LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 277/102

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl pasiūlymo priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą, iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo

COM(2008) 637 galutinis – 2008/0193 (COD)

(2009/C 277/22)

Pranešėja Mária HERCZOG

2008 m. lapkričio 7 d. Taryba, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 262 straipsniu, nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Pasiūlymo priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą, iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo

COM(2008) 637 galutinis – 2008/0193 (COD).

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, … m. … d. priėmė savo nuomonę. Pranešėja Mária HERCZOG.

453-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. gegužės 13–14 d. (2009 m. gegužės 13 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 82 nariams balsavus už, 37 – prieš ir 2 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. Komitetas pritaria Komisijos pasiūlymui dėl naujos direktyvos, kurios tikslas – didinti nėščių, neseniai pagimdžiusių ir (arba) maitinančių krūtimi darbuotojų apsaugą.

1.2. Komitetas mano, kad ši iniciatyva suteikia progą patobulinti teisės aktus, kad jie suteiktų moterims ne tik galimybę pakankamai atsigauti po gimdymo, bet ir skatintų maitinti krūtimi ir padėtų užmegzti glaudų ryšį su naujagimiu.

1.3. Komiteto nuomone, kenksmingos darbo sąlygos nėštumo ir maitinimo krūtimi metu yra netoleruotinos. Šiuo požiūriu, moterys turi būti skatinamos pranešti apie nėštumą, kai tik jos pačios apie jį sužino, kad būtų galima įvertinti ir pašalinti bet kokį pavojų sveikatai ar saugai. Ypatingą dėmesį reikėtų atkreipti į pavojus vyrų ir moterų vaisingumui ir embrionui.

1.4. Komitetas taip pat prašo suteikti papildomą paramą tėvams ir kūdikiams, turintiems specialių poreikių, arba esant ypatingoms aplinkybėms, pavyzdžiui, neišnešiotų, neįgalių ar sergančių naujagimių, daugiau nei vieno vaiko gimimo arba hospitalizavimo bei įvaikinimo, globos ir kitais atvejais.

1.5. Komitetas pritaria Komisijai, kad visoms nėščioms darbuotojoms turėtų būti užtikrintos ne trumpesnės nei 18 savaičių apmokamos motinystės atostogos. Tačiau Komitetas prašo Komisijos atsižvelgti į Socialinės platformos (1) pateiktas rekomendacijas, įskaitant Europos moterų lobistinės organizacijos, Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) (2) ir UNICEF (3) rekomendacijas, kad vaikai savo pirmaisiais 6 gyvenimo mėnesiais turi būti maitinami tik motinos pienu, kadangi tai svarbi motinos ir vaiko sveikatos profilaktikos priemonė. Todėl Komitetas rekomenduoja ieškoti papildomų teisinių ir praktinių priemonių, kurios padėtų išspręsti su patalpomis ir laiku susijusius klausimus ir skatintų maitinimą krūtimi.

1.6. Kita vertus, Komitetas mano, kad nedarbingumo atostogos nėštumo metu neturėtų daryti jokio poveikio bendrai motinystės atostogų trukmei, tačiau ragina Komisiją patikslinti, koks tikslus laikotarpis prieš gimdymą yra turimas omenyje.

1.7. Komitetas pritaria pasiūlymui, kad valstybės narės turi imtis būtinų priemonių apsaugoti pirminės direktyvos 2 straipsnyje (4) išvardytas nėščias arba krūtimi maitinančias darbuotojas nuo neteisėto atleidimo iš darbo padarinių.

1.8. Komitetas pritaria, kad moterys turi teisę grįžti į darbą, į tas pačias arba lygiavertes pareigas tokiomis pačiomis sąlygomis, ir pasinaudoti visomis geresnėmis darbo sąlygomis, į kurias jos būtų turėjusios teisę, kol nedirbo.

1.9. Komitetas yra įsitikinęs, kad motinystės pašalpos dydis turi atitikti ankstesnį atlyginimą. Ši nuostata yra ne tik būtinybė, bet ir būdas pripažinti motinystės reikšmę.

1.10. Komiteto nuomone, laikantis darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros bendrųjų principų ir mokymosi visą gyvenimą principo, pasiūlymą reikėtų svarstyti plačiau turint omenyje sunkumus, susijusius su vaikų iki dviejų metų priežiūra (5). Šiomis aplinkybėmis pasiteisino lankstus darbo laikas, dėl kurio susitaria visi partneriai.

1.11. Motinystės atostogos, kaip nėštumo ir motinystės apsaugos priemonė, turi būti aiškiai atskirtos nuo vaiko priežiūros atostogų. Pasiūlymu dėl 18 savaičių trukmės motinystės atostogų pirmiausia siekiama suteikti moterims galimybę atsigauti po gimdymo ir užtikrinti minimalų maitinimo krūtimi ir glaudžių ryšių tarp motinos ir naujagimio užmezgimo laikotarpį. Komitetas pabrėžia vaiko priežiūros atostogų svarbą, kaip galimybę abiems tėvams praleisti pakankamai laiko su savo vaiku, tačiau yra įsitikinęs, kad vaiko priežiūros atostogos turi pratęsti motinystės atostogas sudarant sąlygas šia galimybe pasinaudoti ir tėvams.

1.12. Šia proga Komitetas siūlo numatyti iniciatyvas, suteikiančias galimybę seneliams ir kitiems artimiems šeimos nariams rūpintis vaiku tuo atveju, jei tam pritaria dirbantys tėvai ir tai atitinka vaiko interesus. Tokia priemonė būtų naudinga tenkinant darbo rinkos poreikius ir sprendžiant profesinio ir asmeninio (šeiminio) gyvenimo derinimo problemas. Ši šeimos narių teikiama laikina papildoma pagalba neatstoja valstybės atsakomybės užtikrinti pakankamas kokybiškas dienos priežiūros paslaugas.

1.13. Komitetas mano, kad šiuos klausimus reikia spręsti holistiškai ir visapusiškai, nes tai leis susidaryti bendrą padėties vaizdą ir pasiekti ekonominę ir socialinę pažangą. Todėl politikai turėtų atsižvelgti į skirtingus poreikius, konkuruojančias vertybes ir interesų konfliktus šiose srityse:

— demografiniai klausimai (įskaitant mažą gimstamumą ir greitai didėjantį pensininkų skaičių),

— darbo rinkos poreikiai,

— švietimas ir mokymasis visą gyvenimą,

— vyrų ir moterų lygios galimybės,

— profesinio, šeiminio ir asmeninio gyvenimo derinimas,

— prieinama, įperkama ir aukštos kokybės vaikų priežiūra,

— aktyvus pilietiškumas,

— kartų solidarumas,

— kova su skurdu ir socialine atskirtimi,

— ir vaiko interesai (6).

Todėl Komitetas ragina Europos institucijas ir valstybes nares apsvarstyti būtinybę į šį siūlomą teisės aktą pažvelgti kompleksiškai ir stengtis išvengti jo taikymo srities ir poveikio susiaurinimo.

1.14. Komitetas mano, kad norint pasiūlymu padėti derinti profesinį, šeiminį ir asmeninį gyvenimą motinystės atostogos negali būti vertinamos atskirai nuo visų kitų esamų priemonių pirmiau minėtose srityse.

1.15. Todėl socialiniai partneriai, pagrindiniai darbo rinkos subjektai, atlieka lemiamą vaidmenį. Komiteto nuomone, pilietinė visuomenė taip pat turi aktyviai dalyvauti šiame procese, užtikrindama, kad valstybės narės įgyvendintų Direktyvą, ir visomis priemonėmis remdama pirmiau minėtą visapusišką požiūrį.

2. Bendroji informacija

2.1. Pasiūlymo dėl direktyvos, iš dalies keičiančios Direktyvą 92/85/EEB, tikslas – didinti nėščių, neseniai pagimdžiusių ir (arba) maitinančių krūtimi darbuotojų apsaugą. Apsauga yra reikalinga dėl keleto priežasčių. Motinystės atostogų trukmė priklauso nuo daugelio veiksnių, į kuriuos turi būti atsižvelgta jas reglamentuojant. Ankstesne direktyva nustatytos nepertraukiamos ne trumpesnės nei 14 savaičių motinystės atostogos; joje taip pat išdėstyti darbuotojų sveikatos ir saugos darbo vietoje reikalavimai, kuriuos taikant siekiama apsaugoti nėščias ir neseniai pagimdžiusias ir (arba) maitinančias krūtimi darbuotojas. Per motinystės atostogas moters negalima atleisti iš darbo. Pagal ankstesnio teisės akto, Direktyvos 76/207/EEB, 2 straipsnio 7 dalį, moteris, pasibaigus motinystės atostogoms, turi teisę grįžti į tokias pačias arba lygiavertes pareigas. Mažiau palankių sąlygų, susijusių su nėštumu arba motinyste, taikymas yra diskriminacija.

Moterų ir vyrų lygybės gairėse 2006–2010 m (7). buvo įsipareigota persvarstyti galiojančius ES teisės aktus. Direktyva 92/85/EEB nebuvo įtraukta į naujos redakcijos dokumentų sąrašą, todėl ji persvarstoma dabar.

2.2. 2006 m. kovo mėn. Europos Vadovų Taryba pabrėžė būtinybę geriau derinti profesinį ir asmeninį gyvenimą siekiant ekonomikos augimo, gerovės ir konkurencingumo bei patvirtino Europos lyčių lygybės paktą (8). Europos Parlamentas keletą kartų ragino tobulinti galiojančius teisės aktus, susijusius su nėščių darbuotojų apsauga ir vaiko priežiūros atostogų suteikimu, ir nustatyti priemones, skirtas geriau suderinti profesinį, asmeninį ir šeiminį gyvenimą. 2008 m. vasario 21 d. rezoliucijoje dėl Europos demografinės ateities (9) Parlamentas ragino valstybes nares remtis geriausia patirtimi, susijusia su motinystės atostogų trukme, kuri įgyvendinant koordinuotą viešąją politiką ir kuriant šeimai bei vaikams palankią materialinę ir emocinę aplinką galėtų padėti pasiekti geresnių gimstamumo rodiklių. Savo ankstesnėje 2007 m. rugsėjo 27 d. rezoliucijoje (10) Parlamentas taip pat ragino valstybes nares suderinti motinystės ir vaiko priežiūros sąnaudas ir palankiai įvertino konsultacijas su socialiniais partneriais. Jis ragino valstybes nares kovoti su nėščių moterų diskriminacija darbo rinkoje ir užtikrinti aukštą motinų apsaugos lygį. 2008 m. kovo mėn. Europos Vadovų Taryba dar kartą pabrėžė, kad reikia dėti tolesnes pastangas siekiant suderinti tiek moterų, tiek vyrų darbą ir asmeninį bei šeiminį gyvenimą (11).

Ši direktyva yra dešimtoji atskira direktyva, numatyta pagrindų direktyvos 89/391/EEB dėl darbuotojų saugos ir sveikatos 16 straipsnio 1 dalyje. Dabar siūlomame persvarstyme išplečiamas direktyvos teisinis pagrindas, papildant jį Europos bendrijos steigimo sutarties 141 straipsniu dėl vienodo požiūrio.

2.3. Piliečių ir pilietinės visuomenės atstovai, su kuriais konsultavosi Komisija, išreiškė savo susirūpinimą dėl to, kad vaikų turėjimas daro gerokai didesnį neigiamą poveikį moterų darbo perspektyvoms, nei vyrų. Vaikų turinčių moterų užimtumas siekia tik 65 proc., o vyrų –91,7 proc. Moterys susiduria su stereotipinio požiūrio į jų pareigas namuose ir jų tinkamumą darbui pasekmėmis (12). Tai gali lemti, jog vis mažiau vaikų susilaukusių moterų sugrįš į darbo rinką.

3. Bendros pastabos

3.1. Komisija savo 2006 m. paskelbtame komunikate (13) išreiškė nuomonę, kad vaikų teisės yra ES prioritetas ir kad valstybės narės yra įsipareigojusios laikytis Jungtinių Tautų vaiko teisių konvencijos ir jos neprivalomų protokolų, taip pat Tūkstantmečio plėtros tikslų. 2006 m. kovo mėn. Europos Vadovų Taryba paprašė valstybių narių „imtis būtinų priemonių greitai ir pastebimai sumažinti vaikų skurdą, suteikiant lygias galimybes visiems vaikams neatsižvelgiant į jų socialinę kilmę“ (14). Kalbant apie svarstomą temą, tai reiškia, kad visiems vaikams turi būti užtikrinta jų maitinimo krūtimi bei tinkamos pagrindinio globėjo priežiūros, atsižvelgiant į vaikų vystymosi poreikius, galimybė, ir, esant reikalui, galimybė naudotis prieinama, lanksčia, aukštos kokybės ir įperkama dienos priežiūra.

3.2. ES užimtumo politikoje remiamas darbingo gyvenimo ciklo požiūris, pripažįstant, kad darbuotojų poreikiai ir prioritetai įvairiais jų gyvenimo etapais yra skirtingi. Šis gyvenimo ciklo požiūris turi atsispindėti direktyvoje dėl apsaugos nėštumo, motinystės atostogų ir maitinimo krūtimi metu.

3.3. Europos moterų lobistinė organizacija yra pasakiusi, kad „motinystės apsaugos nuostatos yra specialiai pritaikytos moterims. Politikai, darbdaviai ir visuomenė gimdymo, pogimdyvinio laikotarpio ir maitinimo krūtimi fizines pastangas turi pripažinti ir vertinti kaip visumą“ (15). Kaip nurodyta pirmiau, Europos teisinėje sistemoje su lyčių diskriminacija iš tiesų kovojama įvairiomis teisinėmis priemonėmis. Tačiau dėl vaikų priežiūros moterys dažnai mažina savo darbo laiką arba ima ilgesnes atostogas, o tai lemia mažesnius atlyginimus ir mažesnes pensijas. Todėl su lygybe susijusiose srityse būtinas geresnis galiojančių teisės aktų vykdymas.

3.4. Moterims reikia sudaryti galimybę lanksčiai pasirinkti, kada išeiti motinystės atostogų. Kita vertus, kad galėtų kompensuoti moterų nebuvimą, darbdaviai turi turėti galimybę planuoti savo žmogiškųjų išteklių poreikius. Planuodami darbdaviai turėtų užtikrinti minimalią motinystės atostogų trukmę (ne mažiau kaip šešias savaites po gimdymo) (16).

3.5. Šiuo pasiūlymu po motinystės atostogų į darbą grįžtančioms moterims būtų suteikiama teisė prašyti lankstaus darbo laiko plano, įpareigojant darbdavį apsvarstyti šį prašymą, atsižvelgiant į darbdavio ir darbuotojos poreikius. Komitetas pritaria šiai nuostatai.

3.6. Siekiant įgyvendinti įvairius Lisabonos strategijos įgyvendinimo, Barselonos tikslų ES strategijų tikslus, taip pat demografinės padėties, kartų solidarumo, vyrų ir moterų lygių galimybių bei geresnės profesinio ir šeiminio gyvenimo pusiausvyros strategijų tikslus, jie turi būti patikslinti ir suderinti.

3.7. Didindama dirbančių moterų skaičių (17), ES turėtų skatinti galimybes taip suderinti darbo, šeiminį ir asmeninį gyvenimą, kad skirtingi poreikiai, skirtingos vertybės bei interesų konfliktai būtų sprendžiami ir kontroliuojami skaidriai.

3.8. Daugelis valstybių narių parengė priemones, skirtas padėti derinti profesinį, šeiminį ir asmeninį gyvenimą. Tos priemonės atspindi skirtingus darbo rinkos poreikius valstybėse narėse ir Europos tradicijų bei kultūrų įvairovę. Jeigu pasiūlymu norima padėti suderinti profesinį, šeiminį ir asmeninį gyvenimą, motinystės atostogos negali būti vertinamos atskirai nuo visų kitų esamų priemonių šioje srityje. Tai – darbas ne visą darbo laiką, vaikų priežiūra, lankstus darbo grafikas, vaiko priežiūros atostogos ir kitokios atostogos, kurios daugeliu atveju yra svarbesnės geresniam profesinio ir šeiminio gyvenimo derinimui.

4. Specialios pastabos

4.1. Šio pasiūlymo teisinis pagrindas yra nėščių ir krūtimi maitinančių moterų sveikata ir sauga. Tačiau tarp sveikatos bei saugos klausimų ir i) vaiko teisės į tinkamą priežiūrą, ii) šeiminio ir profesinio gyvenimo suderinimo ir iii) darbo ir karjeros galimybių yra loginis ryšys. Be to, Europos demografinė padėtis reikalauja politikos, kuri skatintų ir palaikytų aukštesnius gimstamumo rodiklius. Šiame pasiūlyme priimti direktyvą nagrinėjami klausimai yra susiję. Juos, kaip siūloma rekomendacijose, reikia vertinti kaip kompleksinę visumą.

4.2. Ypatingą dėmesį reikėtų skirti rizikos veiksniams, darantiems poveikį moterų ir vyrų vaisingumui. Ir vyrai, ir moterys turėtų būti apsaugoti nuo veiksnių, galinčių sukelti genetines mutacijas ir atitinkamai nevaisingumą arba, dar blogiau – embriono vystymosi sutrikimus.

4.3. Motinystės atostogos, kaip nėštumo ir motinystės apsaugos priemonė, turi būti aiškiai atskirtos nuo vaiko priežiūros atostogų. Siūloma 18 savaičių motinystės atostogų trukmė pirmiausia suteikia moterims galimybę atsigauti po gimdymo ir užtikrina minimalų maitinimo krūtimi laikotarpį. Komitetas pritaria šiam požiūriui, tačiau rekomenduoja ieškoti papildomų teisinių ir praktinių sprendimų palengvinti maitinimą krūtimi arba pieno nutraukimą darbo vietoje, kad motinoms būtų suteikta pakankamai laiko maitinti krūtimi, atsižvelgiant į PSO ir UNICEF rekomendacijas (18) (pavyzdžiui, teisę į pertrauką maitinimui krūtimi, kurio trukmė būtų įskaitoma į darbo laiką).

4.4. Ypatingais atvejais, pavyzdžiui, neišnešiotų, neįgalių, sergančių naujagimių ir daugiau nei vieno vaikų gimimo, hospitalizavimo, Komisija valstybėms narėms rekomenduoja suteikti ilgesnes apmokamas atostogas atsižvelgiant į specialios priežiūros poreikį. Komitetas mano, kad šis ypatingų atvejų sąrašas neturėtų būti baigtinis, sudarant galimybę atskiroms valstybėms narėms atsižvelgti ir į kitus atvejus, pavyzdžiui, cezario pjūvį ar pogimdyvines komplikacijas. Motinystės (tėvystės) atostogos taip pat turėtų būti garantuotos naujagimių įvaikinimo ir globos atvejais.

4.5. Kaip nurodoma Tarptautinės darbo organizacijos Konvencijoje Nr. 183 (19), Komitetas pritaria pasiūlymui, kad minimali atostogų po gimdymo trukmė būtų šešios savaitės, tačiau pabrėžia, kad tai turėtų būti minimalus laikotarpis. Šis minimalus laikotarpis yra labai svarbus, kad moteris pakankamai atsigautų po gimdymo, skatina maitinti krūtimi ir padeda užmegzti glaudų ryšį tarp motinos ir vaiko.

4.6. Atsižvelgdama į Jungtinių Tautų vaiko teisių konvenciją (20) Komisija turėtų atlikti paralelinį tyrimą ir išnagrinėti pasiūlytų priemonių poveikį vaikams. Vaikas turi būti tinkamai maitinamas ir turi būti deramai atsižvelgiama į jo gerovę. Vaikų gerovė ir vaikystės vertė šiame labai reikšmingame gyvenimo etape patys savaime yra nepaprastai svarbūs, bet kartu vaikai yra ateities darbo jėga ir dėl nepakankamos priežiūros ir rūpinimosi jie gali patirti nesėkmių mokykloje ir vėliau integruodamiesi į visuomenę.

4.7. Komitetas pritaria naujai nuostatai, pagal kurią nedarbingumo atostogos nėštumo metu dėl ligos arba su nėštumu susijusių komplikacijų neturėtų turėti įtakos motinystės atostogų trukmei, tačiau ragina Komisiją patikslinti, koks tikslus laikotarpis prieš gimdymą yra turimas omenyje. Šiam klausimui skirta direktyvos nuostata turi būti tiksli (21).

4.8. Komitetas sutinka, kad valstybės narės turi imtis būtinų priemonių apsaugoti pasiūlymo 2 straipsnyje (22) išvardytas nėščias arba krūtimi maitinančias darbuotojas nuo neteisėto atleidimo iš darbo padarinių.

4.9. Žinodamas, jog kai kuriose šalyse maksimali motinystės atostogų metu mokama pašalpa atitinka laikino nedarbingumo pašalpą, Komitetas pabrėžia, kad neteisinga motinystės atostogų metu mokėti mažesnę už ankstesnį darbo užmokestį pašalpą, taip moterys nukenčia dėl savo biologinio motinos vaidmens ir neatsižvelgiama į motinystės reikšmę. Mažesnė pašalpa taip pat daro neigiamą poveikį ilgalaikiu laikotarpiu, ypač moterų teisėms į pensiją.

4.10. Darbo vietos apsauga yra galimybė užtikrinti didesnį gimstamumą, tinkamos trukmės atostogas, taip pat padidinti moterų dalyvavimą darbo rinkoje. Šiuo atžvilgiu reikėtų nuostatų dėl lankstaus darbo laiko ir programų. Direktyvos aiškinamajame memorandume sakoma, kad „(…) įgyvendinant koordinuotą viešąją politiką ir kuriant šeimai bei vaikams palankią materialinę ir emocinę aplinką įmanoma pasiekti geresnių gimstamumo rodiklių (23)“.

4.11. Reikėtų daugiau pagalvoti apie senelių ir platesnio šeimos rato vaidmenį padedant dirbantiems tėvams prižiūrėti ir auklėti vaikus. Kitų šeimos narių dalyvavimas galėtų padėti išlaikyti šeimos struktūrą, įtraukiant pagyvenusius šeimos narius ir mažinant įtampą, slegiančią dirbančius tėvus, bei pasitarnautų tenkinant darbo rinkos poreikius ir padėtų sprendžiant šeiminio ir profesinio gyvenimo derinimo klausimus. Šiame kontekste taip pat reikėtų apsvarstyti galimybę imtis teigiamų tėvystės iniciatyvų ir programų, kurias remtų visos ES valstybės narės, pasinaudojant jau vykdomų nacionalinių programų pavyzdžiu (24). Ši šeimos narių teikiama laikina papildoma pagalba neatstoja valstybės atsakomybės užtikrinti pakankamas kokybiškas dienos priežiūros paslaugas.

4.12. Vaikų priežiūra – moterų užimtumo būdas, tačiau turi būti užtikrinta šių paslaugų kokybė ir paisoma standartų. Barselonos tiksluose numatoma pasiekti, kad iki 2010 m. vaikų dienos priežiūros įstaigose bent jau 33 proc. vietų tektų mažesniems nei 3 metų vaikams ir 90 proc. – priklausantiems grupei nuo 3 metų iki privalomojo mokyklinio amžiaus vaikams. Vis dėlto šie tikslai nenustato jokių ypatingų sąlygų, susijusių su skirtingomis vaikų priežiūros formomis. Be to, net jei 33 proc. vaikų ir galėtų lankyti vaikų dienos priežiūros įstaigas, kaip būtų su likusiais dviem trečdaliais?

4.13. Kalbant apie vaikų priežiūros kokybę nepakanka informacijos apie neoficialias vaikų priežiūros paslaugas, kurias namuose teikia auklės, ateinančios auklės ir „au-pair“ programoje dalyvaujantys asmenys; dauguma jų yra nekvalifikuoti, neužregistruoti, nekontroliuojami ir neįtraukti į pripažintas kontrolės programas. Šie darbuotojai nepriklauso oficialioms užimtumo struktūroms, todėl nėra apsaugoti darbo vietoje. Valstybės narės ir vietos valdžios institucijos turi dėti visas pastangas, kad būtų užtikrinta visų priežiūros formų kokybė. Socialiniai partneriai, remdami profesinį mokymą ir kontrolę bei reikalaudami juos vykdyti, turi siekti, kad ne tik profesionalios vaikų priežiūros atveju, bet ir visų formų priežiūros namų sąlygomis ir neoficialios priežiūros atvejais būtų laikomasi nustatytų taisyklių ir skaidrumo principo. Mokestinės paskatos galėtų padėti sukurti daugiau aukštos kokybės vaikų priežiūros įstaigų. Atsižvelgiant į tai, kad aktyvios globos sektoriuje dirba daugiausia moterys, geresnės darbo sąlygos ir kvalifikacija šiame sektoriuje prisidėtų prie bendros ES strategijos šioje srityje.

2009 m. gegužės 13 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) Socialinės platformos iniciatyvinės grupės parengta bendra pozicija dėl pakeitimų, susijusių su Direktyva, iš dalies keičiančia Direktyvą 92/85/EEB dėl motinystės atostogų, 2009 m. vasario 19 d.

(2) Pagal pasaulio sveikatos rekomendaciją kūdikius pirmuosius šešis gyvenimo mėnesius reikėtų maitinti tik krūtimi, siekiant optimalaus augimo, vystymosi ir sveikatos (Globali kūdikių ir mažų vaikų mitybos strategija A55/15,10 dalis), žr. http://www.who.int/nutrition/topics/infantfeeding_recommendation/en/index.html. Taip pat žr. Michael S. Kramer, Ritsuko Kakuma: The optimal duration of exclusive breastfeeding - A systematic review, World Health Organisation, 2002 m. http://www.who.int/nutrition/topics/optimal_duration_of_exc_bfeeding_review_eng.pdf.

(3) Žr. http://www.unicef.org.

(4) Žr. 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/85/EEB 2 straipsnį „Sąvokos“: Šioje direktyvoje:

(a) „nėščia darbuotoja“ – tai nėščia darbuotoja, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką;

(b) „neseniai pagimdžiusi darbuotoja“ – tai neseniai pagimdžiusi darbuotoja, kaip apibrėžta nacionalinės teisės aktais ir (arba) nacionaline praktika, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal šiuos teisės aktus ir (arba) praktiką;

(c) „maitinanti krūtimi darbuotoja“ – tai krūtimi maitinanti darbuotoja, kaip apibrėžta nacionalinės teisės aktais ir (arba) nacionaline praktika, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal šiuos teisės aktus ir (arba) praktiką.

(5) Žr. Lamb, M.E. Ahnert, L (2006 m.): Nonparental child care: Context, concepts, correlates and consequences, in: W. Damon, R.M. lerner, K.A. Renninger, T.E. Sigel (red.): Handbook of Child Psychology (Vol.4) Child Psychology in Practice, p. 950-1016, Hoboken, N.J. and Chichester, Willey.

(6) Atsižvelgiant į Komisijos strategiją Dėl ES vaikų teisių strategijos kūrimo, paskelbtą 2006 m. liepos 4 d. (žr. http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/r12555.htm).

(7) Moterų ir vyrų lygybės gairės 2006–2010 m. (COM(2006) 92 galutinis).

(8) Žr. Briuselio Europos Vadovų Tarybos 2006 m. kovo 23–24 d. Europos Vadovų Tarybos pirmininkavimo išvadų II priedą: http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ec/89013.pdf.

(9) 2008 vasario 21 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl Europos demografijos ateities (2007/2156 (INI) (A6-0024/2008), žr. http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do? type = TA&reference = P6-TA-2008-0066 & language = EN.

(10) 2007 m. rugsėjo 27 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl moterų ir vyrų lygybės Europos Sąjungoje (2007 m.) (2007/2065(INI) (P6_TA(2007)0423), Žr.

http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do? pubRef =-//EP//TEXT+TA+P6-TA-2007-0423+0+DOC+XML+V0//LT

(11) Žr. Briuselio Europos Vadovų Tarybos 2008 m. kovo 13–14 d. Europos Vadovų Tarybos pirmininkavimo išvadas: http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ec/99410.pdf.

(12) Komisijos komunikatas „Piliečių ataskaita – geresnės motinystės atostogų sąlygos, skatinančios tinkamiau suderinti šeimos gyvenimą ir darbą“ (ec.europa.eu/social/BlobServlet? docId = 611 & langId = en); 2009 m. sausį Socialinės platformos parengta Bendra pozicija dėl 1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvos 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų pakartotinio svarstymo.

(13) Dėl ES vaiko teisių strategijos kūrimo (COM(2006) 367 galutinis).

(14) Žr. Europos Vadovų Tarybai (2006 m. kovo 23–24 d.) pirmininkavusios valstybės narės išvadų 72 straipsnį (nuoroda pateikta 8 išnašoje).

(15) Europos moterų lobistinės organizacijos pasiūlymai dėl Komisijos pasiūlymo priimti direktyvą iš dalies keičiančią Direktyvą 92/85/EEB, 2009 m. sausis, p. 2.

(16) Žr. Specialių pastabų 4.5 punktą.

(17) Pasitelkdama pirmiau minėtą Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją.

(18) Žr. 2 ir 3 išnašas.

(19) Žr.: http://www.ilo.org/ilolex/cgi-lex/convde.pl? C183.

(20) 1989 m. lapkričio 20 d. priimta Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucija 44/25 ir 1990 m. rugsėjo 2 d. pagal 49 straipsnį įsigaliojusi Vaiko teisių konvencija. Žr.: http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm.

(21) Naujame 8 straipsnio 5 punkte kalbama apie „keturias savaites arba daugiau“ (COM(2008)637 galutinis, p. 15.

(22) Žr. 4 išnašą.

(23) COM(2008) 637 galutinis, p. 1.

(24) Žr. http://www.coe.int/t/dg3/youthfamily/enfance/parenting_en.asp.