdama 25 straipsnyje minimą nacionalinės strategijos orientacinius metmenis, nurodo NUTS I arba NUTS II regionus, kuriems ji pateiks programą ERPF finansavimui gauti. 2. NUTS II lygio regionai, kurie visi yra 2006 m. numatyti 1 tiksle pagal Reglamentą (EB) Nr. 1260/1999 ir kurie nenurodyti 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse, atitinka reikalavimus ypatingam laikinajam struktūrinių fondų finansavimui gauti. 3. Tik įsigaliojus šiam reglamentui, Komisija 104 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka parengia sąrašą regionų, atitinkančių šio straipsnio antroje dalyje nustatytus kriterijus. Šis sąrašas galioja nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. 7 straipsnis Europos teritorinis bendradarbiavimas 1. Tarpvalstybinio bendradarbiavimo tikslais finansavimo reikalavimus atitinka Bendrijos NUTS III lygio regionai prie vidaus bei tam tikrų išorinių sausumos sienų ir tam tikri Bendrijos NUTS III lygio regionai prie jūrinių sienų, kuriuos paprastai skiria daugiausia 150 kilometrų, atsižvelgiant į galimus pakeitimus, kurie būtini bendradarbiavimo veiksmų darnai ir tęstinumui užtikrinti.Tik įsigaliojus šiam reglamentui, Komisija 104 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka parengia sąrašą reikalavimus atitinkančių regionų. Šis sąrašas galioja nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. 2. Nacionalinio bendradarbiavimo tikslais, pagal 23 ir 24 straipsniuose nurodytas strategines gaires Komisija 104 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka parengia reikalavimus atitinkančių nacionalinių vietovių sąrašą. Šis sąrašas galioja nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. 3. Bendradarbiavimo tinklų ir keitimosi patirtimi tikslais Bendrijos teritorija atitinka paramos reikalavimus. IV SKYRIUS PAGALBOS PRINCIPAI 8 straipsnis Papildomumas, darna ir atitikimas 1. Fondai teikia pagalbą, kuri papildo nacionalines, regionines ir vietos priemones, įtraukdami į jas Bendrijos prioritetus. 2. Komisija ir valstybės narės užtikrina, kad fondų ir valstybių narių pagalba derintųsi su Bendrijos veikla, politikomis ir prioritetais. Tai pirmiausia nurodoma Bendrijos strateginėse gairėse, nacionalinės strategijos orientaciniuose metmenyse ir veiklos programose. 3. Fondų finansuojamos operacijos atitinka Sutarties nuostatas ir pagal jas priimtus aktus. 9 straipsnis Programavimas Fondų tikslų siekiama, taikant daugiamečio programavimo sistemą, kuri apima prioritetus, valdymo procesą, sprendimų priėmimą ir kelių etapų finansavimą. 10 straipsnis Partnerystė 1. Komisija priima sprendimą dėl fondų pagalbos esant glaudžiam Komisijos ir valstybės narės bendradarbiavimui (toliau – partnerystė). Valstybė narė nustato pagal esamas taisykles ir praktikas partnerystę su savo paskirtomis institucijomis ir įstaigomis, būtent: a) kompetentingomis regioninės, vietos, miesto valdžios institucijomis ir kitomis valdžios institucijomis; b) ekonominiais ir socialiniais partneriais; c) bet kokia kita atitinkama įstaiga, atstovaujančia pilietinei visuomenei, aplinkos apsaugos partneriams, nevyriausybinėms organizacijoms, ir įstaigomis, skatinančiomis vyrų ir moterų lygybę. Kiekviena valstybė narė skiria geriausiai nacionaliniu, regioniniu ir vietos lygiu ir ekonominėje ir socialinėje bei kitose srityse atstovaujančius partnerius, toliau – partneriai. Valstybė narė užtikrina plataus pobūdžio veiksmingą visų atitinkamų įstaigų dalyvavimą pagal nacionalines taisykles ir praktikas, atsižvelgdama į būtinybę skatinti vyrų ir moterų lygybę bei tvarią plėtrą, įtraukiant aplinkos apsaugos ir jos gerinimo reikalavimus. 2. Partnerystė vyksta visiškai laikantis atitinkamos institucinės, teisinės ir finansinės kiekvienos kategorijos partnerių jurisdikcijos. Partnerystė apima nacionalinės strategijos orientacinių metmenų rengimą ir monitoringą, taip pat veiklos programų rengimą, įgyvendinimą, monitoringą ir vertinimą. Valstybės narės įtraukia kiekvieną iš atitinkamų partnerių, ypač regionus, į įvairius programavimo etapus per kiekvienam etapui nustatytą terminą.. 3. Kiekvienais metais Komisija Europos mastu konsultuojasi su socialiniams partneriams atstovaujančiomis organizacijomis dėl fondų pagalbos. 11 straipsnis Papildoma ir proporcinga intervencija 1. 23 straipsnyje nurodytas veiklos programas turi atitinkamu teritoriniu lygiu įgyvendinti valstybės narės, laikydamosi kiekvienai jų būdingos institucinės sistemos. Šis įsipareigojimas vykdomas, laikantis šio reglamento. 2. Komisijos ir valstybių narių taikomos priemonės priklauso nuo Bendrijos įnašo dydžio, atsižvelgiant į kontrolės nuostatas. Diferenciacija taip pat taikoma nuostatoms dėl vertinimo, Komisijos dalyvavimo monitoringo komitetuose, nurodytuose 62 straipsnyje, ir metinėms ataskaitoms dėl veiklos programų. 12 straipsnis Bendras valdymas 1. Fondams skirtas Bendrijos biudžetas įgyvendinamas esant bendram valstybių narių ir Komisijos valdymui pagal Reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002[10] 53 straipsnio 1 dalies b punktą, išskyrus 43 straipsnyje nurodytą techninę pagalbą. Valstybės narės ir Komisija užtikrina, kad būtų laikomasi patikimo finansų valdymo principo. 2. Komisija vykdo savo pareigą įgyvendinti Europos Bendrijų bendrąjį biudžetą šiais būdais: a) Komisija, remdamasi 69 ir 70 straipsnyje nustatytomis procedūromis, tikrina, ar valstybėse narėse veikia valdymo ir kontrolės sistemos ir ar jos tinkamai funkcionuoja; b) Komisija pagal 89, 90 ir 91 straipsnius nutraukia, išskaito arba sustabdo visus mokėjimus arba jų dalį, jei nacionalinės valdymo ir kontrolės sistemos neveikia, ir taiko bet kokią kitą būtiną finansinių klaidų taisymą pagal 101 ir 102 straipsniuose nustatytas procedūras. c) Komisija tikrina, kaip mokėjimai grąžinami į sąskaitą ir automatiškai panaikina biudžetinius įsipareigojimus pagal 81 straipsnio 2 dalyje, 93 ir 96 straipsniuose nustatytas procedūras. 13 straipsnis Papildomumas 1. Struktūrinių fondų įnašai negali pakeisti valstybės narės viešųjų arba lygiaverčių struktūrinių išlaidų. 2. „Konvergencijos“ tiksle numatytiems regionams Komisija ir valstybė narė nustato viešųjų ar lygiaverčių struktūrinių išlaidų dydį, kurio valstybė narė programavimo laikotarpiu turi laikytis visuose tuose regionuose. Valstybė narė ir Komisija nustato tas išlaidas 25 straipsnyje minimame nacionalinės strategijos orientaciniuose metmenyse. 3. Šio straipsnio 2 dalyje nurodytas išlaidų dydis yra bent jau ne mažesnis nei metinių išlaidų vidurkis, apskaičiuotas realiąja išraiška per ankstesnį programavimo laikotarpį Išlaidų dydis yra nustatomas, atsižvelgus į bendras makroekonomines sąlygas, kuriomis vyksta finansavimas ir į tam tikrą specifinę ekonominę padėtį –privatizaciją, taip pat ypatingą valstybės narės ankstesniu programavimo laikotarpiu patirtų viešųjų arba lygiaverčių struktūrinių išlaidų mastą. 4. Bendradarbiaudama su kiekviena valstybe nare Komisija atlieka tarpinį papildomumo patikrinimą „konvergencijos“ tikslo atžvilgiu 2011 m., o ex-post patikrinimą – iki 2016 m. birželio 30 d. Jeigu valstybė narė negali 2016 m. birželio 30 d. įrodyti, kad buvo laikomasi nacionalinės strategijos orientaciniuose metmenyse nustatyto papildomumo, Komisija pradeda finansinių klaidų taisymą 101 straipsnyje nustatyta tvarka. 14 straipsnis Vyrų ir moterų lygybė Valstybės narės ir Komisija užtikrina, kad įvairiais fondų pagalbos įgyvendinimo etapais būtų užtikrinama vyrų ir moterų lygybė bei būtų įtrauktas lyčių aspektas. V SKYRIUS FINANSINĖ STRUKTŪRA 15 straipsnis Visuotinės lėšos 1. Fondų lėšos, skirtos nuo 2007–2013 m. laikotarpio įsipareigojimams, 2004 m. kainomis yra 336,1 mlrd. eurų; kaip jos paskirstomos kiekvieniems metams, yra nurodyta 1 priede. Programoms rengti ir vėliau įtraukti į bendrą Europos Bendrijų bendrąjį biudžetą šio straipsnio 1 dalyje nurodytos sumos yra kasmet indeksuojamos 2 %. 3 straipsnio 2 dalyje nustatytiems tikslams biudžetinės lėšos paskirstomos taip, kad pakankamai daug lėšų būtų skirta „konvergencijos“ tikslo regionams. 2. Komisija preliminariai paskirsto lėšas valstybėms narėms pagal 16, 17 ir 18 straipsniuose nustatytus kriterijus, nepažeisdama 20 ir 21 straipsnių nuostatų. 16 straipsnis „Konvergencijos“ tikslui skirtos lėšos 1. Visa lėšų suma „konvergencijos“ tikslui sudaro 78,54% 15 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodytų lėšų (t. y. iš viso 264,0 mlrd. eurų) ir paskirstoma skirtingoms sudedamosioms dalims taip: a) 67,34% 5 straipsnio 1 dalyje nurodytam finansavimui; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiais kriterijais, kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai, palankios regiono aplinkybės, nacionalinė gerovė ir nedarbas; b) 8,38% 5 straipsnio 2 dalyje nurodytai laikinajai ir ypatingai paramai; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiais kriterijais, kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai, palankios regiono aplinkybės, nacionalinė gerovė ir nedarbas; c) 23,86% 5 straipsnio 3 dalyje nurodytam finansavimui; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiais kriterijais, kaip gyventojai, BNP vienam gyventojui, atsižvelgus į pastaruoju laikotarpiu išaugusią nacionalinę gerovę, paviršiaus plotas; d) 0,42% 5 straipsnio 4 dalyje nurodytam finansavimui; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiu kriterijumi, kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai. 2. 1 dalies b punkte nurodyti asignavimai nuo 2007 m. sausio 1 d. kasmet proporcingai mažės. Asignavimai 2007 m. bus mažesnis už skirtuosius 2006 m., išskyrus asignavimus regionams, kurie pagal Reglamentą (EB) Nr. 1260/1999 2000 m. sausio 1 d. ne visiškai atitinka 1 tikslą, kuriems 2007 m. asignavimai turi būti skirti objektyviai ir teisingai. 17 straipsnis „Regionų konkurencingumo ir užimtumo" tikslui skirtos lėšos 1. Visa lėšų suma „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslui sudaro 17,22% 15 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodytų lėšų (t. y. iš viso 57,9 mlrd. eurų) ir paskirstoma skirtingoms sudedamosioms dalims taip: a) 83,44% 6 straipsnio 1 dalyje nurodytam finansavimui; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiais kriterijais, kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai, palankios regiono aplinkybės, nedarbas, užimtumo lygis ir gyventojų tankumas; b) 16,56% 6 straipsnio 2 dalyje nurodytai laikinajai ir ypatingai paramai; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiais kriterijais, kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai, palankios regiono aplinkybės, nacionalinė gerovė ir nedarbas; 2. Šio straipsnio 1 dalies a punkte nurodyti asignavimai po lygiai padalinami ERPF finansuojamoms programoms ir ESF finansuojamoms programoms. 3. ESF finansuojamoms veiklos programoms skiriama iki 50% šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodytų turimų lėšų. Šiuo tikslu ESF finansuojamos veiklos programose numatomas konkretus prioritetas. 4. 1 dalies b punkte nurodyti asignavimai nuo 2007 m. sausio 1 d. kasmet proporcingai mažės. Asignavimai 2007 m. bus mažesni už skirtuosius 2006 m., išskyrus asignavimus regionams, kurie pagal Reglamentą (EB) Nr. 1260/1999 pradėjo atitikti 1 tikslo reikalavimus nuo 2004 m., kuriems asignavimai 2007 m. turi būti skirti objektyviai ir teisingai. 18 straipsnis „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslui skirtos lėšos Visa lėšų suma „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslui sudaro 3,94% 15 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodytų lėšų (t. y. iš viso 13,2 mlrd. eurų) ir paskirstoma skirtingoms sudedamosioms dalims taip: a) 35,61% 7 straipsnio 1 dalyje nurodytam tarpvalstybinio bendradarbiavimo finansavimui; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiu kriterijumi, kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai. 12,12% ERPF įnašo skiriama Europos kaimynystės ir partnerystės priemonės, nustatytos Reglamente (EB) Nr. […] ir Pasirengimo stojimui priemonės, nustatytos Reglamente (EB) Nr. […], tarpvalstybiniam taikymui. Šiuose reglamentuose nurodyta, kad šių dviejų priemonių įnašas valstybių narių tarpvalstybiniam bendradarbiavimui yra toks pat kaip ERPF įnašas. b) 47,73% 7 straipsnio 2 dalyje nurodytam nacionalinio bendradarbiavimo finansavimui; preliminariai skirstant lėšas valstybėms narėms, vadovaujamasi tokiu kriterijumi kaip reikalavimus atitinkantys gyventojai. c) 4,54% bendradarbiavimo tinklų ir keitimosi patirtimi, kaip nurodyta 7 straipsnio 3 dalyje, finansavimui. 19 straipsnis Lėšų perskirstymas Bendra asignavimų suma, kurią valstybė narė skiria kiekvienam iš fondo tikslų ir jų sudedamųjų dalių, negali būti pervedama kitam fondo tikslui. Laikantis leidžiančių nukrypti nuostatų, finansinis asignavimas, kurį valstybė narė skiria „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslui, gali svyruoti tarptautiniam ir nacionaliniam komponentams skiriamų asignavimų 10% sumos ribose. 20 straipsnis Veiklos ir kokybės rezervui skirtos lėšos 3,0% lėšų, nurodytų 16 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose ir 17 straipsnio 1 dalyje, paskirstoma pagal 48 straipsnį. 21 straipsnis Lėšos techninei pagalbai 0,30% lėšų, nurodytų 15 straipsnio 1 dalyje, skiriama Komisijos techninei pagalbai, kaip apibrėžta 43 straipsnyje. 22 straipsnis Maksimalios lėšų ribos nustatymas Komisija užtikrina, kad bendra asignavimų, kuriuos fondai kasmet skiria bet kuriai valstybei narei pagal šį reglamentą, suma, įskaitant ERPF įnašą Europos kaimynystės ir partnerystės priemonės, nustatytos Reglamente (EB) Nr. [...], ir Pasirengimo stojimui priemonės, nustatytos Reglamente (EB) Nr. [...], tarpvalstybinio taikymo finansavimui, ir bendra asignavimų, kuriuos kasmet skiria Europos žemės ūkio kaimo plėtros fondas (EŽŪKPF) pagal Reglamentą (EB) Nr. [...] iš EŽŪGOF Orientavimo skyriaus lėšų, ir kuriuos kasmet „konvergencijos“ tikslui skiria Europos žuvininkystės fondas (EŽF) pagal Reglamentą (EB) Nr. [...], suma neviršytų 4% tos valstybės narės BVP, apskaičiuoto tarpinstitucinio susitarimo priėmimo metu. Pirmesnėje dalyje paminėtuose finansinių priemonių, išskyrus fondus, reglamentuose yra panaši nuostata. II ANTRAŠTINĖ DALIS STRATEGINIS POžIūRIS į SANGLAUDą I SKYRIUS BENDRIJOS STRATEGINĖS GAIRĖS DĖL SANGLAUDOS 23 straipsnis Turinys Bendrijos mastu Taryba nustato strategines gaires dėl ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos, nustatydama fondų intervencijos pagrindą. Kiekvieno fondų tikslo atveju tos gairės pirmiausia įgyvendina Bendrijos prioritetus, skatindamos subalansuotą, darnią ir tvarią plėtrą. Šios gairės nustatomos, atsižvelgiant į vidutinės trukmės ekonominės politikos strategiją, išdėstytą Bendrosiose ekonominės politikos gairėse (BEPG). Užimtumo ir žmogiškųjų išteklių srityje vadovaujamasi Europos užimtumo strategijos prioritetais, atsižvelgiant į regionų ir vietos ypatumus. 24 straipsnis Priėmimas ir persvarstymas Nė vėliau kaip praėjus trims mėnesiams po šio reglamento priėmimo, remiantis Sutarties 161 straipsnyje nustatyta tvarka, yra priimamos 23 straipsnyje nurodytos Bendrijos strateginės gairės. Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . Jei reikia, laikantis Sutarties 161 straipsnyje nustatytos tvarkos, atliekamas Bendrijos strateginių gairių tarpinis vertinimas, siekiant pirmiausia atsižvelgti į Bendrijos prioritetų pokyčius. II SKYRIUS NACIONALIN ĖS STRATEGIJOS ORIENTACINIAI METMENYS 25 straipsnis Turinys 1. Valstybė narė pateikia nacionalinės strategijos orientacinius metmenis , kurie užtikrina, kad Bendrijos struktūrinė pagalba atitiktų Bendrijos strategines gaires, ir kuriuose nurodoma, kaip yra susiję, viena vertus, Bendrijos prioritetai ir, kita vertus, nacionaliniai bei regioniniai prioritetai tvariam vystymuisi skatinti, bei nacionalinis veiksmų planas užimtumo srityje. Rengiant programas fondų paramai remiamasi šiuo planu. 2. Nacionalinės strategijos orientaciniuose metmenyse glaustai apibūdinama valstybės narės strategija ir jos įgyvendinimas. 3. Nacionalinės strategijos orientacinių metmenų strategijos dalyje nurodoma, kokia strategija buvo pasirinkta „konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslams įgyvendinti ir, remiantis vystymosi skirtumų, trūkumų ir galimybių, susijusių su prognozuojamais Europos ir pasaulio ekonomikos pokyčiais, analize pagrindžiamas jos atitikimas Bendrijos strateginėms gairėms. Joje nurodomi: a) teminiai ir teritoriniai prioritetai, įskaitant miestų atgaivinimą ir kaimo ekonomikos bei nuo žvejybos priklausančių vietovių įvairinimą; b) tik „konvergencijos“ tikslui – veiksmas, numatytas didinti valstybių narių administracinį efektyvumą, įskaitant fondų valdymą, ir 46 straipsnio 1 dalyje nurodytas vertinimo planas; c) tik „regionų konkurencingumo“ tikslui – regionų konkurencingumo tikslui atrinktų regionų sąrašas, minimas 6 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje. Kad galima būtų atlikti monitoringą, a punkte nurodytų prioritetų pagrindiniai tikslai išreiškiami skaičiais bei nustatomas tam tikras skaičius veiklos ir poveikio rodiklių; 4. „Konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslams veiklos skyriuje: a) pateikiamas veiklos programų sąrašas ir preliminariai nurodomi metiniai fondo asignavimai kiekvienai programai, užtikrinant tinkamą pusiausvyrą tarp regioninių ir teminių veiksmų. Šiame sąraše nurodoma 49 straipsnio minimo nacionalinio specialiojo rezervo suma; b) nurodomi mechanizmai, skirti užtikrinti veiklos programų ir fondų derinimą; c) nurodomas įnašas iš kitų finansinių priemonių, ypač EIB, ir jų derinimas su fondais. 5. „Konvergencijos“ tikslo regionams veiklos skyriuje taip pat: a) nurodoma bendra metinio asignavimo suma, kurią numato Europos žemės ūkio kaimo plėtros fondas ir Europos žuvininkystės fondas; b) pateikiama informacija, kuri būtina atliekant ex-ante (išankstinį) patikrinimą, ar laikomasi 13 straipsnyje nurodyto papildomumo principo. 6. Informacija nacionalinės strategijos orientaciniuose metmenyse pateikiama atsižvelgiant į kiekvienos valstybės narės institucinius susitarimus. 26 straipsnis Rengimas ir priėmimas 1. Valstybė narė rengia nacionalinės strategijos orientacinius metmenis, atsižvelgdama į savo institucinę struktūrą ir glaudžiai bendradarbiaudama su 10 straipsnyje nurodytais partneriais. Jis apima laikotarpį nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. 2. Priėmus Bendrijos strategines gaires, kiekviena valstybė narė kuo greičiau išsiunčia Komisijai pasiūlymą dėl nacionalinės strategijos orientacinių metmenų. Valstybės narės gali nuspręsti tuo pačiu metu pateikti 31 straipsnyje nurodytas veiklos programas. Komisija, remdamasi partneryste, tariasi dėl šio pasiūlymo. 3. Prieš patvirtindama 36 straipsnyje nurodytas veiklos programas, pasikonsultavusi su 105 straipsnyje nurodytu komitetu, Komisija 104 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka priima sprendimą, kuris apima šiuos aspektus: a) strategija ir fondų pagalbai atrinktos prioritetinės temos bei jų monitoringo mechanizmas; b) veiklos programų sąrašas ir preliminarus lėšų paskirstymas pagal programas kiekvienam fondų tikslui, taip pat nacionalinio specialiojo rezervo, nurodyto 49 straipsnyje, suma; c) ir tik „konvergencijos“ tikslui – išlaidų dydis, garantuojantis, kad bus laikomasi 13 straipsnyje nurodyto papildomumo principo, ir veiksmas, numatytas didinti administracinį efektyvumą ir stiprinti patikimą valdymą. Šis sprendimas neturi prieštarauti 32 straipsnyje nurodytiems veiklos programų pokyčiams. III SKYRIUS TOLESNĖS STRATEGINĖS PRIEMONĖS IR METINIS APTARIMAS 27 straipsnis Valstybių narių metinė ataskaita 1. Pirmą kartą 2008 m. ir ne vėliau kaip iki kiekvienų metų spalio 1 d. kiekviena valstybė narė pateikia Komisijai ataskaitą apie pažangą, padarytą įgyvendinant savo strategiją ir siekiant savo tikslų, ypač atsižvelgdama į nustatytus rodiklius, ir jų pagalbą įgyvendinant Bendrijos strategines gaires dėl sanglaudos, taip pat į turimus vertinimus. Ataskaitoje daroma nuoroda į nacionalinį veiksmų planą užimtumo srityje. 2. Nacionaliniame veiksmų plane užimtumo srityje kiekvienais metais aprašoma, kaip kiekvienoje valstybėje narėje yra įgyvendinamos Europos užimtumo strategijos gairės. 28 straipsnis Komisijos metinė ataskaita 1. Pirmą kartą 2009 m., kiekvienų metų pradžioje Komisija tvirtina metinę ataskaitą, kurioje apibendrinami pagrindiniai pokyčiai, tendencijos ir sunkumai, susiję su Bendrijos strateginių gairių ir nacionalinių strategijų orientacinių metmenų įgyvendinimu. 2. Rengiant ataskaitą, remiamasi Komisijos atliktu valstybių narių metinių ataskaitų, nurodytų 27 straipsnyje, ir bet kurios kitos turimos informacijos patikrinimu ir vertinimu. Ataskaitoje nurodomos tolesnės priemonės, kurių valstybės narės ir Komisija imsis, atsižvelgdamos į ataskaitos išvadas. 29 straipsnis Metinis patikrinimas 1. 28 straipsnyje nurodyta Komisijos metinė ataskaita išsiunčiama Tarybai kartu su BEPG įgyvendinimo ataskaita, bendra ataskaita dėl užimtumo ir vidaus rinkos strategijos įgyvendinimo ataskaita, kurias nagrinėja pavasario Europos Vadovų Taryba. Ji išsiunčiama Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui, kad šie pareikštų savo nuomonę. 2. Kiekvieną pavasarį Taryba svarsto Komisijos metinę ataskaitą, taip pat BEPG įgyvendinimo ataskaitą, bendrą ataskaitą dėl užimtumo ir vidaus rinkos strategijos įgyvendinimo ataskaitą. 3. Taryba, remdamasi 28 straipsnyje nurodyta Komisijos metine ataskaita, Komisijos pasiūlymu priima išvadas dėl Bendrijos strateginių gairių įgyvendinimo. Komisija užtikrina, kad išvados būtų realizuotos. 30 straipsnis Sanglaudos ataskaita Komisijos ataskaitoje, kuri minima Sutarties 159 straipsnio antrojoje pastraipoje, nurodoma: a) informacija apie pažangą, padarytą siekiant ekonominės ir socialinės sanglaudos, įskaitant informaciją apie regionų socialinę ekonominę padėtį bei Bendrijos prioritetų įtraukimą; b) informacija apie fondų, EIB ir kitų finansinių priemonių vaidmenį bei kitų Bendrijos ir nacionalinių politikų poveikį padarytai pažangai. Jei būtina, ataskaitoje pateikiami pasiūlymai dėl Bendrijos priemonių ir politikų, kuriuos priėmus galima būtų sustiprinti ekonominę ir socialinę sanglaudą. Jei būtina, joje taip pat gali būti pateikti pasiūlymai dėl patikslinimo, susijusio su naujomis Bendrijos politinėmis iniciatyvomis strateginėse sanglaudos gairėse. Tais metais, kada ataskaita pateikiama, ji pakeičia 28 straipsnyje nurodytą Komisijos metinę ataskaitą. Ji kiekvienais metais aptariama 29 straipsnyje nustatyta tvarka. III ANTRAŠTINĖ DALIS PROGRAMAVIMAS I SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL STRUKTŪRINIŲ FONDŲ IR SANGLAUDOS FONDO 31 straipsnis Veiklos programų rengimas ir tvirtinimas 1. Fondų veikla valstybėse narėse vykdoma, rengiant veiklos programas pagal nacionalinės strategijos orientacinius metmenis. Kiekviena veiklos programa apima laikotarpį nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. Veiklos programa apima tik vieną iš trijų tikslų, nurodytų 3 straipsnyje, nebent Komisija ir valstybė narė susitaria kitaip. 2. Kiekvieną veiklos programą rengia valstybė narė arba bet kuri valstybės narės paskirta institucija, glaudžiai bendradarbiaudama su 10 straipsnyje nurodytais partneriais. 3. Valstybė narė pateikia Komisijai pasiūlymą dėl veiklos programos, kuris turi visas 36 straipsnyje nurodytas sudedamąsias dalis, kuo greičiau po 26 straipsnyje nurodyto Komisijos sprendimo priėmimo arba tuo pačiu metu, kai pateikia tame pačiame 26 straipsnyje nurodytus nacionalinės strategijos orientacinius metmenis. 4. Komisija vertina siūlomą veiklos programą, kad nustatytų, ar ji padeda įgyvendinti nacionalinio strateginio orientacinio plano tikslus ir prioritetus bei Bendrijos strategines gaires. Jeigu Komisija mano, kad veiklos programa neatitinka Bendrijos strateginių gairių arba nacionalinės strategijos orientacinių metmenų, ji paprašo, kad valstybė narė peržiūrėtų siūlomą programą. 5. Komisija tvirtina kiekvieną veiklos programą kaip įmanydama greičiau po to, kai valstybė narė ją oficialiai pateikia. 32 straipsnis Veiklos programų peržiūrėjimas 1. Įvykus dideliems socialiniams ekonominiams pokyčiams arba siekiant labiau arba kitaip atsižvelgti į Bendrijos prioritetus, ypač atsižvelgiant į Tarybos išvadas, valstybės narės arba Komisijos iniciatyva, gavus monitoringo komiteto pritarimą, veiklos programos yra dar kartą tikrinamos ir, jei būtina, peržiūrimos likusiam programavimo laikotarpiui Veiklos programos gali būti dar kartą tikrinamos, atlikus įvertinimą ir atsiradus įgyvendinimo sunkumams. Paskirsčius 48 ir 49 straipsnyje minimus rezervus, veiklos programos, jei reikia, peržiūrimos. 2. Komisija priima sprendimą dėl prašymų peržiūrėti veiklos programas kaip įmanydama greičiau po to, kai valstybė narė oficialiai tą prašymą pateikia. 33 straipsnis Ypatingas fondų pobūdis 1. Veiklos programoms gauna finansavimą tik iš vieno fondo, nebent šio straipsnio 3 dalyje numatyta kitaip. 2. Nepažeisdami leidžiančių nukrypti nuostatų, kurios nustatytos konkrečiuose fondų reglamentuose, ERPF ir ESF, laikydamiesi papildomumo principo ir neviršydami 5% lėšų limito kiekvienam veiklos programos prioritetui, gali finansuoti priemones, patenkančias į kito fondo pagalbos taikymo sritį su sąlyga, kad jos būtinos operacijai sėkmingai įgyvendinti ir tiesiogiai yra su ja susijusios. 3. Valstybėse narėse, gaunančiose Sanglaudos fondo paramą, ERPF ir Sanglaudos fondas kartu teikia pagalbą veiklos programoms transporto infrastruktūros ir aplinkos srityje, įskaitant pagalbą pagrindiniams projektams. 34 straipsnis Geografinė taikymo sritis 1. Pagal „konvergencijos“ tikslą pateiktos programos rengiamos atitinkamu geografiniu lygiu, bent regioniniu lygiu NUTS II. Pagal „konvergencijos“ tikslą pateiktos veiklos programos, kurias remia Sanglaudos fondas, rengiamos nacionaliniu lygiu. 2. Pagal „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslą pateiktos veiklos programos rengiamos regioniniu NUTS I arba NUTS II lygiu, atsižvelgiant į valstybei narei būdingą institucinę sistemą, regionams, kurie gauna ERPF finansavimą, nebent Komisija ir valstybė narė susitaria kitaip. Jeigu veiklos programas finansuoja ESF, valstybė narė jas rengia atitinkamu lygiu. 3. Pagal „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslą pateiktas veiklos programos, skirtas tarpvalstybiniam bendradarbiavimui, atitinkama grupė rengia NUTS III lygiu vienai sienai arba jų grupei, įskaitant anklavus. Pagal „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslą pateiktos veiklos programos, skirtos nacionaliniam bendradarbiavimui, rengiamos kiekvienos nacionalinio bendradarbiavimo vietovės lygiu. Tinklų kūrimo programos taikomos visai Bendrijos teritorijai. 35 straipsnis Europos investicijų banko ir Europos investicijų fondo dalyvavimas 1. EIB ir Europos investicijų fondas (EIF) gali, remdamiesi jų įstatuose nustatytomis procedūromis, dalyvauti rengiant programas fondų pagalbai. 2. Paprašius valstybėms narėms, EIB ir EIF dalyvauja rengiant nacionalinių strategijų orientacinius metmenis ir veiklos programas, o taip pat veikloje, susijusioje su pagrindinių projektų rengimu, finansų tvarkymu ir valstybinėmis privačiomis partnerytėmis. Valstybė narė, susitarusi su EIB ir EIF, gali koncentruoti paskolas, skirtas vienam ar keletui veiklos programos prioritetų, pirmiausia tokiose srityse, kaip antai: naujovės ir žinių ekonomika, žmogiškasis kapitalas, aplinka ir pagrindiniai infrastruktūros projektai. 3. Prieš tvirtindama nacionalinės strategijos orientacinius metmenis ir veiklos programas, Komisija gali pasikonsultuoti su EIB ir EIF. Pirmiausia ji konsultuojasi dėl veiklos programų, kuriose yra pateiktas preliminarus sąrašas pagrindinių projektų ar programų, kurie pagal savo prioritetų pobūdį tinka paskoloms arba kitoms rinkos finansavimo rūšims. 4. Jei Komisija mano, kad to reikia pagrindiniams projektams įvertinti, ji gali paprašyti, kad EIB patikrintų tų projektų techninę kokybę bei ekonominį ir finansinį perspektyvumą, ypač dėl finansų inžinerijos priemonių, kurios bus įgyvendinamos ar vystomos. II SKYRIUS PROGRAMAVIMO TURINYS 1 SKIRSNIS VEIKLOS PROGRAMOS 36 STRAIPSNIS „Konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslams skirtos veiklos programos 1. Su „konvergencijos“ ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslais susijusiose veiklos programose: a) nagrinėjami padėties trūkumai ir privalumai bei pasirinkta strategija problemoms spręsti; b) pagrindžiami pasirinkti prioritetai, atsižvelgiant į Bendrijos strategines gaires, nacionalinės strategijos orientaciniu metmenis ir iš to kylančius veiklos programos prioritetus, bei prognozuojamą ex ante (išankstinio) vertinimo, nurodyto 46 straipsnyje, poveikį; c) pateikiama informacija apie prioritetus ir jų konkrečius tikslus. Šie tikslai išreiškiami skaičiais, naudojant ribotą skaičių įgyvendinimo, rezultatų ir poveikio rodiklių, laikantis proporcingumo principo. Rodikliai leidžia išmatuoti pažangą, atsižvelgiant į pradinę padėtį ir prioritetus įgyvendinančių tikslų veiksmingumą. d) pagalbos sritys suskirstomos į kategorijas, laikantis išsamių šio reglamento įgyvendinimo taisyklių; e) pateikiamas finansinis planas, kurį sudaro dvi lentelės: i) lentelė, kurioje pagal 50–53 straipsnius kiekvieno fondo įnašui numatyta bendra finansinio asignavimo suma, yra suskirstyta pamečiui. Finansiniame plane atskirai nurodyta struktūrinių fondų bendros įnašo sumos dalis, skirta asignavimams regionams, gaunantiems laikinąją pagalbą. Kiekvieniems metams numatoma bendra fondų įnašo suma turi būti suderinta su taikoma finansine perspektyva ir, ją nustatant, turi būti atsižvelgta į 16 straipsnio 2 dalyje ir 17 straipsnio 4 dalyje nustatytą laipsnišką sumos mažėjimą. ii) lentelė, kurioje visam programavimo laikotarpiui ir kiekvienam prioritetui yra nurodyta bendra Bendrijos skiriamo finansinio asignavimo suma, valstybių narių įnašai ir fondų įnašo dydis; Informavimo sumetimais joje nurodomas EIB ir kitų finansinių priemonių įnašas. f) pateikiama informacija apie papildomumą priemonėms, kurias finansuoja Europos žemės ūkio kaimo plėtros fondas ir priemonėms, kurias finansuoja Europos žuvininkystės fondas; g) pateikiamos veiklos programos įgyvendinimo nuostatos, įskaitant: i) nuostatas, nurodančias, kaip valstybė narė skiria visus 58 straipsnyje nurodytus subjektus arba, jei valstybė narė pasinaudoja 73 straipsnyje numatyta galimybe, kaip ji skiria kitas įstaigas ir nustato procedūras pagal 73 straipsnyje nustatytas taisykles; ii) nuostatas, kuriose aprašomos monitoringo ir vertinimo sistemos, o taip pat monitoringo komiteto sudėtis; iii) nuostatas, kuriose apibrėžiama tvarka, kuria sutelkiami ir juda finansiniai srautai jų skaidrumui užtikrinti; iv) nuostatas, užtikrinančias veiklos programos paviešinimą; v) nuostatas, kuriose aprašomos Komisijos ir valstybės narės suderintos procedūros, skirtos keistis kompiuterizuotais duomenimis, kad būtų įvykdyti šiame reglamente nustatyti mokėjimo, monitoringo ir vertinimo reikalavimai; h) skiriama „atitikties įvertinimo įstaiga“, nurodyta 70 straipsnyje. i) pateikiamas preliminarus sąrašas pagrindinių projektų, kaip apibrėžta 38 straipsnyje, kurie turi būti pateikti programavimo laikotarpiu, o taip pat pateikiamas preliminarus metinis grafikas. d punkto įgyvendinimo taisykles priima Komisija, vadovaudamasi 104 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka. 2. Transporto ir aplinkos srities veiklos programoms, kurias bendrai finansuoja ERPF ir Sanglaudos fondas, taikomi kiekvienam fondui būdingi prioritetai ir specialus fondo įsipareigojimas. 3. Kiekvienoje „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslo veiklos programoje yra pagrindžiama teminė, geografinė ir finansinė koncentracija. ERPF finansuojamose programose šis pagrindimas remiasi: a) patikrinamu ryšiu tarp tikslo, susijusio su subalansuota regiono plėtra, ir pasirinktų prioritetų; b) pusiausvyros tarp pagrindinio finansavimo ir didelio skaičiaus paramos gavėjų poveikiu svarbiausiems atitinkamo regiono plėtros prioritetams, ypač naujovių srityje. ESF finansuojamose programose šis pagrindimas remiasi: a) pasirinktų prioritetų indėliu į Tarybos rekomendacijų dėl užimtumo politikų vykdymo valstybėse narėse įgyvendinimą; b) atsvaros poveikiu pagrindiniams Europos užimtumo strategijos prioritetams ir tikslams bei Bendrijos tikslams socialinės integracijos srityje. 4. ERPF finansuojamose veiklos programose be „konvergencijos ir „regionų konkurencingumo ir užimtumo“ tikslų dar nurodomi: a) regionų bendradarbiavimo veiksmai; kiekvienoje regioninėje programoje yra bent vienas kitos valstybės narės regionas; b) informacija apie požiūrį į miestų klausimus, įskaitant sąrašą pasirinktų didmiesčių ir perįgaliojimo procedūras miesto valdžios institucijoms, galbūt suteikiant visuotinę dotaciją; c) veiksmai, skirti regionų ekonomikai iš anksto pritaikyti prie Europos ir tarptautinės ekonominės aplinkos pokyčių; d) konkretūs prioritetai, susiję su priemonėmis, kurios finansuojamos iš papildomo asignavimo, minimo 16 straipsnio pirmosios dalies d punkte ir kurios pateiktos veiklos programose, kuriose numatyta pagalba atokiausiems regionams; 5. Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies, kiekvienos valstybės narės pagal 31 straipsnį siūlomose veiklos programose 49 straipsnyje nurodytam specialiajam rezervui nurodoma tik informacija, minima šio straipsnio 1 dalies e punkto i papunktyje, h ir g punktuose, o taip pat jose: a) vertinama pažeidžiamų sektorių ir sektorių, kuriems gali turėti įtakos prekybos atvėrimo padariniai, padėtis; b) nurodomi prioritetai, susiję su galimai suinteresuotų darbuotojų prisitaikymu ir regionų ekonomikos įvairinimu. 6. Įvykus vienam iš nenumatytų įvykių, kurie nurodyti 49 straipsnyje, valstybė narė paprašo, kad Komisija peržiūrėtų veiklos programą pagal 32 straipsnį, o taip pat šio straipsnio 1 dalies c punkte ir e punkto ii papunktyje nurodytą informaciją. 37 straipsnis „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslo veiklos programos Nepažeidžiant 36 straipsnio, Europos Parlamento ir Tarybos Reglamente (EB) Nr. […] dėl Europos regioninės plėtros fondo yra nustatomos konkrečios programų rengimo taisyklės, susijusios su „Europos teritorinio bendradarbiavimo“ tikslo veiklos programomis. 2 SKIRSNIS PAGRINDINIAI PROJEKTAI 38 STRAIPSNIS Turinys Kaip dalį veiklos programos ERPF ir Sanglaudos fondas gali finansuoti išlaidas, susijusias su operacija, kurią sudaro kompleksas darbų, veiksmų arba paslaugų, skirtų atlikti nedalomą tiksliai ekonominio arba techninio pobūdžio uždavinį, kuria siekiama aiškiai nustatytų tikslų ir kurios bendros išlaidos viršija 25 mln. eurų, jei operacija yra aplinkos srities ir 50 mln. eurų, jei ji yra kitų sričių, toliau – pagrindiniai projektai. 39 straipsnis Komisijai teikiama informacija Vadovaujančioji institucija teikia Komisijai šią informaciją apie pagrindinius projektus: a) informacija apie instituciją, kuri atsako už įgyvendinimą; b) informacija apie investicijų pobūdį ir jų aprašymas, jų finansinis dydis ir vieta; c) įvykdomumo tyrimų rezultatai; d) projekto įgyvendinimo grafikas ir, jei prognozuojama, kad operacijos įgyvendinimo laikotarpis viršys programavimo laikotarpį, etapai, kuriais prašoma Bendrijos bendro finansavimo 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu; e) ekonominės naudos analizė, įskaitant rizikos vertinimą ir numatomą poveikį atitinkamam sektoriui bei valstybės narės ir (arba) regiono bei, kai įmanoma, kitų Bendrijos regionų socialinei ekonominei padėčiai; f) garantija dėl Bendrijos teisės laikymosi; g) poveikio aplinkai tyrimas; h) valstybės įnašo pagrindimas; i) finansinis planas, kuriame nurodyta bendra planuojamų finansinių lėšų suma ir planuojamas įnašas iš fondų, EIB, EIF ir kitų Bendrijos finansavimo šaltinių, įskaitant projekto metinis tvarkaraštis. 40 straipsnis Komisijos sprendimas 1. Komisija vertina pagrindinį projektą, konsultuodamasi, jei reikia, su pašaliniais ekspertais, įskaitant EIB, atsižvelgdama į 39 straipsnyje nurodytus veiksnius; vertina, ar jis atitinka veiklos programos prioritetus, jo indėlį siekiant tų prioritetų tikslų ir, ar jis derinasi su kitomis Bendrijos politikomis. 2. Komisija siūlo valstybėms narėms metodologinę pagalbą ir nustato orientacinius pagrindinių parametrų, naudojamų ekonominės naudos analizėje, dydžius. 3. Komisija priima sprendimą kaip įmanydama greičiau po to, kai valstybė narė arba vadovaujančioji institucija pateikia visą 39 straipsnyje nurodytą informaciją. Tuo sprendimu apibrėžiamas fizinis objektas, nustatoma suma, kuriai taikomas prioriteto bendro finansavimo dydis ir metinis grafikas. 4. Jeigu Komisija atsisako pagrindiniam projektui skirti finansinį įnašą, ji informuoja valstybę narę apie atsisakymo priežastis. 3 SKIRSNIS VISUOTINėS DOTACIJOS 41 STRAIPSNIS Bendrosios nuostatos 1. Vadovaujančioji institucija gali pavesti dalį veiklos programos valdyti ir įgyvendinti vienai ar daugiau savo paskirtų tarpinių įstaigų, įskaitant vietos valdžios institucijas, regioninės plėtros įstaigas arba nevyriausybines organizacijas, kurios užtikrina, kad viena ar daugiau operacijų būtų įgyvendinamos laikantis susitarimo, kurį sudarė vadovaujančioji institucija ir ta įstaiga, nuostatų. Toks įgaliojimas turi neprieštarauti vadovaujančiosios institucijos ir valstybių narių finansinei atsakomybei. 2. Tarpinė įstaiga, kuri atsako už visuotinės dotacijos administravimą, turi patekti garantijas dėl savo mokumo ir kompetencijos administracinio ir finansų valdymo srityje. Paprastai ji įsteigiama arba atstovaujama regione ar regionuose, kuriems jos paskyrimo metu taikoma veiklos programa. 42 straipsnis Įgyvendinimo taisyklės Vadovaujančiosios institucijos ir tarpinės įstaigos susitarime visų pirma aprašomos: a) operacijos, kurios bus įgyvendinamos; b) paramos gavėjų atrankos kriterijai; c) fondų pagalbos dydžiai ir tą pagalbą reglamentuojančios taisyklės, įskaitant priskaičiuotų palūkanų naudojimą; d) 58 straipsnio 1 dalyje nustatytas visuotinių dotacijų monitoringo, vertinimo ir finansinės kontrolės užtikrinimo mechanizmas, kurį taiko vadovaujančioji institucija, įskaitant neteisėtai sumokėtų sumų išieškojimo ir sąskaitų pateikimo procedūras; e) finansinės garantijos arba lygiavertės priemonės naudojimas. 4 SKIRSNIS TECHNINė PAGALBA 43 STRAIPSNIS Techninė pagalba Komisijos iniciatyva 1. Komisijos iniciatyva ir (arba) jos vardu fondai, laikydamiesi 0,30% savo atitinkamų metinių skiriamų lėšų ribos, gali finansuoti parengiamąją, monitoringo, administracinę ir techninę paramą, vertinimo, audito ir tikrinimo priemones, reikalingas šiam reglamentui įgyvendinti. Šie veiksmai įgyvendinami, laikantis Reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 53 straipsnio 2 dalies ir to reglamento visų kitų nuostatų bei jo įgyvendinimo procedūrų, taikomų tokiai biudžeto įgyvendinimo rūšiai. Šie veiksmai apima: a) tyrimus, susijusius su Bendrijos strateginių gairių, Komisijos metinės ataskaitos ir kas trejus metus teikiamos sanglaudos ataskaitos rengimu; b) vertinimus, ekspertų ataskaitas, statistinius duomenis ir tyrimus, įskaitant bendro pobūdžio, susijusius su fondų veikla; c) priemones, skirtas partneriams, fondų pagalbos gavėjams ir plačiajai visuomenei, taip pat ir informacines priemones; d) priemones, skirtas informacijai skleisti, ryšių nustatymui, informuotumui, bendradarbiavimui bei keitimuisi patirtimi visoje Sąjungoje skatinti; e) kompiuterizuotų valdymo, monitoringo, tikrin