Dažnai valstybės narės savo priemonių programose kaip priemones aprašo esamas iniciatyvas arba tebeįgyvendinamas politikos priemones. Tai apima, pavyzdžiui, veiksmus, kurių imamasi pagal ES aplinkos apsaugos teisės aktus arba kitus teisės aktus, kaip antai Atliekų pagrindų direktyvą, Vandens pagrindų direktyvą, Paukščių direktyvą, Buveinių direktyvą, Miesto nuotekų valymo direktyvą ar Bendros žuvininkystės politikos reglamentą. Į valstybių narių programas taip pat įtraukiami esami tarptautiniai įsipareigojimai, kaip antai įsipareigojimai Tarptautinei jūrų organizacijai. Be to, valstybės narės dažnai nurodo iniciatyvas, įgyvendinamas pagal regionines jūrų konvencijas. Teigiamas aspektas yra tas, kad keletu atvejų valstybės narės nurodė priemones, dėl kurių konkrečiai susitarta su ES jūrų regiono kaimynėmis šalimis (visų pirma – pagal atitinkamas regionines jūrų konvencijas) arba paregionio kaimyninėmis šalimis. Apie 25 proc. priemonių apibrėžtos kaip naujos priemonės ir tai reiškia, kad jos sukurtos konkrečiai direktyvos įgyvendinimo tikslais. Dar vienas teigiamas aspektas tas, kad, įsigaliojus Jūsų strategijos pagrindų direktyvai, valstybės narės, sujungdamos įvairius atskirai įgyvendinamus veiksmus, palaipsniui perėjo nuo pavienių veiksmų prie labiau strateginio požiūrio į jūros aplinkos apsaugą.

Komisijos 2014 m. atliktame vertinime prieita prie išvados, kad valstybės narės labai skirtingai apibrėžia, kas yra geros aplinkos būklės tikslas ir išsikėlė labai skirtingus uždavinius jam pasiekti. Taigi šiame vertinime taip pat atsižvelgiama į tai, kiek valstybių narių priemonės leidžia geriau palyginti valstybių narių pastangas pašalinti atitinkamus jūrų aplinkai kylančius pavojus. Be to, jame pagal kiekvieną deskriptorių vertinama, kiek yra tikėtina, kad valstybės narės gerą aplinkos būklę pasieks iki 2020 m., kaip reikalaujama direktyvoje.

Siekdamos sumažinti pernelyg intensyviai naudojamiems ištekliams kylantį pavojų, dauguma valstybių narių taip pat nustatė naujų priemonių, pavyzdžiui, jos taiko reikalavimą naudoti tam tikrus žvejybos įrankius arba taiko tikslinius laikinus ir (arba) konkrečioms teritorijoms skirtus apribojimus ar draudimus. Dauguma valstybių narių yra nustačiusios erdvės apsaugos priemonių, taikomų tinklo „Natura 2000“ teritorijose, arba papildančių esamus saugomų jūrų teritorijų valdymo planus. Be to, kelios valstybės narės yra nustačiusios priemonių, skirtų informuotumui apie žalingą žvejybos praktiką didinti. Daugelis valstybių narių įgyvendinamas priemones aiškiai sieja su regionų ir tarptautiniu lygmenimis sudarytais susitarimais, kaip antai susitarimais su regioninėmis žvejybos Viduržemio jūroje valdymo organizacijomis arba Tarptautine Atlanto tunų apsaugos komisija. Programose taip pat nurodomi veiksmai, kurių imamasi pagal regionines jūrų konvencijas, konkrečiai – HELCOM ir Barselonos konvenciją.

Lenkija yra nustačiusi įvairių priemonių, skirtų skirtingiems į jos jūrų vandenis patenkantiems teršalams šalinti. Į Lenkijos programą įtraukta priemonių, kuriomis reguliuojamas teršalų, kaip antai gilinant jūros dugną iškastų medžiagų, parafino ir jų darinių, naudojimas. Ši valstybė narė taip pat ėmėsi pertvarkyti savo paviršinių nuotekų ir kanalizacijos sistemas ir kartu ji nustatė priemones, skirtas teršalų, esančių vandenyje, kuris išleidžiamas iš papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemų, kiekiui mažinti. Be to, Lenkija ataskaitoje nurodo, jog ėmėsi naujų veiksmų siekdama sumažinti teršimo nafta ir kitomis žalingomis medžiagomis keliamą riziką. Tarp kitų priemonių – vidaus vandenų laivyno atnaujinimo planai, nuostatos dėl leidimų, taikomų pramonės nuotekų išleidimui ir septynių upių baseinų vandentvarkos gerinimas.

Prašymus leisti taikyti išimtis, susijusias su geros aplinkos būklės siekimu teršalų šalinimo srityje, dėl Baltijos jūros regiono pateikė Lenkija ir Švedija, o dėl šiaurės rytų Atlanto regiono – Nyderlandai, Jungtinė Karalystė ir Švedija. Priežastys, kuriomis grindžiamas šių išimčių taikymas, techniniu požiūriu ne visada atrodo įtikinamos, pavyzdžiui, kai kalbama apie neproporcingas sąnaudas, tačiau nepateikiama jų tinkamo pagrindimo, įskaitant sąnaudų ir naudos analizę bei kitų galimų ištaisymo veiksmų pranašumų bei trūkumų analizę. Be to, skiriasi įvairių regionų geros aplinkos būklės pasiekimo terminai – tai kelia susirūpinimą, atsižvelgiant į tai, kad šis pavojus įtrauktas į tiek daug ES bei tarptautinio lygmens teisės aktų bei politikos iniciatyvų.

Be to, į valstybių narių programas įtraukta labai mažai priemonių, tiesiogiai skirtų teršalams, esantiems žmonėms vartoti skirtuose jūros produktuose, – valstybių narių teigimu, priemonės, kurių apskritai imamasi teršalų šalinimo srityje, veikiausiai padės sumažinti ir neigiamą poveikį jūros produktams. Kaip šiuo tikslu įgyvendinamas priemones valstybės narės nurodo priemones, kurios yra reikalingos siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi žvejojamiems ir akvakultūros ūkiuose auginamiems produktams taikomų ES maisto saugos teisės aktų ir kitų reguliavimo standartų, visų pirma susijusių su atsekamumu, sveikatos kokybės reikalavimais, veisimo ir ūkininkavimo sąlygomis, rizikos vertinimu ir valdymo priemonėmis.

Vykdant verslinės žvejybos veiklą atsitiktinai sužvejota priegauda – pagrindinis pavojus, kuris, valstybių narių teigimu, turi įtakos paukščiams. Kiti valstybių narių nurodyti pavojai susiję, be kita ko, su šiukšlių išmetimu į jūrą, nevietinėmis rūšimis, teršimu nafta ir regimosios šviesos trikdžiais. Nors daugiausiai buveinės nyksta dėl žmonių veiklos, jūroje esančių teršalų ir medžioklės, valstybės narės šiuos reiškinius rečiau priskiria prie pavojų. Nestebina tai, kad dauguma priemonių susijusios su Paukščių ir Buveinių direktyvų įgyvendinimu, taigi ir su specialių apsaugos teritorijų bei specialių saugomų teritorijų kūrimu siekiant apsaugoti paukščių buveines ir paukščių veisimosi, lizdų sukimo bei maitinimosi vietas. Be to, valstybės narės pranešė, jog spręsdamos priegaudos problemą taiko bendros žuvininkystės politikos taisykles, t. y. riboja tam tikrų žvejybos įrankių naudojimą, pavyzdžiui, siekdamos sumažinti tikimybę, kad gali būti pagauta paukščių, arba skatindamos naudoti tausiosios žvejybos įrankius ir metodus. Tik retais atvejais valstybės narės darė nuorodą į Jūrinių teritorijų planavimo direktyvą – remiantis šia direktyva būtų galima lengviau paskirti žvejybos rajonus ir kartu mažinti poveikį paukščiams.

Penkios valstybės narės nurodė, jog gerą aplinkos būklę pasieks iki 2020 m., o Lenkija prašė leisti taikyti išimtį ir ją siejo su natūraliomis sąlygomis, kaip antai lėtu jūros aplinkos atsikūrimo tempu, taip pat su nevietinių rūšių dideliu išplitimu Lenkijos vandenyse ir teritorijose, kuriose tam tikrais sezonais natūraliai sumažėja deguonies kiekis. Tačiau šis argumentas tik iš dalies pagrindžia išimties taikymo būtinybę, kadangi nededama pastangų siekiant nustatyti konkrečias buveines, kurioms daro poveikį nevietinės rūšys, be to, manoma, jog didžiojoje daugumoje Baltijos jūros regiono teritorijų deguonies sumažėja dėl maistinių medžiagų pagausėjimo.

Laivams tenka atsakomybė už daugybę Viduržemio jūroje žūstančių banginių būrio gyvūnų. Įgyvendindama projektą REPCET Italija siekia visuose laivuose įrengti programinę įrangą, kuri padėtų nustatyti banginių būrio gyvūnų buvimo vietą po vandeniu ir taip sumažinti jų susidūrimo su laivais atvejų skaičių ir mirtingumą. Be to, pagal šią priemonę laivų operatoriai bus mokomi naudotis programine įranga.

Priemonė → Ispanijos gairės dėl pramoginės veiklos jūroje Laivų inkarais fiziškai žalojamas jūros dugnas ir dėl to, pažeidžiamesnės jūros dugno buveinės gali netgi išnykti. Dėl šio poveikio labiausiai nukenčia jūržolių sąžalynai (Posidonia oceanica ir Cymodocea nodosa) ir tam tikros rūšys, įtrauktos Ispanijos nykstančių rūšių knygą, kaip antai dvigeldis moliuskas Pinna nobilis ir jūrų žvaigždė Asterina pancerii. Dėl šios priežasties Ispanija ėmėsi rengti institucijoms skirtas šios veiklos, vykdomos saugomose jūros dugno buveinėse, reguliavimo gaires. Tai papildoma veikla ir paprastai pagal Buveinių direktyvą įgyvendinama veikla jos neapima.

Valstybių narių veiklos rezultatai

Priemonių tinkamumas šalinant pavojus

Valstybės narės savo priemonių programose bent iš dalies skiria dėmesio įvairiems pavojams: nevietinių rūšių introdukcijai, verslinei žvejybai, maistinių medžiagų patekimui, jūros dugno buveinėms kylantiems pavojams, hidrografiniams pokyčiams, teršalams ir šiukšlių išmetimui į jūrą. 2 diagramoje pavaizduota, kiek iš šių pavojų, apie kuriuos valstybės narės pranešė atlikusios vertinimą pagal 8 straipsnį, yra tinkamai šalinama įgyvendinant priemones.

2

diagrama. Valstybių narių priemonių tinkamumas šalinant pavojus (valstybės narės išvardytos geografine tvarka pagal jūrų regionus)

Diagramoje pavaizduota, kiek kartų kiekvienos valstybės narės priemonės, skirtos konkrečiam deskriptoriui, įvertintos kaip priemonės, kuriomis šalinami (pavaizduota žalia spalva), iš dalies šalinami (pavaizduota oranžine spalva) ir nešalinami (pavaizduota raudona spalva) pavojai, apie kuriuos valstybės narės pranešė atlikusios vertinimą pagal 8 straipsnį (pvz., jei nurodyta, kad pavojai šalinami 100 proc., tai reiškia, kad konkrečia programa visų deskriptorių atžvilgiu yra šalinami pavojai, apie kuriuos pranešta).

Terminai, priemonių įgyvendinimas ir jų veiksmingumas

Iš valstybių narių nurodytų terminų matyti, jog gera aplinkos būklė bus pasiekta per nevienodą laiką, kaip paaiškinta pirmiau esančiuose susijusiuose skirsniuose ir apibendrinta 3 pav. Iš dalies taip gali būti dėl to, jog valstybės narės nurodo, kad kai kurios priemonės iki 2016 m. nebuvo taikomos, nors direktyva reikalauta jas taikyti. Taip pat reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad priemonės, apie kurias pranešta, ne visada yra tiesiogiai susijusios su geros aplinkos būklės rodikliais ir aplinkos apsaugos tikslais. Be to, netikrumą, ar priemonių pakanka, kad gera aplinkos būklė būtų pasiekta iki 2020 m., didina tai, kad trūksta nuoseklumo regionų ir paregionių lygmeniu apibrėžiant gerą aplinkos būklę ir kad skiriasi valstybių narių tikslų užmojai. Tikimasi, kad visiškai įgyvendinus Sprendimą 2017/848/ES bus suformuotas geriau palyginamas ir nuoseklesnis požiūris į paskesnius šių rodiklių atnaujinimus ir kad tai padės įvertinti priemonių pakankamumą.

Antroji pastaba susijusi su tikimybe, kad šios priemonės (ypač naujos priemonės) bus įgyvendintos (atsižvelgiant į tai, kad, kaip pranešta, kitos priemonės tebeįgyvendinamos, pvz., pagal kitas politikos programas). Išryškėja trys valstybių narių grupės.

Labai tikėtina Belgija, Ispanija, Italija, Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Suomija, Švedija ir Vokietija Nustatydamos naujas priemones šios valstybės narės atliko sąnaudų ir naudos analizę bei nurodė įstaigas, kurios bus atsakingos už jų įgyvendinimą. Be to, jos nurodė, kad įgyvendinti priemones pradėta 2016 m., nors kai kurias iš jų įgyvendinti šiek tiek vėluota (2017 arba 2018 m.). Tikėtina Bulgarija, Latvija, Lenkija, Malta, Nyderlandai, Portugalija Pateikta sąnaudų ir naudos analizė neapima visų naujų priemonių ir šios valstybės narės nenurodė visų terminų. Remiantis nurodytais terminais, tikimasi, jog dauguma priemonių bus įgyvendintos po 2018 m., o kai kurios bus tęsiamos po 2020 m. Beveik visos valstybės narės nurodė už šių priemonių įgyvendinimą atsakingas įstaigas. Išvados nėra Airija, Kipras Šių valstybių narių pateikta informacija nepakankama, kad būtų galima padaryti išvadą.

1 lentelė. Naujų priemonių įgyvendinimo tikimybė

Tačiau net jei buvo atliktas sąnaudų ir naudos vertinimas, jis tikrosios padėties neatskleidžia. Be to, ne visada buvo nurodyta įgyvendinimo institucija, finansavimas ir biudžeto asignavimai ir dėl to abejojama, ar atitinkamos priemonės bus įgyvendintos. Taip pat neatliktas kiekybinis galimo priemonių poveikio vertinimas, o geriausiu atveju pateikiamas tik kokybinis vertinimas.

Jei būtų buvę pateikti pakankamai išsamūs duomenys, tai būtų padėję geriau suprasti, ko siekiama konkrečia priemone. Be to, nebuvo galimybės nustatyti tebeįgyvendinamų priemonių poveikio jūros aplinkai. Taigi buvo neįmanoma kiekybiškai įvertinti, kokia dalimi bus sumažintas poveikis ir ar pačios priemonės yra pakankamos, kad būtų galima pasiekti gerą aplinkos būklę. Pripažįstant, jog dėl, pavyzdžiui, žinių trūkumo, kai kurių priemonių atveju to padaryti buvo neįmanoma, vertinimo išvados būtų buvusios tvirtesnės, jei valstybės narės būtų įdėjusios pastangų ir atlikusios realesnį priemonių teigiamo poveikio jūros aplinkai vertinimą.

Dar viena pastaba ta, kad, nors dauguma valstybių narių daro nuorodą į atitinkamas regionines jūrų konvencijas bei tarptautinius susitarimus, kai kurios valstybės narės tik bendrai pamini regioninius veiksmų planus ir regioninius arba tarptautinius įsipareigojimus, bet nenurodo konkrečių įgyvendinamų priemonių. Taigi ir šiuo atveju nebuvo galimybės nustatyti, ką norima pasiekti šiomis priemonėmis. Dažniausiai priemonės nėra skirtos regionui ar paregioniui ir jų geografinė taikymo sritis apima tik nacionalinius vandenis.

Išvados ir rekomendacijos