Atsižvelgiant į iniciatyvos tikslus ir Komisijos diskreciją siekti šių tikslų, buvo įvertintas dviejų pradinių politikos galimybių poveikis. Pagal 1 galimybę Sutarties 101 straipsnis netaikomas kolektyvinėms deryboms ir (arba) susitarimams, kurias veda ar sudaro individualiai savarankiškai dirbantys asmenys, kuriems trūksta derybinės galios, nes jie nėra pakankamai nepriklausomi nuo kitos sandorio šalies. Todėl šių asmenų padėtis yra panaši į darbuotojų padėtį. Skiriamos šios asmenų, kurių padėtis panaši į darbuotojų padėtį, kategorijos: i) individualiai savarankiškai dirbantys asmenys, kurie yra ekonomiškai priklausomi, ii) individualiai savarankiškai dirbantys asmenys, dirbantys kartu su darbuotojais, ir iii) individualiai savarankiškai dirbantys asmenys, dirbantys skaitmeninėse darbo platformose. Pagal 2 galimybę Sutarties 101 straipsnis taip pat netaikomas susitarimams, sudaromiems asmenų, kurių padėtis panaši į darbuotojų padėtį. Be to, šia galimybe užtikrinama, kad Komisija, naudodamasi savo įgaliojimais nustatyti prioritetus, nesiims veiksmų dėl kolektyvinių sutarčių, sudarytų kitų individualiai savarankiškai dirbančių asmenų, esančių netolygioje derybinėje pozicijoje (net jei jų padėtis nėra panaši į darbuotojų padėtį). Laikoma, kad derybinės galios disbalansas egzistuoja, kai individualiai savarankiškai dirbantys asmenys i) derasi su tam tikrą ekonominę galią turinčiomis sandorio šalimis arba ii) turi teisę vesti kolektyvines derybas pagal nacionalinės arba ES teisės aktus.

Tiesioginė tinkamiausios galimybės nauda – didesnis teisinis tikrumas savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų sandorio šalims, taip pat valstybėms narėms. Be to, numatoma, kad ši galimybė turėtų tokį netiesioginį poveikį: i) iki 2030 m. daugiau individualiai savarankiškai dirbančių asmenų dirbtų pagal kolektyvines sutartis, ii) pagal tokias kolektyvines sutartis dirbantys asmenys gautų vidutiniškai didesnį darbo užmokestį, ir iii) sumažėtų individualiai savarankiškai dirbančių asmenų bei jų šeimos narių, kuriems gresia skurdas.

Kadangi numatoma, kad bus sudaroma daugiau kolektyvinių sutarčių, gali padidėti individualiai savarankiškai dirbančių asmenų atlygis, o tai gali paskatinti galutinių paslaugų kainų augimą. Vis dėlto tai, ar kainų padidėjimas bus perkeltos vartotojams, priklauso nuo daugelio veiksnių, pvz., poveikio teikiamų paslaugų kintamiesiems kaštams ir rinkos struktūros. Be to, numatoma, kad tai paveiks įmonių, kurios naudojasi individualiai dirbančių asmenų paslaugomis, pelną, nors šį poveikį sušvelnins kainų padidėjimo perkėlimas vartotojams ir galimai dėl didesnio atlygio padidėjęs individualiai savarankiškai dirbančių asmenų darbo našumas.

Padidėjus individualiai savarankiškai dirbančių asmenų, dirbančių profesionaliesiems klientams, darbo užmokesčiui, gali būti padarytas teigiamas poveikis ir valstybės nacionaliniam biudžetui, nes sumažės išlaidos minimalių pajamų rėmimui bei lengvatoms dirbantiems asmenims ir bus gauta daugiau lėšų iš mokestinių pajamų. Paaiškinus, kad taikant konkurencijos teisę aiškiai apibrėžtos individualiai savarankiškai dirbančių asmenų grupės, sudarydamos kolektyvinį susitarimą, nesusidurs su apribojimais, tampa labiau tikėtina, jog neliks konkurencijos teisės aktų vykdymo užtikrinimo išlaidų. Be to, tikėtina, kad įmonės ir individualiai savarankiškai dirbantys asmenys patirs nedideles administracines išlaidas, susijusias su kolektyvinėmis derybomis.