LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys CE 107/1

TARYBOS POZICIJA (ES) Nr. 1/2010 PIRMOJO SVARSTYMO METU,

siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą dėl pramoninių išmetamų teršalų (taršos integruotos prevencijos ir kontrolės) (Nauja redakcija)

Tarybos priimti 2010 m. vasario 15 d.

(Tekstas svarbus EEE)

(2010/C 107 E/01)

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį,

atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),

atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),

kadangi:

(1) Reikia atlikti tam tikrus esminius 1978 m. vasario 20 d. Tarybos direktyvos 78/176/EEB dėl titano dioksido pramonės atliekų (4), 1982 m. gruodžio 3 d. Tarybos direktyvos 82/883/EEB dėl aplinkos, veikiamos titano dioksido pramonės atliekų, priežiūros ir stebėjimo tvarkos (5), 1992 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 92/112/EEB dėl titano dioksido pramonės atliekų sukeltos taršos mažinimo ir galutinio panaikinimo programų derinimo tvarkos (6), 1999 m. kovo 11 d. Tarybos direktyvos 1999/13/EB dėl tam tikrų veiklos rūšių ir tam tikrų įrenginių lakiųjų organinių junginių, susidarančių naudojant organinius tirpiklius, emisijų apribojimo (7), 2000 m. gruodžio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/76/EB dėl atliekų deginimo (8), 2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/80/EB dėl tam tikrų teršalų, išmetamų į orą iš didelių kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo (9) ir 2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/1/EB dėl taršos integruotos prevencijos ir kontrolės (10) pakeitimus. Siekiant aiškumo, tos direktyvos turėtų būti išdėstytos nauja redakcija.

(2) Siekiant pagal principą „teršėjas moka“ ir taršos prevencijos principą išvengti pramoninės veiklos sukeliamos taršos, ją sumažinti ir, jei įmanoma, pašalinti, būtina sukurti pagrindinių pramoninės veiklos rūšių bendrąją kontrolės sistemą, teikiant pirmenybę su taršos šaltiniu susijusioms iniciatyvoms ir užtikrinant tinkamą gamtos išteklių valdymą.

(3) Skirtingai reglamentuojant teršalų išmetimą į orą, vandenį arba dirvožemį, gali būti skatinamas taršos plitimas iš vienos aplinkos terpės į kitą, o ne gerinama aplinkos apsauga. Todėl tikslinga numatyti, kad veikla tokiose srityse, kaip antai: teršalų išmetimo į orą, vandenį ir dirvožemį prevencija bei kontrolė, atliekų tvarkymas, energijos vartojimo efektyvumas ir avarijų prevencija, būtų vykdoma koordinuotai.

(4) Tikslinga peržiūrėti su pramoniniais įrenginiais susijusius teisės aktus siekiant supaprastinti bei aiškiau išdėstyti galiojančias nuostatas, sumažinti nepagrįstą administracinę naštą ir įgyvendinti išvadas, pateiktas 2005 m. rugsėjo 21 d. Komisijos komunikate dėl oro taršos teminės strategijos (toliau – Teminė oro taršos strategija), 2006 m. rugsėjo 22 d. Komisijos komunikate dėl dirvožemio apsaugos teminės strategijos ir 2005 m. gruodžio 21 d. Komisijos komunikate dėl atliekų prevencijos bei perdirbimo teminės strategijos, priimtuose įgyvendinant 2002 m. liepos 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimą Nr. 1600/2002/EB, nustatantį šeštąją Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programą (11). Šiuose komunikatuose nustatyti tikslai apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką, o jų negalima pasiekti, jei nebus dar labiau sumažinta pramoninės veiklos sukeliama tarša.

(5) Siekiant užtikrinti taršos prevenciją ir kontrolę, kiekvienas įrenginys turėtų būti eksploatuojamas tik turint leidimą, o kai tam tikri įrenginiai eksploatuojami ir veikla vykdoma naudojant organinius tirpiklius – tik jei įrenginiui išduotas leidimas arba jis įregistruotas.

(6) Įrenginius eksploatuojančių veiklos vykdytojų atsakomybės paskirstymo metodą nustato valstybės narės, su sąlyga, kad užtikrinamas šios direktyvos reikalavimų laikymasis. Valstybės narės gali nuspręsti suteikti leidimą vienam kiekvieno įrenginio atsakingam veiklos vykdytojui arba konkrečiai nurodyti kelių skirtingų įrenginio dalių veiklos vykdytojų atsakomybę. Jeigu pagal valstybės narės galiojančią teisės sistemą kiekvienam įrenginiui numatomas tik vienas atsakingas veiklos vykdytojas, ta valstybė narė gali nuspręsti toliau taikyti šią sistemą.

(7) Siekiant palengvinti leidimų išdavimą, valstybėms narėms turėtų būti sudarytos sąlygos tam tikrų kategorijų įrenginiams nustatyti reikalavimus bendrosiose privalomose taisyklėse.

(8) Svarbu užkirsti kelią avarijoms bei nelaimingiems įvykiams ir apriboti jų padarinius. Atsakomybė už žalą gamtai, padarytą dėl avarijų ar nelaimingų įvykių, reglamentuojama atitinkamais nacionalinės teisės ir, kai taikytina, kitais atitinkamais Sąjungos teisės aktais.

(9) Siekiant išvengti dvigubo reguliavimo, leidime įrenginiui, kuriam taikoma 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijų leidimų sistemą Bendrijoje dalies (12), neturėtų būti nurodoma išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų, nurodytų tos direktyvos I priede, tiesiogiai išmetamo kiekio ribinė vertė, išskyrus atvejus, kai būtina užtikrinti, kad vietos lygmeniu nebūtų sukelta didelė tarša, arba kai ta sistema įrenginiui netaikoma.

(10) Veiklos vykdytojai turėtų pateikti prašymą išduoti leidimą, kuriame būtų pateikta informacija, reikalinga, kad kompetentinga institucija galėtų nustatyti leidimo sąlygas. Veiklos vykdytojams turėtų būti sudarytos sąlygos, kad teikdami prašymus leidimui gauti jie galėtų pasinaudoti informacija, gauta taikant 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvą 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (13) ir 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos direktyvą 96/82/EB dėl didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės (14).

(11) Leidime turėtų būti numatytos visos būtinos priemonės aukštam aplinkos apsaugos lygiui pasiekti ir užtikrinti, kad įrenginiai būtų eksploatuojami laikantis bendrųjų principų, taikomų pagrindinėms veiklos vykdytojo prievolėms. Leidime taip pat turėtų būti nurodytos išmetamų teršalų ribinės vertės arba jas atitinkantys parametrai ar techninės priemonės, ir nustatyti atitinkami dirvožemio ir požeminio vandens apsaugos bei stebėsenos reikalavimai. Nustatant leidimo sąlygas turėtų būti atsižvelgiama į geriausius prieinamus gamybos būdus.

(12) Siekiant nustatyti geriausius prieinamus gamybos būdus ir sumažinti pramoninės veiklos taršos masto skirtumus Sąjungoje keičiantis informacija su suinteresuotaisiais subjektais, turėtų būti parengti, peržiūrėti ir, prireikus, atnaujinti geriausių prieinamų gamybos būdų informaciniai dokumentai (toliau – GPGB informaciniai dokumentai), o svarbiausi GPGB informacinių dokumentų elementai (toliau – GPGB išvados) tvirtinamos taikant komiteto procedūrą. Todėl Komisija, taikydama komiteto procedūrą, turėtų parengti duomenų rinkimo, GPGB informacinių dokumentų rengimo ir jų kokybės užtikrinimo gaires. GPGB išvadomis turėtų būti remiamasi nustatant leidimo sąlygas. Juos galima papildyti kitais šaltiniais.

(13) Norint užtikrinti veiksmingą ir aktyvų keitimąsi informacija, pagal kurią rengiami aukštos kokybės GPGB informaciniai dokumentai, Komisija turėtų sukurti skaidriai veikiantį forumą. Turėtų būti nustatyta praktinė keitimosi informacija tvarka ir prieigos prie GPGB informacinių dokumentų galimybė, visų pirma siekiant užtikrinti, kad valstybės narės ir suinteresuotieji subjektai teiktų pakankamą kiekį tinkamos kokybės duomenų remdamiesi nustatytomis gairėmis, kad būtų galima nustatyti geriausius prieinamus gamybos būdus ir naujus būdus.

(14) Svarbu, kad kompetentingoms institucijoms būtų suteikta pakankamai lankstumo nustatyti tokias teršalų išmetimo ribines vertes, kad įprastomis veikimo sąlygomis išmetami teršalai neviršytų išmetamų teršalų lygio, siejamo su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu. Šiuo tikslu kompetentinga institucija gali nustatyti išmetamų teršalų kiekio ribas, kurios vertėmis, laikotarpiais ir taikomomis nustatytomis sąlygomis skiriasi nuo išmetamų teršalų lygio, siejamo su geriausiais prieinamais gamybos būdais, jeigu galima įrodyti, pateikiant išmetamų teršalų lygio stebėsenos rezultatus, kad išmetami teršalai neviršijo teršalų lygio, siejamo su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu.

(15) Siekiant atsižvelgti į tam tikras ypatingas aplinkybes, kuriomis su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu susijusių išmetamų teršalų lygių nustatymas sudarytų neproporcingai dideles išlaidas palyginus su nauda aplinkai, kompetentingoms institucijoms turėtų būti sudarytos galimybės nustatyti išmetamų teršalų ribines vertes, kurios nukrypsta nuo tų lygių. Tokie nukrypimai turėtų būti leidžiami remiantis įvertinimu, atliekamu remiantis tinkamai apibrėžtais kriterijais. Išmetamų teršalų kiekis neturėtų viršyti šioje direktyvoje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių. Bet kuriuo atveju, neturėtų būti sukeliama didelė tarša ir turėtų būti užtikrinamas aukštas visos aplinkos apsaugos lygis.

(16) Siekiant veiklos vykdytojams suteikti galimybę išbandyti naujus gamybos būdus, kuriuos taikant būtų galima užtikrinti aukštesnį bendrą aplinkos apsaugos lygį arba bent jau tokį patį aplinkos apsaugos lygį, bet mažesnėmis išlaidomis nei taikant dabartinius geriausius prieinamus būdus, kompetentingai institucijai turėtų būti sudarytos sąlygos leisti laikinai nukrypti nuo išmetamų teršalų normų, susijusių su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu.

(17) Įrenginyje atlikus pakeitimus gali padidėti tarša. Veiklos vykdytojai turėtų informuoti kompetentingą instituciją apie visus planuojamus pakeitimus, galinčius padaryti poveikį aplinkai. Įrenginiuose atliekami esminiai pakeitimai, galintys padaryti didelį neigiamą poveikį žmonių sveikatai arba aplinkai, neturėtų būti daromi be leidimo, išduoto pagal šią direktyvą.

(18) Tręšimas mėšlu labai prisideda prie oro ir vandens taršos. Norint pasiekti Teminėje oro taršos strategijoje ir Sąjungos vandens apsaugos teisės aktuose nustatytus tikslus, būtina, kad Komisija peržiūrėtų, ar reikia nustatyti tinkamiausią šių išmetamų teršalų kontrolę taikant geriausius prieinamus gamybos būdus.

(19) Intensyvi paukštininkystė ir gyvulininkystė labai prisideda prie į orą ir vandenį išmetamų teršalų kiekio didinimo. Siekiant Teminėje oro taršos strategijoje ir Sąjungos vandens apsaugos teisės aktuose nustatytų tikslų, Komisijai būtina peržiūrėti poreikį skirtingų paukščių rūšių atžvilgiu nustatyti diferencijuotas pajėgumo viršutines ribas siekiant apibrėžti šios direktyvos taikymo srities ribas ir peržiūrėti ar būtina nustatyti iš gyvulių auginimo įrenginių teršalų išmetimo tinkamiausias kontrolės priemones.

(20) Siekiant atsižvelgti į geriausių prieinamų gamybos būdų raidą arba kitus įrenginio pakeitimus, leidimo sąlygos turėtų būti reguliariai persvarstomos, o prireikus atnaujinamos, ypač kai patvirtinamos naujos arba atnaujintos GPGB išvados.

(21) Konkrečiais atvejais, kai persvarstant ir atnaujinant leidimą nustatoma, kad geriausiems prieinamiems gamybos būdams įdiegti gali reikėti ilgesnio laikotarpio nei penkeri metai po išvadų dėl GPGB paskelbimo, kompetentingos institucijos gali leidimo sąlygose nustatyti ilgesnį terminą, kai tai pateisinama remiantis šioje direktyvoje nustatytais kriterijais.

(22) Būtina užtikrinti, kad eksploatuojant įrenginį nepablogėtų dirvožemio ir požeminio vandens kokybė. Todėl leidimo sąlygose turėtų būti numatytos tinkamos priemonės, kad būtų užkirstas kelias dirvožemio ir požeminio vandens teršimui išmetamais teršalais, ir reguliariai vykdomas tų priemonių vykdymo stebėjimas, kad būtų išvengta nuotėkių, išsiliejimų, nelaimingų įvykių ar avarijų naudojant įrangą ir saugojimo metu. Todėl, siekiant ankstyvame etape nustatyti galimą dirvožemio ir požeminio vandens taršą ir imtis tinkamų korekcinių priemonių iki taršos išplitimo, taip pat būtina vykdyti pavojingų medžiagų dirvožemyje ir požeminiame vandenyje stebėseną. Nustatant stebėsenos dažnumą, galima atsižvelgti į prevencinių priemonių tipą, jų sekimo mastą ir dažnumą.

(23) Siekiant užtikrinti, kad dėl įrenginio eksploatavimo neblogėtų dirvožemio ir požeminio vandens kokybė, būtina remiantis pagrindine ataskaita nustatyti dirvožemio ir požeminio vandens užteršimo būklę. Pagrindinė ataskaita turėtų būti praktinė priemonė, kuri sudarytų galimybę, kiek tai įmanoma, kiekybiškai palyginti toje ataskaitoje aprašytą vietos būklę ir vietos būklę galutinai nutraukus veiklą, siekiant nustatyti, ar labai padidėjo dirvožemio ar požeminio vandens užterštumas. Todėl pagrindinėje ataskaitoje turėtų būti informacija, parengta remiantis turimais duomenimis apie dirvožemio ir požeminio vandens matavimus ir istoriniai duomenys, susiję su ankstesniu vietos panaudojimu.

(24) Remiantis principu „teršėjas moka“, valstybės narės, vertindamos veiklos vykdytojo sukeltos dirvožemio ir požeminio vandens taršos lygį, kuriam esant veiklos vykdytojas įpareigojamas atkurti tokią vietos būklę, kuri buvo aprašyta pagrindinėje ataskaitoje, turėtų atsižvelgti į leidimo sąlygas, taikytas visu veiklos vykdymo laikotarpiu, į įrenginyje taikytas taršos prevencijos priemones ir į santykinį taršos padidėjimą lyginant su pagrindinėje ataskaitoje nurodytu užteršimo lygiu. Atsakomybė už taršą, kurią sukėlė ne veiklos vykdytojas, reglamentuojama atitinkamais nacionalinės teisės ir, kai taikytina, kitais atitinkamais Sąjungos teisės aktais.

(25) Siekiant užtikrinti veiksmingą šios direktyvos įgyvendinimą ir jo kontrolę, veiklos vykdytojai kompetentingai institucijai turėtų reguliariai pranešti apie tai, kaip laikomasi leidimo sąlygų. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad šios direktyvos nesilaikymo atveju veiklos vykdytojas ir kompetentinga institucija imtųsi reikiamų priemonių ir numatytų aplinkosauginių tikrinimų sistemą.

(26) Pagal Orhuso konvenciją dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais (15), veiksmingas visuomenės dalyvavimas priimant sprendimus reikalingas sudarant palankias sąlygas visuomenei reikšti nuomonę, o sprendimų priėmėjui atsižvelgti į jos nuomonę ir interesus, kurie gali būti svarbūs priimant tuos sprendimus; taip didinama atskaitomybė, sprendimų priėmimo proceso skaidrumas, visuomenė geriau informuojama aplinkosaugos klausimais, o priimti sprendimai susilaukia daugiau paramos. Suinteresuotos visuomenės nariams turėtų būti suteikta galimybė siekti teisingumo ir taip padėti apsaugoti teisę gyventi sveikatai nekenksmingoje ir gerovę užtikrinančioje aplinkoje.

(27) Kuro deginimas įrenginiuose, kai bendra nominali šiluminė galia yra mažesnė kaip 50 MW, labai prisideda prie oro taršos. Norint pasiekti Teminėje oro taršos strategijoje nustatytus tikslus, būtina, kad Komisija peržiūrėtų, ar reikia nustatyti tinkamiausią teršalų išmetimo iš tokių įrenginių kontrolę.

(28) Dideli kurą deginantys įrenginiai išmeta į orą daug teršalų, kurie daro didelį poveikį žmonių sveikatai ir aplinkai. Siekiant sumažinti tą poveikį ir įgyvendinti 2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2001/81/EB dėl tam tikrų atmosferos teršalų išmetimo nacionalinių ribų (16) nustatytus reikalavimus ir Teminėje oro taršos strategijoje nustatytus tikslus, tam tikrų kategorijų kurą deginantiems įrenginiams ir teršalams būtina Sąjungos lygmeniu nustatyti griežtesnes išmetamų teršalų ribines vertes.

(29) Komisija turėtų peržiūrėti poreikį Sąjungos mastu nustatyti išmetamų teršalų ribines vertes ir poreikį iš dalies pakeisti V priede išdėstytas išmetamų teršalų ribines vertes tam tikriems dideliems kurą deginantiems įrenginiams, atsižvelgiant į atitinkamų GPGB informacinių dokumentų peržiūrą ir atnaujinimą. Šioje srityje Komisija turėtų atsižvelgti į naftos perdirbimo įrenginių energijos sistemų specifiką.

(30) Dėl tam tikrų vietinių kietojo kuro rūšių charakteristikų, tokį kurą deginantiems įrenginiams tikslinga vietoj išmetamam sieros dioksidui taikomų ribinių verčių taikyti mažiausią nusierinimo laipsnį. Be to, skalūnų alyvą deginantiems įrenginiams tikslinga taikyti šiek tiek mažesnį minimalaus nusierinimo laipsnį, kadangi dėl skalūnų alyvos specifinių charakteristikų gali būti neįmanoma taikyti tokių pačių sieros mažinimo metodų arba užtikrinti tokį patį nusierinimo veiksmingumą kaip kitų kuro rūšių atvejais.

(31) Reikėtų numatyti, kad tais atvejais, kai dėl didelio stygiaus staiga nutraukiamas mažai sieros turinčio kuro arba dujų tiekimas, kompetentinga institucija galėtų taikyti laikinas išimtis, t. y. leistų atitinkamiems deginimo įrenginiams viršyti šioje direktyvoje nustatytas išmetamų teršalų ribines vertes.

(32) Sutrikus taršos mažinimo įrangos veiklai arba šiai įrangai sugedus, atitinkamas veiklos vykdytojas neturėtų eksploatuoti kurą deginančio įrenginio ilgiau kaip 24 valandas, o bendra eksploatacijos be taršos mažinimo įrangos trukmė, siekiant sumažinti neigiamą taršos poveikį aplinkai, per 12 mėnesių neturėtų viršyti 120 valandų. Tačiau, jeigu labai svarbu išlaikyti energijos tiekimą arba būtina užtikrinti, kad nepadidėtų bendra kito kurą deginančio įrenginio keliama tarša, kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikta galimybė leisti nesilaikyti minėtų terminų.

(33) Kad būtų užtikrintas aukštas aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos lygis, o atliekos nebūtų vežamos į kitų valstybių įrenginius, kuriuos eksploatuojant laikomasi prastesnių aplinkosaugos normų, Sąjungoje veikiantiems atliekų deginimo arba bendro atliekų deginimo įrenginiams reikia nustatyti bei taikyti griežtas eksploatacijos sąlygas, techninius reikalavimus ir išmetamų teršalų ribines vertes.

(34) Dėl organinių tirpiklių naudojimo vykdant tam tikrų rūšių veiklą ir eksploatuojant tam tikrus įrenginius į orą yra išmetami organiniai junginiai, o tai vietos ir tarpvalstybiniu lygmeniu skatina formuotis fotocheminius oksidatorius, kurie yra žalingi gamtos ištekliams ir žmonių sveikatai. Todėl būtina imtis organinių tirpiklių naudojimo prevencijos ir nustatyti reikalavimą laikytis išmetamų organinių junginių ribinių verčių bei atitinkamų eksploatacijos sąlygų. Tais atvejais, kai išmetamų teršalų kiekius tiek pat galima sumažinti kitais būdais, pavyzdžiui, naudojant produktus, kuriuose yra mažai tirpiklių arba jų nėra visai, arba priemones, kurias taikant naudojama mažai tirpiklių arba jų nenaudojama, veiklos vykdytojams turėtų būti leidžiama laikytis taršos mažinimo plano vietoj šioje direktyvoje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių.

(35) Titano dioksido gamybos įrenginiai gali sukelti didelę oro ir vandens taršą. Kad šis poveikis būtų sumažintas, būtina Sąjungos lygmeniu nustatyti griežtesnes tam tikrų išmetamų teršalų ribines vertes.

(36) Siekiant supaprastinti ataskaitų teikimą ir sumažinti bereikalingą administracinę naštą, Komisija turėtų nustatyti metodus, kaip pagal šią direktyvą pateikiamų duomenų pateikimo būdus suderinti su kitais Sąjungos teisės aktų reikalavimais, visų pirma su 2006 m. sausio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 166/2006 dėl Europos išleidžiamų ir perduodamų teršalų registro sukūrimo (17).

(37) Siekiant užkirsti kelią taršai dėl pramonės veiklos, ją sumažinti ir, jei įmanoma, pašalinti pačiu ekonomiškiausiu būdu, kartu užtikrinant aukšto lygio visos aplinkos apsaugą, visų pirma taikant geriausius prieinamus gamybos būdus, galėtų būti išnagrinėtos rinka pagrįstų priemonių, pavyzdžiui prekybos azoto oksidų ir sieros dioksido taršos leidimais, taikymo galimybės.

(38) Šiai direktyvai įgyvendinti reikalingos priemonės turėtų būti tvirtinamos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (18).

(39) Siekiant šios direktyvos nuostatas suderinti su mokslo ir technikos pažanga, remiantis geriausiais prieinamais gamybos būdais, Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai pagal Sutarties 290 straipsnį priimti deleguotus aktus dėl V, VI ir VII priedų tam tikrų dalių pritaikymo atsižvelgiant į tokią mokslo ir technikos pažangą. Atliekų deginimo ir bendro atliekų deginimo įrenginių atveju, tai gali apimti kriterijų, pagal kuriuos leidžiama nesilaikyti reikalavimo vykdyti nuolatinį bendro išmetamų dulkių kiekio stebėseną, nustatymą. Ypač svarbu, kad Komisija jos parengiamojo darbo metu konsultuotųsi su ekspertais, atsižvelgiant į įsipareigojimus, numatytus 2009 m. gruodžio 9 d. Komisijos komunikate dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnio įgyvendinimo.

(40) Valstybės narės turėtų nustatyti taisykles dėl nuobaudų, taikomų pažeidus nacionalines nuostatas, priimtas pagal šią direktyvą, ir užtikrinti, kad jos bus vykdomos. Tos nuobaudos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.

(41) Siekiant suteikti pakankamai laiko esamus įrenginius techniškai pritaikyti prie naujų šios direktyvos reikalavimų, kai kurie naujieji reikalavimai tiems įrenginiams turėtų būti pradėti taikyti pasibaigus nustatytam laikotarpiui, skaičiuojamam nuo dienos, kurią ši direktyva pradedama taikyti. Reikia skirti pakankamai laiko, kad kurą deginančiuose įrenginiuose būtų galima įdiegti taršos mažinimo priemones ir taip užtikrinti, kad nebus viršijamos V priede nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės.

(42) Kadangi šios direktyvos tikslų, t.y. užtikrinti aukštą aplinkos apsaugos lygį ir pagerinti aplinkos kokybę, - valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl tarpvalstybinio pramoninės taršos pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti.

(43) Šioje direktyvoje atsižvelgiama į visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje nustatytas pagrindines teises bei principus ir jų paisoma. Visų pirma šia direktyva siekiama paskatinti tos chartijos 37 straipsnio taikymą.

(44) Vykdant įpareigojimą perkelti šią direktyvą į nacionalinę teisę turėtų būti perkeliamos tik tos nuostatos, kurios iš esmės skiriasi nuo ankstesnių direktyvų nuostatų. Įpareigojimas perkelti nepakeistas nuostatas vykdomas pagal ankstesnes direktyvas.

(45) Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (19) 34 punktą valstybės narės raginamos savo ir Sąjungos interesų labui parengti lenteles, kurios kuo geriau iliustruotų šios direktyvos ir perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių tarpusavio atitiktį, ir viešai jas paskelbti.

(46) Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų dėl direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir jų taikymo terminų, nustatytų IX priedo B dalyje,

PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:

I SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

1 straipsnis

Dalykas

Šia direktyva nustatomos taisyklės, reglamentuojančios integruotą taršos, kurią sukelia pramoninė veikla, prevenciją ir kontrolę.

Ja taip pat nustatomos taisyklės, skirtos užkirsti kelią teršalų išmetimui į orą, vandenį ir žemę, arba, jei tai neįgyvendinama, jam mažinti ir užkirsti kelią atliekų susidarymui, siekiant aukšto aplinkos apsaugos lygio.

2 straipsnis

Taikymo sritis

1. Ši direktyva taikoma pramoninei veiklai, sukeliančiai II–VI skyriuose nurodytą taršą.

2. Ši direktyva netaikoma mokslinių tyrimų ir plėtros veiklai arba naujų produktų ir procesų bandymui.

3 straipsnis

Sąvokų apibrėžtys

Šios direktyvos tikslais taikomos šios sąvokų apibrėžtys:

1) medžiaga – cheminis elementas ir jo junginiai, išskyrus šias medžiagas: a) radioaktyviąsias medžiagas, kaip apibrėžta 1996 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyvos 96/29/Euratomas, nustatančios pagrindinius darbuotojų ir gyventojų sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės saugos standartus (20) 1 straipsnyje; b) genetiškai modifikuotus mikroorganizmus, kaip apibrėžta 2009 m. gegužės 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/41/EB dėl riboto genetiškai modifikuotų mikroorganizmų naudojimo (21) 2 straipsnio b punkte; c) genetiškai modifikuotus organizmus, kaip apibrėžta 2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką (22) 2 straipsnio 2 punkte;

2) tarša – žmonių veiklos sukeliamas tiesioginis arba netiesioginis medžiagų, virpesių, šilumos arba triukšmo skleidimas ore, vandenyje ar žemėje, galintis kenkti žmonių sveikatai arba aplinkai, daryti žalą materialiajam turtui, aplinkos vertybėms arba trukdyti jomis naudotis ir kitaip teisėtai naudotis aplinka;

3) įrenginys – stacionarus technikos objektas, kuriame vykdoma viena arba kelios I priede arba VII priedo 1 dalyje išvardytos veiklos rūšys ir bet kuri kita toje pačioje vietoje vykdoma tiesiogiai susijusi veikla, kuri techniškai susijusi su tuose prieduose išvardytų rūšių veikla ir gali sukelti teršalų išmetimą ir taršą;

4) teršalų išmetimas – medžiagų, virpesių, šilumos arba triukšmo tiesioginis arba netiesioginis išleidimas iš įrenginio pavienių arba pasklidųjų šaltinių į orą, vandenį arba žemę;

5) išmetamų teršalų ribinė vertė – išmetamų teršalų masė, išreikšta tam tikrais parametrais, koncentracija ir (arba) lygis, kurio negalima viršyti per vieną arba kelis laiko tarpus;

6) aplinkos kokybės norma – Sąjungos teisės aktuose nustatytų reikalavimų, kuriuos tam tikru metu turi atitikti tam tikra aplinka arba konkreti jos dalis, visuma;

7) leidimas – rašytinis dokumentas, kuriuo suteikiama teisė eksploatuoti visą įrenginį, kurą deginantį įrenginį, atliekų deginimo įrenginį, bendro atliekų deginimo įrenginį arba jų dalį;

8) esminis pakeitimas –įrenginio, kurą deginančio įrenginio, atliekų deginimo įrenginio arba bendro atliekų deginimo įrenginio pobūdžio ar veikimo pakeitimas, arba išplėtimas, kuris gali turėti didelį neigiamą poveikį žmonių sveikatai arba aplinkai;

9) geriausi prieinami gamybos būdai – veiksmingiausia ir pažangiausia veiklos ir jos vykdymo metodų plėtojimo pakopa, kuri rodo, ar tam tikras gamybos būdas praktiškai gali būti pagrindu nustatant išmetamų teršalų ribines vertes ir kitas leidimo sąlygas, siekiant išvengti taršos, o jei tai neįmanoma, –mažinti teršalų išmetimą ir jų poveikį visai aplinkai: a) gamybos būdai –ir naudojama technologija, ir įrenginio projektavimo, statybos, priežiūros, eksploatavimo ir uždarymo būdas; b) prieinami gamybos būdai – gamybos būdai, išplėtoti taip, kad juos būtų galima taikyti atitinkamame pramonės sektoriuje, esant ekonomiškai ir techniškai tinkamoms sąlygoms, atsižvelgiant į jų sąnaudas ir pranašumą, nepaisant to, ar tie gamybos būdai taikomi ar kuriami konkrečioje valstybėje narėje, ir jei tik jie yra prieinami veiklos vykdytojui; c) geriausi – veiksmingiausi, siekiant aukšto aplinkos apsaugos lygio.

10) GPGB informacinis dokumentas – dokumentas, parengtas remiantis pagal 13 straipsnį surengtu pasikeitimu informacija, skirtas nustatytiems veiksmams ir kuriame visų pirma aprašomi taikomi būdai, esami išmetamų teršalų kiekiai ir vartojimo kiekiai, priemonės, svarstomos siekiant nustatyti geriausius prieinamus gamybos būdus, taip pat GPGB išvados ir visi nauji sukuriami būdai, skiriant ypatingą dėmesį III priede išdėstytiems kriterijams;

11) GPGB išvados – dokumentas, į kurį įtrauktos GPGB informacinio dokumento dalys, kuriose išdėstomos išvados dėl geriausių galimų gamybos būdų, jie aprašomi, pateikiama informacija dėl jų pritaikymo galimybių, su geriausiais prieinamais gamybos būdais siejamo išmetamų teršalų lygio, susijusios stebėsenos, susijusių suvartojimo lygių ir, kai tinkama, atitinkamų eksploatavimo vietos padarytos žalos šalinimo priemonių;

12) išmetamų teršalų kiekiai, susiję su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu – įvairūs išmetamų teršalų kiekiai, susidarantys įprastomis veikimo sąlygomis taikant GPGB išvadose aprašytus geriausius prieinamus gamybos būdus arba geriausių prieinamų gamybos būdų derinius, išreikšti tam tikro laikotarpio vidurkiais atsižvelgiant į konkrečiai nustatytas sąlygas;

13) naujas gamybos būdas – pramoninei veiklai skirtas naujoviškas metodas, kurį komerciškai išplėtojus būtų galima arba užtikrinti geresnį aplinkos apsaugos lygį, arba užtikrinti bent tokį patį aplinkos apsaugos lygį ir sumažinti sąnaudas labiau nei naudojant esamus geriausius prieinamus gamybos būdus;

14) veiklos vykdytojas – fizinis ar juridinis asmuo, kuris eksploatuoja arba kontroliuoja visą įrenginį, kurą deginantį įrenginį, atliekų deginimo įrenginį arba bendro atliekų deginimo įrenginį, arba tokio įrenginio dalį, arba, jei tai numato nacionaliniai teisės aktai, kuriam suteikti ekonominiai įgaliojimai spręsti įrenginio techninius klausimus;

15) visuomenė – vienas arba daugiau fizinių ar juridinių asmenų ir pagal nacionalinės teisės aktus ar praktiką jų asociacijos, organizacijos ar grupės;

16) suinteresuota visuomenė – visuomenė, kuriai turėjo ar gali turėti poveikį sprendimo išduoti arba atnaujinti leidimą ar leidimo sąlygas priėmimas arba kuri juo yra suinteresuota; taikant šią apibrėžtį nevyriausybinės organizacijos, skatinančios aplinkos apsaugą ir atitinkančios reikalavimus pagal nacionalinę teisę, yra laikomos suinteresuotomis;

17) pavojingos medžiagos – medžiagos arba mišiniai, kaip apibrėžta 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1272/2008 dėl cheminių medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo (23) 2 straipsnio 7 ir 8 punktuose;

18) pagrindinė ataskaita – informacija apie dirvožemio ir požeminių vandenų užterštumą atitinkamomis pavojingomis medžiagomis;

19) požeminis vanduo – požeminis vanduo, kaip apibrėžta 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/60/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (24), 2 straipsnio 2 punkte;

20) dirvožemis – viršutinis Žemės plutos sluoksnis, esantis tarp pamatinės uolienos ir paviršiaus. Dirvožemį sudaro mineralinės dalelės, organinė medžiaga, vanduo, oras ir gyvi organizmai;

(21) aplinkosauginis tikrinimas – visi veiksmai, įskaitant apsilankymus vietoje, teršalų išmetimo stebėseną ir tarptautinių pranešimų bei tolesnės veiklos dokumentų tikrinimus, vidinės stebėsenos tikrinimą, naudojamų būdų ir įrenginio aplinkosauginio valdymo tinkamumo tikrinimą, kuriuos atlieka kompetentinga institucija arba kurie atliekami jos vardu, siekiant patikrinti, ar įrenginiai atitinka jų leidimo sąlygas, bei skatinti tokią atitiktį ir prireikus stebėti jų poveikį aplinkai;

22) „naminiai paukščiai“ – naminiai paukščiai, kaip apibrėžta 1990 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 90/539/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą naminiais paukščiais ir perinti skirtais kiaušiniais ir jų importą iš trečiųjų šalių (25), 2 straipsnio 1 punkte;

23) kuras – kietoji, skystoji arba dujinė degi medžiaga;

24) kurą deginantis įrenginys – techninis įrenginys, kuriame kuras oksiduojamas, kad būtų galima panaudoti taip gautą šilumą;

25) kaminas – konstrukcija, kuri turi vieną arba kelis dūmtakius ir per kurią išmetamos dujos išleidžiamos į orą;

26) eksploatavimo valandos – valandomis išreikštas laikas, kai visas kurą deginantis įrenginys arba jo dalis veikia ir į orą yra išmetami teršalai, išskyrus paleidimo ir išjungimo laikotarpius;

27) nusierinimo laipsnis – sieros kiekio, kuris nėra išmetamas į orą iš kurą deginančio įrenginio per nurodytą laiką, santykis su sieros kiekiu kietajame kure, sunaudojamame kurą deginančiame įrenginyje per tą patį laikotarpį;

28) vietinis kietasis kuras – natūraliai gamtoje esantis kietasis kuras, kuris naudojamas specialiai tam kurui suprojektuotuose įrenginiuose ir kuris išgaunamas vietoje;

29) pagrindinis kuras – kuras, kuriam iš visų kuro rūšių, naudojamų įvairų kurą deginančiuose įrenginiuose, kuriuose savo reikmėms atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis naudojami perdirbant žalią naftą susidarantys distiliavimo ir konversijos likučiai, nustatyta aukščiausia išmetamų teršalų ribinė vertė kaip nustatyta V priedo 1 dalyje, arba, jeigu kelių rūšių kurui nustatyta vienoda išmetamų teršalų ribinė vertė, kuras, kurio šiluminė galia yra didžiausia;

30) biomasė: a) produktai, kuriuos sudaro iš žemės ūkio arba miškininkystės veiklos gauta augalinė medžiaga, kuri gali būti naudojama kaip kuras, reikalingas jos sunaudojamai energijai atkurti; b) toliau išvardytos atliekos: i) žemės ūkio ir miškininkystės veiklos augalinės atliekos; ii) maisto perdirbimo pramonės augalinės atliekos, jeigu gaunama šiluma yra panaudojama; iii) pluoštinės augalinės atliekos, gaunamos gaminant pirminę celiuliozę ir popierių iš medienos masės, jeigu jos yra kartu sudeginamos gamybos vietoje, o gauta šiluma panaudojama; iv) kamštinės medienos atliekos; v) medienos atliekos, išskyrus tas medienos atliekas, kuriose dėl medžiagų apdirbimo konservantais arba dengimo gali būti halogenintų organinių junginių arba sunkiųjų metalų; ir kuriose ypač yra tokių medienos atliekų iš statybos ir nugriovimo atliekų;

31) įvairų kurą deginantis įrenginys – kurą deginantis įrenginys, kuriame tuo pačiu metu arba pakaitomis gali būti deginamas dviejų arba daugiau rūšių kuras;

32) dujų turbina – rotacinė mašina, šilumos energiją paverčianti mechaniniu darbu, dažniausiai susidedanti iš kompresoriaus, šiluminio įtaiso, kuriame kuras oksiduojamas, kad būtų šildoma darbinė medžiaga, ir turbinos;

33) dujinis variklis – vidaus degimo variklis, veikiantis pagal Otto ciklą naudojant kibirkštinį uždegimą arba, dviejų rūšių degalus naudojančio variklio atveju, – uždegimą nuo suspaudimo degalams deginti;

34) dyzelinis variklis – vidaus degimo variklis, veikiantis pagal dyzelinį ciklą naudojant uždegimą nuo suspaudimo degalams deginti;

35) maža atskira sistema – maža atskira sistema, kaip apibrėžta 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (26) 2 straipsnio 26 punkte;

36) atliekos – atliekos, kaip apibrėžta 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/98/EB dėl atliekų (27) 3 straipsnio 1 punkte;

37) pavojingos atliekos – pavojingos atliekos, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/98/EB dėl atliekų 3 straipsnio 2 punkte;

38) įvairios komunalinės atliekos –buitinės atliekos, taip pat komercinės, pramoninės ir įstaigų atliekos, savo pobūdžiu ir sudėtimi panašios į buitines, bet išskyrus Sprendimo 2000/532/EB (28) priedo 20 01 pozicijoje nurodytas frakcijas, kurios yra atskirai surenkamos taršos šaltinio vietoje, tačiau išskyrus kitas to priedo 20 02 pozicijoje nurodytas atliekas;

39) atliekų deginimo įrenginys – stacionarus arba mobilus techninis vienetas ir įrenginys, skirtas atliekoms termiškai apdoroti naudojant pagaminamą šilumą ar jos nenaudojant, kai terminis apdorojimas apima deginimą oksiduojant atliekas ir kitus terminius procesus, pvz., pirolizę, dujofikavimą arba plazminius procesus, jei susidariusios medžiagos po to yra sudeginamos;

40) bendro atliekų deginimo įrenginys–stacionarus arba mobilus techninis vienetas, kurio pagrindinis tikslas yra energijos arba materialių produktų gamyba ir kuris naudoja atliekas kaip įprastinį arba kaip papildomą kurą, arba kuriame atliekos yra termiškai apdorojamos tam, kad būtų sunaikintos, deginant, kai oksiduojamos atliekos, ir atliekant kitus terminius procesus, pavyzdžiui, pirolizę, dujofikavimą arba plazminius procesus, jei susidariusios medžiagos po to yra sudeginamos;

41) nominalus galingumas – konstruktoriaus nurodyta ir veiklos vykdytojo patvirtinta atliekų deginimo įrenginio arba bendro atliekų deginimo įrenginio visų krosnių pajėgumų suma, nustatoma atsižvelgiant į atliekų kaloringumą, kuris išreiškiamas per valandą sudegintų atliekų kiekiu;

42) dioksinai ir furanai – visi VI priedo 2 dalyje išvardyti polichlorinuoti dibenzo-p-dioksinai ir dibenzofuranai;

43) organinis junginys – junginys, kuriame yra bent elementas anglies ir vienas ar keli vandenilio, halogeno, deguonies, sieros, fosforo, silicio arba azoto atomai, išskyrus anglies oksidus ir neorganinius karbonatus ir bikarbonatus;

44) lakusis organinis junginys – organinis junginys ir kreozoto frakcija, kurių garų slėgis esant 293,15 K temperatūrai yra 0,01 kPa ar didesnis, arba kurie pasižymi atitinkamu lakumu esant konkrečioms naudojimo sąlygoms;

45) organinis tirpiklis – lakusis organinis junginys, naudojamas: a) vienas ar drauge su kitais junginiais, ir be cheminių pakitimų naudojamas žaliavoms, produktams ar atliekoms tirpinti; b) kaip valymo medžiaga teršalams tirpinti; c) kaip tirpiklis; d) kaip dispersinė terpė; e) kaip klampumo koregavimo medžiaga; f) kaip paviršiaus įtampos koregavimo medžiaga; g) kaip plastifikatorius; h) kaip konservantas;

46) danga – dengimo medžiaga, kaip apibrėžta 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/42/EB dėl lakiųjų organinių junginių, susidarančių naudojant organinius tirpiklius tam tikruose dažuose, lakuose ir transporto priemonių pakartotinės apdailos produktuose, išmetamų kiekių ribojimo (29), 2 straipsnio 8 punkte.

4 straipsnis

Reikalavimas turėti leidimą

1. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad nė vienas įrenginys, kurą deginantis įrenginys, atliekų deginimo įrenginys arba bendro atliekų deginimo įrenginys nebūtų eksploatuojamas be leidimo.

Nukrypdamos nuo pirmos pastraipos valstybės narės gali nustatyti registravimo tvarką įrenginiams, kuriems taikomas tik V skyrius.

Registravimo tvarka nustatoma privalomame teisės akte, ir joje numatoma bent jau tai, kad veiklos vykdytojas praneša kompetentingai institucijai apie ketinimą eksploatuoti įrenginį.

2. Valstybės narės gali pasirinkti numatyti, kad leidimas būtų taikomas dviem arba daugiau įrenginių ar jų dalių, kurie eksploatuojami to paties veiklos vykdytojo toje pačioje vietoje.

Jeigu leidimas taikomas dviem arba daugiau įrenginių, jame nurodomos sąlygos, kuriomis siekiama užtikrinti, kad kiekvienas įrenginys atitiktų šios direktyvos reikalavimus.

3. Valstybės narės gali pasirinkti nustatyti, kad leidimas taikomas kelioms įrenginio dalims, kurias eksploatuoja skirtingi veiklos vykdytojai. Tokiais atvejais leidime nurodoma konkreti kiekvieno veiklos vykdytojo atsakomybė.

5 straipsnis

Leidimo išdavimas

1. Nedarant poveikio kitų nacionaliniuose arba Sąjungos teisės aktuose nustatytų reikalavimų taikymui, kompetentinga institucija išduoda leidimą, jei įrenginys atitinka šios direktyvos reikalavimus.

2. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad, kai yra kompetentingos kelios institucijos, yra keli veiklos vykdytojai arba išduodami keli leidimai, leidimų išdavimo sąlygos ir procedūros būtų visiškai koordinuojamos, siekiant užtikrinti visų kompetentingų institucijų naudojamą efektyvų integruotą šios tvarkos taikymo būdą.

3. Išduodant leidimą naujam įrenginiui arba esminiam jo pakeitimui, jeigu yra taikytinas Direktyvos 85/337/EEB 4 straipsnis, išnagrinėjama ir naudojama visa pagal tos direktyvos 5, 6, 7 ir 9 straipsnius gauta svarbi informacija arba padaryta išvada.

6 straipsnis

Bendrosios privalomos taisyklės

Nedarant poveikio reikalavimo turėti leidimą taikymui, atskiroms įrenginių, kurą deginančių įrenginių, atliekų deginimo įrenginių arba bendro atliekų deginimo įrenginių kategorijoms taikomus reikalavimus valstybės narės gali įtraukti į bendrąsias privalomas taisykles.

Jeigu bendrosios privalomos taisyklės patvirtintos, leidime gali būti tiesiog padaryta nuoroda į tokias taisykles.

7 straipsnis

Nelaimingi įvykiai ir avarijos

Nedarant poveikio 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą (30) taikymui, įvykus didelį poveikį aplinkai turinčiam nelaimingam įvykiui ar avarijai valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:

a) veiklos vykdytojas kompetentingai institucijai tuojau pat apie tai praneštų;

b) veiklos vykdytojas tuojau pat imtųsi priemonių apriboti poveikį aplinkai ir užkirsti kelią kitiems galimiems nelaimingiems įvykiams ar avarijoms;

c) kompetentinga institucija pareikalautų, jog veiklos vykdytojas imtųsi tinkamų papildomų priemonių, kurias kompetentinga institucija laiko būtinomis siekiant apriboti poveikį aplinkai ir užkirsti kelią kitiems galimiems nelaimingiems įvykiams ar avarijoms.

8 straipsnis

Pažeidimai

1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų laikomasi leidimo sąlygų.

2. Jei pažeidžiamos leidimo sąlygos, valstybės narės užtikrina, kad:

a) veiklos vykdytojas nedelsdamas apie tai praneštų kompetentingai institucijai;

b) veiklos vykdytojas ir kompetentinga institucija nedelsdami imtųsi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad reikalavimų būtų vėl pradėta laikytis per trumpiausią įmanomą laikotarpį;

c) kompetentinga institucija pareikalautų, jog veiklos vykdytojas imtųsi atitinkamų papildomų priemonių, kurias kompetentinga institucija laiko būtinomis siekiant, kad reikalavimų vėl būtų pradėta laikytis.

Jei leidimo sąlygų pažeidimas kelia tiesioginį pavojų žmonių sveikatai arba tiesioginį didelį neigiamą poveikį aplinkai, kol reikalavimų vėl nepradėta laikytis, kaip numatyta pirmos pastraipos b ir c punktuose, įrenginio, kurą deginančio įrenginio, atliekų deginimo įrenginio arba bendro atliekų deginimo įrenginio arba atitinkamos jų dalies eksploatavimas sustabdomas.

9 straipsnis

Šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimas

1. Jeigu iš įrenginio, atsižvelgiant į jame vykdomą veiklą, išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos yra nurodytos Direktyvos 2003/87/EB I priede, tiesiogiai išmetamų tų dujų ribinė vertė leidime nenustatoma, jeigu nebūtina užtikrinti, kad vietos aplinkos teršimo mastas būtų nedidelis.

2. Jei tai yra Direktyvos 2003/87/EB I priede išvardytos veiklos, valstybės narės gali nuspręsti nenustatyti reikalavimų, susijusių su deginimo įrenginių arba kitų įrenginių, išmetančių anglies dioksidą eksploatavimo vietoje, energetiniu naudingumo koeficientu.

3. Jeigu būtina, kompetentingos institucijos tam tikrais atvejais iš dalies pakeičia leidimą.

4. 1–3 dalys netaikomos įrenginiams, kurie pagal Direktyvos 2003/87/EB 27 straipsnį laikinai neįtraukiami į šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijų leidimų sistemą Sąjungoje.

II SKYRIUS

I PRIEDE IŠVARDYTŲ RŪŠIŲ VEIKLAI TAIKOMOS SPECIALIOSIOS NUOSTATOS

10 straipsnis

Taikymo sritis

Šis skyrius taikomas I priede išvardytų rūšių veiklai, kurią vykdant tam tikrais atvejais pasiekiamos tame priede nustatytos pajėgumo ribos.

11 straipsnis

Bendrieji principai, taikomi pagrindinėms veiklos vykdytojo prievolėms

Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad garantuotų įrenginių eksploatavimą pagal šiuos principus:

a) imamasi visų atitinkamų taršos prevencijos priemonių;

b) taikomi geriausi prieinami gamybos būdai;

c) nesukeliama didelė tarša;

d) užtikrinama atliekų susidarymo prevencija, kaip numatyta Direktyvoje 2008/98/EB;

e) jei atliekos susidaro, laikantis prioritetų eiliškumo ir Direktyvos 2008/98/EB, jos parengiamos pakartotiniam naudojimui, perdirbamos, panaudojamos, o jei tai techniškai ir ekonomiškai neįmanoma, – šalinamos stengiantis išvengti bet kokio poveikio aplinkai arba jį mažinant;

f) energija naudojama efektyviai;

g) imamasi reikiamų priemonių avarijoms išvengti ir jų padariniams apriboti;

h) galutinai nutraukiant veiklą imamasi reikiamų priemonių, kad būtų išvengta taršos grėsmės, o eksploatavimo vietos būklė patenkinamai atkurta taip, kaip apibrėžta 22 straipsnyje.

12 straipsnis

Prašymai leidimams gauti

1. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad prašymuose leidimui gauti būtų aprašomi:

a) įrenginys ir jo veiklos rūšys;

b) įrenginio naudojamos arba gaminamos žaliavos ir pagalbinės medžiagos, kitos medžiagos ir energija;

c) įrenginio išmetamų teršalų šaltiniai;

d) įrenginio eksploatavimo vietos sąlygos;

e) kai taikytina, pagrindinė ataskaita pagal 22 straipsnio 2 dalį;

f) iš įrenginio į kiekvieną terpę planuojamų išmesti teršalų pobūdis ir kiekis, taip pat nustatytas pastebimas išmetamų teršalų poveikis aplinkai;

g) siūloma technologija ir kiti metodai, skirti teršalų išmetimo iš įrenginio prevencijai arba, jeigu tai neįmanoma, teršalų išmetimui mažinti;

h) atliekų susidarymo įrenginyje prevencijos, parengimo pakartotiniam naudojimui, perdirbimo ir jų naudojimo priemonės;

i) tolesnės priemonės veiklos vykdytojo pagrindinių įsipareigojimų bendriesiems principams, numatytiems 11 straipsnyje, vykdyti;

j) planuojamos teršalų išmetimo į aplinką stebėsenos priemonės;

k) pagrindinės prašymo pateikėjo trumpai apibūdintos alternatyvos siūlomai technologijai, metodams ir priemonėms.

Į prašymą išduoti leidimą taip pat įtraukiama ne techninio pobūdžio pirmoje pastraipoje nurodytos išsamios informacijos santrauka.

2. Jei informacija, pateikta pagal Direktyvoje 85/337/EEB nustatytus reikalavimus, arba saugos ataskaita, parengta pagal Direktyvą 96/82/EB, arba kokia nors kita informacija, kurios reikalaujama pagal kitus teisės aktus, atitinka kurį nors 1 dalies reikalavimą, tą informaciją galima įtraukti į prašymą arba prie jo pridėti.

13 straipsnis

GPGB informaciniai dokumentai ir keitimasis informacija

1. Siekdama parengti, peržiūrėti ir prireikus atnaujinti GPGB informacinius dokumentus Komisija organizuoja valstybių narių, atitinkamų pramonės sektorių, aplinkos apsaugos srityje veikiančių nevyriausybinių organizacijų ir Komisijos keitimąsi informacija.

2. Visų pirma keičiamasi informacija apie:

a) įrenginių ir priemonių veikimą išmetamų teršalų aspektu (išreikštą tam tikrais atvejais trumpojo laikotarpio ir ilgojo laikotarpio vidurkiais bei susijusiomis nustatytomis sąlygomis), žaliavų suvartojimą ir pobūdį, vandens suvartojimą, energijos naudojimą ir atliekų susidarymą;

b) naudotus gamybos būdus, su jais susijusią stebėseną, poveikį įvairių rūšių terpei, ekonominį bei techninį perspektyvumą ir jų raidą;

c) geriausius prieinamus gamybos būdus ir naujus būdus, nustatytus aptariant a ir b punktuose minimus klausimus.

3. Komisija sukuria valstybių narių, atitinkamų pramonės sektorių bei aplinkos apsaugos srityje veikiančių nevyriausybinių organizacijų atstovų forumą ir reguliariai rengia jo susitikimus.

Komisija atsiklausia forumo nuomonės dėl keitimosi informacija praktinės tvarkos, visų pirma dėl:

a) forumo darbo tvarkos taisyklių;

b) keitimosi informacija darbo programos;

c) duomenų rinkimui skirtų gairių;

d) gairių dėl GPGB informacinių dokumentų rengimo ir jų kokybės užtikrinimo, įskaitant jų turinio ir formos tinkamumą.

Atsižvelgiant į forume pareikštą nuomonę, antros pastraipos c ir d punktuose nurodytos gairės tvirtinamos pagal 75 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą.

4. Komisija gauna forumo nuomonę dėl siūlomo GPGB informacinių dokumentų turinio ir į šią nuomonę atsižvelgia atliekant 5 dalyje nustatytas procedūras.

5. Sprendimai dėl GPGB išvadų priimami pagal 75 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą.

6. Priėmus sprendimą pagal 5 dalį, Komisija nedelsdama sudaro galimybę visuomenei susipažinti su GPGB informaciniu dokumentu.

7. Kol bus priimtas atitinkamas sprendimas pagal 5 dalį, šio skyriaus tikslais, išskyrus 15 straipsnio 3 ir 4 dalis, kaip GPGB išvados taikomos Komisijos iki 83 straipsnyje nurodytos dienos patvirtintuose GPGB informaciniuose dokumentuose pateiktos išvados dėl geriausių prieinamų gamybos būdų.

14 straipsnis

Leidimo sąlygos

1. Valstybės narės užtikrina, kad į leidimą būtų įtraukiamos visos priemonės, reikalingos 11 ir 18 straipsnių reikalavimams įvykdyti.

Tos priemonės – tai bent tokios priemonės:

a) II priede išvardytų išmetamų teršalų ir kitų teršalų, kurie gali būti dideliais kiekiais išmetami iš atitinkamo įrenginio, ribinės vertės, nustatytos atsižvelgiant į teršalų savybes ir jų galimybę pernešti taršą iš vienos terpės į kitą;

b) atitinkami reikalavimai dirvožemio ir požeminių vandenų apsaugai užtikrinti ir įrenginyje susidarančių atliekų stebėsenos ir tvarkymo priemonės;

c) atitinkami teršalų išmetimo stebėsenos reikalavimai, kuriais konkrečiai nustatoma: i) matavimo metodika, dažnumas ir vertinimo tvarka; ir ii) kai taikomas 15 straipsnio 3 dalies b punktas, kad būtų rezultatai, gauti vykdant teršalų išmetimo stebėseną tais pačiais laikotarpiais ir sąlygomis kaip ir vykdant išmetamų teršalų kiekių, susijusių su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu, stebėseną;

d) įsipareigojimas kompetentingai institucijai reguliariai ir bent kasmet teikti: i) informaciją, parengtą remiantis c punkte nurodytos teršalų išmetimo stebėsenos rezultatais ir kitus duomenis, kurie sudaro sąlygas kompetentingai institucijai patikrinti, ar laikomasi leidimo sąlygų; ir ii) kai taikomas 15 straipsnio 3 dalies b punktas, teršalų išmetimo stebėsenos rezultatų santrauką, kad būtų galima juos palyginti su išmetamų teršalų kiekiais, susijusiais su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu;

e) atitinkami reikalavimai dėl nuolatinių aptarnavimo ir stebėjimo priemonių, kurių imamasi siekiant, kaip nustatyta b punkte, užkirsti kelią teršalų išleidimui į dirvožemį ir požeminį vandenį ir reikalavimai dėl dirvožemio ir požeminio vandens periodiškos stebėsenos, susijusios su atitinkamomis pavojingomis medžiagomis, kurių gali būti eksploatavimo vietoje ir atsižvelgiant į įrenginio eksploatavimo vietos dirvožemio ir požeminių vandenų užteršimo galimybę;

f) priemonės, susijusios su sąlygomis, kurios skiriasi nuo įprastinių eksploatavimo sąlygų, pavyzdžiui, eksploatavimo pradžia, nuotėkiais, gedimais, trumpais sustabdymais ir galutiniu veiklos nutraukimu;

g) nuostatos dėl tolimosios arba tarpvalstybinės taršos sumažinimo iki minimumo;

h) atitikties išmetamų teršalų ribinėms vertėms vertinimo sąlygos arba kitur pateikta nuoroda į taikytinus reikalavimus.

2. Taikant 1 dalies a punktą, išmetamų teršalų ribinės vertės gali būti papildytos arba pakeičiamos lygiaverčiais parametrais arba techninėmis priemonėmis užtikrinant lygiavertį aplinkos apsaugos lygį.

3. Nustatant leidimo sąlygas remiamasi GPGB išvadomis.

4. Nedarant poveikio 18 straipsnio taikymui, kompetentinga institucija gali nustatyti griežtesnes leidimo sąlygas nei tos, kurias galima užtikrinti naudojant GPGB išvadose aprašytus geriausius prieinamus gamybos būdus.

5. Jeigu kompetentinga institucija nustato leidimų sąlygas remdamasi geriausiu prieinamu gamybos būdu, kuris nėra aprašytas atitinkamose GPGB išvadose, ji užtikrina, kad:

a) tas gamybos būdas būtų nustatytas visų pirma atsižvelgiant į III priede išdėstytus kriterijus; ir

b) būtų laikomasi 15 straipsnyje nustatytų reikalavimų.

Jeigu pirmoje pastraipoje nurodytose GPGB išvadose nėra nurodyti su geriausiais prieinamais gamybos būdais siejami išmetimo lygiai, kompetentinga institucija užtikrina, kad pirmoje pastraipoje minėtas gamybos būdas užtikrintų aplinkos apsaugos lygį, kuris yra lygiavertis GPGB išvadose aprašytų geriausių prieinamų gamybos būdų lygiui.

6. Jeigu įrenginyje vykdomai veiklai arba gamybos proceso rūšiai GPGB išvados netaikomos, arba jeigu tose išvadose nenumatytos visos galimos veiklos ar proceso poveikio aplinkai rūšys, kompetentinga institucija, ypač atsižvelgdama į III priede išvardytus kriterijus, nustato leidimo sąlygas remdamasi geriausiais prieinamais gamybos būdais, kuriuos ji yra nustačiusi atitinkamai veiklai arba procesams.

7. I priedo 6.6 punkte nurodytiems įrenginiams 1-6 dalys taikomos nedarant poveikio gyvūnų gerovę reglamentuojančių teisės aktų taikymui.

15 straipsnis

Išmetamų teršalų ribinės vertės, lygiaverčiai parametrai ir techninės priemonės

1. Išmetamų teršalų ribinės vertės nustatomos toje vietoje, kur teršalai išmetami iš įrenginio, o į jų sklaidą iki tos vietos nustatant tas vertes neatsižvelgiama.

Nustatant atitinkamo įrenginio išmetamų teršalų netiesioginio išleidimo į vandenį ribines vertes, gali būti atsižvelgiama į vandens nuotekų valymo įrengimų veiksmingumą, jeigu garantuojamas vienodas aplinkos apsaugos lygis ir jeigu tai nesukelia didesnės aplinkos taršos.

2. Nedarant poveikio 18 straipsnio taikymui, išmetamų teršalų ribinės vertės ir lygiaverčiai parametrai bei techninės priemonės, nurodyti 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse, grindžiami geriausiais prieinamais gamybos būdais, nenustatant kokio nors vieno būdo ar konkrečios technologijos.

3. Kompetentinga institucija nustato išmetamų teršalų ribines vertes, kuriomis užtikrinama, kad įprastinėmis eksploatavimo sąlygomis išmetamas teršalų kiekis neviršytų išmetamų teršalų kiekio, susijusio su 13 straipsnio 5 dalyje nurodytuose sprendimuose dėl GPGB išvadų nustatytų geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu, vienu iš šių būdų:

a) nustatydama išmetamų teršalų ribines vertes, neviršijančias išmetamų teršalų kiekio, susijusio su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu. Tų išmetamų teršalų ribinės vertės išraiškos nustatomos tam pačiam arba trumpesniam laikotarpiui ir tomis pačiomis nustatytomis sąlygomis, kaip ir išmetamų teršalų kiekių, susijusių su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu, atveju; arba

b) nustatydama kitas nei a punkte nurodytas išmetamų teršalų ribines vertes– dydžius, laikotarpius ir nustatytas sąlygas.

Kai taikomas b punktas, kompetentinga institucija bent kartą per metus įvertina teršalų išmetimo stebėsenos rezultatus, kad užtikrintų, jog įprastinėmis eksploatavimo sąlygomis teršalų išmetimas neviršytų išmetamų teršalų kiekių, susijusių su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu.

4. Nukrypdama nuo 3 dalies, remdamasi aplinkosaugos ir ekonominių sąnaudų bei naudos vertinimu ir atsižvelgdama į atitinkamo įrenginio technines savybes, jo geografinę padėtį ir vietos aplinkos sąlygas, kompetentinga institucija ypatingais atvejais gali nustatyti išmetamų teršalų ribines vertes, nukrypdama nuo išmetamų teršalų ribinių verčių, nustatytų taikant 3 dalį.

Kompetentinga institucija pateikia pirmos pastraipos taikymo motyvus, be kita ko, vertinimo rezultatus ir nustatytų sąlygų pagrindimą.

Tačiau kiekvienu konkrečiu atveju išmetamų teršalų ribinės vertės neviršija V–VIII prieduose nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių, kai taikoma.

Komisija gali nustatyti gaires, kuriomis konkrečiai nustatomi šios dalies taikymo kriterijai į kuriuos turi būti atsižvelgta.

Kompetentingos institucijos pakartotinai įvertina pirmos pastraipos taikymą persvarstydamos leidimo sąlygas pagal 21 straipsnį.

5. Bandant ir taikant naujus gamybos būdus kompetentinga institucija gali suteikti laikinas išimtis, leidžiančias nukrypti nuo šio straipsnio 2 ir 3 dalyse bei 11 straipsnio a ir b punktuose nustatytų reikalavimų laikotarpiui, iš viso neviršijančiam devynių mėnesių, jei po nurodyto laikotarpio būdas bus nutrauktas arba vykdant veiklą išmetamų teršalų kiekis bent neviršys kiekio, susijusio su geriausių prieinamų gamybos būdų taikymu.

16 straipsnis

Stebėsenos reikalavimai

1. 14 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyti stebėsenos reikalavimai, kai taikoma, grindžiami GPGB išvadose aprašytos stebėsenos išvadomis.

2. 14 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytos periodiškos stebėsenos dažnumą kompetentinga institucija nurodo kiekvienam atskiram įrenginiui išduotame leidime arba bendrosiose privalomose taisyklėse.

Nedarant poveikio pirmos pastraipos taikymui, periodiška požeminio vandens stebėsena vykdoma bent kartą kas penkerius metus, o dirvožemio – kas dešimt metų, nebent tokia stebėsena atliekama remiantis sistemingu užteršimo pavojaus įvertinimu.

17 straipsnis

Bendrosios privalomos taisyklės

Priimdamos bendrąsias privalomas taisykles kaip nurodyta 6 straipsnyje, valstybės narės užtikrina integruotus sistemos taikymo būdus ir aukštą aplinkos apsaugos lygį, lygiavertį lygiui, pasiekiamam laikantis atskiro leidimo sąlygų. Valstybės narės užtikrina, kad tos bendrosios privalomos taisyklės būtų atnaujinamos atsižvelgiant į geriausių prieinamų gamybos būdų raidą.

18 straipsnis

Aplinkos kokybės normos

Jeigu aplinkos kokybės normos reikalauja griežtesnių sąlygų už tas, kurios įvykdomos taikant geriausius prieinamus gamybos būdus, leidime numatomos papildomos priemonės, nedarant poveikio kitų priemonių, kurių galima imtis aplinkos kokybės normoms įvykdyti, taikymui.

19 straipsnis

Geriausių prieinamų gamybos būdų raida

Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija stebėtų geriausių prieinamų gamybos būdų raidą arba kad jai būtų apie tai pranešama ir kad jai būtų pranešama apie naujų arba atnaujintų GPGB išvadų paskelbimą.

20 straipsnis

Veiklos vykdytojų daromi įrenginių pakeitimai

1. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad veiklos vykdytojas praneštų kompetentingai institucijai apie bet kokius planuojamus įrenginio pobūdžio arba veikimo pakeitimus ar išplėtimą, kurie gali padaryti poveikį aplinkai. Prireikus, kompetentinga institucija atnaujina leidimą.

2. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių garantuoti, kad veiklos vykdytojas nepadarytų jokio esminio pakeitimo neturėdamas pagal šią direktyvą išduoto leidimo.

Prašyme išduoti leidimą ir kompetentingos institucijos sprendime nurodomos tos įrenginio dalys ir tie 12 straipsnyje išvardyti duomenys, kuriuos gali paveikti esminis pakeitimas.

3. Kiekvienas įrenginio pobūdžio arba veikimo pakeitimas ar išplėtimas laikomas esminiu, jei tas pakeitimas ar išplėtimas pats atitinka I priede nustatytus pajėgumo ribinius dydžius.

21 straipsnis

Kompetentingos institucijos atliekamas leidimo sąlygų persvarstymas ir atnaujinimas

1. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių garantuoti, kad kompetentinga institucija pagal 2–5 dalis periodiškai persvarstytų visas leidimo sąlygas ir prireikus atnaujintų jas, kad būtų užtikrinta atitiktis šiai direktyvai.

2. Kompetentingos institucijos prašymu veiklos vykdytojas pateikia visą informaciją, būtiną leidimo sąlygoms persvarstyti, įskaitant visų pirma teršalų išmetimo stebėsenos rezultatus ir kitus duomenis, kurie sudaro sąlygas palyginti informaciją apie įrenginio eksploatavimą su geriausiais prieinamais gamybos būdais, aprašytais taikytinose GPGB išvadose, ir su išmetamų teršalų lygiais, susijusiais su geriausiais prieinamais gamybos būdais.

Persvarstydama leidimo sąlygas kompetentinga institucija naudojasi visa informacija, gauta atlikus stebėseną arba tikrinimus.

3. Per penkerius metus nuo pagal 13 straipsnio 5 dalį priimtų sprendimų dėl GPGB išvadų, susijusių su pagrindine įrenginio veikla, paskelbimo kompetentinga institucija užtikrina, kad:

a) visos atitinkamiems įrenginiams išduotų leidimų sąlygos būtų persvarstytos ir prireikus atnaujintos siekiant užtikrinti šios direktyvos ir visų pirma, jei taikytina, jos 15 straipsnio 3 ir 4 dalių reikalavimų laikymąsi;

b) įrenginys atitiktų tas leidimo sąlygas.

Persvarstant atsižvelgiama į visas naujas ar peržiūrėtas GPGB išvadas, kurios yra taikytinos įrenginiui ir priimtos pagal 13 straipsnio 5 dalį po to, kai leidimas buvo išduotas ar paskutinį kartą persvarstytas.

4. Jeigu įrenginiui netaikomos jokios GPGB išvados, leidimo sąlygos persvarstomos ir prireikus atnaujinamos, kai geriausių prieinamų gamybos būdų pokyčiai leidžia labai sumažinti išmetimus.

5. Leidimo sąlygos persvarstomos ir prireikus atnaujinamos bent tokiais atvejais:

a) kai įrenginio keliama tarša yra tokia didelė, kad leidime įrašytos išmetamų teršalų ribinės vertės turi būti peržiūrimos, arba naujos ribinės vertės turi būti įrašomos į leidimą;

b) kai eksploatavimo saugai užtikrinti reikia naudoti kitas technologijas;

c) kai pagal 18 straipsnį reikia užtikrinti atitiktį naujai ar pakeistai aplinkos kokybės normai.

22 straipsnis

Eksploatavimo vietos uždarymas

1. Nedarant poveikio Direktyvos 2000/60/EB, Direktyvos 2004/35/EB),2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/118/EB dėl požeminio vandens apsaugos nuo taršos ir jo būklės blogėjimo (31), Direktyvos 2000/60/EB ir atitinkamų dirvožemio apsaugos srities Sąjungos teisės aktų taikymui, kompetentinga institucija nustato leidimo sąlygas, kuriomis užtikrina, kad, galutinai nutraukiant veiklą, būtų laikomasi šio straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatų.

2. Jeigu veikla yra susijusi su atitinkamų pavojingų medžiagų naudojimu, gamyba arba išleidimu, ir atsižvelgiant į įrenginio eksploatavimo vietos dirvožemio ir požeminių vandenų užteršimo galimybę, prieš įrenginio eksploatavimo pradžią arba prieš įrenginio leidimo atnaujinimą pirmą kartą po … (32) veiklos vykdytojas parengia pagrindinę ataskaitą ir pateikia ją kompetentingai institucijai.

Pagrindinėje ataskaitoje pateikiama informacija, reikalinga dirvožemio ir požeminių vandenų užterštumo būklei nustatyti, siekiant kiekybiškai palyginti su būkle galutinai nutraukus veiklą kaip numatyta 3 dalyje.

Pagrindinėje ataskaitoje pateikiama bent ši informacija:

a) informacija apie dabartinį žemės panaudojimą ir, jei žinoma, apie ankstesnį žemės panaudojimą;

b) jei žinoma, turima informacija apie dirvožemio ir požeminio vandens matavimus, atspindinti būklę ataskaitos rengimo metu arba, kita vertus, nauji dirvožemio ir požeminio vandens matavimų duomenys, atsižvelgiant į dirvožemio ir požeminio vandens užteršimo atitinkamame įrenginyje naudojamomis, gaminamomis ar iš jo išleidžiamomis pavojingomis medžiagomis galimybę. Jeigu vadovaujantis kitais nacionaliniais arba Sąjungos teisės aktais parengta informacija atitinka šioje dalyje nustatytus reikalavimus, ta informacija gali būti įtraukta į pagrindinę ataskaitą arba prie jos pridėta. Komisija parengia gaires dėl pagrindinės ataskaitos turinio.

3. Galutinai nutraukdamas veiklą, veiklos vykdytojas įvertina dirvožemio ir požeminių vandenų užterštumo būklę atitinkamomis įrenginyje naudojamomis, gaminamomis ar iš jo išleidžiamomis pavojingomis medžiagomis. Jeigu dėl įrenginio eksploatavimo dirvožemis arba požeminiai vandenys labai užteršiami atitinkamomis pavojingomis medžiagomis ir jų būklė skiriasi nuo pirminės būklės, nustatytos 2 dalyje nurodytoje pagrindinėje ataskaitoje, veiklos vykdytojas imasi reikiamų priemonių dėl tos taršos, siekdamas atkurti tą eksploatavimo vietos būklę. Tuo tikslu galima atsižvelgti į tokių priemonių technines galimybes.

Nedarant poveikio pirmos pastraipos taikymui, galutinai nutraukus veiklą ir tuo atveju, jeigu dirvožemio ir požeminio vandens užteršimas eksploatavimo vietoje kelia didelį pavojų žmonių sveikatai ar aplinkai ir ta tarša susidaro dėl veiklos vykdytojo veiklos, kuriai išduotas leidimas ir kuri vykdoma prieš pirmą kartą atnaujinant leidimą po … (32), atsižvelgiant į 12 straipsnio 1 dalies d punkte nustatytas įrenginio eksploatavimo vietos sąlygas, veiklos vykdytojas imasi būtinų veiksmų siekdamas pašalinti, kontroliuoti, sulaikyti arba sumažinti atitinkamas pavojingas medžiagas, kad eksploatavimo vieta, atsižvelgiant į jos esamą ar būsimą patvirtintą naudojimą, tokio pavojaus nebekeltų.

4. Jeigu veiklos vykdytojas neprivalo rengti 2 dalyje nurodytos pagrindinės ataskaitos, galutinai nutraukus veiklą jis imasi būtinų veiksmų siekdamas pašalinti, kontroliuoti, sulaikyti arba sumažinti atitinkamas pavojingas medžiagas, kad eksploatavimo vieta, atsižvelgiant į jos esamą ar būsimą patvirtintą naudojimą, nebekeltų didelio pavojaus žmonių sveikatai arba aplinkai dėl dirvožemio ar požeminio vandens užteršimo dėl veiksmų, kuriems vykdyti išduotas leidimas, ir atsižvelgiant į 12 straipsnio 1 dalies d punkte nustatytas įrenginio eksploatavimo vietos sąlygas.

23 straipsnis

Aplinkosauginiai tikrinimai

1. Valstybės narės parengia įrenginių aplinkosauginių tikrinimų sistemą, skirtą galimam atitinkamo įrenginio poveikiui aplinkai visapusiškai ištirti.

Valstybės narės garantuoja, kad veiklos vykdytojai suteiktų kompetentingoms institucijoms visą reikiamą pagalbą, kad tos institucijos galėtų apsilankyti vietoje, paimti mėginius ir surinkti visą informaciją, būtiną jų pareigoms pagal šią direktyvą atlikti.

2. Valstybės narės užtikrina, kad visiems įrenginiams būtų sudarytas aplinkosauginių tikrinimų planas nacionaliniu, regioniniu ar vietos lygiais, ir užtikrina, kad šis planas būtų reguliariai peržiūrimas ir prireikus atnaujinamas.

3. Kiekviename aplinkosauginių tikrinimų plane pateikiama ši informacija:

a) bendras svarbių aplinkosaugos klausimų vertinimas;

b) geografinė vietovė, kuriai taikomas tikrinimų planas;

c) įrenginių, kuriems taikomas planas, registras;

d) pagal 4 dalį atliekamų planinių aplinkosauginių tikrinimų programų parengimo procedūros;

e) pagal straipsnį dalį atliekamų neplaninių aplinkosauginių tikrinimų tvarka;

f) jei būtina, skirtingų tikrinimus atliekančių institucijų bendradarbiavimą reglamentuojančios nuostatos.

4. Remdamasi tikrinimų planais, kompetentinga institucija reguliariai rengia planinių aplinkosauginių tikrinimų programas, be kita ko, skirtingų rūšių įrenginiams nustato apsilankymų vietoje dažnumą.

Laikotarpis, skiriantis du apsilankymus vietoje, grindžiamas sistemingu atitinkamų įrenginių pavojaus aplinkai vertinimu ir neviršija vienerių metų didžiausią pavojų keliančių įrenginių atveju, o mažiausią pavojų keliančių įrenginių atveju – trejų metų.

Sistemingas pavojaus aplinkai vertinimas grindžiamas bent šiais kriterijais:

a) galimas ir realus atitinkamų įrenginių poveikis žmonių sveikatai ir aplinkai, atsižvelgiant į išmetamų teršalų kiekius bei rūšis, vietos aplinkos pažeidžiamumą bei avarijų pavojų;

b) atitikimo leidimo sąlygoms ataskaita;

c) dalyvavimas Sąjungos aplinkosaugos vadybos ir audito sistemoje (EMAS).

5. Neplaniniai aplinkosauginiai tikrinimai atliekami, kai reikia kuo skubiau ir, jei būtina, iki leidimo išdavimo, persvarstymo arba atnaujinimo ištirti svarbius su aplinkosauga susijusius skundus, dideles ekologines avarijas, nelaimingus įvykius ir pažeidimus.

6. Po kiekvieno apsilankymo vietoje kompetentinga institucija rengia patikrinimo ataskaitą, kurioje išdėsto atitinkamus nustatytus faktus, susijusius su įrenginio atitiktimi leidimo sąlygoms, ir pateikia išvadas dėl būtinybės imtis tolesnių veiksmų.

Per tris mėnesius po apsilankymo vietoje ataskaitos projektas siunčiamas atitinkamam veiklos vykdytojui, o galutinė ataskaita paskelbiama laikantis 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką (33).

Nedarant poveikio 8 straipsnio 2 dalies taikymui, kompetentinga institucija užtikrina, kad per pagrįstą laikotarpį veiklos vykdytojas imtųsi visų ataskaitoje nurodytų būtinų veiksmų.

24 straipsnis

Informacijos prieinamumas ir visuomenės dalyvavimas leidimų išdavimo procedūroje

1. Valstybės narės užtikrina, kad suinteresuotai visuomenei būtų sudarytos išankstinės ir veiksmingos sąlygos dalyvauti šiose procedūrose:

a) išduodant leidimą naujiems įrenginiams;

b) išduodant leidimą kiekvienam esminiam pakeitimui;

c) atnaujinant leidimą arba leidimo sąlygas įrenginiui pagal 21 straipsnio 5 dalies a punktą.

Tokiam dalyvavimui taikoma IV priede nustatyta procedūra.

2. Priėmusi sprendimą dėl leidimo išdavimo, persvarstymo arba atnaujinimo, kompetentinga institucija pasirūpina, kad visuomenei, be kita ko, a ir b punktų atveju internetu, būtų pateikta ši informacija:

a) sprendimo turinys, įskaitant leidimo bei paskesnių jo atnaujinimų kopiją;

b) motyvai, kuriais grindžiamas sprendimas;

c) prieš priimant sprendimą surengtų konsultacijų rezultatai ir paaiškinimas, kaip į juos atsižvelgta priimant tą sprendimą;

d) su atitinkamu įrenginiu arba veikla susijusių GPGB informacinių dokumentų pavadinimai;

e) kaip, atsižvelgiant į GPGB geriausius prieinamus gamybos būdus ir atitinkamus išmetamų teršalų kiekius, nustatytos leidimo sąlygos, įskaitant išmetamų teršalų ribines vertes;

f) jeigu taikoma 15 straipsnio 4 dalis, – jos taikymo priežastys, kaip nurodyta 15 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje.

3. Kompetentingos institucijos visuomenei taip pat praneša:

a) svarbią informaciją apie veiklos vykdytojo taikomas priemones galutinai nutraukus veiklą pagal 22 straipsnį;

b) kompetentingos institucijos turimi išmetamų teršalų kiekio stebėsenos rezultatai, kurių reikalaujama pagal leidimų išdavimo sąlygas.

4. 1, 2 ir 3 dalims taikomi apribojimai, nustatyti Direktyvos 2003/4/EB 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse.

25 straipsnis

Teisė kreiptis į teismus

1. Valstybės narės užtikrina, kad pagal atitinkamą nacionalinę teisės sistemą suinteresuotos visuomenės nariai turėtų teisę kreiptis dėl priimtų sprendimų pakartotinio nagrinėjimo teisme arba kitoje įstatymu numatytoje nepriklausomoje ir nešališkoje įstaigoje, kad užginčytų sprendimų ir veikimo arba neveikimo pagal 24 straipsnį materialinį arba procesinį teisėtumą, jei įvykdyta viena iš šių sąlygų:

a) jie turi pakankamą interesą;

b) jie pareiškia apie teisės pažeidimą, jei pagal valstybės narės administracinio proceso teisę tai yra būtina išankstinė sąlyga.

2. Valstybės narės nustato, kuriame etape sprendimai, veikimas ar neveikimas gali būti užginčijami.

3. Kas yra pakankamas interesas ir teisės pažeidimas, nustato valstybės narės, deramai siekdamos suteikti suinteresuotai visuomenei kuo daugiau galimybių kreiptis į teismus.

Šiuo tikslu, taikant 1 dalies a punktą, kiekvienos aplinkos apsaugos srityje veikiančios nevyriausybinės organizacijos, atitinkančios nacionaliniuose teisės aktuose nustatytus reikalavimus, interesas yra laikomas pakankamu.

Taikant 1 dalies b punktą, laikoma, kad tokia organizacija taip pat turi teises, kurios gali būti pažeistos.

4. 1, 2 ir 3 dalimis nedraudžiamas preliminarus peržiūrėjimas administracinėje institucijoje ir jos neturi poveikio reikalavimui išnaudoti administracinio peržiūrėjimo procedūras prieš imantis peržiūrėjimo procedūrų teismo tvarka, jei toks reikalavimas numatytas nacionalinėje teisėje.

Bet kuri tokia procedūra turi būti sąžininga, teisinga, atliekama laiku ir ne pernelyg brangi.

5. Valstybės narės užtikrina, kad visuomenei būtų prieinama praktinio pobūdžio informacija apie teisę į administracinio ir teisminio peržiūrėjimo procedūras.

26 straipsnis

Tarpvalstybinis poveikis

1. Jeigu valstybė narė žino, kad kokio nors įrenginio eksploatavimas gali turėti didelį neigiamą poveikį kitos valstybės narės aplinkai, arba jeigu valstybė narė, kuri gali būti stipriai paveikta, to prašo, valstybė narė, kurios teritorijoje buvo pateiktas prašymas leidimui gauti pagal 4 straipsnį arba 20 straipsnio 2 dalį, kitai valstybei narei perduoda bet kurią pagal IV priedą reikalaujamą pateikti ar skelbti informaciją tuo pat metu, kada ji suteikia visuomenei galimybę susipažinti su šia informacija.

Tokia informacija yra pagrindas visų konsultacijų, kurios reikalingos dvišaliams valstybių narių santykiams, grindžiamiems abipusiškumu ir lygiateisiškumu, palaikyti.

2. Palaikydamos dvišalius santykius, valstybės narės pasirūpina, kad 1 dalyje nurodytais atvejais tos valstybės narės, kuri gali būti paveikta, visuomenė taip pat galėtų per tam tikrą laikotarpį susipažinti su prašymais ir turėtų teisę pareikšti savo nuomonę prieš kompetentingai institucijai priimant savo sprendimą.

3. Kompetentingai institucijai priimant sprendimą dėl prašymo atsižvelgiama į konsultacijų pagal 1 ir 2 dalis rezultatus.

4. Kompetentinga institucija kiekvienai valstybei narei, su kuria buvo konsultuotasi pagal 1 dalį, praneša apie sprendimą, priimtą dėl prašymo, ir siunčia jai 24 straipsnio 2 dalyje nurodytą informaciją. Ta valstybė narė imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad su ta informacija atitinkamu būdu jos teritorijoje galėtų susipažinti suinteresuota visuomenė.

27 straipsnis

Nauji gamybos būdai

1. Valstybės narės, kai tinkama, imasi priemonių skatinti naujų gamybos būdų kūrimą ir taikymą, visų pirma tų naujų gamybos būdų, kurie nustatyti GPGB informaciniuose dokumentuose. dali

2. Komisija nustato gaires, kad padėtų valstybėms narėms skatinti naujų gamybos būdų kūrimą ir taikymą, kaip nurodyta 1 dalyje.

III SKYRIUS

SPECIALIOSIOS NUOSTATOS DĖL KURĄ DEGINANČIŲ ĮRENGINIŲ

28 straipsnis

Taikymo sritis

Šis skyrius taikomas kurą deginantiems įrenginiams, kurių bendra nominali šiluminė galia yra lygi arba didesnė kaip 50 MW, nepriklausomai nuo naudojamos kuro rūšies.

Šis skyrius netaikomas šiems kurą deginantiems įrenginiams:

a) įrenginiams, kuriuose degimo produktai yra naudojami tiesioginiam šildymui, džiovinimui arba kitoms objektų arba medžiagų apdorojimo rūšims;

b) išmetamoms dujoms valyti jas deginant skirtiems antrinio deginimo įrenginiams, kurie nėra eksploatuojami kaip atskiri kurą deginantys įrenginiai;

c) įrenginiams katalizinio krekingo katalizatoriams regeneruoti;

d) įrenginiams, vandenilio sulfidą paverčiantiems siera;

e) chemijos pramonėje naudojamiems reaktoriams;

f) koksavimo krosnims;

g) kauperiams;

h) visai techninei įrangai, naudojamai kaip transporto priemonių, laivų ar lėktuvų varikliai;

i) dujų turbinoms, naudojamoms atviroje jūroje esančiose platformose;

j) įrenginiams, kuriuose kaip kuras naudojamos bet kokios kietos arba skystos atliekos, išskyrus 3 straipsnio 30 punkto b papunktyje nurodytas atliekas.

29 straipsnis

Jungimo taisyklės

1. Jeigu išmetamos dujos iš dviejų arba daugiau atskirų kurą deginančių įrenginių šalinamos per bendrą kaminą, apskaičiuojant bendrą nominalią šiluminę galią tokių įrenginių junginys laikomas vienu kurą deginančiu įrenginiu, o jų pajėgumai sudedami.

2. Jeigu du arba daugiau kurą deginančių įrenginių, kuriems leidimas pirmą kartą išduotas arba kurių veiklos vykdytojai išsamų prašymą išduoti tokį leidimą pateikė 1987 m. liepos 1 d. arba vėliau, įrengiami taip, kad, atsižvelgiant į techninius ir ekonominius veiksnius, kompetentingos institucijos sprendimu jų išmetamos dujos galėtų būti išleistos per bendrą kaminą, apskaičiuojant bendrą nominalią šiluminę galią tokių įrenginių junginys yra laikomas vienu kurą deginančiu įrenginiu, o jų pajėgumai sudedami.

3. Apskaičiuojant 1 ir 2 dalyse nurodytų kurą deginančių įrenginių junginio bendrą nominalią šiluminę galią neatsižvelgiama į atskirus kurą deginančius įrenginius, kurių nominali šiluminė galia yra mažesnė kaip 15 MW.

30 straipsnis

Išmetamų teršalų ribinės vertės

1. Išmetamos dujos iš kurą deginančių įrenginių yra išleidžiamos kontroliuojamai, per kaminą, kuris turi vieną arba kelis dūmtakius ir kurio aukštis apskaičiuotas taip, kad būtų apsaugota žmonių sveikata ir aplinka.

2. Į visus leidimus įrenginiams, kuriuose yra kurą deginantys įrenginiai, ir kuriems leidimas išduotas ar kurių veiklos vykdytojai pateikė išsamų prašymą išduoti leidimą anksčiau nei … (32), jei tokie įrenginiai pradėti eksploatuoti ne vėliau kaip … (34), įrašomos sąlygos, užtikrinančios, kad iš tų kurą deginančių įrenginių į orą išmetamų teršalų kiekis neviršytų V priedo 1 dalyje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių.

Į visus leidimus įrenginiams, kurių kurą deginantiems įrenginiams suteikta Direktyvos 2001/80/EB 4 straipsnio 4 dalyje nurodyta išimtis ir kurie eksploatuojami po 2016 m. sausio 1 d., įrašomos sąlygos, užtikrinančios, kad iš šių įrenginių į orą išmetamų teršalų kiekis neviršytų V priedo 2 dalyje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių.

3. Į visus leidimus įrenginiams, kurių kurą deginantiems įrenginiams 2 dalis netaikoma, įrašomos sąlygos, užtikrinančios, kad iš šių įrenginių į orą išmetamų teršalų kiekis neviršytų V priedo 2 dalyje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių.

4. V priedo 1 ir 2 dalyse nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės ir to priedo 5 dalyje nustatyti mažiausi nusierinimo laipsniai taikomi per kiekvieną bendrą kaminą išmetamiems teršalams, atsižvelgiant į bendrą viso kurą deginančio įrenginio nominalią šiluminę galią. Jeigu V priede nustatyta, kad išmetamų teršalų ribinės vertės gali būti taikomos kurą deginančio įrenginio daliai, kurios veikimo valandų skaičius ribotas, tos ribinės vertės taikomos tos įrenginio dalies išmetamų teršalų atžvilgiu, tačiau atsižvelgiant į viso kurą deginančio įrenginio bendrą nominalią šiluminę galią.

5. Kompetentinga institucija daugiausiai šešiems mėnesiams gali suteikti išimtį, atleisdama nuo įpareigojimo laikytis 2 ir 3 dalyse nustatytų išmetamų sieros dioksido ribinių verčių kurą deginančiame įrenginyje, kuriame šiuo tikslu paprastai naudojamas mažai sieros turintis kuras, jei veiklos vykdytojas negali laikytis tų ribinių verčių dėl mažai sieros turinčio kuro tiekimo pertrūkių, atsirandančių dėl didelio tokio kuro trūkumo.

Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie kiekvieną tokią pagal pirmą pastraipą suteiktą išimtį.

6. Kompetentinga institucija gali leisti nesilaikyti šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių tais atvejais, kai kurą deginantis įrenginys, kuriame naudojamas tik dujinis kuras, išimtiniais atvejais turi pradėti naudoti kitų rūšių kurą dėl staigiai nutraukto dujų tiekimo, ir todėl jame reikia įmontuoti išmetamų dujų valymo įrenginį. Tokios išimties taikymo laikotarpis yra ne daugiau kaip 10 dienų, išskyrus atvejus, kai labai svarbu išlaikyti energijos tiekimą.

Veiklos vykdytojas nedelsdamas praneša kompetentingai institucijai apie kiekvieną pirmoje pastraipoje nurodytą ypatingą atvejį.

Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie kiekvieną pagal pirmą pastraipą suteiktą išimtį.

7. Jeigu kurą deginančio įrenginio galia padidinama, išmetamų teršalų ribinės vertės, nurodytos V priedo 2 dalyje, taikomos pakeitimo paveiktai išplėstai įrenginio daliai ir nustatomos atsižvelgiant į bendrą viso kurą deginančio įrenginio nominalią šiluminę galią. Jeigu kurą deginančiame įrenginyje atliekami pakeitimai, galintys turėti pasekmių aplinkai ir susiję su įrenginio dalimi, kurios nominali šiluminė galia yra 50 MW arba didesnė, keičiamai įrenginio daliai, kuri pakito atsižvelgiant į bendrą viso kurą deginančio įrenginio nominalią šiluminę galią, taikomos V priedo 2 dalyje nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės.

8. V priedo 1 ir 2 dalyse nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės netaikomos šiems kurą deginantiems įrenginiams:

a) dyzeliniams varikliams;

b) katilams, esantiems medienos masės gamybos įrenginiuose.

9. Remdamasi geriausiais prieinamais gamybos būdais, Komisija peržiūri, ar toliau išvardytiems kurą deginantiems įrenginiams reikia nustatyti visoje Sąjungoje taikomas išmetamų teršalų ribines vertes ir iš dalies keisti V priede nustatytas išmetamų teršalų ribines vertes:

a) 8 dalyje nurodytiems kurą deginantiems įrenginiams;

b) naftos perdirbimo įmonėse esantiems kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose savo reikmėms atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis naudojami perdirbant žalią naftą susidarantys distiliavimo ir konversijos likučiai, atsižvelgiant į perdirbimo įmonių energijos sistemų specifiką;

c) kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose deginamos dujos, išskyrus gamtines dujas;

d) kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose skysti gamybos likučiai savo reikmėms naudojami kaip nekomercinis kuras.

Komisija iki 2013 m. gruodžio 31 d. praneša šios peržiūros rezultatus Europos Parlamentui ir Tarybai, prireikus kartu pateikdama pasiūlymą dėl teisės akto.

31 straipsnis

Nusierinimo laipsnis

Kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose naudojamas vietinis kietasis kuras ir kurie dėl šio kuro savybių negali laikytis 30 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytų išmetamo sieros dioksido ribinių verčių, valstybės narės gali vietoje jų pagal V priedo 6 dalyje išdėstytas reikalavimų laikymosi taisykles taikyti to priedo 5 dalyje nustatytus mažiausius nusierinimo laipsnius.

32 straipsnis

Pereinamojo laikotarpio nacionalinis planas

1. Laikotarpiu nuo 2016 m. sausio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d. valstybės narės gali parengti ir įgyvendinti pereinamojo laikotarpio nacionalinį planą, taikomą kurą deginantiems įrenginiams, kuriems pirmasis leidimas buvo išduotas iki 2002 m. lapkričio 27 d. arba kurių veiklos vykdytojai iki tos datos buvo pateikę išsamų prašymą leidimui gauti, jeigu įrenginys pradėjo veikti ne vėliau kaip 2003 m. lapkričio 27 d. Planas taikomas vienos ar kelių rūšių tokiems teršalams – azoto oksidams, sieros dioksidui ir dulkėms, išmetamiems iš kiekvieno kurą deginančio įrenginio, kuriam taikomas planas. Dujų turbinų atveju planas gali būti taikomas tik išmetamiems azoto oksidams.

Į pereinamojo laikotarpio nacionalinį planą neįtraukiami šie kurą deginantys įrenginiai:

a) kuriems taikoma 33 straipsnio 1 dalis;

b) kurie randasi naftos perdirbimo įmonėse ir savo reikmėms atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis naudoja mažo kaloringumo dujas, susidarančias dujofikuojant naftos perdirbimo likučius, arba perdirbant žalią naftą susidarančius distiliavimo ar konversijos likučius;

c) kuriems taikomas 35 straipsnis.

2. Kurą deginantiems įrenginiams, kuriems taikomas planas, gali būti leidžiama nesilaikyti išmetamų teršalų ribinių verčių, nurodytų 30 straipsnio 2 dalyje, teršalų, kuriems taikomas planas, atžvilgiu arba, kai taikoma, 31 straipsnyje nurodytų nusierinimo laipsnių.

Turi būti bent išlaikomos išmetamų sieros dioksido, azoto oksidų ir dulkių ribinės vertės, nurodytos leidime kurą deginančiam įrenginiui, taikomame 2015 m. gruodžio 31 d., laikantis visų pirma direktyvose 2001/80/EB ir 2008/1/EB nustatytų reikalavimų.

Kurą deginantiems įrenginiams, kurių bendra nominali šiluminė galia yra didesnė nei 550 MW, kuriuose deginamas kietas kuras ir kuriems pirmas leidimas išduotas po 1987 m. liepos 1 d., turi būti taikomos V priedo 1 dalyje nustatytos azoto oksidų išmetamų teršalų ribinės vertės.

3. Pereinamojo laikotarpio nacionaliniame plane nustatomas kiekvieno teršalo, kuriam jis taikomas, limitas, nustatantis visų kurą deginančių įrenginių, kuriems taikomas planas, didžiausią bendrą metinį teršalo kiekį, remiantis kiekvieno įrenginio bendros nominalios šiluminės galios 2010 m. gruodžio 31 d., realaus metinio eksploatavimo valandų skaičiaus ir kuro sunaudojimo per pastaruosius dešimt eksploatavimo metų iki 2010 m. imtinai vidurkiu.

2016 m. limitai apskaičiuojami remiantis Direktyvos 2001/80/EB III–VII prieduose nustatytomis atitinkamomis išmetamų teršalų ribinėmis vertėmis arba, kai taikytina, remiantis Direktyvos 2001/80/EB III priede nustatytais nusierinimo laipsniais. Dujų turbinų atveju remiamasi Direktyvos 2001/80/EB VI priedo B dalyje nustatytomis tokiems įrenginiams taikomomis išmetamų azoto oksidų ribinėmis vertėmis. 2019 m. ir 2020 m. limitai apskaičiuojami remiantis šios direktyvos V priedo 1 dalyje nustatytomis atitinkamomis išmetamų teršalų ribinėmis vertėmis arba, atitinkamais atvejais, šios direktyvos V priedo 5 dalyje nustatytais atitinkamais nusierinimo laipsniais. 2017 m. ir 2018 m. limitai apskaičiuojami numatant linijinį limitų mažėjimą nuo 2016 m. iki 2019 m.

Jei į pereinamojo laikotarpio nacionalinį planą įtrauktas įrenginys uždaromas arba jam nebetaikomas III skyrius, likusių įrenginių, kuriems taikomas planas, bendras metinis išmetamų teršalų kiekis nedidinamas.

4. Į pereinamojo laikotarpio nacionalinį planą taip pat įtraukiamos nuostatos dėl stebėsenos bei ataskaitų teikimo, kurios yra suderintos su pagal 41 straipsnio b punktą nustatytomis įgyvendinimo taisyklėmis, taip pat kiekvienam įrenginiui numatytos priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti, kad būtų laiku pradėta laikytis išmetamų teršalų ribinių verčių, kurios bus taikomos nuo 2021 m. sausio 1 d.

5. Ne vėliau kaip 2013 m. sausio 1 d. valstybės narės perduoda Komisijai savo pereinamojo laikotarpio nacionalinius planus.

Komisija įvertina planą ir, jei ji per 12 mėnesių nuo plano gavimo nepareiškia prieštaravimų, atitinkama valstybė narė laiko, kad jos planui yra pritarta.

Jei Komisija mano, kad planas nėra suderintas su pagal 41 straipsnio b punktą nustatytomis įgyvendinimo taisyklėmis, ji informuoja atitinkamą valstybę narę, kad jos planui negali būti pritarta. Antroje pastraipoje nurodytas valstybės narės Komisijai pateikiamos naujos plano redakcijos įvertinimo laikotarpis yra šeši mėnesiai.

6. Valstybės narės informuoja Komisiją apie tolesnius plano pakeitimus.

33 straipsnis

Ribotos eksploatavimo trukmės išlyga

1. Nuo 2016 m. sausio 1 d. iki 2023 m. gruodžio 31 d. kurą deginantiems įrenginiams gali būti leidžiama nesilaikyti 30 straipsnio 2 dalyje nurodytų išmetamų teršalų ribinių verčių ir atitinkamais atvejais 31 straipsnyje nurodytų nusierinimo laipsnių, taip pat gali būti leidžiama jų neįtraukti į 32 straipsnyje nurodytus pereinamojo laikotarpio nacionalinius planus, jei laikomasi šių sąlygų:

a) kurą deginantį įrenginį eksploatuojantis veiklos vykdytojas ne vėliau kaip 2014 m. sausio 1 d. raštu pateikdamas pareiškimą kompetentingai institucijai, įsipareigoja neeksploatuoti įrenginio daugiau kaip 20 000 eksploatavimo valandų pradedant nuo 2016 m. sausio 1 d. ir baigiant ne vėliau kaip 2023 m. gruodžio 31 d.;

b) veiklos vykdytojas turi kiekvienais metais kompetentingai institucijai nurodyti eksploatavimo valandų skaičių laikotarpiu nuo 2016 m. sausio 1 d.;

c) per likusį kurą deginančio įrenginio eksploatavimo laiką turi būti laikomasi bent leidime kurą deginančiam įrenginiui, taikomame 2015 m. gruodžio 31 d., nustatytų išmetamų sieros dioksido, azoto oksidų ir dulkių ribinių verčių, visų pirma laikantis direktyvų 2001/80/EB ir 2008/1/EB reikalavimų. Kurą deginantiems įrenginiams, kurių bendra nominali šiluminė galia yra didesnė nei 500 MW, kuriuose deginamas kietas kuras ir kuriems pirmas leidimas išduotas po 1987 m. liepos 1 d., turi būti taikomos V priedo 1 dalyje nustatytos išmetamų azoto oksidų ribinės vertės; ir

d) kurą deginančiam įrenginiui nesuteikta Direktyvos 2001/80/EB 4 straipsnio 4 dalyje nurodyta išimtis.

2. Ne vėliau kaip 2016 m. sausio 1 d. kiekviena valstybė narė perduoda Komisijai kurą deginančių įrenginių, kuriems taikoma 1 dalis, sąrašą, be kita ko, nurodydama jų nominalią šiluminę galią, panaudoto kuro rūšis ir išmetamų sieros dioksido, azoto oksidų bei dulkių ribines vertes. Valstybės narės kasmet perduoda Komisijai įrenginių, kuriems taikoma 1 dalis, eksploatavimo valandų skaičių laikotarpiu nuo 2016 m. sausio 1 d.

3. Jei kurą deginantis įrenginys … (35) yra mažos atskiros sistemos dalis ir tuo metu sudaro ne mažiau kaip 35 % tiekiamos elektros energijos toje sistemoje, ir jis dėl savo techninių charakteristikų neatitinka 30 straipsnio 2 dalyje nurodytų išmetamų teršalų ribinių verčių, šio straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas eksploatavimo valandų skaičius turi būti 18 000, pradedant nuo 2020 m. sausio 1 d. ir baigiant ne vėliau kaip 2023 m. gruodžio 31 d., o šio straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 dalyje nurodyta data turi būti 2020 m. sausio 1 d.

4. Jei kurą deginančio įrenginio bendra nominali šiluminė galia yra didesnė kaip 1 500 MW, jį pradėta eksploatuoti iki 1986 m. gruodžio 31 d., jame deginamas vietinis kietasis kuras, kurio žemutinė kuro degimo šiluma yra mažesnė kaip 5 800 kJ/kg, drėgmės kiekis pagal svorį didesnis kaip 45 %, bendras drėgmės ir pelenų kiekis pagal svorį didesnis kaip 60 %, o kalcio oksido kiekis pelenuose – didesnis kaip 10 %, 1 dalies a punkte nurodytas eksploatavimo valandų skaičius turi būti 32 000.

34 straipsnis

Mažos atskiros sistemos

1. Iki 2019 m. gruodžio 31 d. kurą deginantiems įrenginiams, kurie … (32) yra mažos atskiros sistemos dalis, gali būti leidžiama nesilaikyti 30 straipsnio 2 dalyje nurodytų išmetamų teršalų ribinių verčių ir atitinkamais atvejais 31 straipsnyje nurodytų nusierinimo laipsnių. Iki 2019 m. gruodžio 31 d. turi būti laikomasi bent tų kurą deginančių įrenginių leidimuose, laikantis visų pirma direktyvose 2001/80/EB ir 2008/1/EB nustatytų reikalavimų, nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių.

2. Kurą deginantiems įrenginiams, kurių bendra nominali šiluminė galia yra didesnė nei 550 MW, kuriuose deginamas kietas kuras ir kuriems pirmas leidimas išduotas po 1987 m. liepos 1 d., turi būti taikomos V priedo 1 dalyje nustatytos išmetamų azoto oksidų ribinės vertės.

3. Jeigu valstybės narės teritorijoje yra kurą deginančių įrenginių, kuriems taikomas šis skyrius ir kurie yra mažos atskiros sistemos dalis, ji iki … (32) Komisijai pateikia tų kurą deginančių įrenginių sąrašą, mažos atskiros sistemos bendrą metinį energijos suvartojimo kiekį ir energijos, gaunamos per sujungimus su kitomis sistemomis, kiekį.

35 straipsnis

Centralizuoto šilumos tiekimo įrenginiai

1. Iki 2023 m. gruodžio 31 d. kurą deginančiam įrenginiui gali būti leista netaikyti reikalavimo laikytis 30 straipsnio 2 dalyje nurodytų išmetamų teršalų ribinių verčių ir 31 straipsnyje nurodytų nusierinimo laipsnių, jei laikomasi šių sąlygų:

a) kurą deginančių įrenginių bendra nominali šiluminė galia neviršija 200 MW;

b) pirmas leidimas įrenginiui buvo suteiktas iki 2002 m. lapkričio 27 d. arba to įrenginio veiklos vykdytojas iki šios datos pateikė išsamų prašymą leidimui gauti, jeigu įrenginys pradėjo veikti ne vėliau kaip 2003 m. lapkričio 27 d.;

c) bent 50 % įrenginyje pagaminto naudingos šilumos kiekio (taikant slenkantį penkerių metų vidurkį) tiekiama garų arba karšto vandens pavidalu į viešą centralizuoto šilumos tiekimo tinklą; ir

d) iki 2023 m. gruodžio 31 d. bent išlaikomos išmetamų sieros dioksido, azoto oksidų ir dulkių ribinės vertės, nurodytos kurą deginančio įrenginio leidime, taikomame 2015 m. gruodžio 31 d., laikantis visų pirma direktyvose 2001/80/EB ir 2008/1/EB nustatytų reikalavimų.

2. Ne vėliau kaip 2016 m. sausio 1 d. kiekviena valstybė narė pateikia Komisijai kurą deginančių įrenginių, kuriems taikoma 1 dalis, sąrašą, nurodydama jų bendrą nominalią šiluminę galią, juose naudojamo kuro rūšis bei taikytinas išmetamų sieros dioksido, azoto oksidų ir dulkių ribines vertes. Be to, valstybės narės dėl kurą deginančių įrenginių, kuriems taikoma 1 dalis, per toje dalyje minimą laikotarpį kasmet praneša Komisijai apie kiekvieno įrenginio pagamintą naudingą šilumos kiekio dalį (išreikštą taikant slenkantį ankstesnių penkerių metų vidurkį), kuri garų ar karšto vandens pavidalu buvo tiekiama į viešuosius centralizuoto šilumos tiekimo tinklus.

36 straipsnis

Anglies dioksido geologinis saugojimas

1. Valstybės narės užtikrina, kad visų kurą deginančių įrenginių, kurių nominali elektros gamybos galia yra 300 ar daugiau megavatų ir kuriems pirminė statybos licencija arba, jeigu tokios tvarkos nėra, pirminė eksploatacijos licencija išduota po 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/31/EB dėl anglies dioksido geologinio saugojimo (36) įsigaliojimo, veiklos vykdytojai įvertintų, ar yra įvykdytos šios sąlygos:

a) yra tinkamos saugojimo aikštelės,

b) yra techniniu ir ekonominiu požiūriu tinkama transporto infrastruktūra,

c) techniniu ir ekonominiu požiūriu įmanoma įrengti anglies dioksido surinkimo įrangą.

2. Jeigu 1 dalyje nurodytos sąlygos įvykdytos, kompetentinga institucija užtikrina, kad įrengimo vietoje būtų numatyta tinkama vieta reikiamai anglies dioksido surinkimo ir kompresavimo įrangai montuoti. Remdamasi 1 dalyje nurodyto įvertinimo rezultatais ir kita turima informacija, kompetentinga institucija nustato, ar šios sąlygos, visų pirma dėl aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos, yra įvykdytos.

37 straipsnis

Taršos mažinimo įrangos veiklos sutrikimas arba gedimas

1. Valstybės narės užtikrina, kad į leidimus būtų įtrauktos nuostatos dėl tvarkos, taikomos sutrikus arba sugedus taršos mažinimo įrangos veiklai.

2. Gedimo atveju kompetentinga institucija reikalauja, kad, nepavykus per 24 valandas atkurti normalios veiklos, veiklos vykdytojas sumažintų operacijų skaičių ar nutrauktų darbą, arba eksploatuotų įrenginį naudodamas mažai taršias kuro rūšis.

Sutrikus taršos mažinimo įrangos veiklai arba šiai įrangai sugedus, veiklos vykdytojas per 48 valandas apie tai praneša kompetentingai institucijai.

Bendra eksploatacijos be taršos mažinimo trukmė per 12 mėnesių neviršija 120 valandų.

Kompetentinga institucija gali leisti nesilaikyti pirmoje ir trečioje pastraipose nustatytų terminų vienu iš šių atvejų:

a) kai yra labai svarbu palaikyti energijos tiekimą,

b) kai sugedęs kurą deginantis įrenginys ribotam laikui būtų kitu įrenginiu, kuris sukeltų bendrą išmetamų teršalų kiekio padidėjimą.

38 straipsnis

Į orą išmetamų teršalų stebėsena

1. Valstybės narės užtikrina, kad orą teršiančių medžiagų stebėsena būtų vykdoma pagal V priedo 3 dalį.

2. Automatinės stebėsenos įrangos montavimas bei veikimas kontroliuojami, kasmet atliekami jos techniniai patikrinimai, kaip nustatyta V priedo 3 dalyje.

3. Kompetentinga institucija nustato, kaip turi būti išdėstyti mėginių ėmimo arba matavimo taškai, naudotini teršalų išmetimo stebėsenai.

4. Visi stebėsenos rezultatai registruojami, apdorojami ir pateikiami taip, kad kompetentinga institucija galėtų patikrinti, ar laikomasi leidime nurodytų eksploatavimo sąlygų ir išmetamų teršalų ribinių verčių.

39 straipsnis

Išmetamų teršalų ribinių verčių laikymasis

Laikoma, kad į orą išmetamų teršalų ribinės vertės neviršytos, jei įvykdytos V priedo 4 dalyje nustatytos sąlygos.

40 straipsnis

Įvairų kurą deginantys įrenginiai

1. Jeigu tai yra įvairų kurą deginantis įrenginys, kuriame vienu metu gali būti deginamas dviejų arba daugiau rūšių kuras, kompetentinga institucija nustato išmetamų teršalų ribines vertes tokia tvarka:

a) ima kiekvienai atskirai kuro rūšiai ir išmetamam teršalui taikomą ribinę vertę, atitinkančią bendrą viso kurą deginančio įrenginio nominalią šiluminę galią, kaip nustatyta V priedo 1 ir 2 dalyse;

b) apskaičiuoja naudojamoms kuro rūšims proporcingas išmetamų teršalų ribines vertes, kurios gaunamos dauginant a punkte nurodytą atskirą išmetamo teršalo ribinę vertę iš kiekvieną kuro rūšį deginančio įrenginio šiluminės galios, ir dalijant šią sandaugą iš visas kuro rūšis deginančių įrenginių šiluminių galių sumos;

c) sudeda naudojamoms kuro rūšims proporcingas išmetamų teršalų ribines vertes.

2. 33 straipsnio 2 dalyje nurodytiems įvairų kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose savo reikmėms atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis naudojami perdirbant žalią naftą susidarantys distiliavimo ar konversijos likučiai, vietoj pagal 1 dalį nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių gali būti taikomos šios vertės:

a) jeigu kurą deginančio įrenginio eksploatavimo metu deginamo pagrindinio kuro dalis sudaro 50 % ar daugiau bendros visas kuro rūšis deginančio įrenginio šiluminės galios, pagrindiniam kurui taikoma V priedo 1 dalyje nustatyta išmetamo teršalo ribinė vertė;

b) jeigu kurą deginančio įrenginio eksploatavimo metu deginamo pagrindinio kuro dalis sudaro mažiau kaip 50 % bendros visas kuro rūšis deginančio įrenginio šiluminės galios, išmetamo teršalo ribinė vertė nustatoma taip: i) kiekvienai naudojamo kuro rūšiai taikant V priedo 1 dalyje nustatytos išmetamo teršalo ribinės vertės, atitinkančios bendrą nominalią kurą deginančio įrenginio šiluminę galią; ii) pagrindinio kuro išmetamo teršalo ribinė vertė apskaičiuojama padauginant tam kurui pagal i papunktį nustatytą išmetamo teršalo ribinę vertę iš dviejų ir atimant iš gauto skaičiaus V priedo 1 dalyje nustatytą mažiausią išmetamo teršalo ribinę vertę turinčio kuro išmetamo teršalo ribinę vertę, atitinkančią bendrą nominalią kurą deginančio įrenginio šiluminę galią; iii) apskaičiuoja naudojamoms kuro rūšims proporcingas išmetamų teršalų ribines vertes padauginant pagal i ir ii papunkčius nustatytą išmetamo teršalo ribinę vertę iš atitinkamą kuro rūšį deginančio įrenginio šiluminės galios ir dalijant šią sandaugą iš visas kuro rūšis deginančių įrenginių šiluminių galių sumos; iv) sudedant pagal iii papunktį nustatytas naudojamoms kuro rūšims proporcingas išmetamų teršalų ribines vertes.

3. 30 straipsnio 2 dalyje nurodytiems įvairų kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose savo reikmėms atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis naudojami perdirbant žalią naftą susidarantys distiliavimo ar konversijos likučiai, vietoj pagal šio straipsnio 1 ar 2 dalis nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių gali būti taikomos V priedo 7 dalyje nustatytos išmetamo sieros dioksido vidutinės ribinės vertės.

41 straipsnis

Įgyvendinimo taisyklės

Įgyvendinimo taisyklės nustatomos dėl:

a) 3 straipsnio 26 punkte ir V priedo 4 dalies 1 punkte nurodytų paleidimo ir išjungimo laikotarpių nustatymo; ir

b) 32 straipsnyje nurodytų pereinamojo laikotarpio nacionalinių planų ir visų pirma dėl išmetamų teršalų limitų ir susijusios stebėsenos bei ataskaitų teikimo tvarkos. Tos įgyvendinimo taisyklės tvirtinamos pagal 75 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą. Komisija ne vėliau kaip … (37) pateikia atitinkamus pasiūlymus.

IV SKYRIUS

ATLIEKŲ DEGINIMO ĮRENGINIAMS IR BENDRO ATLIEKŲ DEGINIMO ĮRENGINIAMS TAIKOMOS SPECIALIOSIOS NUOSTATOS

42 straipsnis

Taikymo sritis

1. Šis skyrius taikomas atliekų deginimo ir bendro atliekų deginimo įrenginiams, kurie degina arba bendrai degina kietas arba skystas atliekas.

Šis skyrius netaikomas dujofikavimo arba pirolizės įrenginiams, jeigu dujos, gaunamos šio termiško atliekų apdorojimo metu yra išgryninamos tiek, kad jos nebėra atliekos prieš jas sudeginant ir jos negali sukelti didesnės taršos nei tarša dėl gamtinių dujų deginimo.

Šiame skyriuje atliekų deginimo įrenginiai ir bendro atliekų deginimo įrenginiai apima: visas deginimo linijas arba bendro deginimo linijas, atliekų priėmimo, laikymo, vietoje atliekamo pirminio apdorojimo įrenginius, atliekų kuro ir oro padavimo sistemas, katilus, išmetamų dujų valymo įrenginius, vietoje esančius likučių ir nuotekų valymo arba laikymo įrenginius, krovimo priemones, deginimo arba bendro deginimo operacijų tikrinimo sistemas, registruojančias ir atliekančias deginimo arba bendro deginimo sąlygų stebėseną.

Jei atliekos termiškai apdorojamos kitu būdu nei oksiduojant, pavyzdžiui, pirolizės, dujofikavimo arba plazminių procesų būdu, atliekų deginimo įrenginio arba bendro atliekų deginimo įrenginio veikla apima ir terminio apdorojimo procesą, ir vėlesnį deginimo procesą.

Jei bendras atliekų deginimas atliekamas taip, kad pagrindinis įrenginio tikslas yra ne energijos arba materialių produktų gamyba, o terminis atliekų apdorojimas, įrenginys laikomas atliekų deginimo įrenginiu.

2. Šis skyrius netaikomas šiems įrenginiams:

a) įrenginiams, kuriose apdorojamos tik toliau nurodytos atliekos: i) 3 straipsnio 30 punkto b papunktyje išvardytos atliekos; ii) radioaktyviosios atliekos; iii) gyvūnų skerdenos, kurių tvarkymą reglamentuoja 2002 m. spalio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1774/2002, nustatantis sveikatos taisykles gyvūninės kilmės šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms (38); iv) atliekos, atsiradusios žvalgant ir eksploatuojant naftos ir dujų telkinius iš atviroje jūroje esančių įrenginių ir deginamos tuose įrenginiuose;

b) eksperimentiniai moksliniai tiriamieji ir bandymų įrenginiai, kuriuose siekiama patobulinti deginimo procesą ir kuriuose per metus apdorojama mažiau kaip 50 tonų atliekų.

43 straipsnis

Likučių sąvokos apibrėžtis

Šiame skyriuje „likučiai“ – skystos arba kietos atliekos, susidarančios atliekų deginimo įrenginyje arba bendro atliekų deginimo įrenginyje.

44 straipsnis

Prašymai leidimams gauti

Prašyme išduoti leidimą atliekų deginimo arba bendro atliekų deginimo įrenginiui aprašomos priemonės, kuriomis numatoma garantuoti, kad būtų įvykdyti šie reikalavimai:

a) įrenginys suprojektuotas, įrengtas, bus prižiūrimas ir eksploatuojamas laikantis šio skyriaus reikalavimų ir atsižvelgiant į degintinų arba bendrai degintinų atliekų kategorijas;

b) deginimo ir bendro deginimo procese gauta šiluma bus kiek įmanoma panaudota gaminant šilumą, technologinį garą arba energiją;

c) bus kuo labiau sumažintas likučių kiekis ir kenksmingumas, o patys likučiai, jei įmanoma, perdirbti;

d) likučiai, kurių neįmanoma išvengti, sumažinti arba perdirbti, bus šalinami laikantis nacionalinių ir Sąjungos teisės aktų.

45 straipsnis

Leidimo sąlygos

1. Leidime pateikiama ši informacija:

a) visų atliekų, kurios gali būti deginamos, rūšių sąrašas, naudojant, jei įmanoma, bent Sprendimu 2000/532/EB sudarytame Europos atliekų sąraše nurodytas rūšis ir, atitinkamais atvejais, pateikiant informaciją apie kiekvienos rūšies atliekų kiekį;

b) bendras įrenginio atliekų deginimo arba bendro deginimo pajėgumas;

c) į orą ir vandenį išmetamų teršalų ribinės vertės;

d) nuotekų pH, temperatūros ir nuotekų srauto reikalavimai;

e) mėginių ėmimo ir matavimo tvarka bei periodiškumas, kurie turi būti nustatyti si