/* KOM/2011/0400 galutinis */ KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS VADOVŲ TARYBAI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Pirmojo Europos ekonominės politikos koordinavimo semestro užbaigimas: 2011–2012 m. nacionalinės politikos gairės





KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS VADOVŲ TARYBAI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Pirmojo Europos ekonominės politikos koordinavimo semestro užbaigimas:2011–2012 m. nacionalinės politikos gairės KAD įVEIKUSI KRIZę ES TAPTų STIPRESNė ES kovoja su didžiausia ekonomikos krize nuo savo įkūrimo – tiek vyriausybės, tiek piliečiai susidūrė su anksčiau neregėtais sunkumais, per labai trumpą laikotarpį priimta precedento neturinčių sprendimų. Krizė yra brangiai kainuojantis ir skausmingas reiškinys. Ji prasidėjo ne Europoje; panašų sukrėtimą patyrė ir kitos stipriausios ekonomikos šalys. ES šalis krizė paveikė skirtingai – vienos valstybės narės greitai atsigavo po pirmojo nuosmukio, o kitos tebekovoja su milžiniškomis problemomis. Iš Komisijos prognozių matyti, kad ES ekonomika vis labiau atsigauna, tačiau šis procesas tebevyksta netolygiai ir tebetvyro netikrumo nuotaikos. Iki krizės buvusios padėties neįmanoma atkurti – per pastaruosius trejus metus patirti sukrėtimai iš esmės paveikė ir pakeitė mūsų visuomenę, nukentėjo mūsų augimo potencialas, neigiamą poveikį patyrė viešieji finansai ir finansų sistemos, o didelei gyventojų daliai, ypač jaunimui, skaudžiai kirto nedarbo rykštė. Daugelio gyventojų ir artimiausiu metu laukia sunkumai, o kiti vis labiau pradeda suprasti, kokios gali būti pasekmės, jei atsigaunant ekonomikai nebus kuriamos naujos darbo vietos. Daugelyje šalių kilo pasipiktinimas ir nusivylimas. Krizė vėl priminė, kad mūsų ekonomikos yra tarpusavyje susijusios ir kad ateitį taip pat turime kurti drauge. ES – tai ne 27 atskiros ekonomikos, o bendra ekonominė erdvė, todėl veiksniai, kurie daro poveikį vienai šaliai, paveikia ir visas kitas šalis. Ypač tai pasakytina apie 17 valstybių narių, kurios priklauso euro zonai ir kuriose galioja bendra valiuta. Siekdami atkurti gebėjimą augti ir užtikrinti, kad valstybės narės savo veikla padės, o ne kliudys vienos kitoms, nacionalinės politikos formavimo procesą turime susieti su ES, kol šalys dar nėra priėmusios galutinių sprendimų. Būtinybė ES lygiu glaudžiau koordinuoti politiką kilo ne vien tik dėl krizės – per keletą metų susidarė makroekonominis disbalansas, dėl kurio daugelis valstybių narių ištikus krizei turėjo ribotą veiksmų laisvę arba visai jos neturėjo. Be to, glaudžiau koordinuodama politiką ES galės veiksmingiausiai spręsti globalizacijos keliamas problemas. ES nepriklausančias sparčiai augančios ekonomikos šalis krizė paveikė mažiau, jų ekonomika pasižymi puikiais augimo rodikliais, tad ES turi dėti nuolatines pastangas savo konkurencingumui pasaulio rinkose didinti, kad galėtų palaikyti esamą pragyvenimo lygį. Ši patirtis išmokė – dėmesį skyrus tik Stabilumo ir augimo pakto deficito kriterijams ir nepakankamam įgyvendinimui, kitose srityse rimtų problemų neišvengta. Vadinasi, esmines problemas pradėjome spręsti per vėlai. O kai šių problemų pagaliau ėmėmės, nesugebėjome konstruktyviai bendradarbiauti tarpusavyje, nes pritrūko kolektyvinės atsakomybės už rezultatus. Mūsų veiksmų kryptis per dažnai buvo diktuojama rinkos spaudimo. Susidūrusi su būtinybe skubiai reaguoti į krizę, ES ėmėsi bendrų, išsamių ir nuoseklių veiksmų – parengė atkūrimo planus, koordinavo bankų gelbėjimo ir restruktūrizavimo veiksmus, iš esmės persvarstė finansinių paslaugų priežiūrą, suteikė makrofinansinę paramą keletui valstybių narių[1], sukūrė naujus paramos mechanizmus finansiniam euro zonos stabilumui apsaugoti ir nustatė plataus užmojo tikslus, susijusius su nauja strategijoje „Europa 2020“ numatyto pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo kryptimi[2]. Kuriama nauja ES ekonomikos valdymo politika. Komisijos siūlomais teisės aktais ir Europos Vadovų Tarybos pirmininko vadovaujamos darbo grupės veikla siekiama iš esmės pertvarkyti ES makroekonominio disbalanso prevencijos priemones ir gerinti Stabilumo ir augimo pakto veikimą. Šių metų pavasarį euro zonos valstybės narės ir keletas kitų valstybių narių[3] pasirašė paktą „Euro plius“ ir susitarė dėti papildomas pastangas konkurencijai, užimtumui, viešųjų finansų tvarumui ir finansiniam stabilumui remti. ES šiuo metu įgyvendina naują darbo metodą – Europos semestrą, kuriuo siekiama užtikrinti, kad ES lygio kolektyvinės diskusijos dėl pagrindinių prioritetų vyktų prieš priimant, o ne jau priėmus nacionalinius sprendimus. Į šių diskusijų rezultatus vėliau turi būti veiksmingai atsižvelgiama priimant nacionalinius sprendimus, ypač dėl nacionalinių biudžetų ir struktūrinių reformų, kad tinkama seka suderintos nacionalinės ir ES pastangos būtų rezultatyvios ir per tam tikrą laiką būtų galima stebėti jų įgyvendinimo pažangą. Įvertinusi valstybių narių pateiktas programas, Komisija dabar pateikia konkrečioms šalims ir visai euro zonai skirtas rekomendacijas. Jose apsiribojama svarbiausiais prioritetais, kuriuos reikia įgyvendinti per artimiausius 12–18 mėnesių. Dėmesys sąmoningai sutelktas į skubiausiai spręstinus ir per tokį laikotarpį realiai įgyvendintinus tikslus, atsižvelgiant į konkrečias kiekvienoje valstybėje narėje susiklosčiusias aplinkybes. Valstybėms narėms, kurios gauna išorės finansinę paramą, Komisija nusprendė pateikti tik vieną rekomendaciją – tiksliai vykdyti savo programose nustatytus įsipareigojimus. Išsamesnė analizė pateikta patvirtinamuosiuose dokumentuose, joje akcentuojami struktūrinio pobūdžio aspektai ir nurodyti vidutinės trukmės prioritetai, visų pirma susiję su strategijos „Europa 2020“ tikslų įgyvendinimu. Rekomendacijas patvirtinus Tarybai, kiekviena valstybė narė turėtų jomis vadovautis nacionaliniame sprendimų priėmimo ir metinio biudžeto sudarymo procese. 1 langelis. Pirmasis Europos semestras Europos semestras prasidėjo 2011 m. sausio mėn., kai Komisija savo metinėje augimo apžvalgoje ir bendroje užimtumo ataskaitoje[4] pristatė pagrindinius ES socialinės ir ekonominės politikos uždavinius. Pavasario Europos Vadovų Taryba patvirtino ir papildė metinėje augimo apžvalgoje pateiktas gaires. Šiuo pagrindu valstybių narių paprašyta iki balandžio mėn. pabaigos[5] pateikti viešųjų finansų klausimams skirtas stabilumo arba konvergencijos programas (SKP) ir nacionalines reformų programas (NRP), kuriose būtų nurodytos pagrindinės politikos priemonės augimui ir užimtumui remti ir strategijos „Europa 2020“ tikslams pasiekti. Be to, dauguma pakto „Euro plius“ narių pateikė konkrečius pagal paktą prisiimtus įsipareigojimus (žr. toliau). Komisija įvertino šias programas bei įsipareigojimus ir dabar pateikia gaires kiekvienai šaliai, kad birželio mėn. Europos Vadovų Taryboje būtų galima užbaigti pirmąjį semestrą. Suprasdama, kad prireiks laiko, kol reformos duos rezultatų, Komisija pagrindinį dėmesį skyrė toms sritims, kuriose jau dabar reikia imtis naujų veiksmų. Atsižvelgdama į šią pirmąją patirtį, Komisija mano, kad Europos semestras gali tapti veiksmingu valdymo metodu, kuriuo integruotai, skaidriai ir laiku būtų remiamas ES ir nacionalinės politikos formavimo procesas, jeigu valstybės narės kartu priims sprendimus dėl pagrindinių įgyvendintinų politikos krypčių ir vadovausis Tarybos rekomendacijomis: - Vienu metu gavusi SKP ir NRP, ES gali bendrai įvertinti nacionalinį augimą ir fiskalines strategijas, be kita ko, galimą riziką, disbalansą arba kompromisus, kurie kitu atveju liktų nepastebėti. Todėl Komisija kiekvienai valstybei narei pateikia integruotas rekomendacijas, atsižvelgdama į skirtingas teisines bazes, kuriomis grindžiamos rekomendacijos. Taryba kviečiama kiekvienai valstybei narei pateikti vieną rekomendacijų paketą, kuriame būtų pateikta ir Tarybos nuomonė apie tos šalies fiskalinę situaciją. - Susiejus ES lygio ir konkrečioms šalims skirtas gaires, nacionalines darbotvarkes galima svarstyti ir pateikti atsižvelgiant į ES tikslus. Vadinasi, nacionalinės politikos formavimo procesą galime susieti su ES, kol šalys dar nepriėmė galutinių sprendimų. Be to, taip ES gali įvertinti nacionalines pastangas ir priimti sprendimus dėl papildomų ES lygio veiksmų, pavyzdžiui, vykdytinų pagal „Europa 2020“ pavyzdines iniciatyvas[6]. - Derindamos trumpalaikes gaires ir vidutinės trukmės tikslus ES ir jos valstybės narės laikui bėgant gali parengti nuoseklias reformas ir tvirtesnę, geriau koordinuojamą politiką. KOMISIJOS VERTINIMAS IR REKOMENDACIJOS Bendru Komisijos vertinimu, valstybių narių pateiktos programos yra tinkamas atspirties taškas siekiant remti Europos ekonomikos atsigavimą, spręsti fiskalines problemas ir vykdyti platesnio užmojo nacionalines reformas. Planuojant nacionalinius veiksmus iš esmės atsižvelgta į metinėje augimo ataskaitoje pateiktas gaires. Tai, kad buvo patvirtinti nacionaliniai tikslai, liudija tvirtą ryžtą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų[7]. Tačiau Komisija susirūpinusi pastebi, kad prisiimti įsipareigojimai nepakankami, kad ES galėtų pasiekti pagrindinius tikslus iki 2020 m. Remdamasi nacionaliniais įsipareigojimais, ES galėtų pasiekti savo tikslus, susijusius su išmetamųjų teršalų mažinimu, atsinaujinančiaisiais energijos ištekliais ir mokyklos nebaigiančių moksleivių dalies mažinimu. Tačiau siekiant užimtumo, mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros, energijos vartojimo efektyvumo, aukštojo išsilavinimo ir skurdo mažinimo srityse numatytų tikslų, reikia dėti daugiau pastangų. 2011–2012 m. valstybėms narėms didelius uždavinius tenka spręsti ypač sudėtingomis aplinkybėmis. Fiskalinės galimybės veikti labai ribotos; keliose valstybėse narėse piliečiai reiškia nepasitenkinimą dėl pradedamo justi krizės poveikio. Antra vertus, reaguojant į įvykius šiuo metu svarstomi arba įgyvendinami struktūriniams trūkumams ištaisyti būtini pokyčiai, kurie daugeliu atvejų buvo ilgai atidėliojami. Tai ypač pasakytina apie valstybes nares, kurios gauna ES, kitų valstybių narių ir TVF paramą, nors panaši tendencija daugiau ar mažiau pastebima visose nacionalinėse programose. Savo vertinime Komisija pripažįsta, kad valstybėse narėse jau patvirtinta daug reformų, ir sutinka, kad nėra vieno visiems tinkamo ar stebuklingo sprendimo – ne visas problemas reikia arba įmanoma išspręsti visiems vienu ypu. Tačiau, atsižvelgdama į padėties rimtumą ir šalių ekonomikų tarpusavio priklausomybę, Komisijas rekomenduoja imtis nacionalinio lygio veiksmų toliau išvardytose srityse, kurios nurodytos ir metinėje augimo apžvalgoje: Būtinos augimo sąlygos - Šiuo metu 24 valstybėse narėse vykdoma perviršinio deficito procedūra, o aukštas valstybės įsiskolinimo lygis vis dar kelia susirūpinimą, todėl dauguma vyriausybių dabar deda dideles fiskalinio konsolidavimo pastangas ir turi iš esmės persvarstyti nacionalinių biudžetų išlaidų ir pajamų dalių lygius ir struktūras. Kai kuriose valstybėse narėse patvirtintos sugriežtintos fiskalinės sistemos, be kita ko, nustatytos išlaidų ribos ir „skolos stabdžio“ taisyklės – tai didelis žingsnis į priekį. Be to, kelios valstybės narės reformuoja viešojo administravimo ir socialinio draudimo sistemas, kad galėtų geriau kontroliuoti išlaidas. Komisija mano, kad būtina laikytis nustatytų perviršinio deficito panaikinimo terminų ir sparčiai vykdyti konsolidavimą, orientuojantis į Tarybos nustatytus vidutinės trukmės biudžeto tikslus. Komisija taip pat ragina šiame procese ypatingą dėmesį skirti viešojo sektoriaus išlaidų ir mokesčių struktūrų veiksmingumui, kad būtų išsaugoti arba padidinti augimui palankių biudžeto išlaidų punktai, kaip antai investicijos į mokslinius tyrimus, švietimą ir energijos vartojimo efektyvumą[8]. - Kai kuriose valstybėse narėse lėtai koreguojamas per pastarąjį dešimtmetį susidaręs makroekonominis disbalansas ir būtina atlikti papildomų korekcijų. Papildomų veiksmų struktūriniams trūkumams šalinti visų pirma privalo imtis valstybės narės, kurios turi didelį einamosios sąskaitos deficitą dėl nuolat mažėjančio konkurencingumo ir anksčiau galiojusių palankių skolos finansavimo sąlygų. Sprendžiant šią problemą kai kuriais atvejais reikėtų, pasikonsultavus su socialiniais partneriais, persvarstyti darbo užmokesčio nustatymo sistemas, siekiant, kad darbo užmokesčiu būtų skatinamas konkurencingumas ir kad užmokestis būtų peržiūrimas atsižvelgiant į produktyvumo augimą . Kitais atvejais svarbiausia vykdyti produktyvumą skatinančias struktūrines reformas, kuriomis, inter alia , ekonominė veikla būtų nukreipiama į didelės pridėtinės vertės ir užsienio prekybai atvirus sektorius. Valstybėse narėse, kurios turi einamosios sąskaitos perteklių, pastebimos tam tikros priešingos tendencijos. Dar yra galimybių toliau didinti vidaus paklausą, visų pirma taikant užimtumo didinimo priemones ir atveriant paslaugų bei tinklų rinkas. - Daugelyje valstybių narių susirūpinimą kelia bankų sektoriaus pajėgumas veiksmingai reaguoti į ekonomikos poreikius. Atsižvelgiant į naujojo bankų testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus, kurie bus paskelbti netrukus, reikės nedelsiant imtis priemonių likusiems trūkumams pašalinti. Be šiuo metu ES lygiu vykdomo reguliavimo sistemos pertvarkymo, Komisija remia ir daugelį sisteminių reformų, kurių tikslas – modernizuoti kai kurių nacionalinių sistemų valdymą ir veikimą. Kelios valstybės narės taip pat turėtų svarstyti galimybę sugriežtinti hipotekų reguliavimo sistemą, kad būtų išvengta būsto kainų burbulo ir per didelio privačių namų ūkių įsiskolinimo. Darbo rinkų mobilizavimas, naujų darbo vietų kūrimas - Dauguma valstybių narių vykdo pensijų sistemos reformas, siekdamos sumažinti būsimas išlaidas, susijusias su visuomenės senėjimu, ir sukurti paskatas ilginti profesinį gyvenimą. Prioritetiniu uždaviniu lieka teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus didinimas ir jo susiejimas su vidutine tikėtina gyvenimo trukme; veiksminga priemonė galėtų būti automatiškai arba pagal formules nustatytas pensinio amžiaus ir vidutinės tikėtinos gyvenimo trukmės ryšys. Būtina politinio atsako į šios srities problemas dalis – laipsniškas ankstyvo išėjimo į pensiją sistemų atsisakymas ir užimtumo galimybių didinimas darbuotojams, kuriems daugiau kaip 50 metų. Atsižvelgdamos į finansų krizės poveikį privatiems pensijų fondams, valstybės narės, kuriose galioja dviejų arba trijų pakopų sistema, turėtų užtikrinti kiekvienos atskiros pakopos atsparumą. Daugelyje valstybių narių kilo arba gali kilti sunkumų dėl nepakankamo pensijų dydžio tinkamam pragyvenimo lygiui senatvėje užtikrinti. - Keliose valstybėse narėse dėl krizės drastiškai išaugo nedarbas, kai kuriais atvejais kartu stipriai smuko užimtumo lygis, ir dažniausiai šios problemos palietė pažeidžiamiausias visuomenės grupes. Jeigu minėtų problemų nebus stengiamasi išvengti ir su jomis nebus kovojama, tam tikroms asmenų grupėms gresia veiklos stoka ir atskirtis. Todėl labai svarbus vaidmuo tenka veiksmingoms paramos priemonėms ir užimtumo tarnyboms, kurios bedarbiams padėtų rasti darbą ir toliau gerinti savo įgūdžius. Be to, ypatingą dėmesį reikia skirti skurstantiems asmenims ir kitoms ypač pažeidžiamoms visuomenės grupėms. - Kelios valstybės narės turėtų aktyviau gerinti švietimo veiklą ir galimybę mokytis visą gyvenimą, kad būtų didinamas užimtumas ir žmogiškasis kapitalas. Kai kuriose valstybėse narėse reikia dėti daug pastangų mokyklos nebaigusių asmenų klausimui spręsti ir gamybinės praktikos bei profesinio mokymo galimybėms užtikrinti. Egzistuoja aukštas jaunimo nedarbo lygis – šiai problemai spręsti taip pat rekomenduojama imtis tikslinių veiksmų. Daugelyje valstybių narių darbingi gyventojai sparčiai senėja, ir tikėtina, kad vėl prasidėjus ekonomikos augimui ateityje bus susiduriama su vis didesniu įgūdžių trūkumu, todėl labai svarbu, kad švietimo ir mokymo rezultatai geriau atitiktų darbo rinkos poreikius. - Daugelis valstybių narių vis dar patiria sunkumų, susijusių su darbo rinkos susiskaidymu dėl skirtingų rūšių darbo sutarčių, todėl joms būtina ryžtingai pereiti prie veiksmingesnės ir sąžiningesnės darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyrą (angl. flexicurity ) užtikrinančios sistemos, be kita ko, tinkamai subalansuoti užimtumo apsaugos teisės aktus, kad būtų skatinamas darbo vietų kūrimas, dalyvavimas darbo rinkoje, judėjimas tarp sektorių ir žmogiškojo kapitalo kaupimas. - Iki šiol nepakankamai dėmesio skirta darbo jėgos mokesčių pleišto mažinimui, ypač kalbant apie menkai apmokamus ir žemos kvalifikacijos darbuotojus. Vykdydamos fiskalinę konsolidaciją daugelis valstybių narių turės persvarstyti nacionalinių biudžetų mokesčių ir išlaidų dalis. Rekomenduojama mažinti darbo jėgos apmokestinimą ir didinti vartojimo apmokestinimą ir (arba) aplinkos tikslų labui vykdomą apmokestinimą. Taip pat reikia imtis papildomų veiksmų siekiant pašalinti socialines ir mokesčių kliūtis, trukdančias papildomas šeimos pajamas uždirbantiems asmenims įsilieti į darbo rinką arba joje likti. Rekomenduojami šios srities prioritetai – mokesčių ir pašalpų sistemų peržiūra, vaikų priežiūros paslaugų prieinamumo ir galimybės naudotis lankstesnėmis užimtumo formomis gerinimas. Augimo skatinimas - Nustatyta, kad kelios valstybės narės vėluoja įgyvendinti Paslaugų direktyvą[9], o dėl to be reikalo stabdomas dinamiškas paslaugų sektoriaus vystymasis. Rekomenduojama įgyvendinti keletą konkrečių veiksmų, kad būtų galima pasinaudoti bendrosios rinkos potencialu augimui skatinti ir darbo vietoms kurti, visų pirma – pašalinti nepagrįstas patekimo į profesinių paslaugų darbo rinką kliūtis arba šią rinką plačiau atverti atsisakius kvotų ir privalomos narystės, skatinti didesnę konkurenciją tinklų sektoriuose ir strateginiu požiūriu veiksmingiau panaudoti dideles per viešuosius pirkimus investuotas lėšas. - Vykdydamos biudžeto konsolidavimo strategijas, valstybės narės turi nuspręsti, kaip galėtų daugiau lėšų skirti moksliniams tyrimams ir švietimui, taip pat augimui skatinti būtinoms pagrindinėms infrastruktūroms, o kartu užtikrinti kuo didesnį išlaidų panaudojimo veiksmingumą ir paslaugų efektyvumą. - Novatoriškoms bendrovėms būtina sudaryti geresnes sąlygas gauti finansavimą, ypač – MVĮ gauti rizikos kapitalą, taip pat siekiant remti MVĮ būtina gerinti veiklos pradžios sąlygas, pavyzdžiui, supaprastinti licencijų ir leidimų gavimo tvarką, mažinti jų išdavimo trukmę ir sąnaudas, gerinti investuotojų apsaugą. - Daugelyje valstybių narių ypač svarbu skatinti didesnį energijos vartojimo efektyvumą. Taip ne tik būtų didinimas energijos tiekimo saugumas ir padedama kovoti su klimato kaita, bet ir remiama novatoriškų technologijų sklaida, be to, skatinama kurti darbo vietas aukštos kvalifikacijos darbuotojams. - Daugelis valstybių narių turi imtis veiksmų bendrovėms tenkančiai administracinei naštai mažinti, taip pat gerinti valstybės valdymo institucijų ir teismų sistemos gebėjimus ir veikimą. Kai kuriais atvejais būtina skubiai modernizuoti verslo aplinką – mažinti biurokratizmą ir didinti viešųjų pirkimų skaidrumą. Kelioms valstybėms narėms taip pat rekomenduojama geriau panaudoti ES lėšas. 2 langelis. Paktas „Euro plius“. Pirmųjų įsipareigojimų vertinimas 2011 m. kovo mėn. euro zonos valstybių arba vyriausybių vadovai susitarė dėl pakto „Euro plius“, prie jo taip pat prisijungė Bulgarija, Danija, Latvija, Lietuva, Lenkija ir Rumunija. Pakto tikslas – stiprinti pinigų sąjungos ekonominį ramstį, pasiekti naują ekonominės politikos koordinavimo kokybės lygį, didinti konkurenciją ir taip užtikrinti aukštesnį konvergencijos lygį. Pakte dėmesys visų pirma skiriamas nacionalinei kompetencijai priklausančioms sritims, kurios labai svarbios, siekiant didinti konkurenciją ir išvengti žalingo disbalanso. Paktas apima konkrečias papildomas pastangas, be kita ko, konkrečius platesnio užmojo įsipareigojimus ir veiksmus, palyginti su tais, dėl kurių susitarta pagal ES sistemą; kartu pateikiamas minėtų įsipareigojimų ir veiksmų įgyvendinimo tvarkaraštis. Šie nauji įsipareigojimai bus įtraukti į NRP ir SKP, o ES reguliariai stebės jų įgyvendinimą. Iš 23 dalyvių dauguma pateikė įsipareigojimus (iš viso – daugiau nei 100 atskirų priemonių), susijusius su daugeliu arba visomis keturiomis pakte nurodytomis sritimis, t. y., skatinti konkurencingumą, didinti užimtumą, gerinti viešųjų finansų tvarumą ir stiprinti finansų stabilumą. Tačiau šių įsipareigojimų mastas ir tikslumas skiriasi. Penki pakto dalyviai dar nepranešė apie savo įsipareigojimus[10]. - Įsipareigojimai daugiausia susiję su augimą skatinančių reformų spartinimu, siekiant remti konkurenciją, pvz., tinklų sektoriuose ir paslaugų sektoriuje. Nemažai įsipareigojimų susiję su užimtumo srities veiksmais, daugiausia skirtais švietimo rezultatams gerinti ir įgūdžiams tobulinti. Kiti įsipareigojimai apima fiskalinio konsolidavimo priemones, pvz., griežtesnės fiskalinės drausmės įtvirtinimą nacionalinės teisės aktuose. Šiek tiek mažiau įsipareigojimų susiję su finansinio stabilumo stiprinimu, visų pirma stiprinant nacionalinę finansų subjektų priežiūrą. Ateityje dėmesio reikės skirti ir pragmatiškam mokesčių politikos koordinavimui – dalijamasi geriausia patirtimi, vengiama žalingos praktikos, teikiami pasiūlymai dėl kovos su sukčiavimu ir mokesčių slėpimu. - Kai kurios valstybės narės įsipareigojo vykdyti iniciatyvas, kurių rezultatus galima konkrečiai įvertinti, pvz., įgyvendinti konkrečius teisės aktus arba programas (kartu nurodyta jų finansinė apimtis), kitos valstybės prisiėmė bendresnio pobūdžio įsipareigojimų mažinti žemos kvalifikacijos darbuotojų nedarbo lygį, išlaikyti žemus mokesčius, gerinti verslo aplinką mažinant biurokratizmą arba įgyvendinti ES direktyvas . - Tačiau net ir dauguma konkrečių įsipareigojimų yra labiau susiję su jau vykdomais teisėkūros projektais, o ne su ilgalaikėmis reformomis, inicijuotomis remiantis paktu . Iki šiol nepateikta įsipareigojimų, kurie būtų susiję su pakte numatytu dalijimusi geriausia patirtimi ir lygiavimusi į pirmaujančias Europos šalis arba kitus strateginius partnerius. Savo rekomendacijas Komisija parengė atsižvelgdama į atlikto įsipareigojimų vertinimo rezultatus. Daugeliu atveju pateikta konkrečių rekomendacijų dėl sričių, kurios pagal paktą prisiimtuose įsipareigojimuose apibūdintos plačiau, pvz., pensijų reformos, darbo jėgos apmokestinimo, įgūdžių tobulinimo sritys. TOLESNI VEIKSMAI Komisija ragina Europos Vadovų Tarybą patvirtinti rekomendacijas 2011 m. birželio mėn. susitikime, prieš jas oficialiai priimant Tarybai. ES lygiu per Europos semestrą pradėta veikla bus tęsiama: - Teisės aktų leidėjas turėtų priimti naują teisės aktų paketą dėl disbalanso prevencijos ir taisymo, taip pat dėl Stabilumo ir augimo pakto stiprinimo. Taip būtų sustiprintos mūsų bendros padėties vertinimo ir tinkamų tolesnių veiksmų įgyvendinimo užtikrinimo priemonės. - Kalbant apie rekomendacijas konkrečioms šalims, įvairių sudėčių Taryba turėtų nagrinėti atitinkamų sričių nacionalinę politiką ir tose srityse vykdomą veiklą, stebėti įgyvendinimą ir tarpusavyje svarstyti konkrečias temas, kad būtų mokomasi iš naudingos patirties. - Remdamosi konkrečiomis rekomendacijomis Euro grupės narėms, šios šalys turėtų aktyviau koordinuoti savo politiką, ypač stengtis nustatyti disbalansą ir neleisti jam atsirasti. Jos taip pat turėtų stebėti rekomendacijų įgyvendinimą. - Kaip nustatyta pakte „Euro plius“, dalyvaujančių valstybių narių valstybės arba vyriausybės vadovai politiniu lygiu stebės prisiimtų įsipareigojimų įgyvendinimą. Atsižvelgdamos į Komisijos atliktą pirmųjų pagal paktą prisiimtų įsipareigojimų vertinimą, dalyvaujančios valstybės narės vėlesniu etapu turėtų prisiimti konkretesnius išmatuojamus įsipareigojimus, kuriems būtų nustatytas įgyvendinimo tvarkaraštis, kad būtų galima stebėti pažangą. Šie įsipareigojimai turėtų būti įtvirtinami rengiant ir įgyvendinant nacionalines reformų programas ir stabilumo arba konvergencijos programas. - Europos Parlamentui turėtų būti suteikta galimybė vertinti pagrindinių strategijos „Europa 2020“ elementų įgyvendinimo pažangą ir pateikti savo nuomonę pateikti apie kitą Komisijos metinę augimo apžvalgą. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas ir Regionų komitetas taip pat turėtų pateikti savo vertinimą ir nuomonę. - Komisija vertins konkrečių šalių rekomendacijų įgyvendinimo pažangą – pirmiausia vertinimas ES lygiu bus pateiktas kitoje metinėje augimo apžvalgoje 2012 m. sausio mėn., o vėliau – kiekvienai valstybei narei skirtose gairėse, kuriomis reikės vadovautis ateinančiais metais. Komisija toliau rems valstybių narių pastangas įgyvendinti strategijos „Europa 2020“ pavyzdines iniciatyvas ES lygio veiksmais, taip pat aktyviau sieks sudaryti sąlygas pasinaudoti bendrosios rinkos potencialu, be kita ko, pagal Bendrosios rinkos aktą. Užbaigus pirmąjį Europos semestrą, pradedamas nacionalinis semestras: per antrąjį šių metų pusmetį valstybės narės turės aptarti Europos gaires ir atsižvelgti į jas formuodamos 2012 m. biudžetus ir priimdamos nacionalinius sprendimus, taip pat 2012 m. pavasarį rengdamos tolesnes nacionalines programas. Nors šiais pirmaisiais metais kai kurios valstybės narės dėl esamų sunkumų stengėsi pasirinkti atsargius tikslus ir priemones, ateinančiais metais reikės dėti daugiau pastangų siekiant užtikrinti, kad ES pakankamai investuotų į pažangų, tvarų ir integracinį augimą. Valstybės narės turi nuveikti daugiau, kad apsaugotų finansavimą moksliniams tyrimams, švietimui ir pagrindinei infrastruktūrai. Jos turėtų atverti daugiau galimybių veikti paslaugų sektoriuje, be kita ko, pašalinti naujų darbo vietų kūrimo ir konkurencijos kliūtis pagrindiniuose tinklų sektoriuose ir priimti skubius sprendimus dėl Bendrosios rinkos akte pasiūlytų priemonių. Daugelis valstybių narių galėtų dar labiau pagerinti verslo aplinką tobulindamos reguliavimą, mažindamos perteklinį reguliavimą ir sudarydamos MVĮ geresnes sąlygas gauti finansavimą. Reikėtų ir toliau taikyti priemones, kuriomis įgyvendinama darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyra ir su darbo rinkos poreikiais derinami įgūdžiai. Vykdydamos fiskalinę konsolidaciją ir struktūrines reformas, valstybės narės turi rasti būdų, kaip spręsti problemas, kurios kyla dėl šiuo metu vykstančių pokyčių socialinio poveikio. Strategijoje „Europa 2020“ ES nustatė socialinės įtraukties tikslą – iki 2020 m. iš skurdo ir atskirties išvaduoti 20 mln. gyventojų. Pastebima, kad skurdas ir socialinė atskirtis grės daugelio šalių gyventojams, jeigu nebus imtasi aktyvių priemonių šioms problemoms spręsti. Remdamosi nacionalinėse programose apibūdintais veiksmais, valstybės narės turi veiksmingiau siekti minėtojo tikslo. Siekdamos įtvirtinti naujojo ES ekonomikos valdymo metodo teisėtumą ir veiksmingumą, valstybės narės turėtų nuspręsti, kaip į savo programų rengimo ir įgyvendinimo procesą geriau įtraukti nacionalinius parlamentus, regioninės valdžios institucijas ir kitas suinteresuotąsias šalis. Komisija pasiruošusi teikti pagalbą ir dalyvauti nacionalinėse diskusijose, kurios vyks taikant šį naujo, tvirtesnio ES ekonomikos valdymo metodą. Turime pasinaudoti krizės suteikta proga vykdyti pokyčius, kad ES po krizės taptų stipresnė ir geriau pasirengusi ateičiai, pajėgi patikimai ir sėkmingai konkuruoti pasaulio rinkose. Pirmasis Europos semestras – svarbus žingsnis siekiant strategijos „Europa 2020“ tikslų, jis žymi kokybinius ES ekonomikos politikos koordinavimo ir valdymo pokyčius. Vykdydami nacionalinius veiksmus ir bendradarbiaudami ES lygiu būsime geriau pasirengę siekti tvaraus augimo ir padėti mūsų piliečiams įgyvendinti ateities lūkesčius. [1] Graikijai, Airijai, Latvijai, Portugalijai ir Rumunijai. [2] Strategija apima penkis pagrindinius tikslus, kurių ES turi pasiekti iki 2020 m.: užimtumo lygį padidinti iki 75%; investicijas į mokslinius tyrimus ir technologijų plėtrą padidinti iki 3 % BVP; įgyvendinti klimato kaitos ir energetikos srities uždavinius („20 20 20“); užtikrinti, kad aukštąjį ar lygiavertį išsilavinimą turėtų ne mažiau kaip 40 % gyventojų, o mokyklos nebaigiančių moksleivių dalis nebūtų didesnė nei 10 %; remti socialinę įtrauktį ir iš skurdo ir atskirties grėsmės išvaduoti bent 20 mln. gyventojų. [3] Bulgarija, Danija, Latvija, Lietuva, Lenkija ir Rumunija. [4] 2011 m. metinė augimo apžvalga. Visapusiško ES atsako į krizę spartinimas.COM(2011) 11, 2011 1 12, kartu su bendros užimtumo ataskaitos projektu. [5] Portugalija ir Graikija oficialiai nepateikė stabilumo programų. Jų politikos prioritetai bus reguliariai svarstomi per tolesnį paramos programų įgyvendinimą. [6] Komisija paskelbė keletą ES lygio iniciatyvų („Europa 2020“ pavyzdinių iniciatyvų), kuriomis siekiama remti strategijos „Europa 2020“ tikslų įgyvendinimą: „Europos skaitmeninė darbotvarkė“, „Inovacijų sąjunga“, „Globalizacijos erai pritaikyta pramonės politika“, „Judus jaunimas“, „Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė“, „Europos kovos su skurdu planas“, „Tausiai išteklius naudojanti Europa“. Be to, naujame Bendrosios rinkos akte Komisija pasiūlė keletą svarbių priemonių Europos bendrosios rinkos potencialui išnaudoti. [7] Išskyrus JK, kuri keliose srityse iškėlė kokybinius tikslus, ir Liuksemburgą, kuris neseniai atsisakė iškelto kovos su skurdu tikslo. [8] Taip pat reikia pašalinti aplinkai žalingas subsidijas. [9] 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje. [10] Suomija, Graikija, Latvija, Portugalija ir Slovėnija.