Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS dėl Europos prokuratūros įsteigimo /* COM/2013/0534 final - 2013/0255 (APP) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Baudžiamasis persekiojimas už nusikaltimus ES biudžetui dabar priklauso išimtinei valstybių narių kompetencijai, šioje srityje Sąjunga neturi įgaliojimų. Nors šių nusikaltimų galima žala labai didelė, atitinkamos nacionalinės valdžios institucijos ne visada juos tiria ir patraukia už juos atsakomybėn, nes teisėsaugos ištekliai yra riboti. Todėl šioje srityje nacionalinės teisėsaugos institucijų pastangos neretai tebėra fragmentiškos, o į tarpvalstybinį nusikaltimų mastą jos paprastai neatkreipia dėmesio. Kovojant su tarpvalstybiniu sukčiavimu Europos lygmeniu reikėtų atlikti glaudžiai koordinuojamus ir veiksmingus tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, tačiau esamas informacijos mainų ir koordinavimo lygmuo, nors tokios Sąjungos įstaigos kaip Eurojustas, Europolas ir Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) aktyviau deda pastangas, yra nepakankamas šiam tikslui pasiekti. Koordinavimas, bendradarbiavimas ir informacijos mainai susiję su įvairiomis problemomis ir apribojimais, nes skirtingoms teritorinėms ir funkcinėms jurisdikcijoms priklausančios institucijos yra pasidalijusios atsakomybės sritis. Kasdien įvairiais lygmenimis tarp įvairių institucijų atsiranda teisminių kovos su sukčiavimu veiksmų trūkumų, smarkiai kliudančių veiksmingai tirti poveikį Sąjungos finansiniams interesams turinčius nusikaltimus ir vykdyti jų baudžiamąjį persekiojimą. Eurojustas ir Europolas yra bendrai įgalioti padėti keistis informacija ir koordinuoti nacionalinius nusikaltimų tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą, tačiau jie neturi įgaliojimų patys atlikti tyrimo ar baudžiamojo persekiojimo veiksmų. Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) yra įgaliota tirti sukčiavimą ir neteisėtą veiklą, turinčius poveikį ES, tačiau ji gali atlikti tik administracinius tyrimus. Nacionalinės teisminės institucijos dažnai veikia lėtai, paprastai baudžiamojon atsakomybėn patraukiama retai, o skirtingose Sąjungos valstybėse narėse gauti rezultatai išvis yra nevienodi. Remiantis tokiais duomenimis, valstybių narių teisminių kovos su sukčiavimu veiksmų dabar negalima laikyti veiksmingais, lygiaverčiais ir atgrasančiais, kaip to reikalaujama pagal Sutartį. Kadangi valstybių narių nusikaltimų tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo institucijos šiuo metu negali užtikrinti lygiaverčio apsaugos ir priverstinio vykdymo lygio, Sąjunga turi ne tik kompetenciją, bet ir pareigą veikti. Teisiniu požiūriu to reikalaujama Sutarties 325 straipsnyje, tačiau, atsižvelgiant į šioje srityje taikomas konkrečias Sąjungos taisykles, Sąjunga taip pat gali geriausiai apsaugoti savo pačios finansinius interesus, net ir patraukdama atsakomybėn už nusikaltimus šiems interesams. Sutarties 86 straipsnyje numatytas būtinas tokios naujos Sąjungos lygmens baudžiamojo persekiojimo sistemos teisinis pagrindas, kai šios sistemos tikslas – ištaisyti esamos teisėsaugos sistemos, grindžiamos vien nacionalinėmis pastangomis, trūkumus ir suteikti šiems siekiams daugiau nuoseklumo ir koordinavimo. Šiuo pasiūlymu siekiama įsteigti Europos prokuratūrą, apibrėžti jos kompetencijos sritis ir veiklos procedūras. Juo papildomas ankstesnis teisės akto pasiūlymas[1], kuriame apibrėžiami nusikaltimai ir taikytinos sankcijos. Šis pasiūlymas – tai teisės aktų rinkinio dalis, nes kartu su juo bus pateiktas pasiūlymas dėl Eurojusto reformos. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI Rengdama šį reglamentą, Komisija ne kartą plačiai konsultavosi su suinteresuotaisiais subjektais, taip pat rėmėsi ankstesnėmis ilgiau nei dešimtmetį vykusiomis diskusijomis, susijusiomis su Europos prokuratūra[2]. Parengiamosios konsultacijos dėl šio pasiūlymo apėmė svarbiausius į šį reglamentą įtrauktus klausimus, įskaitant įvairias galimybes, susijusias su Europos atitinkamų nusikaltimų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo sistemos institucine, teisine, organizacine ir operatyvine struktūra. Dar 2012 m. internete buvo paskelbti ir išplatinti du klausimynai, vienas iš jų skirtas teisingumo srities specialistams, o kitas – plačiajai visuomenei. Apskritai atsakymuose teigiamai įvertinti nauji veiksmai materialinei ir procesinei sistemai stiprinti, kad būtų kovojama su ES finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais, ir dauguma taip pat palaikė mintį įsteigti Europos prokuratūrą. Taip pat buvo pateikta įvairių išsamesnių siūlymų, atkreiptas dėmesys į rūpestį keliančius dalykus ir iškelti klausimai, visų pirma susiję su Europos prokuratūros ir nacionalinių prokuratūrų santykiu, Europos prokuratūros kompetencija vadovauti nacionalinio lygmens tyrimams ir juos koordinuoti ar galimi sunkumai, susiję su suderintomis Europos darbo tvarkos taisyklėmis, taikomomis Europos prokuratūros bylose. Atliekant išorinį tyrimą, tuo pat metu įvairiose valstybėse narėse buvo atliekami vietos tyrimai. Be to, per visus 2012 m. ir 2013 m. pradžioje Europos lygmeniu vyko įvairios diskusijos ir susitikimai: · prokuratūrų arba lygiaverčių institucijų prie valstybių narių aukščiausiųjų teismų tinklas, Budapeštas, 2012 m. gegužės 25–26 d.; · konferencija „Europos prokuratūros projektas?“, Liuksemburgas, 2012 m. birželio 13–15 d. Konferencijoje dalyvavo mokslo įstaigų, ES institucijų ir valstybių narių ekspertai bei aukšto lygio atstovai; · Komisijos pirmininko pavaduotojos V. Reding konsultacinis susitikimas su valstybių narių generaliniais prokurorais ir prokuratūrų vadovais, Briuselis, 2012 m. birželio 26 d. Susitikime buvo galima atvirai diskutuoti konkrečiais klausimais, susijusiais su Sąjungos finansinių interesų apsauga; · 2012 m. spalio 18 d. Komisija surengė konsultacinį susitikimą su galima Eurojusto reforma susijusiais klausimais, jame su valstybių narių atstovais taip pat buvo aptarti Europos prokuratūros įsteigimo klausimai. Susitikime apskritai pritarta glaudaus Eurojusto ir Europos prokuratūros ryšio nustatymui; · 10-ojoje OLAF sukčiavimo srityje dirbančių prokurorų konferencijoje, kuri vyko 2012 m. lapkričio 8–9 d. Berlyne, buvo galima panagrinėti, kaip nacionalinės prokuratūros sąveikautų su Europos prokuratūra, jeigu ji būtų įsteigta; · 2012 m. lapkričio 26 d. surengtoje neoficialioje konsultacijoje su gynybos advokatais (CCBE ir ECBA) buvo apžvelgtos procesinės įtariamųjų garantijos ir šiuo atžvilgiu pateiktos naudingos rekomendacijos; · Europos teisės akademijos (ERA) seminaras „Siekis įsteigti Europos prokuratūrą“, 2013 m. sausio 17 ir 18 d.; · Komisijos Europos baudžiamosios politikos ekspertų grupės susitikimas, Briuselis, 2013 m. sausio 23 d.; · papildomas konsultacinis susitikimas su ECBA ir CCBE, Briuselis, 2013 m. balandžio 9 d. Be to, antrąjį 2012 m. pusmetį ir 2013 m. pradžioje vyko įvairūs dvišaliai konsultaciniai susitikimai su valstybių narių valdžios institucijomis. Komisija atliko politikos galimybių poveikio vertinimą, atsižvelgdama, be kitų dalykų, į išorės tyrimą (sutartis Nr. JUST/2011/JPEN/FW/0030.A4), kuriame nagrinėtos įvairios galimybės, susijusios su Europos prokuratūros įsteigimu. Remiantis poveikio vertinimo analize, įsteigus Europos prokuratūrą kaip decentralizuotą integruotą Sąjungos įstaigą, paremtą nacionalinėmis teismų sistemomis, būtų gauta daugiausia naudos ir patirta mažiausiai išlaidų. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI 3.1. Teisinis pagrindas Pasiūlymo teisinis pagrindas yra Sutarties 86 straipsnis. Remiantis to straipsnio 1 dalimi, „siekiant kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais, Taryba, pagal specialią teisėkūros procedūrą priimdama reglamentus, Eurojust pagrindu gali įkurti Europos prokuratūrą. Taryba, gavusi Europos Parlamento pritarimą, sprendžia vieningai“. Minėto straipsnio 2 dalyje taip apibrėžiama Europos prokuratūros atsakomybės sritis: „Europos prokuratūros kompetencijai, prireikus veikiant kartu su Europolu, priklauso Sąjungos finansinių interesų pažeidimų tyrimas, jų vykdytojų ir bendrininkų baudžiamasis persekiojimas bei kaltinimo palaikymas teisme, kaip nustatyta šio straipsnio 1 dalyje nurodytame reglamente. Tokių pažeidimų atžvilgiu valstybių narių kompetentinguose teismuose ji vykdo prokuroro funkcijas.“ Galiausiai 86 straipsnio 3 dalyje apibrėžiama dalykinė pagal jį priimtinų reglamentų taikymo sritis: „1 dalyje nurodytuose reglamentuose apibrėžiamos Europos prokuratūrai taikytinos bendrosios taisyklės, jos funkcijų vykdymą reglamentuojančios sąlygos, jos veiklai taikytinos procesinės normos, taip pat įrodymų leistinumą reglamentuojančios taisyklės ir vykdant funkcijas naudojamų procesinių priemonių teisminei priežiūrai taikytinos normos.“ 3.2. Subsidiarumas ir propocingumas Sajungai reikia imtis veiksmų, nes numatomi veiksmai yra neatsiejami nuo Sąjungos. Tai reiškia, kad Sąjungos lygmeniu bus vadovaujama tyrimams ir patraukimui atsakomybėn už nusikaltimus, kenkiančius jos pačios finansiniams interesams, kurių apsauga pagal SESV 310 straipsnio 6 dalį ir 325 straipsnį privalo rūpintis ir Sąjunga, ir valstybės narės, ir jie bus taip koordinuojami. Pagal subsidiarumo principą šis tikslas dėl savo masto ir padarinių gali būti pasiektas tik Sąjungos lygmeniu. Kaip nurodyta pirmiau, dabartinė padėtis, kai patraukti atsakomybėn už nusikaltimus Sąjungos finansiniams interesams priklauso tik valstybių narių institucijų kompetencijai, netenkina ir esant tokiai padėčiai nepakankamai pasiekiamas tikslas veiksmingai kovoti su poveikį Sąjungos biudžetui turinčiais nusikaltimais. Pagal proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama tai, kas yra būtina šiam tikslui pasiekti. Visame siūlomame tekste pateiktomis galimybėmis mažiausiai kišamasi į valstybių narių teisinę tvarką ir institucinę struktūrą. Svarbiausi pasiūlymo aspektai, kaip antai tyrimo priemonėms taikomos teisės pasirinkimas, deleguotųjų prokurorų pareigybės, decentralizuotas Europos prokuratūros pobūdis ir teisminės kontrolės sistema sukurta siekiant neviršyti to, kas buvo būtina svarbiausiems pasiūlymo tikslams pasiekti. Sąjungos kompetencija kovoti su sukčiavimu ir kitais jos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais vienareikšmiškai įtvirtinta Sutarties 86 ir 325 straipsniuose. Kadangi Sąjungos kompetencija nepapildo valstybių narių kompetencijos ir ją įgyvendinti tapo būtina siekiant veiksmingiau apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, siūlomas teisės aktų rinkinys atitinka subsidiarumo reikalavimą. 3.3. Pasiūlymo paaiškinimas pagal skyrius Pagrindiniai pasiūlymo tikslai: · padėti stiprinti Sąjungos finansinių interesų apsaugą ir toliau plėtoti teisingumo erdvę, taip pat didinti ES įmonių ir piliečių pasitikėjimą ES institucijomis, kartu paisant visų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių; · sukurti darnią Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikaltimų tyrimo ir patraukimo atsakomybėn už juos Europos sistemą; · užtikrinti veiksmingesnį ir rezultatyvesnį Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikaltimų tyrimą ir patraukimą atsakomybėn už juos; · vykdyti daugiau baudžiamųjų persekiojimų, kad būtų nuteista daugiau asmenų ir daugiau susigrąžinta nesąžiningai gautų Sąjungos lėšų; · užtikrinti glaudų Europos ir nacionalinių kompetentingų institucijų bendradarbiavimą ir veiksmingus informacijos mainus; · labiau atgrasyti nuo Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikaltimų darymo. 3.3.1. I skyrius. Dalykas ir sąvokų apibrėžtys Šiame skyriuje aprašomas reglamento dalykas – Europos prokuratūros įsteigimas. Be to, jame apibrėžiamos kai kurios tekste vartojamos sąvokos, pvz., „Sąjungos finansiniai interesai“. 3.3.2. II skyrius. Bendrosios nuostatos Šiame skyriuje reglamentuojamos svarbiausios Europos prokuratūros ypatybės, jos, kaip naujos Sąjungos tarnybos, kuriai suteiktos tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo funkcijos, statusas ir struktūra. Taip nustatomos konkrečios Europos prokuroro ir jo atstovų skyrimo ir atleidimo taisyklės. Be to, nustatomi pagrindiniai jos veiklos principai. 1 skirsnyje (Europos prokuratūros statusas, veiklos organizavimas ir struktūra) paaiškinama, kaip yra sudaryta Europos prokuratūra ir kokios funkcijos bus jai patikėtos. Jame numatyta, kad ji bus įsteigta kaip nauja Sąjungos įstaiga, turinti teisinį subjektiškumą, ir reglamentuojami jos santykiai su Eurojustu. Iš svarbiausių Europos prokuratūros ypatybių tekste nurodyti nepriklausomumas ir atskaitingumas, kurie turėtų užtikrinti Europos prokuratūros gebėjimą vykdyti savo funkcijas ir naudotis savo įgaliojimais taip, kad ji būtų atspari bet kokiai netinkamai įtakai. Šiame skirsnyje taip pat apibūdintos svarbiausios Europos prokuratūros struktūros ypatybės. 2 skirsnyje (Europos prokuratūros narių skyrimas ir atleidimas) numatytos Europos prokuroro, jo pavaduotojų ir darbuotojų skyrimui ir atleidimui taikytinos taisyklės. Europos prokuroro skyrimo procedūra sukurta taip, kad būtų užtikrintas jo nepriklausomumas ir atskaitingumas Sąjungos institucijoms, o vykdyti jo atleidimo procedūrą patikėta Europos Sąjungos Teisingumo Teismui. Europos deleguotiesiems prokurorams, kuriuos skirs ir atleis Europos prokuroras, taikoma procedūra užtikrinamas jų įtraukimas į nacionalines prokuratūrų sistemas. 3 skirsnyje (Pagrindiniai principai) aprašyti svarbiausi teisiniai principai, reglamentuosiantys Europos prokuratūros veiklą, įskaitant atitiktį Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijai, proporcingumą, reglamento įgyvendinimą taikant nacionalinę teisę, procesinį neutralumą, tyrimų teisėtumą ir spartumą, valstybių narių pareigą padėti Europos prokuratūrai atlikti tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą. 4 skirsnyje (Europos prokuratūros kompetencija) patikslinti nusikaltimai, priklausantys dalykinei Europos prokuratūros kompetencijai. Šie nusikaltimai turės būti apibrėžiami pagal nacionalinę teisę, kuria įgyvendinama Sąjungos teisė (Direktyva 2013/xx/ES). Tekste skiriamos dvi nusikaltimų kategorijos: pirmoji savaime priklauso Europos prokuroro kompetencijai (12 straipsnis), o kompetenciją dėl antrosios kategorijos (13 straipsnis) reikia nustatyti esant tam tikram ryšiui su pirmosios kategorijos nusikaltimais. Šiame skirsnyje taip pat aprašoma, kaip Europos prokuroras įgyvendins savo kompetenciją šių nusikaltimų srityje. 3.3.3. III skyrius. Tyrimams, baudžiamajam persekiojimui ir nagrinėjimui teisme taikomos proceso taisyklės Šiame skyriuje nurodytos svarbiausios Europos prokuratūros tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo ypatybės, įskaitant nuostatas dėl to, kaip nacionaliniai teismai turėtų juos kontroliuoti, kokius sprendimus Europos prokuratūra galėtų priimti tyrimui pasibaigus, kaip ji vykdytų savo baudžiamojo persekiojimo funkcijas ir kaip surinkti įrodymai būtų naudojami teismuose. 1 skirsnyje (Tyrimo atlikimas) numatytos bendros taisyklės, taikomos Europos prokuratūros atliekamiems tyrimams, įskaitant naudojamus informacijos šaltinius, kaip tyrimai pradedami ir atliekami ir kaip Europos prokuratūra gali gauti papildomą informaciją iš duomenų bazių ar jos prašymu surinktų duomenų. 2 skirsnyje (Informacijos tvarkymas) paaiškinama, kaip veikia bylų valdymo sistema. 3 skirsnyje (Tyrimo priemonės) nurodomos atskirų tyrimo priemonių, kurias galės taikyti Europos prokuratūra, rūšys ir sąlygos. Tekste kiekviena tokia priemonė išsamiai nereglamentuota, tačiau reikalaujama taikyti nacionalinę teisę. 4 skirsnyje (Tyrimo nutraukimas ir baudžiamojo persekiojimo įgaliojimai) nurodomi įvairūs sprendimai, kuriuos tyrimo pabaigoje gali priimti Europos prokuratūra, įskaitant kaltinimų pareiškimą ir bylos nutraukimą. 5 skirsnyje (Įrodymų priimtinumas) reglamentuojamas Europos prokuratūros surinktų ir teismuose pateiktų įrodymų priimtinumas. 6 skirsnyje (Konfiskacija) reglamentuojamas disponavimas po Europos prokuratūros vykdyto baudžiamojo persekiojimo nacionalinių teismų konfiskuotu turtu. 3.3.4. IV skyrius. Procesinės garantijos Šio skyriaus normose numatytos garantijos įtariamiesiems ir kitiems asmenims, dalyvaujantiems Europos prokuratūros byloje, kurios turės atitikti reikiamus standartus, visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją. Šiose normose nurodyti Sąjungos teisės aktai (direktyvos dėl įvairių procesinių teisių baudžiamojoje byloje), susiję su konkrečiomis teisėmis, tačiau savarankiškai apibrėžiamos ir kitos teisės, kurios Sąjungos teisės aktais dar nereglamentuotos. Šiose taisyklėse numatyta papildoma apsauga, palyginti su nacionaline teise, kad įtariamieji ir kiti asmenys galėtų tiesiogiai pasinaudoti Sąjungos lygmeniu teikiama apsauga. 3.3.5. V skyrius. Teismų kontrolė Sutarties 86 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatytų procesinių priemonių, kurių, vykdydama savo funkcijas, ėmėsi Europos prokuratūra, teisminei kontrolei taikytinas taisykles. Ši galimybė atspindi specifinį Europos prokuratūros pobūdį, kuris yra kitoks nei visų kitų Sąjungos įstaigų ir agentūrų ir kuriam būtina taikyti specialias taisykles, susijusias su teismine kontrole. Sutarties 86 straipsnio 2 dalyje reikalaujama, kad Europos prokuratūra kompetentinguose valstybių narių teismuose vykdytų prokuroro funkcijas. Be to, Europos prokuratūros tyrimo veiksmai glaudžiai susiję su galimu baudžiamuoju persekiojimu ir daugiausia sukurs pasekmes pagal valstybių narių teisines sistemas. Daugeliu atvejų juos taip pat atliks nacionalinės teisėsaugos institucijos, veikdamos pagal Europos prokuratūros nurodymus, o kartais – gavusios ir nacionalinio teismo leidimą. Todėl Europos prokuratūra yra Sąjungos įstaiga, kurios veiksmai daugiausia bus reikšmingi nacionalinėse teisinėse sistemose. Vadinasi, Europos prokuratūros tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo veiksmų teisminės kontrolės požiūriu ją reikėtų laikyti nacionaline institucija. Taigi nacionaliniams teismams reikėtų patikėti visų Europos prokuratūros tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo veiksmų, kuriuos galima ginčyti, teisminę kontrolę, o Sąjungos teismai neturėtų būti tiesiogiai kompetentingi nagrinėti šiuos veiksmus pagal Sutarties 263, 265 ir 268 straipsnius, nes teisminės kontrolės požiūriu šių veiksmų nereikėtų laikyti Sąjungos tarnybos veiksmais. Pagal Sutarties 267 straipsnį nacionaliniai teismai gali, o tam tikromis aplinkybėmis privalo, pateikti Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus dėl Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, jeigu jos yra svarbios Europos prokuratūros tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo veiksmų teisminei kontrolei. Tarp šių klausimų gali būti šio reglamento išaiškinimo klausimai. Kadangi Europos prokuratūra teisminės kontrolės požiūriu bus laikoma nacionaline institucija, nacionaliniai teismai galės teikti Teisingumo Teismui klausimus tik dėl jos veiksmų išaiškinimo. Taigi prejudicinio sprendimo procedūra bus užtikrintas vienodas šio reglamento taikymas Sąjungoje, o Europos prokuratūros veiksmų galiojimą bus galima ginčyti nacionaliniuose teismuose pagal nacionalinę teisę. 3.3.6. VI skyrius. Duomenų apsauga Šiame skyriuje numatytos duomenų apsaugos sistemai taikomos taisyklės, kuriomis konkrečiomis Europos prokuratūros aplinkybėmis sukonkretinami ir papildomi Sąjungos teisės aktai, taikomi ES įstaigų atliekamam asmens duomenų tvarkymui (visų pirma 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo). Viso asmens duomenų tvarkymo priežiūra Europos prokuratūrai vykdant veiklą patikėta Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui (EDAPP). 3.3.7. VII skyrius. Finansinės ir personalo nuostatos Šio skyriaus normomis reglamentuojama, kaip Europos prokuratūra tvarkys savo biudžetą ir personalą. Jos grindžiamos taikytinais Sąjungos teisės aktais, t. y. biudžeto klausimais – 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002, o personalui – Reglamentu Nr. 31 (EEB) su pakeitimais. 3.3.8. VIII skyrius. Nuostatos dėl Europos prokuratūros santykių Šiame skyriuje reglamentuojami Europos prokuratūros santykiai su Sąjungos institucijomis ar kitomis įstaigomis, taip pat ne Sąjungos subjektais. Specialios taisyklės taikomos Europos prokuratūros santykiams su Eurojustu, atsižvelgiant į operatyvinės veiklos, administravimo ir valdymo srityje juos siejančius ypatingus ryšius. 3.3.9. IX skyrius. Bendrosios nuostatos Šiomis nuostatomis reglamentuojami instituciniai klausimai, kylantys steigiant bet kokią naują Sąjungos tarnybą ar agentūrą. Jie daugiausia paremti „Bendru požiūriu dėl decentralizuotų agentūrų“, tačiau jais atsižvelgiama į konkretų (teisminį) Europos prokuratūros pobūdį. Šio skyriaus nuostatos apima tokius klausimus kaip teisinė padėtis, veiklos sąlygos, kalbos sistema, skaidrumo reikalavimai, sukčiavimo prevencijos taisyklės, įslaptintos informacijos tvarkymas, administracinės užklausos ir atsakomybės taisyklės. 3.3.10. X skyrius. Baigiamosios nuostatos Šios nuostatos skirtos reglamentui įgyvendinti ir jose numatyta priimti įgyvendinimo nuostatas, pereinamojo laikotarpio nuostatas, administracines taisykles, taip pat reglamentuojamas įsigaliojimas. 4. POVEIKIS BIUDŽETUI Siekta, kad sąnaudų požiūriu pasiūlymas ES biudžetui būtų efektyvus: Europos prokuratūros centrinei būstinei įsteigti bus panaudota esamų OLAF išteklių dalis, o pati būstinė naudosis Eurojusto administracine pagalba. Bus patirta nedaug papildomų išlaidų, susijusių su Europos deleguotųjų prokurorų pareigomis – šie prokurorai dirbs valstybėse narėse ir bus sudedamoji Europos prokuratūros dalis. Dėl dvejopo – Sąjungos ir nacionalinių prokurorų – statuso jie gaus atlyginimą iš ES biudžeto ir jiems bus taikomi Tarnybos nuostatai. Kadangi Europos prokuratūros steigimo etapas tikriausiai užtruks kelerius metus, darbuotojai bus laipsniškai perkeliami iš OLAF į Europos prokuratūrą. OLAF steigimo plane ir biudžete bus atitinkamai sumažinta perkeltų darbuotojų ir lėšų šiems darbuotojams finansuoti. Europos prokuratūros darbas nusistovės pradėjus dirbti visiems darbuotojams. Visi darbuotojai – jų bus 235 – prokuratūroje dirbs 2023 m., iš jų 180 bus vidaus ir 55 – išorės darbuotojai. Skaičiuojama, kad 2023 m. esant tokiam darbuotojų skaičiui sąnaudos sudarys maždaug 35 mln. EUR. 2013/0255 (APP) Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS dėl Europos prokuratūros įsteigimo EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 86 straipsnį, atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą, teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą, pasikonsultavusi su Europos duomenų apsaugos priežūros pareigūnu, laikydamasi specialios teisėkūros procedūros, kadangi: (1) ir Sąjunga, ir valstybės narės turi pareigą apsaugoti Sąjungos finansinius interesus nuo nusikaltimų, dėl kurių kasmet patiriami dideli finansiniai nuostoliai. Vis dėlto šiuo metu atitinkamos nacionalinės institucijos nepakankamai tiria šiuos nusikaltimus ir vykdo baudžiamąjį persekiojimą dėl jų; (2) įsteigti Europos prokuratūrą laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės kontekste numatyta Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV); (3) Sutartyje aiškiai reikalaujama Europos prokuratūrą įsteigti Eurojusto pagrindu, o tai reiškia, kad šiuo reglamentu reikėtų nustatyti jų tarpusavio ryšius; (4) Sutartyje numatyta, kad Europos prokuratūra yra įgaliota kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais; (5) pagal subsidiarumo principą kova su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais dėl savo masto ir poveikio gali būti sėkmingesnė Sąjungos lygmeniu. Esant dabartinei padėčiai, kai baudžiamasis persekiojimas už nusikaltimus Sąjungos finansiniams interesams priklauso tik valstybių narių institucijų kompetencijai, šis tikslas nėra pakankamai pasiekiamas. Valstybės narės negali pasiekti šio reglamento tikslo įsteigti Europos prokuratūrą, nes nacionalinės prokuratūros nusikaltimų Sąjungos finansiniams interesams srityje yra susiskaldžiusios, todėl, atsižvelgiant į tai, kad Europos prokuratūra turėtų išimtinę kompetenciją vykdyti tokių nusikaltimų baudžiamąjį persekiojimą, jį galima geriau pasiekti Sąjungos lygmeniu, pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje įtvirtintą subsidiarumo principą Sąjunga gali imtis priemonių; (6) pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje įtvirtintą proporcingumo principą šis reglamentas neapima daugiau nei būtina šiems tikslams pasiekti ir užtikrina, kad jo poveikis valstybių narių teisinėms sistemoms ir institucinei struktūrai būtų kuo mažesnis; (7) Europos prokuratūra turėtų būti įgaliota tirti Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius nusikaltimus, patraukti už juos atsakomybėn ir perduoti teismui nusikaltimų Sąjungos finansiniams interesams vykdytojus. Tam reikalingi savarankiški tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo įgaliojimai, įskaitant galimybę atlikti tyrimus tarpvalstybinėse ar sudėtingose bylose; (8) Europos prokuratūros organizacinė struktūra taip pat turėtų leisti greitai ir rezultatyviai priimti sprendimus atliekant baudžiamuosius tyrimus ir vykdant baudžiamąjį persekiojimą, nepaisant to, ar jie būtų susiję su viena, ar su keliomis valstybėmis narėmis; (9) paprastai Europos prokuratūros tyrimus valstybėse narėse turėtų atlikti Europos deleguotieji prokurorai. Jeigu bylos apimtų kelias valstybes nares arba būtų ypač sudėtingos, siekiant rezultatyvaus tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo Europos prokuratūrai gali prireikti įgyvendinti savo įgaliojimus ir duodant nurodymus nacionalinėms teisėsaugos institucijoms; (10) kadangi Europos prokuratūrai numatoma suteikti tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo įgaliojimus, reikėtų nustatyti institucines garantijas jos nepriklausomumui ir atskaitingumui Sąjungos institucijoms užtikrinti; (11) griežtas atskaitingumas papildo Europos prokuratūrai šiuo reglamentu suteikiamą nepriklausomumą ir įgaliojimus. Europos prokuroras yra visiškai atskaitingas už savo, kaip Europos prokuratūros vadovo, pareigų vykdymą ir yra bendrai instituciškai atskaitingas Sąjungos institucijoms už savo bendrą veiklą. Todėl bet kuri Sąjungos institucija gali kreiptis į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą ir prašyti tam tikromis aplinkybėmis, įskaitant šiurkštaus nusižengimo atvejus, nušalinti Europos prokurorą nuo pareigų. Šis atskaitingumas turėtų derėti su griežta teisminės kontrolės tvarka, kad Europos prokuratūra tyrimo prievartos priemones galėtų naudoti tik iš anksto gavusi teismo leidimą, o teismas, gavęs įrodymus, turėtų patikrinti, ar jie atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją; (12) kad būtų užtikrintas Europos prokuratūros veiksmų nuoseklumas, taigi ir lygiavertė Sąjungos finansinių interesų apsauga, Europos prokuratūros organizacinė struktūra turėtų būti tokia, kad būtų įmanoma pagal kompetenciją centralizuotai koordinuoti visus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą ir jiems vadovauti. Todėl Europos prokurorui priimant sprendimus Europos prokuratūros struktūra turėtų būti centrinė; (13) kad kuo labiau padidintų rezultatyvumą ir sumažintų sąnaudas, Europos prokuratūra turėtų laikytis decentralizacijos principo, pagal kurį tyrimams atlikti ir baudžiamajam persekiojimui vykdyti ji turėtų iš esmės pasitelkti valstybėse narėse veikiančius Europos deleguotuosius prokurorus. Europos prokuratūra turėtų kliautis nacionalinėmis institucijomis, įskaitant policijos įstaigas, visų pirma vykdant prievartos priemones. Pagal lojalaus bendradarbiavimo principą visos nacionalinės institucijos ir atitinkamos Sąjungos įstaigos, įskaitant Europolą, Eurojustą ir OLAF, privalo aktyviai padėti Europos porkuratūrai atlikti tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą ir kuo labiau su ja bendradarbiauti; (14) Europos prokuratūros operatyvinę veiklą pagal Europos prokuroro nurodymus ir jo vardu turėtų vykdyti Europos deleguotieji prokurorai arba valstybėse narėse esantis jų nacionalinis personalas. Europos prokuroras ir jo pavaduotojai turėtų turėti darbuotojus, reikalingus savo funkcijoms pagal šį reglamentą atlikti. Europos prokuratūrą reikėtų laikyti nedaloma; (15) Europos prokuroro skyrimo procedūra reikėtų užtikrinti jo nepriklausomumą, o jo legitimumas turėtų būti kildinamas iš Sąjungos institucijų. Europos prokuroro pavaduotojai turėtų būti skiriami ta pačia tvarka; (16) Europos deleguotųjų prokurorų skyrimo procedūra reikėtų užtikrinti, kad jie būtų sudedamoji Europos prokuratūros dalis ir veiklos bei funkciniu lygmeniu būtų įtraukti į nacionalines teisines sistemas ir baudžiamojo persekiojimo struktūras; (17) Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija yra bendras baudžiamosiose bylose įtariamų asmenų teisių apsaugos pagrindas ikiteisminėje ir teisminėje stadijoje. Europos prokuratūros veikla visada turėtų būti vykdoma visiškai laikantis šių teisių; (18) Europos prokuratūros tyrimai ir baudžiamasis persekiojimas turėtų būti vykdomi laikantis proporcingumo, nešališkumo ir sąžiningumo įtariamojo atžvilgiu principų. Tai apima pareigą ieškoti visų rūšių įrodymų (ir apkaltinamųjų, ir išteisinamųjų); (19) būtina nustatyti Europos prokuratūros veiklai taikytinas procedūros taisykles. Kadangi būtų neproporcinga įtvirtinti išsamias nuostatas dėl Europos prokuratūros tyrimų atlikimo ir baudžiamojo persekiojimo vykdymo, šiame reglamente reikėtų tiesiog išvardyti tyrimo priemones, kurių Europos prokuratūrai gali prireikti, o kitus dalykus, visų pirma su šių priemonių vykdymu susijusias taisykles, palikti nacionalinei teisei; (20) siekiant užtikrinti teisinį tikrumą ir visišką Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikaltimų netoleravimą, Europos prokuratūros tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo veikla turėtų būti grindžiama privalomojo baudžiamojo persekiojimo principu, pagal kurį ji turėtų pradėti tyrimus ir, laikydamasi kitų sąlygų, patraukti atsakomybėn už kiekvieną jos kompetencijai priklausantį nusikaltimą; (21) į Europos prokuratūros dalykinės kompetencijos sritį turėtų patekti tik Sąjungos interesams kenkiantys baudžiamieji nusiktaltimai. Norint ją išplėsti sunkiems nusikaltimams, turintiems tarpvalstybinį aspektą, reikėtų vienbalsio Europos Vadovų Tarybos sprendimo; (22) nusikaltimai Sąjungos finansiniams interesamas dažnai yra glaudžiai susiję su kitais nusikaltimais. Proceso ekonomiškumo sumetimais ir siekiant išvengti galimo principo ne bis in dem pažeidimo, Europos prokuratūros kompetencija taip pat turėtų apimti nusikaltimus, kurie nacionalinėje teisėje nėra techniškai apibrėžti kaip Sąjungos interesams kenkiantys nusikaltimai, jeigu jų sudedamosios faktinės aplinkybės yra tapačios ir neatsiejamos nuo Sąjungos interesams kenkiančių nusikaltimų faktinių aplinkybių. Tokiais mišriais atvejais, kai vyrauja Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis nusikaltimas, Europos prokuratūros kompetencija turėtų būti įgyvendinama pasikonsultavus su kompetentingomis atitinkamos valstybės narės institucijomis. Vyravimą reikėtų nustatyti remiantis tokiais kriterijais kaip finansinis nusikaltimų poveikis Sąjungai, nacionaliniams biudžetams, nukentėjusiųjų skaičius ar kitos aplinkybės, susijusios su nusikaltimo sunkumu, arba taikytinos sankcijos; (23) pirmenybė turėtų būti teikiama Europos prokuratūros kompetencijai, susijusiai su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais, o ne nacionaliniams reikalavimams dėl jurisdikcijos, kad ji galėtų užtikrinti nuoseklumą ir vadovavimą tyrimams bei baudžiamajam persekiojimui Sąjungos lygmeniu. Šių nusikaltimų atžvilgiu valstybių narių institucijos turėtų imtis veiksmų tik Europos prokuratūros prašymu, nebent būtų reikalingos skubios priemonės; (24) kadangi Europos prokuratūra turėtų perduoti kaltinamuosius nacionaliniams teismams, jos kompetencija turėtų būti apibrėžta atsižvelgiant į valstybių narių baudžiamąją teisę, pagal kurią kriminalizuojami Sąjungos finansiniams interesams kenkiantys veiksmai ar neveikimas ir nacionalinėse teisinėse sistemose įgyvendinant atitinkamus Sąjungos teisės aktus, visų pirma [Direktyvą 2013/xx/ES[3]], nustatomos taikytinos sankcijos; (25) Europos prokuratūra turėtų kuo plačiausiai įgyvendinti savo kompetenciją, kad jos tyrimai ir baudžiamasis persekiojimas galėtų apimti nusikaltimus, padarytus už valstybių narių teritorijos ribų. Todėl jos kompetencijos įgyvendinimas turėtų būti suderintas su taisyklėmis pagal [Direktyvą 2013/xx/ES]; (26) kadangi Europos prokuratūra turi išimtinę kompetenciją tirti Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius nusikaltimus, valstybių narių teritorijoje jos atliekamiems tyrimams nuo to momento, kai apie įtariamą nusikaltimą pranešama Europos prokuratūrai, iki tol, kol ji nusprendžia, ar patraukti už jį baudžiamojon atsakomybėn, ar kitaip užbaigti bylą, turėtų padėti kompetentingos nacionalinės institucijos ir atitinkamos Sąjungos įstaigos, įskaitant Eurojustą, Europolą ir OLAF; (27) kad nacionalinės valstybių narių valdžios institucijos visiškai laikytųsi savo pareigos pranešti Europos prokuratūrai apie įtariamą jos kompetencijai priklausantį nusikaltimą, jos ir visos Sąjungos institucijos, įstaigos, tarnybos ir agentūros turėtų laikytis esamų pranešimo procedūrų ir įgyvendinti veiksmingus pirminio jiems praneštų įtarimų vertinimo mechanizmus. Sąjungos institucijos, įstaigos, tarnybos ir agentūros šiuo tikslu gali pasitelkti OLAF; (28) kad Europos prokuratūra veiksmingai tirtų Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius nusikaltimus ir patrauktų už juos baudžiamojon atsakomybėn, labai svarbu, kad ji galėtų rinkti įrodymus visoje Sąjungoje taikydama išsamų priemonių rinkinį, kartu atsižvelgdama į proporcingumo principą ir būtinybę tam tikroms tyrimo priemonėms gauti teismo leidimą. Šios priemonės turėtų būti prieinamos nusikaltimų, priklausančių Europos prokuratūros kompetencijai, tyrimams atlikti ir baudžiamajam persekiojimui vykdyti. Jeigu taip nusprendžia Europos prokuratūra arba jos prašymu – kompetentinga teisminė institucija, jos turėtų būti vykdomos pagal nacionalinę teisę. Be to, Europos prokuratūra turėtų turėti prieigą prie visų reikiamų duomenų šaltinių, įskaitant viešuosius ir privačiuosius registrus; (29) taikant šiame reglamente numatytas tyrimo priemones reikėtų laikytis jame nustatytų sąlygų, įskaitant būtinybę kai kurioms tyrimo prievartos priemonėms gauti teismo leidimą. Kitoms tyrimo priemonėms teismo leidimo gali reikėti, jeigu to reikalaujama pagal valstybės narės, kurioje numatoma vykdyti priemonę, nacionalinę teisę. Europos prokuratūros nurodymui taikyti priemonę ir kompetentingai nacionalinei teisminei institucijai pagal šį reglamentą išduodant joms leidimą taikomi bendrieji proporcingumo ir būtinumo reikalavimai; (30) Sutarties 86 straipsnyje reikalaujama, kad Europos prokuratūra vykdytų kaltintojo funkcijas, apimančias sprendimų priėmimą dėl kaltinimų pareiškimo įtariamajam ir jurisdikcijos pasirinkimo. Europos prokuratūra turėtų priimti sprendimą, ar pareikšti kaltinimus įtariamajam, kad būtų vykdoma bendra baudžiamojo persekiojimo politika. Europos prokuratūra turėtų pasirinkti teismo proceso jurisdikciją remdamasi skaidriais kriterijais; (31) atsižvelgiant į privalomo baudžiamojo persekiojimo principą, Europos prokuratūros tyrimai paprastai turėtų baigtis patraukimu baudžiamojon atsakomybėn kompetentinguose nacionaliniuose teismuose tais atvejais, kai yra patikimų įrodymų ir nėra teisinių kliūčių baudžiamajam persekiojimui. Nesant tokių įrodymų ir jeigu nėra didelės tikimybės, kad būtini įrodymai gali būti pateikti teismui, bylą galima nutraukti. Be to, Europos prokuratūra turėtų galėti nutraukti bylą, jeigu pažeidimas yra mažareikšmis. Jeigu byla šiais pagrindais nenutraukiama, tačiau baudžiamasis persekiojimas nėra pagrįstas, Europos prokuratūra turėtų galėti siūlyti įtariamajam susitarti, jeigu tai atitiktų interesus tinkamai vykdyti teisingumą. Susitarimui ir skirtinų baudų apskaičiavimui taikytinos taisyklės turėtų būti sukonkretintos Europos prokuratūros administracinėse taisyklėse. Bylos užbaigimas šalių susitarimu pagal šį reglamentą neturėtų daryti poveikio kompetentingų institucijų administracinių priemonių taikymui, jeigu šios priemonės nesusijusios su sankcijomis, kurias būtų galima prilyginti baudžiamosioms sankcijoms; (32) bylą nagrinėjančiam teismui Europos prokuratūros pateikti įrodymai turėtų būti pripažįstami priimtinais, taigi turėtų būti daroma prielaida, kad jie atitinka visus reikiamus įrodymo reikalavimus, taikomus pagal bylą nagrinėjančio teismo vietos valstybės narės nacionalinę teisę, jeigu tik bylą nagrinėjantis teismas mano, kad jais nepažeidžiamas proceso sąžiningumas ir įtariamojo teisė į gynybą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją. Bylą nagrinėjantis teismas negali atmesti Europos prokuratūros pateiktų įrodymų remdamasis tuo, kad pagal jam taikomą nacionalinę teisę skiriasi šios rūšies įrodymų rinkimui taikomos taisyklės ir reikalavimai; (33) šiame reglamente paisoma pagrindinių teisių ir laikomasi Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje pripažintų principų. Jame visų pirma reikalaujama, kad Europos prokuratūra laikytųsi teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, teisės į gynybą ir nekaltumo prezumpcijos, įtvirtintų Chartijos 47 ir 48 straipsniuose. Chartijos 50 straipsnyje, kuriame ginama teisė baudžiamajame procese nebūti teisiamam ar baudžiamam du kartus už tą patį nusikaltimą (ne bis in idem), užtikrinama, kad dėl Europos prokuratūros pradėto baudžiamojo persekiojimo asmeniui nebūtų pakenkta dvigubai. Todėl Europos prokuratūros veikla turėtų būti vykdoma visiškai laikantis šių teisių, o reglamentas turėtų būti atitinkamai taikomas ir aiškinamas; (34) Sutarties 82 straipsnio 2 dalyje Sąjungai leidžiama nustatyti būtinąsias asmenų teisių baudžiamajame procese taisykles, siekiant užtikrinti, kad būtų paisoma teisės į gynybą ir proceso sąžiningumo. Nors Sąjunga jau turi reikšmingą acquis, kai kurios teisės pagal Sąjungos teisę dar nėra suderintos. Šių teisių atžvilgiu šiame reglamente reikėtų nustatyti taisykles, kurios būtų taikomos tik šiam reglamentui; (35) Europos prokuratūros veiklai turėtų būti taikoma teisė į gynybą, jau numatyta atitinkamuose Sąjungos teisės aktuose, pvz., 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese[4], 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese[5] ir [.... ... ... Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/xx/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir teisės susisiekti po sulaikymo], įgyvendintuose nacionalinėje teisėje. Šiomis teisėmis turėtų naudotis bet kuris įtariamasis, dėl kurio Europos prokuratūra pradeda tyrimą; (36) Sutarties 86 straipsnio 3 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjui leidžiama nustatyti taisykles, taikytinas procesinių priemonių, kurių, vykdydama savo funkcijas, ėmėsi Europos prokuratūra, teisminei kontrolei. Ši teisės aktų leidėjui suteikta kompetencija atspindi specifinį Europos prokuratūros pobūdį, kuris yra kitoks nei visų kitų Sąjungos įstaigų ir agentūrų ir kuriam būtina taikyti specialias taisykles, susijusias su teismine kontrole; (37) Sutarties 86 straipsnio 2 dalyje reikalaujama, kad Europos prokuratūra kompetentinguose valstybių narių teismuose vykdytų kaltintojo funkcijas. Veiksmai, kurių Europos prokuratūra imasi atlikdama tyrimus, glaudžiai susiję su baudžiamuoju persekiojimu, kuris dėl šių veiksmų gali būti taikomas, ir sukuria pasekmes pagal valstybių narių teisines sistemas. Daugumoje atvejų juos atliks nacionalinės teisėsaugos institucijos, veikdamos pagal Europos prokuratūros nurodymus, kartais – gavusios nacionalinio teismo leidimą. Todėl Europos prokuratūros tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo veiksmų teisminės kontrolės tikslais Europos prokuratūrą reikėtų laikyti nacionaline institucija. Todėl nacionaliniams teismams reikėtų patikėti visų Europos prokuratūros tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo veiksmų teisminę kontrolę, o Europos Sąjungos Teisingumo Teismas neturėtų būti tiesiogiai kompetentingas nagrinėti šių veiksmų pagal Sutarties 263, 265 ir 268 straipsnius, nes teisminės kontrolės požiūriu jų nereikėtų laikyti Sąjungos tarnybos veiksmais; (38) pagal Sutarties 267 straipsnį nacionaliniai teismai gali, o tam tikromis aplinkybėmis privalo, pateikti Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus dėl Sąjungos teisės, įskaitant šį reglamentą, nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, jeigu jos yra svarbios Europos prokuratūros tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo veiksmų teisminei kontrolei. Nacionaliniai teismai neturėtų galėti teikti Teisingumo Teismui klausimų dėl Europos prokuratūros veiksmų galiojimo, nes teisminės kontrolės požiūriu šių veiksmų nederėtų laikyti Sąjungos įstaigos veiksmais; (39) be to, reikėtų patikslinti, kad klausimus, susijusius su nacionalinės teisės nuostatų, kurios taikomos dėl šio reglamento, išaiškinimu turėtų nagrinėti tik nacionaliniai teismai. Todėl šie teismai negali teikti Teisingumo Teismui klausimų, susijusių su nacionaline teise, į kurią šiame reglamente daroma nuoroda; (40) kadangi Sutartyje nustatyta, jog Europos prokuratūrą numatoma sudaryti iš Eurojusto, šios įstaigos turėtų veiklos ir administraciniu lygmeniu iš esmės funkcionuoti bendrai, bendradarbiauti ir viena kitą papildyti; (41) be to, Europos prokuratūra turėtų glaudžiai dirbti su kitomis Sąjungos įstaigomis ir agentūromis, kad jai būtų lengviau vykdyti šiame reglamente numatytas savo funkcijas, o prireikus ji taip pat turėtų nustatyti oficialią tvarką, taikomą išsamioms taisyklėms, susijusioms su informacijos mainais ir bendradarbiavimu. Bendradarbiavimas su Europolu ir OLAF turėtų būti ypač svarbus vengiant dubliavimo ir tam, kad Europos prokuratūra galėtų gauti atitinkamą jų turimą informaciją ir atlikdama konkrečius tyrimus remtis jų atlikta analize; (42) Europos prokuratūros atliekamam asmens duomenų tvarkymui taikomas 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo[6]. Tai susiję su asmens duomenų tvarkymu siekiant įgyvendinti Europos prokuratūros tikslus ir uždavinius, su darbuotojais susijusių asmens duomenų tvarkymu ir jos turimais administraciniais asmens duomenimis. Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas turėtų stebėti Europos prokuratūros atliekamą asmens duomenų tvarkymą. Prireikus reikėtų patikslinti ir papildyti Reglamente (EB) Nr. 45/2001 nustatytus principus, susijusius su Europos prokuratūros atliekamu operatyvinių asmens duomenų tvarkymu. Jeigu Europos prokuratūra pagal tarptautinį susitarimą, sudarytą remiantis Sutarties 218 straipsniu, perduoda operatyvinius asmens duomenis trečiosios šalies institucijai, tarptautinei organizacijai ar Interpolui, taikant tinkamas asmenų privatumo, pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos garantijas reikėtų užtikrinti šiame reglamente įtvirtintų duomenų apsaugos nuostatų laikymąsi; (43) [Direktyva 2013/xx/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir teisės susisiekti po sulaikymo] taikoma valstybių narių kompetentingų institucijų atliekamam asmens duomenų tvarkymui nusikaltimų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už juos arba bausmių vykdymo tikslais; (44) Europos prokuratūros duomenų tvarkymo sistema turėtų būti grindžiama Eurojusto bylų valdymo sistema, tačiau jos laikinąsias darbo rinkmenas nuo tyrimo pradžios reikėtų laikyti bylos medžiaga; (45) Europos prokuratūros finansinė, biudžeto ir personalo sistema turėtų atitikti atitinkamus Sąjungos standartus, taikomus Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, EURATOMAS) Nr. 966/2012[7] 208 straipsnyje nurodytoms įstaigoms, tačiau reikėtų tinkamai atsižvelgti į tai, kad Europos prokuratūros kompetencija atlikti tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą Sąjungos lygmeniu neturi analogų. Europos prokuratūrai turėtų būti taikoma pareiga kasmet pateikti ataskaitą; (46) Europos prokuratūrai taip pat turėtų būti taikomos Sąjungos agentūroms galiojančios bendrosios skaidrumo taisyklės, tačiau tik jos administracinėms funkcijoms, kad nebūtų kaip nors pakenkta jos operatyvinio darbo konfidencialumo reikalavimui. Kartu, Europos ombudsmenui atliekant administracinius tyrimus, reikėtų paisyti Europos prokuratūros konfidencialumo reikalavimo; (47) pagal Protokolo Nr. 21 dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 3 straipsnį minėtos valstybės narės pranešė apie savo pageidavimą [ne] [dalyvauti] priimant ir taikant šį reglamentą; (48) pagal Protokolo (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį reglamentą ir jai nėra privalomas jo taikymas, ji nėra šio reglamento įpareigota, (49) 2003 m. gruodžio 13 d. Briuselyje valstybių ar vyriausybių vadovų lygmeniu susitikę valstybių narių atstovai nustatė Europos prokuratūros būstinę, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I SKYRIUS DALYKAS IR SĄVOKŲ APIBRĖŽTYS 1 straipsnis Dalykas Šiuo reglamentu įsteigiama Europos prokuratūra ir nustatomos su jos veikimu susijusios taisyklės. 2 straipsnis Sąvokų apibrėžtys Šiame reglamente vartojamos tokios sąvokos: a) „asmuo“ – bet kuris fizinis ar juridinis asmuo; b) „Sąjungos finansiniams interesams kenkiantys nusikaltimai“ – nusikaltimai, numatyti nacionalinėje teisėje įgyvendintoje Direktyvoje 2013/xx/ES; c) „Sąjungos finansiniai interesai“ – visos į Sąjungos biudžetą, pagal Sutartis įsteigtų institucijų, įstaigų, tarnybų ir agentūrų biudžetą ir jų valdomą bei kontroliuojamą biudžetą patenkančios, per tokį biudžetą įgytos arba į jį mokėtinos visos pajamos, išlaidos ir turtas; d) „administraciniai asmens duomenys“ – visi Europos prokuratūros tvarkomi asmens duomenys, išskyrus operatyvinius asmens duomenis; e) „operatyviniai asmens duomenys“ – visi siekiant 37 straipsnyje nustatytų tikslų Europos prokuratūros tvarkomi asmens duomenys. II SKYRIUS BENDROSIOS TAISYKLĖS 1 skirsnis Europos prokuratūros statusas, veiklos organizavimas ir struktūra 3 straipsnis Įsteigimas 1. Europos prokuratūra įsteigiama kaip decentralizuotos struktūros Sąjungos įstaiga. 2. Europos prokuratūra turi teisinį subjektiškumą. 3. Europos prokuratūra pagal 57 straipsnį bendradarbiauja su Eurojustu ir pasikliauja jo administracine parama. 4 straipsnis Uždaviniai 1. Europos prokuratūros uždavinys – kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais. 2. Europos prokuratūra atsakinga už šio straipsnio 1 dalyje nurodytų nusikaltimų tyrimą, šių nusikaltimų vykdytojų ir jų bendrininkų patraukimą baudžiamojon atsakomybėn ir perdavimą teismui. Šiuo atžvilgiu Europos prokuratūra vadovauja tyrimams ir juos prižiūri, taip pat atlieka baudžiamojo persekiojimo veiksmus, įskaitant bylos nutraukimą. 3. Europos prokuratūra vykdo kaltintojo funkcijas kompetentinguose valstybių narių teismuose dėl šio straipsnio 1 dalyje nurodytų nusikaltimų, įskaitant kaltinimo ir bet kokių skundų pateikimą iki galutinio bylos išnagrinėjimo. 5 straipsnis Nepriklausomumas ir atskaitingumas 1. Europos prokuratūra yra nepriklausoma. 2. Europos prokuratūra, įskaitant Europos prokurorą, jo pavaduotojus ir personalą, Europos deleguotuosius prokurorus ir jų nacionalinį personalą, vykdydami savo pareigas, nesiekia gauti ir nepriima jokių jokio asmens, valstybės narės, Sąjungos institucijos, įstaigos, tarnybos ar agentūros nurodymų. Sąjungos institucijos, įstaigos, organizacijos arba agentūros ir valstybės narės gerbia Europos prokuratūros nepriklausomumą ir jai vykdant savo funkcijas nesiekia jos paveikti. 3. Europos prokuroras yra atskaitingas Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos Komisijai už bendrą Europos prokuratūros veiklą, visų pirma pagal 70 straipsnį teikia jiems metinę ataskaitą. 6 straipsnis Europos prokuratūros struktūra ir veiklos organizavimas 1. Europos prokuratūrą sudaro Europos prokuroras, jo pavaduotojai, vykdyti šiame reglamente numatytas užduotis jiems padedantys darbuotojai, taip pat valstybėse narėse įsikūrę Europos deleguotieji prokurorai. 2. Europos prokuratūrai vadovauja Europos prokuroras, kuris vadovauja jos veiklai ir organizuoja jos darbą. Europos prokurorui padeda keturi pavaduotojai. 3. Pavaduotojai padeda Europos prokurorui vykdyti visas pareigas ir pavaduoja Europos prokurorą jam nesant arba jam negalint vykdyti savo pareigų remiantis taisyklėmis, priimtomis pagal 72 straipsnio d punktą. Vienas iš pavaduotojų atsako už biudžeto vykdymą. 4. Europos prokuratūros tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą Europos deleguotieji prokurorai vykdo vadovaujant ir prižiūrint Europos prokurorui. Jeigu manoma, kad tai yra būtina dėl tyrimo ar baudžiamojo persekiojimo, Europos prokuroras taip pat gali įgyvendinti savo įgaliojimus tiesiogiai pagal 18 straipsnio 5 dalį. 5. Kiekvienoje valstybėje narėje turi būti bent vienas Europos deleguotasis prokuroras, kuris yra sudedamoji Europos prokuratūros dalis. Europos deleguotieji prokurorai, atlikdami jiems pavestus tyrimus ir vykdydami baudžiamąjį persekiojimą, veikia vadovaujami tik Europos prokuroro ir laikosi tik jo nurodymų, gairių ir sprendimų. Veikdami pagal šiuo reglamentu jiems suteiktus įgaliojimus jie turi būti visiškai nepriklausomi nuo nacionalinių baudžiamojo persekiojimo įstaigų ir neturi būti joms įsipareigoję. 6. Europos deleguotieji prokurorai gali vykdyti savo funkcijas ir kaip nacionaliniai prokurorai. Jeigu jų užduotys tarpusavyje nesuderinamos, Europos deleguotieji prokurorai apie tai praneša Europos prokurorui, kuris, pasikonsultavęs su kompetentingomis nacionalinėmis baudžiamojo persekiojimo institucijomis, gali jiems nurodyti Europos prokuratūros atliekamų tyrimų ir vykdomo baudžiamojo persekiojimo interesais pirmenybę suteikti pagal šį reglamentą atsirandančioms savo funkcijoms. Tokiais atvejais Europos prokuroras nedelsdamas apie tai praneša kompetentingoms nacionalinėms baudžiamojo persekiojimo institucijoms. 7. Europos prokuroro, Europos deleguotųjų prokurorų, bet kurio Europos prokuratūros darbuotojo ar bet kurio jo vardu veikiančio asmens veiksmai, vykdomi atliekant savo pareigas, priskiriami Europos prokuratūrai. Europos prokuroras atstovauja Europos prokuratūrai Sąjungos institucijose, valstybėse narėse ir trečiųjų asmenų atžvilgiu. 8. Jeigu to reikia dėl tyrimo ar baudžiamojo persekiojimo, Europos prokuroras gali laikinai paskirstyti išteklius ir personalą Europos deleguotiesiems prokurorams. 7 straipsnis Europos prokuratūros vidaus tvarkos taisyklės 1. Europos prokuratūros vidaus tvarkos taisyklės priimamos Europos prokuroro, keturių jo pavaduotojų ir penkių Europos deleguotųjų prokurorų, kuriuos Europos prokuroras pasirenka pagal griežtai lygiateisės rotacijos sistemą, kuria atsižvelgiama į demografinę ir geografinę visų valstybių narių įvairovę, sprendimu. Sprendimą priima visi nariai, kiekvienas iš jų turi po vieną balsą. Jeigu balsai pasiskirsto po lygiai, Europos prokuroro balsas yra lemiamas. 2. Vidaus tvarkos taisyklėmis reglamentuojamas Europos prokuratūros darbo organizavimas ir jose pateikiamos bendrosios bylų paskirstymo taisyklės. 2 skirsnis Europos prokuratūros narių skyrimas ir atleidimas 8 straipsnis Europos prokuroro skyrimas ir atleidimas 1. Europos prokurorą Europos Parlamento sutikimu vienai aštuonerių metų kadencijai, kuri negali būti pratęsta, skiria Taryba. Taryba sprendimą priima paprasta balsų dauguma. 2. Europos prokuroras renkamas iš asmenų, kurių nepriklausomumas nekelia jokių abejonių ir kuris turi aukštoms teisėjo pareigoms eiti būtiną kvalifikaciją bei atitinkamą darbo baudžiamojo persekiojimo srityje patirtį. 3. Atranka grindžiama atviru kvietimu kandidatams, skelbiamu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, po jo Komisija sudaro ir pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai atrinktų kandidatų sąrašą. Prieš pateikdama tokį sąrašą Komisija turi gauti darbo grupės, sudarytos iš septynių asmenų, pasirinktų iš buvusių Teisingumo Teismo narių, nacionalinių aukščiausiųjų teismų narių, nacionalinių prokuratūros tarnybų narių ir (arba) pripažintos kompetencijos teisininkų, kurių vieną pasiūlo Europos Parlamentas, taip pat Eurojusto pirmininko kaip stebėtojo, nuomonę. 4. Jeigu Europos prokuroras nebeatitinka savo pareigoms eiti keliamų sąlygų arba jeigu jis yra pripažintas kaltu dėl sunkaus nusižengimo, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas Europos Parlamento, Tarybos arba Komisijos prašymu gali jį atleisti. 9 straipsnis Europos prokuroro pavaduotojų skyrimas ir atleidimas 1. Europos prokuroro pavaduotojai skiriami pagal 8 straipsnio 1 dalyje išdėstytas taisykles. 2. Europos prokuroro pavaduotojai pasirenkami iš asmenų, kurių nepriklausomumas nekelia jokių abejonių ir kurie turi aukštoms teisėjo pareigoms eiti būtiną kvalifikaciją bei atitinkamą darbo baudžiamojo persekiojimo srityje patirtį. 3. Europos prokuroro pavaduotojų atranka grindžiama atviru kvietimu kandidatams, skelbiamu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, po jo Europos Komisija sudaro ir, suderinusi su Europos prokuroru, pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai atrinktų kandidatų sąrašą, atsižvelgdama į demografinę pusiausvyrą ir valstybių narių geografinę įvairovę. 4. Pavaduotojai gali būti atleidžiami Europos prokuroro iniciatyva pagal 8 straipsnio 4 dalyje išdėstytas taisykles. 10 straipsnis Europos deleguotųjų prokurorų skyrimas ir atleidimas 1. Europos deleguotuosius prokurorus iš atitikamos (-ų) valstybės (-ių) narės (-ių) pateikto bent trijų kandidatų, atitinkančių šio straipsnio 2 dalyje nurodytus reikalavimus, sąrašo skiria Europos prokuroras. Jie skiriami penkerių metų kadencijai, kuri gali būti pratęsta. 2. Europos deleguotieji prokurorai turi turėti aukštoms teisminėms pareigoms eiti būtiną kvalifikaciją ir atitinkamą darbo baudžiamojo persekiojimo srityje patirtį. Jų nepriklausomumas neturi kelti jokių abejonių. Valstybės narės Europos deleguotąjį prokurorą skiria prokuroru pagal nacionalinę teisę, jeigu jo paskyrimo Europos deleguotuoju prokuroru metu jis dar neturėjo šio statuso. 3. Europos prokuroras gali atleisti deleguotuosius prokurorus iš pareigų, jeigu jie nebeatitinka šio straipsnio 2 dalies reikalavimų arba jų pareigų vykdymui taikomų kriterijų, arba jeigu jie pripažįstami kaltais dėl šiurkštaus nusižengimo. Nacionalinės institucijos negali atleisti Europos deleguotųjų prokurorų iš jų einamų nacionalinio prokuroro pareigų be Europos prokuroro sutikimo, jiems vykdant savo funkcijas Europos prokuratūros vardu. 3 skirsnis Pagrindiniai principai 11 straipsnis Pagrindiniai Europos prokuratūros veiklos principai 1. Europos prokuratūra užtikrina, kad jos veikloje būtų paisoma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintų teisių. 2. Europos prokuratūra, vykdydama savo veiksmus, vadovaujasi 26 straipsnio 3 dalyje nurodytu proporcingumo principu. 3. Europos prokuratūros tyrimai ir baudžiamasis persekiojimas reglamentuojami šiuo reglamentu. Nacionalinė teisė taikoma tiek, kiek klausimas nereglamentuojamas šiuo reglamentu. Taikytina teisė – tyrimą atliekančios ar baudžiamąjį persekiojimą vykdančios valstybės narės teisė. Jeigu klausimas reglamentuojamas pagal nacionalinę teisę ir šiuo reglamentu, pirmenybė teikiama šiam reglamentui. 4. Europos prokuratūra turi išimtinę kompetenciją tirti ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už nusikaltimus Sąjungos finansiniams interesams. 5. Europos prokuratūra tyrimus atlieka nešališkai ir siekia surinkti visus reikiamus įrodymus – tiek apkaltinamuosius, tiek išteisinamuosius. 6. Europos prokuratūra pradeda tyrimus be reikalo nedelsdama ir užtikrina, kad tyrimai būtų atliekami ir baudžiamasis persekiojimas būtų vykdomas sparčiai. 7. Valstybių narių kompetentingos institucijos, Europos prokuratūrai paprašius, aktyviai padeda jai atlikti tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, teikia pagalbą ir susilaiko nuo bet kokių veiksmų, politikos ar procedūros, dėl kurių šių tyrimų ar baudžiamojo persekiojimo eiga galėtų sulėtėti. 4 skirsnis Europos prokuratūros kompetencija 12 straipsnis Europos prokuratūros kompetencijai priklausantys nusikaltimai Europos prokuratūra yra kompetentinga tirti nusikaltimus, kenkiančius Sąjungos finansiniams interesams, kaip tai numatyta Direktyvoje 2013/xx/ES ir įgyvendinta nacionalinėje teisėje. 13 straipsnis Papildoma kompetencija 1. Jeigu 12 straipsnyje nurodyti nusikaltimai yra neatsiejami nuo kitų nei nurodytieji 12 straipsnyje nusikaltimų, o jų bendras tyrimas ir baudžiamasis persekiojimas atitinka gero teisingumo vykdymo interesus, Europos prokuratūra taip pat yra kompetentinga tirti ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už tuos kitus nusikaltimus, jei 12 straipsnyje nurodytiems nusikaltimams teikiama pirmenybė, o kiti nusikaltimai grindžiami tapačiomis faktinėmis aplinkybėmis. Jeigu šios sąlygos nėra įvykdomos, kitų nusikaltimų atžvilgiu kompetentinga valstybė narė yra kompetentinga ir 12 straipsnyje nurodytų nusikaltimų atžvilgiu. 2. Europos prokuratūra ir nacionalinės prokuratūros institucijos konsultuojasi tarpusavyje, kad nustatytų, kuri institucija pagal šio straipsnio 1 dalį turi kompetenciją. Jei taikytina, norint padėti nustatyti tokią kompetenciją, pagal 57 straipsnį veiklą galima susieti su Eurojustu. 3. Jeigu Europos prokuratūra ir nacionalinės prokuratūros institucijos nesutaria dėl šio straipsnio 1 dalyje nurodytos kompetencijos, sprendimą dėl papildomos kompetencijos priima nacionalinė teismo institucija, kompetentinga priimti sprendimą dėl baudžiamojo persekiojimo kompetencijos priskyrimo nacionaliniu lygmeniu. 4. Sprendimas dėl kompetencijos pagal šį straipsnį yra neskundžiamas. 14 straipsnis Europos prokuratūros kompetencijos įgyvendinimas Europos prokuratūra įgyvendina savo išimtinę kompetenciją tirti ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už 12 ir 13 straipsniuose nurodytus nusikaltimus, jeigu visas nusikaltimas arba jo dalis padaryta: a) vienos arba kelių valstybių narių teritorijoje arba b) vieno iš valstybės narės piliečių, Sąjungos tarnautojų arba institucijų narių. III SKYRIUS TYRIMŲ, BAUDŽIAMOJO PERSEKIOJIMO IR NAGRINĖJIMO TEISME PROCESO TAISYKLĖS 1 skirsnis Tyrimų atlikimas 15 straipsnis Tyrimo šaltiniai 1. Visos valstybių narių nacionalinės institucijos ir visos Sąjungos institucijos, įstaigos, tarnybos ir agentūros nedelsdamos praneša Europos prokuratūrai apie bet kokį elgesį, kuris gali sudaryti jos kompetencijai priklausantį nusikaltimą. 2. Jeigu Europos deleguotieji prokurorai sužino apie bet kokį elgesį, kuris gali sudaryti Europos prokuratūros kompetencijai priklausantį nusikaltimą, jie nedelsdami apie tai praneša Europos prokurorui. 3. Europos prokuratūra gali rinkti arba gauti informaciją iš bet kurio asmens apie elgesį, kuris gali sudaryti jos kompetencijai priklausantį nusikaltimą. 4. Europos prokuroras arba Europos deleguotieji prokurorai registruoja ir tikrina visą informaciją, į kurią atkreipiamas Europos prokuratūros dėmesys. Jeigu patikrinę informaciją jie nusprendžia nepradėti tyrimo, jie užbaigia bylą ir bylų valdymo sistemoje nurodo to priežastis. Jie apie tai praneša informaciją pateikusiai nacionalinei institucijai, Sąjungos institucijai, įstaigai, tarnybai ar agentūrai, o tam tikrais atvejais, kai prašo informaciją pateikę asmenys – ir jiems. 16 straipsnis Tyrimų pradėjimas 1. Europos prokuroras arba jo vardu – Europos deleguotieji prokurorai pradeda tyrimą rašytiniu sprendimu, jeigu yra pagrįstų priežasčių manyti, kad yra daromas arba buvo padarytas Europos prokuratūros kompetencijai priklausantis nusikaltimas. 2. Jeigu tyrimą pradeda Europos prokuroras, jis paskiria bylą Europos deleguotajam prokurorui, nebent jis nori pats atlikti tyrimą pagal 18 straipsnio 5 dalyje nustatytus kriterijus. Jeigu tyrimą pradeda Europos deleguotasis prokuroras, jis apie tai nedelsdamas praneša Europos prokurorui. Gavęs tokį pranešimą, Europos prokuroras patikrina, ar jis arba kitas Europos deleguotasis prokuroras dar nėra pradėjęs tyrimo. Tyrimo efektyvumo sumetimais Europos prokuroras gali paskirti bylą kitam Europos deleguotajam prokurorui arba nuspręsti pats perimti bylą pagal 18 straipsnio 5 dalyje nurodytus kriterijus. 17 straipsnis Skubios priemonės ir kreipimaisi 1. Jeigu dėl nusikaltimo, priklausančio Europos prokuroro kompetencijai, reikia imtis skubių veiksmų, nacionalinės institucijos imasi visų būtinų skubių priemonių, kad užtikrintų veiksmingą tyrimą ir baudžiamąjį persekiojimą. Nacionalinės institucijos paskui nedelsdamos perduoda bylą Europos prokuratūrai. Tokiu atveju Europos prokuratūra, jeigu įmanoma – per 48 valandas nuo savo tyrimo pradžios, patvirtina nacionalinių institucijų taikytas priemones, net jei jų imtasi ir jos įvykdytos pagal kitas taisykles nei išdėstytosios šiame reglamente. 2. Bet kurioje tyrimo stadijoje, jeigu byloje kyla abejonių dėl Europos prokuratūros kompetencijos, ji gali pasitarti su nacionalinėmis baudžiamojo persekiojimo institucijomis, kad nustatytų, kuri institucija yra kompetentinga. Kol nepriimtas sprendimas dėl kompetencijos, Europos prokuratūra imasi visų skubių priemonių, kurios yra būtinos veiksmingam bylos tyrimui ir baudžiamajam persekiojimui užtikrinti. Jeigu nustatoma nacionalinės institucijos kompetencija, nacionalinė institucija per 48 valandas nuo nacionalinio tyrimo pradžios patvirtina skubias priemones, kurių ėmėsi Europos prokuratūra. 3. Jeigu Europos prokuratūrai pradėjus tyrimą paaiškėja, kad tirtinas elgesys sudaro nusikaltimą, kuris nepriklauso jos kompetencijai, Europos prokuratūra nedelsdama perduoda bylą kompetentingoms nacionalinėms teisėsaugos ir teismo institucijoms. 4. Jeigu nacionalinėms institucijoms pradėjus tyrimą vėliau paaiškėja, kad elgesys sudaro Europos prokuratūros kompetencijai priklausantį nusikaltimą, nacionalinės institucijos nedelsdamos perduoda bylą Europos prokuratūrai. Tokiu atveju Europos prokuratūra, jeigu įmanoma – per 48 valandas nuo tyrimo pradžios, patvirtina priemones, kurių ėmėsi nacionalinės institucijos, net jeigu jų imtasi ir jos vykdytos pagal kitokias taisykles nei nustatytosios šiame reglamente. 18 straipsnis Tyrimo atlikimas 1. Paskirtasis Europos deleguotasis prokuroras vadovauja tyrimui Europos prokuroro vardu ir pagal jo nurodymus. Paskirtasis Europos deleguotasis prokuroras gali pats imtis tyrimo priemonių arba pavesti tai daryti valstybės narės, kurioje jis yra įsikūręs, kompetentingoms teisėsaugos institucijoms. Šios institucijos turi laikytis Europos deleguotojo prokuroro nurodymų ir vykdyti jiems pavestas tyrimo priemones. 2. Jeigu tarpvalstybinėse bylose tyrimo priemones reikia vykdyti kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje pradėtas tyrimas, jį pradėjęs Europos deleguotasis prokuroras arba Europos deleguotasis prokuroras, kuriam Europos prokuroras paskyrė bylą, veikia glaudžiai bendradarbiaudamas su Europos deleguotuoju prokuroru ten, kur reikia įvykdyti tyrimo priemonę. Europos deleguotasis prokuroras pats imasi tyrimo priemonių arba paveda jas įvykdyti kompetentingoms nacionalinėms institucijoms. 3. Tarpvalstybinėse bylose Europos prokuroras gali nurodyti vieną tyrimą atlikti keliems Europos deleguotiesiems prokurorams ir sudaryti jungtines grupes. Jis gali nurodyti bet kuriam Europos deleguotajam prokurorui rinkti atitinkamą informaciją arba jo vardu imtis konkrečių tyrimo priemonių. 4. Europos prokuroras stebi Europos deleguotųjų prokurorų atliekamus tyrimus ir užtikrina jų koordinavimą. Prireikus jis duoda jiems nurodymus. 5. Europos prokuroras gali iš naujo paskirti bylą kitam Europos deleguotajam prokurorui arba pats vadovauti tyrimui, jeigu pagal vieną ar kelis iš toliau nurodytų kriterijų paaiškėja, kad to reikia tyrimo arba baudžiamojo persekiojimo rezultatyvumo sumetimais: a) nusikaltimo sunkumas; b) konkrečios aplinkybės, susijusios su įtariamo nusikaltėlio padėtimi; c) konkrečios aplinkybės, susijusios su tarpvalstybiniu tyrimo aspektu; d) nacionalinių tyrimo institucijų neprieinamumas arba e) atitinkamos valstybės narės kompetentingų institucijų prašymas. 6. Jeigu atlikti tyrimą imasi tiesiogiai Europos prokuroras, jis apie tai praneša valstybės narės, kurioje reikia vykdyti tyrimo priemones, Europos deleguotajam prokurorui. Įgyvendinant bet kokią Europos prokuroro vykdomą tyrimo priemonę turi būti palaikomas ryšys su valstybės narės teritorijos, su kuria ši priemonė yra susijusi, institucijomis. Prievartos priemones vykdo kompetentingos nacionalinės institucijos. 7. Pagal Europos prokuratūros įgaliojimus atliekami tyrimai saugomi pagal taisykles, susijusias su profesine paslaptimi, laikantis taikytinų Sąjungos teisės aktų. Europos prokuratūros atliekamuose tyrimuose dalyvaujančios institucijos taip pat privalo laikytis taikytinoje nacionalinėje teisėje numatytų profesinės paslapties reikalavimų. 19 straipsnis Privilegijų arba imunitetų atsisakymas 1. Jeigu asmenys, su kuriais susiję Europos prokuratūros atliekami tyrimai, yra saugomi pagal nacionalinę teisę teikiamų privilegijų ir imunitetų ir tokios privilegijos ar imunitetai kliudo atlikti konkretų tyrimą, Europos prokuratūra, laikydamasi toje nacionalinėje teisėje nustatytų procedūrų, pateikia motyvuotą rašytinį prašymą panaikinti tą privilegiją ar imunitetą. 2. Jeigu Europos prokuratūros atliekami tyrimai susiję su asmenims, kuriems privilegijos ar imunitetai taikomi pagal Sąjungos teisę, visų pirma Protokolą dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, ir tokia privilegija ar imunitetas kliudo atlikti konkretų tyrimą, Europos prokuratūra, laikydamasi Sąjungos teisėje nustatytų procedūrų, pateikia motyvuotą rašytinį prašymą panaikinti tą privilegiją ar imunitetą. 2 skirsnis Informacijos tvarkymas 20 straipsnis Europos prokuratūros galimybė gauti informaciją Nuo bylos užregistravimo momento Europos prokuratūra gali gauti visą reikalingą informaciją, saugomą nacionalinėse nusikaltimų tyrimo ir teisėsaugos duomenų bazėse, taip pat kituose atitinkamuose valdžios institucijų registruose, arba turėti prieigą prie šios informacijos per Europos deleguotuosius prokurorus. 21 straipsnis Informacijos rinkimas 1. Jeigu to reikia tyrimams atlikti, Europos prokuratūra paprašiusi iš Eurojusto arba Europolo gauna visą reikiamą informaciją, susijusią su jos kompetencijai priklausančiu nusikaltimu, be to, ji gali prašyti Europolo teikti analitinę paramą konkrečiam Europos prokuratūros atliekamam tyrimui. 2. Sąjungos institucijos, įstaigos, tarnybos ir agentūros ir valstybių narių institucijos Europos prokuratūrai teikia būtiną pagalbą ir informaciją, šiai to paprašius. 22 straipsnis Bylų valdymo sistema, rodyklė ir laikinosios darbo bylos 1. Europos prokuratūra sukuria bylų valdymo sistemą, kurią sudaro laikinosios darbo bylos ir rodyklė, kurioje pateikti priede nurodyti asmens duomenys ir ne asmens duomenys. 2. Bylų valdymo sistemos paskirtis: a) padėti valdyti Europos prokuratūros atliekamus tyrimus ir vykdomą baudžiamąjį persekiojimą, visų pirma pateikiant kryžmines informacijos nuorodas; b) padėti gauti informaciją apie atliekamus tyrimus ir vykdomą baudžiamąjį persekiojimą; c) padėti kontroliuoti teisėtumą ir šio reglamento nuostatų, susijusių su asmens duomenų tvarkymu, laikymąsi. 3. Bylų valdymo sistema gali būti susieta su saugiu telekomunikacijų ryšiu, nurodytu Sprendimo 2008/976/TVR 9 straipsnyje[8]. 4. Rodyklėje pateikiamos nuorodos į laikinąsias darbo bylas, tvarkomas Europos prokuratūrai atliekant savo darbą, ir joje negali būti asmens duomenų, išskyrus nurodytuosius priedo 1 punkto a–i, k ir m papunkčiuose bei 2 punkte. 5. Vykdydama savo pareigas pagal šį reglamentą, Europos prokuratūra gali tvarkyti atskirų bylų, su kuriomis ji dirba, laikinojoje darbo byloje esančius duomenis. Europos prokuratūra leidžia 41 straipsnyje nurodytam duomenų apsaugos pareigūnui susipažinti su laikinąja darbo byla. Europos prokuratūra praneša duomenų apsaugos pareigūnui apie visus naujos laikinosios darbo bylos su asmens duomenimis atidarymo atvejus. 6. Su byla susijusių asmens duomenų tvarkymui Europos prokuratūra negali sudaryti jokių kitų automatizuotų duomenų rinkmenų, išskyrus bylų valdymo sistemą arba laikinąją darbo bylą. 23 straipsnis Laikinųjų darbo bylų ir rodyklės veikimas 1. Europos prokuratūra kiekvienai bylai, dėl kurios jai yra perduodama informacija, pradeda laikinąją darbo bylą, jeigu šis perdavimas atitinka šį reglamentą ar kitus taikytinus teisės aktus. Europos prokuratūra atsako už savo pradėtų laikinųjų darbo bylų tvarkymą. 2. Europos prokuratūra, atsižvelgdama į kiekvieną konkretų atvejį, nusprendžia, ar palikti prieigą prie laikinosios darbo bylos ribotą, ar suteikti galimybę savo darbuotojams susipažinti su ja visa ar jos dalimis, kad prireikus šie darbuotojai galėtų vykdyti savo užduotis. 3. Europos prokuratūra priima sprendimą dėl to, kurią su laikinąja darbo byla susijusią informaciją įtraukti į rodyklę. Jeigu Europos prokuroras nenusprendžia kitaip, pagal 15 straipsnio 4 dalį užregistruota ir tikrintina informacija į rodyklę neįtraukiama. 24 straipsnis Prieiga prie bylų valdymo sistemos Europos deleguotieji prokurorai ir jų darbuotojai, jeigu yra prijungti prie bylų valdymo sistemos, gali susipažinti tik su: a) rodykle, nebent tokia prieiga aiškiai neleista; b) Europos prokuratūros pradėtomis laikinosiomis darbo bylomis, susijusiomis su jų valstybėje narėje atliekamais tyrimais ar vykdomu baudžiamuoju persekiojimu; c) Europos prokuratūros pradėtomis laikinosiomis darbo bylomis, susijusiomis su kitoje valstybėje narėje atliekamais tyrimais ar vykdomu baudžiamuoju persekiojimu, jeigu jie yra susiję su jų valstybėje narėje atliekamais tyrimais ar vykdomu baudžiamuoju persekiojimu. 3 skyrius Tyrimo priemonės 25 straipsnis Europos prokuratūros įgaliojimai atlikti tyrimą 1. Europos prokuratūros atliekamų tyrimų ir vykdomo baudžiamojo persekiojimo sumetimais Sąjungos valstybių narių teritorija laikoma viena teisine erdve, kurioje Europos prokuratūra gali įgyvendinti savo kompetenciją. 2. Jeigu Europos prokuratūra nusprendžia įgyvendinti savo kompetenciją dėl nusikaltimo, kurio dalį arba kurį visą vienas iš valstybės narės piliečių, Sąjungos tarnautojų ar institucijų narių padarė ne valstybių narių teritorijoje, ji turi prašyti pagalbos, kad taikant 59 straipsnyje numatytas priemones ir procedūras atitinkama trečioji šalis pradėtų bendradarbiauti su ja. 26 straipsnis Tyrimo priemonės 1. Europos prokuratūra, įgyvendindama savo kompetenciją, yra įgaliota prašyti arba nurodyti imtis tokių tyrimo priemonių: a) apieškoti bet kokias patalpas, žemę, transporto priemones, privatų būstą, drabužius ar kitą asmeninę nuosavybę arba kompiuterių sistemą; b) pareikalauti, kad būtų pateiktas bet kuris atitinkamas daiktas ar dokumentas arba saugomi kompiuterių duomenys, įskaitant duomenų srautą ir banko sąskaitų duomenis (užšifruotus arba iššifruotus), originalia arba kuria nors kita nurodyta forma; c) užplombuoti patalpas ir transporto priemones, įšaldyti duomenis siekiant išsaugoti jų neliečiamumą, išvengti įrodymų praradimo ar sugadinimo arba užtikrinti konfiskavimo galimybę; d) įšaldyti nusikaltimo priemones ar pajamas, įskaitant turto įšaldymą, jeigu tikimasi, kad bylą nagrinėsiantis teismas jas konfiskuos ir yra pagrindas manyti, kad savininkas, valdytojas ar turėtojas sieks sukliudyti įgyvendinti sprendimą dėl konfiskavimo; e) perimti telekomunikacijas, įskaitant įtariamajam ir jo siunčiamus e. laiškus, per bet kurį telekomunikacijų ryšį, kuriuo naudojasi įtariamasis; f) tikruoju laiku stebėti telekomunikacijas, nurodžius iš karto perduoti telekomunikacijų srauto duomenis siekiant nustatyti įtariamojo buvimo vietą ir nustatyti asmenų, kurie su juo konkrečiu momentu palaikė ryšį, tapatybę; g) stebėti finansinius sandorius, nurodžius finansų arba kredito įstaigai tikruoju laiku pranešti Europos prokuratūrai apie visus sandorius, atliktus naudojant konkrečią įtariamojo turimą ar kontroliuojamą sąskaitą ar kitas sąskaitas, kurios, kaip pagrįstai manoma, yra naudojamos nusikaltimo sumetimais; h) įšaldyti būsimus finansinius sandorius, nurodžius jokiai finansų ar kredito įstaigai neatlikti jokio finansinio sandorio, susijusio su bet kuria konkrečia įtariamojo turima sąskaita arba sąskaitomis; i) imtis sekimo priemonių ne viešosiose vietose, nurodžius taikyti paslėptą vaizdo ir garso stebėjimą ne viešosiose vietose, išskyrus slaptą vaizdo stebėjimą privačiame būste ir jo rezultatų įrašymą; j) atlikti slaptus tyrimus, nurodžius pareigūnui veikti slapta arba prisidengus kito asmens tapatybe; k) šaukti įtariamuosius ir liudytojus, esant pagrįstų priežasčių manyti, kad jie gali pateikti tyrimui naudingą informaciją; l) imtis identifikavimo priemonių, nurodžius daryti asmenų nuotraukas, vaizdo įrašus ir fiksuoti asmens biometrines savybes; m) paimti daiktus, kurie yra būtini kaip įrodymai; n) patekti į patalpas ir paimti daiktų pavyzdžius; o) tikrinti transporto priemones, jeigu yra pagrįstų priežasčių manyti, kad yra gabenami su tyrimu susiję daiktai; p) imtis priemonių sekti ir kontroliuoti asmenis siekiant nustatyti asmens buvimo vietą; q) techninėmis priemonėmis atsekti ir sekti bet kurį objektą, įskaitant kontroliuojamą prekių tiekimą ir kontroliuojamus finansinius sandorius; r) imtis tikslinio įtariamojo ir trečiųjų asmenų stebėjimo viešosiose vietose; s) gauti prieigą prie nacionalinių arba Europos viešųjų registrų ir privačiųjų asmenų viešaisiais interesais tvarkomų registrų; t) apklausti įtariamąjį ir liudytojus; u) paskirti ekspertus ex officio arba įtariamojo prašymu, jeigu yra reikalingos specialiosios žinios. 2. Valstybės narės užtikrina, kad šio straipsnio 1 dalyje nurodytos priemonės galėtų būti taikomos Europos prokuratūrai atliekant tyrimus ir vykdant baudžiamąjį persekiojimą. Šioms priemonėms taikomos šiame straipsnyje ir nacionalinėje teisėje nurodytos sąlygos. Europos prokuratūra gali prašyti arba įpareigoti taikyti kitas tyrimo priemones nei nurodytosios šio straipsnio 1 dalyje tik jeigu jos yra prieinamos pagal valstybės narės, kurioje priemonė turi būti vykdoma, nacionalinę teisę. 3. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytų atskirų tyrimo priemonių neįpareigojama imtis nesant pagrįstų priežasčių ir jeigu tą patį tikslą galima pasiekti ne tokiomis intervencinėmis priemonėmis. 4. Valstybės narės užtikrina, kad šio straipsnio 1 dalies a–j punktuose nurodytoms tyrimo priemonėms būtų išduotas valstybės narės, kurioje jas numatoma vykdyti, kompetentingos teisminės institucijos leidimas. 5. Šio straipsnio 1 dalies k–u punktuose nurodytoms tyrimo priemonėms turi būti išduodamas teismo leidimas, jeigu jo reikalaujama pagal valstybės narės, kurioje tyrimo priemonę numatoma vykdyti, nacionalinę teisę. 6. Jeigu yra įvykdomos šiame straipsnyje nurodytos ir pagal nacionalinę teisę, pagal kurią yra išduodamas leidimas taikyti prašomą priemonę, taikytinos sąlygos, leidimas išduodamas per 48 valandas rašytiniu ir motyvuotu kompetentingos teisminės institucijos sprendimu. 7. Europos prokuratūra gali prašyti kompetentingos teisminės institucijos pagal nacionalinę teisę suimti arba iki teismo sulaikyti įtariamąjį. 4 skirsnis Tyrimo pabaiga ir baudžiamojo persekiojimo įgaliojimai 27 straipsnis Baudžiamasis persekiojimas nacionaliniuose teismuose 1. Europos prokuroras ir Europos deleguotieji prokurorai baudžiamojo persekiojimo ir bylos perdavimo teismui srityje turi tokius pat įgaliojimus, kaip ir nacionaliniai prokurorai, visų pirma tai taikoma įgaliojimams daryti teisme pareiškimus, dalyvauti renkant įrodymus ir įgyvendinti prieinamas teisių gynimo priemones. 2. Kai kompetentingas Europos deleguotasis prokuroras mano, kad tyrimas baigtas, jis bylos santrauką kartu su kaltinamojo akto projektu ir įrodymų sąrašu perduoda Europos prokurorui patikrinti. Jeigu Europos prokuroras pagal 28 straipsnį nenurodo bylos nutraukti, jis paveda Europos deleguotajam prokurorui perduoti bylą kompetentingam nacionaliniam teismui kartu su kaltinamuoju aktu arba grąžinti bylą papildomam tyrimui. Europos prokuroras gali ir pats perduoti bylą kompetentingam nacionaliniam teismui. 3. Kompetentingam nacionaliniam teismui pateiktoje kaltinamajame akte surašomi visi įrodymai, kuriuos numatoma pateikti teisme. 4. Europos prokuroras, glaudžiai konsultuodamasis su teismui bylą perduodančiu Europos deleguotoju prokuroru ir atsižvelgdamas į tinkamą teisingumo vykdymą, pasirenka teisminio nagrinėjimo jurisdikciją ir nustato kompetentingą nacionalinį teismą taikydamas tokius kriterijus: a) nusikaltimo arba daugumos nusikaltimų, jeigu padaryti keli nusikaltimai, padarymo vietą; b) kaltinamojo įprastinę gyvenamąją vietą; c) įrodymų buvimo vietą; d) tiesioginių nukentėjusiųjų įprastinę gyvenamąją vietą. 5. Jeigu to reikia išieškojimo, administracinio įgyvendinimo ar stebėjimo tikslais, Europos prokuroras apie kaltinamąjį aktą praneša kompetentingoms nacionalinėms institucijoms, suinteresuotiesiems asmenims ir atitinkamoms Sąjungos institucijoms, įstaigoms ir agentūroms. 28 straipsnis Bylos nutraukimas 1. Europos prokuroras nutraukia bylą, jeigu baudžiamasis persekiojimas tapo neįmanomas dėl kurios nors iš toliau nurodytų priežasčių: a) įtariamojo mirties; b) tiriamas elgesys nesudaro nusikaltimo; c) įtariamajam suteikiama amnestija arba imunitetas; d) pasibaigia nacionalinėje teisėje nustatytas patraukimo baudžiamojon atsakomybėn senaties terminas; e) įtariamasis Sąjungoje jau yra galutinai išteisintas arba nuteistas už tas pačias faktines aplinkybes arba byla išnagrinėta pagal 29 straipsnį. 2. Europos prokuroras gali nutraukti bylą dėl bet kurios iš toliau nurodytų priežasčių: a) nusikaltimas pagal nacionalinį įstatymą, kuriuo įgyvendinama Direktyva 2013/XX/ES dėl baudžiamosios teisės priemonių kovai su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, yra mažareikšmis; b) trūksta reikiamų įrodymų. 3. Europos prokuratūra gali savo nutrauktas bylas perduoti OLAF arba kompetentingoms nacionalinėms administracinėms arba teisminėms institucijoms iš naujo nagrinėti, kitokioms administracinėms priemonėms ar stebėjimui taikyti. 4. Jeigu tyrimas pradėtas remiantis nukentėjusiojo pateikta informacija, Europos prokuratūra apie tai praneša nukentėjusiajam. 29 straipsnis Šalių susitarimas 1. Jeigu byla nenutraukiama ir to reikėtų tinkamo teisingumo vykdymo sumetimais, Europos prokuratūra, atlyginus žalą, gali siūlyti įtariamajam sumokėti vienkartinę baudą, kurią sumokėjus byla būtų nutraukta (šalių susitarimu). Jeigu įtariamasis sutinka, jis sumoka Sąjungai vienkartinę baudą. 2. Europos prokuratūra prižiūri su šalių susitarimu susijusio finansinio mokėjimo surinkimą. 3. Jeigu šalių susitarimas sudaromas ir įtariamasis sumoka baudą, Europos prokuroras galutinai nutraukia bylą ir oficialiai praneša apie tai kompetentingoms nacionalinėms teisėsaugos bei teisminėms institucijoms ir atitinkamoms Sąjungos institucijoms, įstaigoms ir agentūroms. 4. Šio straipsnio 3 dalyje nurodytas sprendimas nutraukti bylą teismui neskundžiamas. 5 skirsnis ĮRODYMŲ PRIIMTINUMAS 30 straipsnis Įrodymų priimtinumas 1. Jeigu bylą pirmąja instancija nagrinėjantis teismas mano, kad priėmus Europos prokuratūros teismui pateiktus įrodymus nebūtų neigiamai paveiktas proceso teisingumas arba Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsnyje įtvirtinta teisė į gynybą, jie priimami teisme be jokio patvirtinimo ar panašaus teisinio proceso, net jeigu teismo vietos valstybės narės nacionalinėje teisėje numatytos kitokios tokių įrodymų rinkimo arba pateikimo taisyklės. 2. Priėmus įrodymus nėra daromas poveikis nacionalinių teismų kompetencijai laisvai vertinti teismui Europos prokuratūros pateiktus įrodymus. 6 skirsnis Konfiskavimas 31 straipsnis Disponavimas konfiskuotu turtu Jeigu Europos prokuratūros prašymu kompetentingas nacionalinis teismas galutiniu sprendimu nutarė konfiskuoti bet kokį turtą, susijusį su Europos prokuratūros kompetencijai priklausančiu nusikaltimu, arba iš jo gautas pajamas, piniginė tokio turto arba pajamų vertė pervedama į Sąjungos biudžetą, kiek tai yra būtina Sąjungai padarytai žalai kompensuoti. IV SKYRIUS PROCESINĖS GARANTIJOS 32 straipsnis Įtariamųjų, kaltinamųjų ir kitų dalyvaujančiųjų asmenų teisių aprėptis 1. Europos prokuratūros veikla vykdoma visiškai laikantis įtariamųjų teisių, įtvirtintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, įskaitant teisę į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisę į gynybą. 2. Bet kuris Europos prokuratūros byloje dalyvaujantis įtariamasis ir kaltinamasis turi turėti bent tokias toliau nurodytas procesines teises, numatytas Sąjungos teisės aktuose ir nacionalinėje valstybės narės teisėje: (a) teisę į vertimą raštu ir žodžiu, kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2010/64/ES; (b) teisę į informaciją ir galimybę susipažinti su bylos medžiaga, kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2012/13/ES; (c) teisę turėti advokatą, teisę bendrauti su trečiaisiais asmenimis bei kad jiems būtų pranešta apie suėmimą, kaip numatyta [2013 m. xxxxx xx d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2013/xx/ES xx xxxx 2013 dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir teisės susisiekti po sulaikymo]; (d) teisę neduoti parodymų ir teisę į nekaltumo prezumpciją; (e) teisę į teisinę pagalbą; (f) teisę teikti įrodymus, skirti ekspertus ir išklausyti liudytojus. 3. Įtariamieji ir kaltinamieji šio straipsnio 2 dalyje nurodytas teises įgyja nuo to tada, kai yra įtariami padarę nusikaltimą. Kompetentingam nacionaliniam teismui pripažinus kaltinamąjį aktą, įtariamojo ir kaltinamojo procesinės teisės grindžiamos atitinkamoje byloje taikomu nacionaliniu režimu. 4. Šio straipsnio 2 dalyje nurodytos teisės taip pat taikomos bet kuriam kitam asmeniui nei įtariamasis ar kaltinamasis, išklausomam Europos prokuratūros, jeigu per apklausą ar posėdį jis tampa įtariamas padaręs nusikaltimą. 5. Nepažeidžiant šiame skyriuje numatytų teisių, įtariamieji ir kaltinamieji, taip pat kiti Europos prokuratūros byloje dalyvaujantys asmenys turi visas jiems pagal taikytiną nacionalinę teisę prieinamas procesines teises. 33 straipsnis Teisė neduoti parodymų ir teisė į nekaltumo prezumpciją 1. Europos prokuratūros byloje dalyvaujantis įtariamasis ir kaltinamasis pagal nacionalinę teisę turi teisę neduoti parodymų per apklausą dėl nusikaltimo, kurio padarymu jis yra įtariamas, ir jam turi būti pranešta, kad jis neprivalo duoti parodymų prieš save. 2. Įtariamasis ir kaltinamasis laikomi nekaltais, kol pagal nacionalinę teisę jų kaltė neįrodyta. 34 straipsnis Teisė į teisinę pagalbą Bet kuris asmuo, įtariamas ar kaltinamas padaręs nusikaltimą, priklausantį Europos prokuratūros kompetencijai, pagal nacionalinę teisę turi teisę į nemokamą ar iš dalies mokamą nacionalinių institucijų teisinę pagalbą, jeigu neturi pakankamai lėšų už ją sumokėti. 35 straipsnis Su įrodymais susijusios teisės 1. Įtariamasis ir kaltinamasis pagal nacionalinę teisę turi teisę pateikti Europos prokuratūrai įrodymus. 2. Įtariamasis ir kaltinamasis pagal nacionalinę teisę turi teisę prašyti Europos prokuratūros rinkti visus tyrimui svarbius įrodymus, įskaitant ekspertų paskyrimą ir liudytojų apklausą. V SKYRIUS TEISMINĖ KONTROLĖ 36 straipsnis Teisminė kontrolė 1. Taikydama procesines priemones savo funkcijoms atlikti, Europos prokuratūra teisminės kontrolės tikslais laikoma nacionaline institucija. 2. Jeigu dėl šio reglamento yra taikomos nacionalinės teisės nuostatos, tokios nuostatos pagal Sutarties 267 straipsnį nelaikomos Sąjungos teisės nuostatomis. VI SKYRIUS DUOMENŲ APSAUGA 37 straipsnis Asmens duomenų tvarkymas 1. Europos prokuratūra pagal šį reglamentą gali automatinėmis priemonėmis arba susistemintose rankinėse rinkmenose tvarkyti tik priedo 1 punkte nurodytus asmens duomenis, susijusius su asmenimis, kurie pagal atitinkamų valstybių narių nacionalinės teisės aktus įtariami padarę arba dalyvavę darant Europos prokuratūros kompetencijai priklausančią nusikalstamą veiką arba kurie yra nuteisti už tokios veikos padarymą, tokiais tikslais: – nusikaltimų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo, vykdomo pagal šį reglamentą; – informacijos mainams su kompetentingomis valstybių narių institucijomis ir kitomis Sąjungos įstaigomis pagal šį reglamentą; – bendradarbiavimo su trečiosiomis šalimis pagal šį reglamentą. 2. Europos prokuratūra gali tvarkyti tik priedo 2 punkte išvardytus asmens duomenis, susijusius su asmenimis, kurie pagal atitinkamų valstybių narių nacionalinės teisės aktus yra laikomi atliekamo nusikaltimo tyrimo arba vykdomo baudžiamojo persekiojimo dėl vienos arba kelių Europos prokuratūros kompetencijai priklausančių nusikaltimų rūšių liudytojais ar nukentėjusiaisiais arba nėra sulaukę 18 metų. Tokie asmens duomenys gali būti tvarkomi tik tuo atveju, jei tai griežtai būtina šio straipsnio 1 dalyje nurodytais tikslais. 3. Išimtiniais atvejais Europos prokuratūra ribotą laiką, neviršijantį laikotarpio, reikalingo užbaigti bylai, su kuria yra susiję asmens duomenys, taip pat gali tvarkyti kitus nei nurodytieji šio straipsnio 1 ir 2 dalyse su nusikaltimo aplinkybėmis susijusius asmens duomenis, jeigu jie turi tiesioginę reikšmę Europos prokuratūros atliekamiems tyrimams ir yra jų dalis ir jeigu juos tvarkyti yra griežtai būtina šio straipsnio 1 dalyje nurodytais tikslais, su sąlyga, kad šie konkretūs duomenys tvarkomi pagal šį reglamentą. 41 straipsnyje nurodytas duomenų apsaugos pareigūnas nedelsiant informuojamas apie šios dalies taikymą. 4. Automatinėmis arba kitomis priemonėmis tvarkomus asmens duomenis, atskleidžiančius rasinę arba etninę kilmę, politines pažiūras, religinius arba filosofinius įsitikinimus, narystę profesinėse sąjungose ir duomenis apie sveikatą arba lytinį gyvenimą Europos prokuratūra gali tvarkyti tik jeigu šie duomenys yra griežtai būtini jos tyrimams atlikti ir jeigu jais papildomi kiti jau tvarkomi asmens duomenys. Duomenų apsaugos pareigūnas nedelsiant informuojamas apie šios dalies taikymą. Tokie duomenys negali būti tvarkomi 22 straipsnio 4 dalyje nurodytoje rodyklėje. Kai tokie kiti duomenys yra susiję su šio straipsnio 2 dalyje nurodytais liudytojais arba nukentėjusiaisiais, sprendimą juos tvarkyti priima Europos prokuroras. 5. Vykdydama savo veiklą, Europos prokuratūra asmens duomenis tvarko laikydamasi Reglamento (EB) Nr. 45/2001. Šiuo reglamentu Reglamentas (EB) Nr. 45/2001 patikslinamas ir papildomas, kiek tai yra susiję su operatyviniais asmens duomenimis. 38 straipsnis Asmens duomenų saugojimo terminai 1. Europos prokuratūros tvarkomi asmens duomenys negali būti saugomi ilgiau nei iki pirmosios taikytinos dienos iš toliau nurodytų: a) dienos, kurią baudžiamasis persekiojimas yra negalimas pagal visų su tyrimu ir baudžiamuoju persekiojimu susijusių valstybių narių senaties terminą reglamentuojančius įstatymus; b) dienos, kai asmuo buvo išteisintas, o teismo sprendimas tapo galutinis; c) praėjus trejiems metams nuo dienos, kurią paskutinės su tyrimu ar baudžiamuoju persekiojimu susijusios valstybės narės teismo sprendimas tapo galutinis; d) dienos, kurią Europos prokuratūra nustatė, kad jai nebebūtina tęsti tyrimo ar baudžiamojo persekiojimo. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytų saugojimo terminų laikymasis nuolat tikrinamas taikant atitinkamą automatizuotą tvarkymą. Nepaisant to, poreikis saugoti duomenis tikrinamas kas trejus metus po duomenų įvedimo. Jei su priede nurodytais asmenimis susiję duomenys saugomi ilgiau nei penkerius metus, Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas atitinkamai informuojamas apie tai. 3. Pasibaigus vienam iš 1 dalyje nurodytų saugojimo terminų, Europos prokuratūra persvarsto poreikį saugoti duomenis ilgiau, kad ji galėtų vykdyti savo uždavinius, ir, taikydama išimtį, Europos prokuratūra gali nuspręsti saugoti šiuos duomenis iki kitos patikros. Tolesnio duomenų saugojimo priežastys turi būti pagrįstos ir užregistruotos. Jeigu sprendimas dėl tolesnio asmens duomenų saugojimo nepriimamas, šie duomenys po trejų metų automatiškai ištrinami. 4. Jei pagal šio straipsnio 3 dalį duomenys saugomi ilgiau nei nurodyta 1 dalyje, poreikio saugoti šiuos duomenis patikrą kas trejus metus atlieka Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas. 5. Jeigu byloje yra neautomatizuotų arba nesusistemintų duomenų, pasibaigus paskutinio bylos automatizuotų duomenų objekto saugojimo terminui visi byloje esantys dokumentai ir jų kopijos sunaikinamos. 39 straipsnis Įrašų registravimas ir dokumentavimas 1. Duomenų tvarkymo teisėtumo kontrolės, vidaus stebėsenos ir duomenų vientisumo bei saugumo užtikrinimo tikslais Europos prokuratūra registruoja įrašus apie operatyviniais tikslais naudojamų asmens duomenų rinkimą, keitimą, prieigą, atskleidimą, sujungimą ar ištrynimą. Tokie įrašai arba dokumentai ištrinami po 18 mėnesių, išskyrus atvejus, kai duomenys toliau reikalingi nuolatinei kontrolei vykdyti. 2. Pagal 1 dalį padaryti įrašai ar parengti dokumentai paprašius pateikiami Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui. Šią informaciją Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas naudoja tik siekdamas užtikrinti duomenų apsaugos kontrolę, tinkamą duomenų tvarkymą ir duomenų vientisumą ir saugumą. 40 straipsnis Sankcionuota prieiga prie asmens duomenų Prieiga prie asmens duomenų, kuriuos Europos prokuratūra tvarko vykdydama savo operatyvines užduotis, pagal šiame reglamente nustatytus apribojimus suteikiama tik Europos prokurorui, Europos deleguotiesiems prokurorams ir įgaliotiesiems jų darbuotojams, kad jie vykdytų savo užduotis. 41 straipsnis Duomenų apsaugos pareigūnas 1. Vadovaudamasis Reglamento (EB) Nr. 45/2001 24 straipsniu, Europos prokuroras skiria duomenų apsaugos pareigūną. 2. Laikydamasis Reglamento (EB) Nr. 45/2001 24 straipsnyje nustatytų pareigų, duomenų apsaugos pareigūnas: a) užtikrina, kad būtų saugomi įrašai apie asmens duomenų perdavimą; b) bendradarbiauja su Europos prokuratūros darbuotojais, atsakingais už duomenų tvarkymo procedūras, mokymą ir konsultavimą duomenų tvarkymo klausimais; c) rengia metinę ataskaitą ir teikia ją Europos prokurorui bei Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui. 3. Eidamas savo pareigas, duomenų apsaugos pareigūnas gali susipažinti su visais Europos prokuratūros tvarkomais duomenimis ir patekti į visas Europos prokuratūros patalpas. 4. Europos prokuratūros darbuotojai, padedantys duomenų apsaugos pareigūnui vykdyti savo pareigas, gali susipažinti su visais Europos prokuratūros tvarkomais duomenimis ir patekti į jos patalpas, kiek tai yra būtina jų uždaviniams vykdyti. 5. Jeigu duomenų apsaugos pareigūnas mano, kad nesilaikoma Reglamento (EB) Nr. 45/2001 arba šio reglamento nuostatų, susijusių su asmens duomenų tvarkymu, jis apie tai informuoja Europos prokurorą ir pareikalauja per nustatytą terminą pašalinti pažeidimą. Europos prokurorui per nustatytą terminą duomenų tvarkymo pažeidimo nepašalinus, duomenų apsaugos pareigūnas perduoda šį klausimą Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui. 6. Europos prokuroras priima Reglamento (EB) Nr. 45/2001 24 straipsnio 8 dalyje nurodytas įgyvendinimo taisykles. 42 straipsnis Teisės susipažinti su duomenimis įgyvendinimo būdai 1. Bet kuris duomenų subjektas gali įgyvendinti teisę susipažinti su asmens duomenimis pagal Reglamentą (EB) Nr. 45/2001 ir visų pirma jo 13 straipsnį. 2. Jeigu galimybė susipažinti su duomenimis pagal Reglamento (EB) Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalį ribojama, Europos prokuratūra pagal minėto reglamento 20 straipsnio 3 dalį atitinkamai raštu informuoja duomenų subjektą. Informacijos apie pagrindines apribojimo taikymo priežastis galima neatskleisti, jeigu pateikus tokią informaciją apribojimas netektų savo poveikio. Duomenų subjektas informuojamas bent apie tai, kad Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas atliko visas būtinas patikras. 3. Europos prokuratūra dokumentais užfiksuoja, kuo remiantis atsisakyta atskleisti pagrindines šio straipsnio 2 dalyje nurodyto apribojimo priežastis. 4. Pagal Reglamento (EB) Nr. 45/2001 46 ir 47 straipsnius Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas, tikrindamas Europos prokuratūros atliekamo duomenų tvarkymo teisėtumą, duomenų subjektą informuoja bent apie tai, kad Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas atliko visas būtinas patikras. 43 straipsnis Teisė ištaisyti, ištrinti duomenis ir riboti jų tvarkymą 1. Jeigu pagal Reglamento (EB) Nr. 45/2001 14, 15 arba 16 straipsnį Europos prokuratūros tvarkomus asmens duomenis reikia ištaisyti, ištrinti arba jeigu jų tvarkymas turi būti ribojamas, Europos prokuratūra ištaiso, ištrina tokius duomenis arba riboja jų tvarkymą. 2. Reglamento (EB) Nr. 45/2001 14, 15 arba 16 straipsnyje nurodytais atvejais visiems tokių duomenų gavėjams pagal Reglamento (EB) Nr. 45/2001 17 straipsnį nedelsiant apie tai pranešama. Gavėjai, vadovaudamiesi jiems taikomomis taisyklėmis, tuomet savo sistemose ištaiso, ištrina šiuos duomenis arba riboja jų tvarkymą. 3. Be reikalo nedelsdama ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo prašymo gavimo Europos prokuratūra duomenų subjektą raštu informuoja, kad jo duomenys ištaisyti, ištrinti arba jų tvarkymas apribotas. 4. Europos prokuratūra raštu informuoja duomenų subjektą apie atsisakymą ištaisyti, ištrinti duomenis arba apriboti jų tvarkymą ir apie galimybę pateikti skundą Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui ir ginti savo teises teisme. 44 straipsnis Atsakomybė už duomenų apsaugą 1. Europos prokuratūra tvarko asmens duomenis taip, kad būtų galima nustatyti duomenis pateikusią instituciją arba šaltinį, iš kurio buvo gauti asmens duomenys. 2. Atsakomybė už Reglamento (EB) Nr. 45/2001 ir šio reglamento laikymąsi tenka Europos prokurorui. Atsakomybė už Europos prokuratūrai pateiktų asmens duomenų perdavimo teisėtumą tenka asmens duomenų teikėjui, o Europos prokuratūrai – už valstybėms narėms, Sąjungos įstaigoms ir trečiosioms šalims ar organizacijoms pateiktus asmens duomenis. 3. Atsižvelgiant į kitas šio reglamento nuostatas, Europos prokuratūra atsako už visus savo tvarkomus duomenis. 45 straipsnis Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno ir nacionalinių duomenų apsaugos institucijų bendradarbiavimas 1. Iškilus konkretiems klausimams, kuriuos sprendžiant turi dalyvauti valstybės narės, Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas veikia glaudžiai bendradarbiaudamas su nacionalinėmis duomenų apsaugos priežiūros srityje kompetentingomis institucijomis, ypač jeigu Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas arba nacionalinė duomenų apsaugos priežiūros srityje kompetentinga institucija nustato didelių skirtumų tarp valstybių narių praktikos, galimą neteisėtą duomenų perdavimą naudojant Europos prokuratūros ryšių palaikymo kanalus arba vienai ar kelioms nacionalinėms priežiūros institucijoms pateikus klausimų dėl šio reglamento įgyvendinimo ir aiškinimo. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas ir nacionalinės duomenų apsaugos priežiūros srityje kompetentingos institucijos, neviršydami savo atitinkamos kompetencijos, prireikus gali keistis atitinkama informacija, padėti viena kitai atlikti auditą ir patikras, nagrinėti šio reglamento aiškinimo ar taikymo sunkumus, tirti nepriklausomos priežiūros vykdymo ar duomenų subjektų teisių įgyvendinimo problemas, rengti suderintus bendro problemų sprendimo pasiūlymus ir didinti informuotumą apie duomenų apsaugos teises. 3. Prireikus nacionalinės priežiūros institucijos ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas, siekdami šiame straipsnyje nurodytų tikslų, rengia posėdžius. Tokių posėdžių išlaidas apmoka ir juos organizuoja Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas. Darbo tvarkos taisyklės priimamos pirmame posėdyje. Prireikus bendru sutarimu nustatomi kiti darbo metodai. 46 straipsnis Teisė pateikti skundą Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui 1. Jeigu duomenų subjekto pagal Reglamento (EB) Nr. 45/2001 32 straipsnio 2 dalį pateiktas skundas yra susijęs su 43 straipsnyje nurodytu sprendimu, Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas konsultuojasi su duomenis pateikusios arba tiesiogiai susijusios valstybės narės nacionalinėmis priežiūros įstaigomis arba kompetentinga teismine įstaiga. Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno sprendimas, kuriuo gali būti atsisakoma suteikti kokią nors informaciją, priimamas glaudžiai bendradarbiaujant su nacionaline priežiūros įstaiga arba kompetentinga teismo įstaiga. 2. Jeigu skundas susijęs su Sąjungos įstaigų, trečiųjų šalių ar organizacijų arba privačių asmenų Europos prokuratūrai pateiktų duomenų tvarkymu, Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas užtikrina, kad Europos prokuratūra būtų atlikusi visas būtinas patikras. 47 straipsnis Atsakomybė už nesankcionuotą arba neteisingą duomenų tvarkymą 1. Europos prokuratūra pagal Sutarties 340 straipsnį atsako už bet kokią žalą asmeniui dėl nesankcionuoto arba neteisingo duomenų tvarkymo. 2. Skundus dėl Europos prokuratūros, susijusius su šio straipsnio 1 dalyje nurodyta atsakomybe, pagal Sutarties 268 straipsnį nagrinėja Teisingumo Teismas. VII SKYRIUS FINANSINĖS IR PERSONALO NUOSTATOS 1 Skirsnis Finansinės nuostatos 48 straipsnis Finansiniai dalyviai 1. Europos prokuroras atsako už sprendimų finansų ir biudžeto klausimais priėmimą. 2. Pagal 6 straipsnio 3 dalį Europos prokuroro paskirtas pavaduotojas atsako už Europos prokuratūros biudžeto vykdymą kaip įgaliojimus suteikiantis pareigūnas. 49 straipsnis Biudžetas 1. Visų Europos prokuratūros pajamų ir išlaidų sąmata rengiama kiekvienais finansiniais metais, kurie sutampa su kalendoriniais metais, ir pateikiama Europos prokuratūros biudžete. 2. Europos prokuratūros biudžeto pajamos ir išlaidos turi būti subalansuotos. 3. Neatmetant kitų išteklių galimybės, Europos prokuratūros pajamas sudaro: a) į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą įtrauktas Sąjungos įnašas; b) rinkliavos už leidinius ir visas Europos prokuratūros teikiamas paslaugas. 4. Europos prokuratūros išlaidas sudaro darbuotojų darbo užmokestis, administracinės ir infrastruktūros išlaidos bei veiklos išlaidos. 5. Jeigu Europos deleguotieji prokurorai veikia vykdydami Europos prokuratūros uždavinius, atitinkamos su šia veikla susijusios išlaidos laikomos veiklos išlaidomis. 50 straipsnis Biudžeto sudarymas 1. 48 straipsnyje nurodytas Europos prokuroro pavaduotojas kasmet parengia preliminarų Europos prokuratūros kitų finansinių metų pajamų ir išlaidų sąmatos projektą. Remdamasis šiuo projektu, Europos prokuroras sudaro preliminarų kitų finansinių metų Europos prokuratūros pajamų ir išlaidų projektą. 2. Preliminarus Europos prokuratūros pajamų ir išlaidų sąmatos projektas kiekvienais metais ne vėliau kaip iki kitų metų sausio 31 d. išsiunčiamas Europos Komisijai. Iki kovo 31 d. Europos prokuroras išsiunčia Komisijai galutinį sąmatos projektą, kuriame taip pat pateikiamas etatų plano projektas. 3. Sąmatą kartu su Sąjungos bendrojo biudžeto projektu Komisija išsiunčia Europos Parlamentui ir Tarybai (biudžeto valdymo institucijai). 4. Remdamasi šia sąmata, Komisija į Sąjungos bendrojo biudžeto projektą, kurį pagal Sutarties 313 ir 314 straipsnius pateikia biudžeto valdymo institucijai, įtraukia sąmatas, reikalingas etatų planui, ir įnašo, kuris bus mokamas iš bendrojo biudžeto, sumą. 5. Biudžeto valdymo institucija patvirtina asignavimus Europos prokuratūrai skirtam įnašui. 6. Biudžeto valdymo institucija tvirtina Europos prokuratūros etatų planą. 7. Europos prokuroras tvirtina Europos prokuratūros biudžetą. Jis tampa galutinis galutinai priėmus Sąjungos bendrąjį biudžetą. Prireikus jis atitinkamai patikslinamas. 8. Apie visus statybos projektus, kurie gali turėti didelį poveikį biudžetui, Europos prokuratūra pagal Reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 203 straipsnį kuo anksčiau informuoja Europos Parlamentą ir Tarybą. 9. Išskyrus Reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 203 straipsnyje nurodytus nenugalimos jėgos atvejus, Europos Parlamentas ir Taryba sprendimą dėl statybos projekto priima per keturias savaites nuo tada, kai abi institucijos projektą gavo. Laikoma, kad pasibaigus šiam keturių savaičių laikotarpiui statybos projektas buvo patvirtintas, jei Europos Parlamentas arba Taryba per tą laikotar