[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2009.11.23 KOM(2009)648 galutinis 2008/0234 (CNS) Iš dalies pakeistas pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystės susitarimo bendradarbiauti kovojant su sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla ir užtikrinant keitimąsi mokesčių srities informacija sudarymo Europos Sąjungos vardu AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. APLINKYBėS 2008 m. gruodžio 10 d. Komisija priėmė Tarybos sprendimo dėl Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystės susitarimo bendradarbiauti kovojant su sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla pasirašymo Europos bendrijos vardu pasiūlymą ir Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystės susitarimo bendradarbiauti kovojant su sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla sudarymo Europos bendrijos vardu pasiūlymą[1]. 2006 m. lapkričio 7 d. Tarybai įgaliojus, šis pasiūlymas buvo priimtas. 2. Iš DALIES PAKEISTO PASIūLYMO TIKSLAS Remiantis 2009 m. vasario 10 d. Ekonomikos ir finansų reikalų tarybos (ECOFIN) priimtomis išvadomis, tikimasi, kad Lichtenšteinas į savo susitarimą su Europos Sąjunga įtrauks bent tokios pat aprėpties įsipareigojimus kaip sutartus su trečiosiomis šalimis. Taryba taip pat įgaliojo Komisiją padaryti pakeitimus, kurie užtikrintų veiksmingą administracinę pagalbą ir prieigą prie informacijos apie visas investavimo formas, ypač fondus ir trestus. Lichtenšteinas, o vėliau ir kitos valstybės, pateikė oficialų pranešimą, kuriame jis pripažįsta bendradarbiavimo pagal 2005 m. Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (OECD) pavyzdinės mokesčių konvencijos dėl pajamų ir turto 26 straipsnį standartą. Po 2009 m. balandžio 2 d. G20 valstybių išvadų įtraukti OECD pavyzdžio standartus yra logiškas žingsnis. Todėl Tarybos išvadas reikia vertinti į tai atsižvelgiant. Toks standartas turėtų būti taikomas ne tik mokesčių srities sukčiavimo ir mokesčių vengimo, bet ir visais keitimosi informacija atvejais, įskaitant mokesčių srities bendradarbiavimą. Todėl 2009 m. Komisija, artimai bendradarbiaudama su Taryba – dirbdama ELPA darbo grupėje ir Mokesčių darbo grupėje, nagrinėjančioje tiesioginių mokesčių klausimus, derėjosi su Lichtenšteinu dėl kelių klausimų, įskaitant tai, kad: - reikia išplėsti bendrą susitarimo mastą ir į jį įtraukti mokesčių srities bendradarbiavimą pagal OECD standarto 26 straipsnį; - reikėtų išplėsti bendrą taikymo sritį, kad būtų tinkamai atspindėti OECD standartai, nurodant, jog pagalba pagal pareikalavimą naudojant keitimąsi informacija apima informaciją, kuri yra tikėtinai svarbi nustatant, įvertinant, užtikrinant ir surenkant mokesčius, išieškant ir užtikrinant mokestines skolas arba vykdant su mokesčiais susijusius tyrimus ir teisminį persekiojimą; - turėtų būti įtrauktas mokesčių vengimas, įskaitant teisiškai privalomos mokesčių deklaracijos nepateikimą, be to, reikėtų paaiškinti, ką reiškia mokesčių srities sukčiavimas ir mokesčių vengimas, siekiant nustatyti su tyrimais susijusios pagalbos mastą; - rengiant persvarstytą susitarimą, taip pat reikėtų geriau atspindėti tikslią OECD standarto 26 straipsnio formuluotę atsižvelgiant į keitimosi informacija ribas; - siekiant užtikrinti visapusišką OECD pavyzdžio standarto 26 straipsnio taikymą, būtina apibrėžti įgaliojimus, kuriais disponuoja partnerio, kuriam teikiamas prašymas, administracija; Šalys turi užtikrinti, kad jų administracinės valdžios institucijos turėtų įgaliojimus gauti ir pateikti informaciją, kurią turi bankai, bendrovės, partnerystės, trestai ir fondai, ypač apie nuosavybę ir naudos gavėjus, kad galėtų tokią informaciją pateikti pagal pareikalavimą; - susitarimą reikėtų peržiūrėti ir jungtiniam komitetui suteikti papildomą su stebėjimu ir vertinimu susijusį vaidmenį; - reikėtų patikslinti pagalbos prašymų formą ir turinį ir įtraukti pagalbos prašymo turinio aprašą, kuris atspindėtų neseniai Lichtenšteino su trečiosiomis šalimis sutartas nuostatas; - susitarime turėtų būti nustatytos greito įgyvendinimo sąlygos ir numatytas diferencijuotas režimas laikinai taikant tam tikrą Europos Sąjungos kompetenciją, susijusią su tradiciniais nuosavais ištekliais ir su tam tikrais keitimosi informacija nuostatų aspektais. Derybų metu Lichtenšteino Kunigaikštystė iškėlė šias pagrindines problemas: - Lichtenšteino atžvilgiu susitarimo aplinkybes lemia Lichtenšteino narystė EEE, taigi ir naudojimasis vidaus rinkos laisvėmis, bei Lichtenšteino pasirašyti asociacijos susitarimai dėl Šengeno ir Dublino acquis ; - vienodas vertinimas ir nediskriminavimas yra pagrindiniai principai, kuriuos kaipo tokius savo santykiuose su Lichtenšteinu turėtų taikyti visos valstybės narės. Lichtenšteino tikslas taip pat yra būti vienodai vertinamam ir nediskriminuojamam kitų Europos trečiųjų valstybių atžvilgiu ir pagal susitarimą nustatytų įpareigojimų dėl keitimosi mokesčių informacija atžvilgiu; - Lichtenšteinas išlaiko galimybę sudaryti papildomus dvišalius mokesčių srities bendradarbiavimo susitarimus su valstybėmis narėmis pagal jų kompetenciją. Su kai kuriomis valstybėmis narėmis tokie susitarimai jau sudaryti. Komisija Tarybai reguliariai teikė savo derybų su Lichtenšteinu pažangos ataskaitas. 2009 m. birželio 9 d. primindama savo 2009 m. vasario 10 d. išvadas Taryba paragino Komisiją skubiai pateikti derybų su Lichtenšteinu dėl kovos su sukčiavimu susitarimo rezultatus ir pažymėjo Komisijos ketinimą pateikti derybų dėl kovos su sukčiavimu susitarimų su Monaku, Andora, San Marinu ir Šveicarija gaires. Tarybos darbo grupėse (ELPA darbo grupėje ir Mokesčių darbo grupėje, nagrinėjančioje tiesioginių mokesčių klausimus) vykusios diskusijos padėjo parengti neoficialų persvarstytą projektą; Komisija, kiek buvo įmanoma, įtraukė valstybių narių prašymus ir atsižvelgė į joms susirūpinimą kėlusius aspektus. 2009 m. spalio 8 d. ir 20 d. šis projektas buvo pateiktas aptarti Nuolatinių atstovų komitetui (COREPER). Spalio 20 d. ECOFIN taryboje Taryba nutarė, jog ji prie šio klausimo grįš gruodžio mėn. Pasiūlyme su pakeitimais atsižvelgiama į šiuos paskutinius įvykius. Be to, atsižvelgiama į naujas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo nuostatas, ypač susijusias su teisiniais pagrindais. Šis susitarimas turėtų būti derybų su kitomis trečiosiomis valstybėmis dėl kovos su sukčiavimu susitarimų pavyzdys. 3. PADARYTI PAKEITIMAI - Susitarimo pavadinimas ir 1 straipsnis. „Tikslas“ Pavadinimas ir šis straipsnis iš dalies keičiami, siekiant atspindėti susitarimo tikslo išplėtimą (taip pat įtraukiama pagalba keičiantis informacija, kuri yra tikėtinai svarbi nustatant, įvertinant, užtikrinant ir surenkanti mokesčius). - 2 straipsnis. „Taikymo sritis“ Šis straipsnis iš dalies keičiamas, siekiant atspindėti susitarimo taikymo srities išplėtimą. Šiuo tikslu įterpiamas 2 straipsnio 1 dalies c punktas, kad būtų atsižvelgta į 2009 m. vasario 10 d. Tarybos išvadas ir 2009 m. kovo 12 d. Lichtenšteino įsipareigojimą patvirtinti OECD keitimosi mokesčių srities informacija standartą (OECD pavyzdinės mokesčių konvencijos dėl pajamų ir turto 26 straipsnis). Be to, 2 straipsnio 1 dalies a punkte išbrauktas prieš žodį „Šalių“ buvęs žodis „visų“, nes jis nesuteikia jokios papildomos reikšmės, o 2 straipsnio 1 dalies b, e ir f punktuose išbrauktas žodis „nesąžininga“. 2 straipsnio 4 dalies e punkte pateikta nauja tiesioginių mokesčių apibrėžtis; ši apibrėžtis atitinka OECD pavyzdinio susitarimo dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais 3 straipsnyje nustatytą apibrėžtį. Iš dalies pakeistas 2 straipsnio 4 dalies b punktas ir 2 straipsnio 4 dalies d punktas, siekiant įtraukti tinkamų deklaracijų nepateikimą ir muitų bei netiesioginių mokesčių vengimą pagal 2 straipsnio 4 dalies f punkte nustatytą veiksmų, kuriais pažeidžiami tiesioginių mokesčių srities teisės aktai, apibrėžtį. 2 straipsnio 4 dalies g punkte pridėta papildoma asmens apibrėžtis. Šioje apibrėžtyje naudojama ES pirmininkaujančios Švedijos kompromise dėl Administracinio mokesčių srities bendradarbiavimo direktyvos projekto pasiūlyta apibrėžtis. 2 straipsnyje įterpta 5 dalis, siekiant patikslinti, jog keičiantis informacija nėra svarbu, ar asmuo, su kuriuo susijusi informacija arba kuris turi informaciją, yra Šalies gyventojas ir ką reiškia Šalių valdžios institucijos. Tai atitinka OECD pavyzdinio susitarimo dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais 2 straipsnį ir įpareigojimus, dėl kurių Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (JAV ir Lichtenšteino susitarimo 2 straipsnis[2]). Galiausiai 2 straipsnio 4 dalies f punkto vi papunktyje numatytas teisinio reikalavimo pateikti mokesčių deklaraciją nesilaikymas. - 3 straipsnis. „Nereikšmingi atvejai“ Šis straipsnis iš dalies pakeistas, siekiant panaikinti su keitimusi informacija mokesčių klausimais susijusią ribą. - 4 straipsnis. „Viešoji tvarka“ Šis straipsnis nepakeistas. Tačiau reikia pabrėžti, jog šią nuostatą reikia aiškinti labai siaurai, kad būtų apsaugoti pagrindiniai vienos Šalies interesai. Negalima šios nuostatos aiškinti taip, kad ji trukdytų tinkamam šio susitarimo veikimui. - 5 straipsnis. „Informacijos ir įrodymų perdavimas“ Iš dalies pakeistas 5 straipsnio 2 dalies b punktas, įterpiant nuorodą į 2 straipsnio 1 dalies c punktą. - 6 straipsnis. „Konfidencialumas“ Šis straipsnis nepakeistas. Šią nuostatą reikia vertinti atsižvelgiant į 21 straipsnį dėl informacijos naudojimo. - 7 straipsnis. „Ryšys su kitais susitarimais“ Šis straipsnis iš dalies pakeistas, siekiant aiškiai nustatyti, kad šį susitarimą reikia vertinti kaip tokį, kuriame nustatytos minimalios taisyklės, kad dvišaliai susitarimai (ir sutartys) gali viršyti minimalias taisykles ir kad juose gali būti nustatytas glaudesnis administracinės pagalbos srities bendradarbiavimas. - 8 straipsnis. „Administracinės pagalbos aprėptis“ Šis straipsnis iš dalies pakeistas, siekiant aiškiai paminėti administracinį bendradarbiavimą keičiantis informacija šiame susitarime nagrinėjamų mokesčių srityje. - 9 straipsnis. „Senatis“ Pridėtas paskutinis sakinys, siekiant patikslinti, kad Šalies, į kurią kreipiamasi, mokesčių senaties įsigaliojimas neužkerta jai kelio gauti ir teikti prašomą informaciją. Tai atitinka įpareigojimus, dėl kurių Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (JAV ir Lichtenšteino susitarimo 7 straipsnio 5 dalis). - 10 straipsnis. „Įgaliojimai“ Šis straipsnis persvarstytas, atsižvelgiant į 2009 m. vasario mėn. Tarybos išvadas, kad būtų pasiekta į tą įsipareigojimų taikymo sritį panaši sritis, dėl kurios Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (5 straipsnio 6 dalis) ir kuri nustatyta 2002 m. OECD pavyzdiniame susitarime dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais. Įterptos dvi išnašos, siekiant pažymėti, kad įmonės ir fondai į vokiečių kalbą verčiami atitinkamai „Anstalten“ ir „Stiftungen“. Padaryta sąsaja su nauju 2 straipsnio 4 dalies g punkte nustatyta asmens apibrėžtimi. - 11 straipsnis. „Keitimosi informacija apribojimai“ Šis straipsnis pakeistas, siekiant visapusiškai atsižvelgti į OECD standarto 26 straipsnį (2 dalis). Straipsnis taip pat iš dalies pakeistas, siekiant nurodyti, kad negalima atsisakyti teikti informaciją remiantis tuo, jog mokesčių mokėtojas nesutinka su mokesčio prievole, dėl kurios teikiamas prašymas (nauja 3 dalis); tai atitinka įpareigojimus, dėl kurių Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (JAV ir Lichtenšteino susitarimo 7 straipsnio 3 dalis). - 12 straipsnis. „Išlaidos ir įpareigojimas išnaudoti visus įprastus informacijos šaltinius“ 1 dalis pakeista nauja nuostata dėl išlaidų, atitinkančia 2002 m. OECD pavyzdinį susitarimą dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais (9 straipsnį, pagal kurį dėl išlaidų, atsirandančių teikiant pagalbą, susitaria susitarimo Šalys, ir komentarą). 2 dalyje dėl įpareigojimo išnaudoti įprastinius informacijos šaltinius įterpta išimtis dėl atvejų, kai tokių priemonių naudojimas gali sukelti neproporcingai didelių sunkumų. - 14 straipsnis. „Prašymai suteikti informaciją“ Nauja šio straipsnio formuluotė atitinka įpareigojimus, dėl kurių Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (JAV ir Lichtenšteino susitarimo 5 straipsnis) ir kurie nustatyti remiantis 2002 m. OECD pavyzdiniu susitarimu dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais. - 18a straipsnis. „Prašančiosios Susitarimo Šalies institucijos įgaliotų darbuotojų dalyvavimas bendradarbiaujant mokesčių srityje“ Šios naujos nuostatos dėl mokesčių srities bendradarbiavimo įtrauktos atsižvelgiant į susitarimo taikymo srities išplėtimą (2 straipsnio 1 dalies c punktas). Tai atitinka 2002 m. OECD pavyzdinį susitarimą dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais (6 straipsnį ir komentarą ir ypač 66–70 dalis) ir atsižvelgiama į įpareigojimus, dėl kurių Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (JAV ir Lichtenšteino susitarimo 6 straipsnis). - 20a straipsnis. „Mokesčių srities pagalbos prašymų forma ir turinys“ Šis straipsnis persvarstytas atsižvelgiant į 2009 m. vasario Tarybos išvadas, kad būtų pasiekta į tą įsipareigojimų taikymo sritį panaši sritis, dėl kurios Lichtenšteinas susitarė su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis (5 straipsnio 2 dalis). Šis straipsnis turėtų būti aiškinamas atsižvelgiant į bendrą deklaraciją dėl šios nuostatos, ypač tais atvejais, kai sąskaitos turėtojo tapatybė yra nežinoma. - 21 straipsnis. „Informacijos naudojimas“ Šis straipsnis nepakeistas. Tačiau reikėtų pabrėžti, kad pagal šį straipsnį teismo procesas ְ– tai ir civilinis, ir baudžiamasis procesas. - 24 straipsnis. „Lėšų išieškojimas“ Be 2008 m. gruodžio 10 d. priimtame pradinių pasiūlymų aiškinamajame memorandume pateiktų paaiškinimų, reikėtų paminėti, kad 24 straipsnio 2 dalies nuostata nepažeidžia, kur tinka, papildomų reikalavimų pagal nacionalinę teisę. - 25 straipsnis. „Ryšys su kitais susitarimais“ Kaip nurodyta 7 straipsnyje, šis straipsnis taip pat iš dalies pakeistas, siekiant aiškiai nustatyti, kad III antraštinės dalies nuostatomis neužkertamas kelias glaudesniam bendradarbiavimui remiantis kitomis teisinėmis priemonėmis, pvz., dvišaliais susitarimais. - 31 straipsnis. „Kratos ir areštas“ Šis straipsnis nepakeistas. Tačiau reikėtų pažymėti, kad šiame straipsnyje nustatytas prašymų priimtinumo sąlygų sąrašas yra baigtinis. - 32 straipsnis. „Prašymai pateikti banko duomenis ir finansinę informaciją“ 32 straipsnio 5 dalis buvo performuluota, siekiant geriau atspindėti OECD standartą. Šioje dalyje „Šalis“ – tai Šalis, į kurią kreipiamasi. Be 2008 m. gruodžio 10 d. priimtame pradinių pasiūlymų aiškinamajame memorandume pateiktų paaiškinimų, reikia pabrėžti, kad administracinės pagalbos ir tarpusavio teisinės pagalbos atvejais atsisakymui bendradarbiauti taikomi apribojimai skirtis neturėtų. - 33 straipsnis. „Kontroliuojamas nelegalių siuntų pristatymas“ Šis straipsnis nepakeistas. Tačiau reikėtų pažymėti, kad ši nuostata turi būti vertinama atsižvelgiant į 8 straipsnio 2 dalį. - 38 straipsnis. „Jungtinis komitetas“ 38 straipsnio 1 ir 2 dalys šiek tiek iš dalies pakeistos, siekiant paaiškinti, kad sprendimai, kurie priimami vienbalsiai, apima ir praktinius susitarimo įgyvendinimo būdus, ir sprendimus, numatytus kitame susitarimo straipsnyje. 38 straipsnio 2 dalyje nurodoma, ką reiškia visos Šalys. - 41 straipsnis. „Įsigaliojimas“ Atsižvelgiant į precedentą su Šveicarijos Konfederacija, įterpiama nuostata, siekiant, kad tam tikros specialios susitarimo nuostatos (I antraštinės dalies ir II antraštinės dalies nuostatos, susijusios su palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, apmokestinimu ir keitimusi informacija, taip pat su tarpusavio pagalba, susijusia su sukčiavimu ir kita neteisėta veikla tradicinių nuosavų išteklių ir Bendrijos lėšų srityje) būtų taikomos nuo tada, kai Šalys pasirašo susitarimą ir Lichtenšteino Kunigaikštystė praneša apie ratifikavimo priemonę. Europos Sąjungos teisinė tvarka sudaro sąlygas laikinam taikymui. Tradiciniai nuosavi ištekliai turi būti suvokiami atsižvelgiant į 2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimą dėl Europos bendrijų nuosavų išteklių sistemos[3] (ši sąvoka apima 2 straipsnio 1 dalies a punkte pateiktą sąrašą, tačiau neapima PVM). - 43 straipsnis. „Laikinas taikymas“ Šis straipsnis iš dalies pakeistas, siekiant nustatyti laikino taikymo taisykles tais atvejais, kai keičiamasi informacija nustatant, įvertinant, užtikrinant ir surenkant tiesioginius ir netiesioginius mokesčius (2 straipsnio 1 dalies c punktas). 43 straipsnio c dalies punkto formuluotė grindžiama 2002 m. OECD pavyzdinio susitarimo dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais 15 straipsniu. Šia nauja nuostata siekiama nustatyti laikino taikymo režimą, kuris atitiktų poreikį turėti nuspėjamą teisinį klientų santykių pagrindą. Jei susitarimas būtų pasirašytas iki 2009 m. pabaigos, pirmieji mokestiniai metai būtų 2010-ieji, o pirmąkart šių mokestinių metų informacija būtų keičiamasi 2011 m. 4. IšVADA Komisija iš dalies keičia savo pasiūlymą taip: 2008/0234 (CNS) Iš dalies pakeistas pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystėssusitarimo bendradarbiautikovojant su sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla ir užtikrinant keitimąsi mokesčių srities informacijasudarymo Europos Sąjungos vardu EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 325 straipsnio 4 dalį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [4], atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą[5], kadangi: (1) 2006 m. lapkričio 7 d. Taryba įgaliojo Komisiją derėtis su Lichtenšteino Kunigaikštyste dėl susitarimo kovoti su sukčiavimu ir kita viešiems finansiniams interesams, įskaitant išteklius, išlaidas ir ypač subsidijas bei mokesčius, kenkiančia neteisėta veikla, o 2009 m. vasario 10 d. paprašė atlikti visus reikalingus pakeitimus, kurie užtikrintų veiksmingą administracinę pagalbą ir galimybę gauti informaciją, susijusią su visomis investavimo formomis, ypač su fondais ir trestais. (2) Pagal [data] Tarybos sprendimą [.../.../] ir jei vėliau bus sudaromas, Susitarimas Europos Sąjungos vardu pasirašytas [data]. (3) Pagal Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 1 dalį Komisija atstovauja Europos Sąjungai jungtiniame komitete, įsteigtame pagal bendradarbiavimo susitarimą. Pozicijos, kurių reikia laikytis Europos Sąjungos vardu, kai jungtinio komiteto bus paprašyta priimti teisinį poveikį turinčius aktus, priimamos pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 218 straipsnio 9 dalį. (4) Susitarimas turėtų būti patvirtintas, NUSPRENDĖ: 1 straipsnis Europos Sąjungos vardu patvirtinamas Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystės susitarimas bendradarbiauti kovojant su sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla ir užtikrinant keitimąsi informacija mokesčių klausimais. Susitarimo tekstas pridedamas prie šio sprendimo. 2 straipsnis Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį, įgaliotą Europos Sąjungos vardu pranešti, kaip numatyta Susitarimo 41 straipsnio 2 dalyje [6]. 3 straipsnis Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . Priimta Briuselyje Tarybos vardu Pirmininkas PRIEDAS Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystėssusitarimo bendradarbiauti kovojant su sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla iružtikrinant keitimąsi informacija mokesčių klausimaispriedas EUROPOS SĄJUNGA, BELGIJOS Karalystė, BULGARIJOS RESPUBLIKA, ČEKIJOS RESPUBLIKA, DANIJOS KARALYSTĖ, VOKIETIJOS FEDERACINĖ RESPUBLIKA, ESTIJOS RESPUBLIKA, AIRIJA, GRAIKIJOS RESPUBLIKA, ISPANIJOS KARALYSTĖ, PRANCŪZIJOS RESPUBLIKA, ITALIJOS RESPUBLIKA, KIPRO RESPUBLIKA, LATVIJOS RESPUBLIKA, LIETUVOS RESPUBLIKA, LIUKSEMBURGO DIDŽIOJI HERCOGYSTĖ, Vengrijos Respublika, Maltos Respublika, NYDERLANDŲ KARALYSTĖ, AUSTRIJOS Respublika, Lenkijos Respublika, PORTUGALIJOS RESPUBLIKA, RumunijA, SLOVĖNIJOS RESPUBLIKA, Slovakijos Respublika, SUOMIJOS RESPUBLIKA, ŠVEDIJOS KARALYSTĖ, JUNGTINĖ DIDŽIOSIOS BRITANIJOS IR ŠIAURĖS AIRIJOS KARALYSTĖ ir LICHTENŠTEINO KUNIGAIKŠTYSTĖ (toliau – Šalys) SIEKDAMOS veiksmingai kovoti su sukčiavimu ir kita Šalių finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla ir užtikrinti administracinį bendradarbiavimą siekiant nustatyti, įvertinti, užtikrinti ir surinkti tiesioginius bei netiesioginius mokesčius, ATKREIPDAMOS DĖMESĮ Į TAI, kad šis susitarimas apima OECD standartus, kurie nustatyti Pavyzdiniame susitarime dėl keitimosi mokesčių srities informacija, ATSIŽVELGDAMOS į Lichtenšteino narystę Europos ekonominėje erdvėje, taigi ir naudojimąsi keturiomis laisvėmis, NUSPRENDĖ SUDARYTI ŠĮ SUSITARIMĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS. BENDROSIOS NUOSTATOS 1 straipsnis. Tikslas Šio susitarimo tikslas – didesnė administracinė ir teisinė Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Lichtenšteino kunigaikštystės tarpusavio pagalba, kovojant su 2 straipsnyje minėtu sukčiavimu ir kita jų finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla, ir administracinis Šalių bendradarbiavimas keičiantis informacija, kuri yra tikėtinai svarbi nustatant, įvertinant, užtikrinant ir surenkant šiame susitarime apibrėžtus mokesčius. 2 straipsnis. Taikymo sritis 1. Susitarimas taikomas šiose srityse: a) sukčiavimo ir kitos Šalių atitinkamiems finansiniams interesams kenkiančios veiklos prevencija, atskleidimas, tyrimas, teisminis persekiojimas ir baudimas administracinėmis bei baudžiamosios teisės priemonėmis: – muitų ir žemės ūkio teisės aktų nuostatas pažeidžianti prekyba prekėmis, – šio straipsnio 4 dalies c punkte apibrėžtų netiesioginių mokesčių srities teisės aktų nuostatas pažeidžianti prekyba, – lėšų, kaip antai subsidijų ir grąžinamųjų išmokų, rinkimas iš Šalių biudžetų, jų arba jų vardu vykdomų biudžetų, arba sulaikymas, įskaitant jų naudojimą kitiems tikslams nei iš pradžių skirtos, – Šalių taikomos sutarčių sudarymo procedūros; b) atitinkamiems Europos Sąjungos valstybių narių ir Lichtenšteino finansiniams interesams kenkiančios neteisėtos veiklos, vykdomos imantis veiksmų, kuriais pažeidžiami tiesioginių mokesčių srities teisės aktai, prevencija, atskleidimas, tyrimas, teisminis persekiojimas ir baudimas administracinėmis bei baudžiamosios teisės priemonėmis; c) administracinis bendradarbiavimas keičiantis informacija, kuri yra tikėtinai svarbi su tiesioginiais ir netiesioginiais mokesčiais susijusiam Šalių nacionalinių teisės aktų administravimui ir vykdymo užtikrinimui, įskaitant informaciją apie mokesčių, nustatytų asmenims, kuriems taikomi tokie mokesčiai, nustatymą, įvertinimą, užtikrinimą ir surinkimą, taip pat apie mokesčių išieškojimą ir vykdymo užtikrinimą, tyrimą ar teisminį persekiojimą; d) mokėtinų arba, vykdant šio straipsnio 1 dalies a ir b punktuose minėtą veiklą, neteisėtai gautų lėšų areštas ir išieškojimas. 2. II antraštinėje dalyje (administracinė pagalba) ir III antraštinėje dalyje (tarpusavio teisinė pagalba) apibrėžto bendradarbiavimo prašymai negali būti atmetami tik dėl to, kad yra susiję su pažeidimu, kurį Šalis, į kurią kreipiamasi, laiko apmokestinimo nuostatų pažeidimu, arba kad Šalies, į kurią kreipiamasi, teisės aktuose nėra numatyti tokio pat pobūdžio mokesčiai, išskaitymai, rinkliavos, išlaidos, subsidijos ar grąžinamosios išmokos arba nėra numatytos tokios pat taisyklės arba toks pat faktų teisinis apibūdinimas, kaip prašančiosios Šalies teisės aktuose. 3. Susitarimas taip pat taikomas pajamų, gautų vykdant šio straipsnio 1 dalies a punkte minėtą veiklą, plovimui, jei pajamų plovimui taikoma Direktyva 2005/60/EB, įtraukta į EEE susitarimą 2006 m. liepos 7 d. EEE Jungtinio komiteto sprendimu Nr. 87/2006, iš dalies keičiančiu EEE susitarimo IX priedą (Finansinės paslaugos), arba jei už veiklą, laikomą pagrindiniu pažeidimu, pagal prašančiosios Šalies ir Šalies, į kurią kreipiamasi, teisę baudžiama laisvės atėmimo arba kardomojo kalinimo bausme, kurios ilgiausia trukmė – daugiau nei šeši mėnesiai. 4. Šiame susitarime vartojamų sąvokų apibrėžtys: a) šio straipsnio 1 dalies a punkte minimas „sukčiavimas ir kita neteisėta veikla“ taip pat apima pajamų, gautų vykdant šio straipsnio 1 dalies a punkte minėtą veiklą, kontrabandą, plovimą ir susijusią korupciją, su sąlyga, kad taikoma šio straipsnio 3 dalis; b) šio straipsnio 1 dalies a punkte minėta „muitų ir žemės ūkio teisės aktų nuostatas pažeidžianti prekyba prekėmis“ turi būti suvokiama neatsižvelgiant į tai, ar prekė gabenama per kitos Šalies teritoriją (išvežama iš jos, vežama į ją ar pervežama per ją), ir apima tinkamų deklaracijų nepateikimą ir muitų vengimą, tyčia naudojant klaidingus, suklastotus arba neteisingus dokumentus, fizinių arba juridinių asmenų pateiktas neišsamias mokesčių deklaracijas ir neteisingus verslo dokumentus; c) šio straipsnio 1 dalies a ir c punktuose minėtais „netiesioginiais mokesčiais“ laikomi pasirašymo metu visų rūšių ir visus aprašymus atitinkantys netiesioginiai mokesčiai, įskaitant muitus, pridėtinės vertės mokesčius, tam tikrus vartojimo mokesčius ir akcizus; susitarimas taip pat taikomas visiems tokiems pat ar iš esmės panašiems mokesčiams, kurie po šio susitarimo pasirašymo dienos bus įvesti papildomai prie esančių mokesčių ar vietoj jų; d) šio straipsnio 1 dalies a punkte minėta „netiesioginių mokesčių srities teisės aktų nuostatas pažeidžianti prekyba“ turi būti suvokiama neatsižvelgiant į tai, ar prekė gabenama per kitos Šalies teritoriją (išvežama iš jos, vežama į ją ar pervežama per ją) ir į tai, ar paslaugos teikiamos naudojantis kitos Šalies teritorija (iš jos, joje ar per ją), ir apima tinkamų deklaracijų nepateikimą ir netiesioginių mokesčių vengimą, tyčia naudojant klaidingus, suklastotus arba neteisingus dokumentus, fizinių arba juridinių asmenų pateiktas neišsamias mokesčių deklaracijas ir neteisingus verslo dokumentus; e) šio straipsnio 1 dalies b ir c punktuose minėti „tiesioginiai mokesčiai“ – tai pasirašymo metu visų rūšių ir visus aprašymus atitinkantys tiesioginiai mokesčiai, įskaitant pajamų, pelno ir kapitalo mokesčius, taip pat grynojo turto, nekilnojamojo turto, paveldėjimo ar dovanojimo mokesčius, nesvarbu, kaip renkami šie mokesčiai, kuriuos taiko Šalys ar jų politiniai padaliniai arba vietinės institucijos, arba jų vardu taikomi mokesčiai; susitarimas taip pat taikomas visiems tokiems pat ar iš esmės panašiems mokesčiams, kurie po šio susitarimo pasirašymo dienos bus įvesti papildomai prie esančių mokesčių ar vietoj jų. f) šio straipsnio 1 dalies b punkte minėti „nesąžiningi veiksmai, kuriais pažeidžiami tiesioginių mokesčių srities teisės aktai“ – tai vengimas mokėti tiesioginius mokesčius, tyčia naudojant klaidingus, suklastotus arba neteisingus dokumentus, įskaitant asmens pateiktas neišsamias mokesčių deklaracijas ir neteisingus verslo dokumentus. Toliau nurodyta veikla, jei vykdoma tyčia, laikoma „veiksmais, kuriais pažeidžiami tiesioginių mokesčių srities teisės aktai“: i) rengimas, pavedimas parengti, pasirašymas arba pateikimas dokumento: – kurį, kaip apmokestinamų pajamų sumos įrodymą, pagal teisės nuostatas būtina pateikti mokesčių institucijai, – kuriuo remiantis apskaičiuojamas mokestis ir – kurio duomenys, pateikti tokiam mokesčiui apskaičiuoti, yra klaidingi; ii) dviguba apskaita; iii) klaidingų įrašų ar pakeitimų darymas arba sąskaitų faktūrų ar dokumentų klastojimas; iv) apskaitos knygų ar dokumentų sunaikinimas arba v) turto ar kitų pajamų šaltinių slėpimas, naudojant klaidingus, suklastotus arba neteisingus dokumentus, įskaitant asmens pateiktas neišsamias mokesčių deklaracijas ir neteisingus verslo dokumentus; vi) teisinio reikalavimo teikti mokesčių deklaraciją nesilaikymas; g) „asmuo“ suvokiamas kaip fizinis ar juridinis asmuo arba, jei taip nustatyta galiojančiuose teisės aktuose, kaip asmenų bendrijos, kurioms pripažinta teisė atlikti teisinius veiksmus, bet neturinčios juridinio asmens statuso, ir visi kiti bet kokio pobūdžio ir formos teisiniai subjektai, turintys juridinę formą arba jos neturintys, turintys ar valdantys turtą, kuriam, įskaitant iš jo kylančias pajamas, taikomi bet kokie mokesčiai, kuriuos apima šis susitarimas. 5. Pagal šį susitarimą Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentinga institucija informacija keičiasi nepaisydama to, ar asmuo, su kuriuo susijusi informacija arba kuris turi informaciją, yra tos Šalies gyventojas. Tačiau Šalis, į kurią kreipiamasi, neprivalo pateikti informacijos, kurios jos institucijos (suvokiamos kaip visos vyriausybės agentūros, politiniai padaliniai ir vietinės valdžios institucijos) neturi ir kurios neturi ar nekontroliuoja asmenys, priklausantys tos šalies teritorinei jurisdikcijai. 3 straipsnis. Nereikšmingi atvejai 1. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija gali atmesti bendradarbiavimo prašymą, išskyrus su keitimusi mokesčių srities informacija susijusius prašymus, jei tariamai nepakankamai ar visiškai nesumokėto mokesčio ar muito suma arba netinkamai panaudotų subsidijų ar grąžinamųjų išmokų suma neviršija 25 000 EUR arba, atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies d punktą, kuris turi būti suvokiamas kartu su 2 straipsnio 1 dalies a punktu, jei tariama be leidimo eksportuotų ar importuotų prekių vertė neviršija 100 000 EUR. Mažiausia nepakankamai sumokėto mokesčio ar muito suma, netinkamai panaudotų subsidijų ar grąžinamųjų išmokų suma arba mažiausia minėtų prekių vertė gali atitikti vieną nuo kitos priklausančias operacijas, kurių pelningumas yra ilgalaikis ir kurių finansinis poveikis yra didesnis už nustatytą ribą, nors kiekviena iš šių operacijų, paimta atskirai, yra mažesnė už ribą. Ribos netaikomos, jei, atsižvelgdama į aplinkybes arba į įtariamojo tapatybę, prašančioji Šalis atvejį laiko nepaprastai rimtu. 2. Šalies, į kurį kreipiamasi, institucija nedelsdama informuoja prašančiosios Šalies instituciją apie bendradarbiavimo prašymo atmetimo priežastis. 4 straipsnis. Viešoji tvarka Bendradarbiavimo prašymas gali būti atmestas, jei Šalis, į kurią kreipiamasi, mano, kad prašymo vykdymas gali kenkti jos suverenumui, saugumui, viešajai tvarkai arba kitiems esminiams interesams. 5 straipsnis. Informacijos ir įrodymų perdavimas 1. Pagal šį susitarimą perduotai arba gautai bet kokios formos informacijai ir įrodymams taikomi profesinio konfidencialumo reikalavimai, ir jie saugomi, kaip, remiantis ją gaunančios Šalies nacionaline teise ir atitinkamomis Bendrijos institucijoms taikomomis nuostatomis, yra saugoma analogiška informacija. Tokia informacija ir įrodymai negali būti atskleidžiami kitiems asmenims nei tie, kurie, eidami pareigas Sąjungos institucijose, jos valstybėse narėse arba Lichtenšteino Kunigaikštystėje, privalo būti su jais susipažinę, ir negali būti šių asmenų naudojami Susitarime nenumatytiems tikslams. Šie asmenys informaciją ir įrodymus naudoja tik tokiems tikslams, nebent juos naudoti kitokiam konkrečiam tikslui aiškiai leidžia kompetentinga Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija, jeigu pagal šios Šalies teisės aktus tokia informacija ir įrodymai panašiomis aplinkybėmis gali būti naudojami panašiems tikslams. Šie asmenys gali atskleisti informaciją viešuose teismo posėdžiuose arba teismui priimant sprendimą. 2. Pagal šį susitarimą prašančiosios Šalies gauta informacija ir įrodymai gali būti perduodama bet kuriai Šaliai, jeigu ši Šalis atlieka tyrimą srityje, kurioje bendradarbiavimas galimas, arba jeigu yra aiškių požymių, kad ši Šalis galėtų veiksmingai atlikti tokį tyrimą. a) Kalbant apie pagalbą, susijusią su veikla, minėta 2 straipsnio 1 dalies a punkte ir 2 straipsnio d punkte, kuris turi būti suvokiamas atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies a punktą, prašančioji Šalis nurodo Šaliai, į kurią kreipiamasi, kuriai kitai šio susitarimo Šaliai ir kokiam tikslui informacija bus perduodama. b) Kalbant apie pagalbą, susijusią su veikla, minėta 2 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 straipsnio 1 dalies d punkte, kuris turi būti suvokiamas atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies b punktą, prašančioji Šalis gali perduoti informaciją ir įrodymus kitai Susitarimo Šaliai, jei Šalis, į kurią kreipiamasi ir kuri pateikė informaciją, aiškiai su tuo sutinka informacijos pateikimo metu arba – 2 straipsnio 1 dalies c punkte numatytu administracinio bendradarbiavimo atveju – tik jei su tuo sutinka informaciją pateikusi Šalis, į kurią kreipiamasi. Tokio perdavimo tikslai negali būti kitokie nei numatyti šiame susitarime. 3. Pagal šį susitarimą vienos Šalies gautos informacijos ir įrodymų perdavimas kitai arba kitoms Šalims negali būti apskundžiamas Šalies, į kurią pirmiausia kreiptasi, teritorijoje. 4. Kiekviena Šalis, kuriai informacija arba įrodymai perduodami pagal šio straipsnio 2 dalį, laikosi informacijos naudojimo apribojimų, kuriuos Šalis, į kurią kreipiamasi, taiko prašančiajai Šaliai, kuri pirmoji perdavė informaciją. 5. Norėdama trečiajai valstybei perduoti pagal šį susitarimą gautą informaciją ir įrodymus, Šalis turi gauti informaciją ir įrodymus pateikusios Šalies leidimą. 6 straipsnis. Konfidencialumas Prašančioji Šalis gali prašyti Šalies, į kurią kreipiamasi, užtikrinti, kad prašymas ir jo turinys liktų konfidencialūs, išskyrus atvejus, kai tai nesuderinama su prašymo vykdymu. Jei Šalis, į kurią kreipiamasi, negali įvykdyti konfidencialumo reikalavimų, iš anksto apie tai informuoja prašančiosios Šalies instituciją. II antraštinė dalis. ADMINISTRACINĖ PAGALBA 1 skyrius. Bendrosios nuostatos 7 straipsnis. Ryšys su kitais susitarimais Ši antraštinė dalis nedaro poveikio: a) kalbant apie pagalbą, susijusią su 2 straipsnio 1 dalies a punkte, 2 straipsnio 1 dalies c punkte ir 2 straipsnio 1 dalies d punkte, kurie turi būti suvokiami atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies a punktą, minėta veikla, – tarpusavio teisinei pagalbai baudžiamosiose bylose taikomoms nuostatoms arba dvišalių ar daugiašalių susitarimų, kuriuos sudarė arba sudarys Šalys, jei tokie susitarimai apima glaudesnį administracinės pagalbos srities bendradarbiavimą nei numatytas šiame Susitarime, kur nustatytos minimalios keitimosi informacija ir pagalbos tarp visų Šalių taisyklės, ypač EEE susitarimo 11 protokolo dėl tarpusavio pagalbos muitinės srityje, nuostatoms ir; b) kalbant apie pagalbą, susijusią su 2 straipsnio 1 dalies b punkte, 2 straipsnio 1 dalies c punkte ir 2 straipsnio 1 dalies d punkte, kurie turi būti suvokiami atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies b punktą, minėta veikla, – tarpusavio teisinei pagalbai baudžiamosiose bylose taikomoms nuostatoms arba dvišalių ar daugiašalių susitarimų, kuriuos sudarė arba sudarys Šalys, jei tokie susitarimai apima glaudesnį administracinės pagalbos srities bendradarbiavimą nei numatytas šiame susitarime, kur nustatytos minimalios visų Šalių keitimosi informacija ir tarpusavio pagalbos taisyklės, ypač Europos bendrijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės susitarimo, kuriuo numatomos priemonės, analogiškos nustatytoms Tarybos direktyvoje 2003/48/EB dėl palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, apmokestinimo[7], nuostatoms. 8 straipsnis. Administracinės pagalbos aprėptis 1. Šalys teikia viena kitai pagalbą, kovodamos su sukčiavimu ir kita šiame susitarime apibrėžta neteisėta veikla ir vykdydamos administracinį bendradarbiavimą keisdamosi informacija dėl mokesčių, kuriems taikomas šis susitarimas: visų pirma užkerta kelią atitinkamų teisės aktų nuostatas pažeidžiančioms operacijoms ir kitam veikimui bei neveikimui, juos atskleidžia ir atlieka su jais susijusius tyrimus. 2. Šioje antraštinėje dalyje numatyta pagalba teikiama visoms Šalių kompetentingoms administracinėms institucijoms, veikiančioms pagal 2 straipsnį ir vykdančioms administracinio tyrimo arba baudžiamojo persekiojimo įgaliojimus, įskaitant tuos atvejus, kai šios institucijos vykdo įgaliojimus teisminių institucijų prašymu. Jei nusikaltimo tyrimas atliekamas teisminės institucijos arba jai vadovaujant, ši institucija nustato, pagal kokias nuostatas – tarpusavio teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose ar šios antraštinės dalies – pateikiami susiję tarpusavio pagalbos ar bendradarbiavimo prašymai. 9 straipsnis. Senatis Nustatydama, ar, vykdant prašymą, gali būti teikiama šioje antraštinėje dalyje numatyta informacija arba kita pagalba, Šalis, į kurią kreipiamasi, senaties terminą taiko ne pagal savo, o pagal prašančiosios Šalies įstatymus. Apmokestinimo srityje Šalies, į kurią kreipiamasi, mokesčių senaties įsigaliojimas neužkerta kelio Šaliai, į kurią kreipiamasi, gauti ir teikti prašomą informaciją. 10 straipsnis. Įgaliojimai 1. Nepažeidžiant 2 straipsnio, Šalių institucijos taiko šią antraštinę dalį, neviršydamos joms pagal nacionalinę teisę tenkančių įgaliojimų. Nė viena šios antraštinės dalies nuostata negali būti interpretuojama kaip daranti poveikį pagal nacionalinės teisės nuostatas Šalių institucijoms tenkantiems įgaliojimams, kaip apibrėžta šioje antraštinėje dalyje. Jos turi veikti taip, lyg veiktų savo vardu arba tos pat Šalies kitos institucijos prašymu. Šiuo tikslu, vykdydamos prašymą, jos vykdo visus nacionalinėje teisėje numatytus savo teisinius įgaliojimus. 2. Pagal šio Susitarimo 14 straipsnį kiekviena Šalis užtikrina, kad turėtų įgaliojimus per savo kompetentingas institucijas gauti ir pateikti: a) bankų, kitų finansų institucijų ir visų asmenų, įskaitant turinčius įgaliotųjų agentų ar patikėtinių įgaliojimus, turimą informaciją; b) su bendrovių ir kitų juridinių subjektų, įskaitant įstaigas[8], teisine ir faktine nuosavybe susijusią informaciją, įskaitant informaciją apie visus asmenis nuosavybės grandinėje; c) partnerysčių atveju su partnerystės narių tapatybėmis susijusią informaciją; d) trestų atveju informaciją apie steigėjus, patikėtinius, naudos gavėjus ir saugotoją; e) fondų[9] atveju informaciją apie steigėjus, fondo tarybos narius ir naudos gavėjus; f) informaciją apie visus 2 straipsnio 4 dalies g punkte apibrėžtus asmenis. 11 straipsnis. Keitimosi informacija apribojimai 1. Nepažeidžiant 10 straipsnio 2 dalies, gavusi administracinės pagalbos, susijusios su 2 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 straipsnio 1 dalies c punkte minėta veikla, prašymą, Šalis, kurios prašoma pateikti informaciją, neprivalo atlikti tyrimų arba perduoti informaciją, jei šios Šalies kompetentingoms administracinėms institucijoms atliekant tokius tyrimus arba renkant prašomą informaciją, būtų pažeidžiami jos teisės aktai arba administracinė praktika. Tokios pagalbos atveju prašymas pateikti informaciją gali būti atmetamas, jei, pateikus tokią informaciją, gali būti atskleista komercinė, pramoninė, profesinė ar komercinio proceso paslaptis arba informacija, kurią atskleidus būtų pažeistas 4 straipsnis, arba kompetentinga Šalies institucija gali atsisakyti perduoti informaciją, jei dėl faktinių ar teisinių priežasčių prašančioji Šalis negali pateikti tokio pat pobūdžio informacijos. 2. Jokiu būdu 1 dalies nuostatos negali būti aiškinamos taip, kad Šaliai būtų leidžiama atsisakyti teikti informaciją tik todėl, kad informaciją laiko bankas, kita finansų įstaiga, paskirtasis asmuo, įgaliotasis agentas arba patikėtinis, todėl, kad ji susijusi su asmens nuosavybės interesais arba todėl, kad ji yra nesuinteresuota tokia informacija. 3. Negalima atsisakyti teikti informacijos motyvuojant tuo, kad mokesčių mokėtojas nesutinka su mokesčių prievole, dėl kurios teikiamas prašymas. 12 straipsnis. „Išlaidos ir įpareigojimas išnaudoti visus įprastus informacijos šaltinius“ 1. Teikiant pagalbą atsiradusias išlaidas dengia Šalis, į kurią kreipiamasi, nebent Šalys susitaria kitaip dėl didelių apribojimų. Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentinga institucija konsultuojasi su prašančiosios Šalies kompetentinga institucija, ar teikiant pagalbą pagal specialų prašymą reikės numatyti dideles išlaidas. 2. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija gali atmesti bendradarbiavimo prašymą, jei akivaizdu, kad prašančiosios Šalies institucija neišnaudojo visų įprastinių informacijos šaltinių, kuriuos, atsižvelgiant į aplinkybes, ji būtų galėjusi panaudoti, kad gautų prašomą informaciją, nerizikuodama pakenkti siekiamam rezultatui, išskyrus atvejus, kai tokių priemonių panaudojimas gali sukelti neproporcingai didelių sunkumų. 13 straipsnis. Centrinės tarnybos 1. Kiekviena Šalis paskiria vieną arba daugiau centrinių tarnybų, įgaliotų nagrinėti šioje antraštinėje dalyje apibrėžtos administracinės pagalbos prašymus. Šios tarnybos kviečia visas kompetentingas administracines institucijas teikti prašomą pagalbą. 2. Centrinės tarnybos tarpusavyje bendrauja tiesiogiai. 3. Centrinių tarnybų veikla, ypač skubiais atvejais, neturi kliudyti kitoms Šalių institucijoms, turinčioms įgaliojimus veikti šio susitarimo taikymo srityse, tiesiogiai bendradarbiauti. Centrinės tarnybos turi būti informuojamos apie visus veiksmus, kuriuos vykdant bendradarbiaujama tiesiogiai. 4. Pranešdamos pagal 41 straipsnio 2 dalį, Šalys nurodo, kurios institucijos laikomos šiame straipsnyje apibrėžtomis centrinėmis tarnybomis. 2 skyrius. Pagalba gavus prašymą 14 straipsnis. Prašymai suteikti informaciją 1. Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentinga institucija, gavusi prašymą iš prašančiosios šalies, pateikia informaciją šio susitarimo 1 straipsnyje nustatytiems tikslams ir laikydamasi kitų susitarimo nuostatų. 2. Pagal šį susitarimą informacija yra gaunama ir ja keičiamasi, nepaisant to, ar Šaliai, į kurią kreipiamasi, tokios informacijos reikia jos pačios tikslams ir ar tiriama veikla būtų laikoma nusikaltimu pagal Šalies, į kurią kreipiamasi, įstatymus, jei būtų įvykdyta Šalies, į kurią kreipiamasi, teritorijoje. 3. Jei Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentingos institucijos turimos informacijos nepakanka tam, kad būtų patenkintas prašymas suteikti informaciją, Šalis, į kurią kreipiamasi, imasi visų tinkamų informacijos surinkimo priemonių, kad prašančiajai Šaliai suteiktų prašomą informaciją, nepaisant to, kad tuo metu Šaliai, į kurią kreipiamasi, tokios informacijos savo mokesčių tikslais galėjo nereikėti. Prašančiosios šalies įstatymuose nustatytos privilegijos ir praktika netaikomos Šaliai, į kurią kreipiamasi, vykdant prašymą ir tokie klausimai paliekami spręsti prašančiajai Šaliai. 4. Kiekviena Šalis imasi visų reikalingų priemonių, kad būtų gauta prašoma informacija ir kad jei yra paprašyta specialiai, informacija būtų pateikta prašančiosios Šalies kompetentingos institucijos nurodyta forma, įskaitant rašytinius liudytojų parodymus ir patvirtintas originalių dokumentų kopijas. Prie teikiamos informacijos pridedamos ataskaitos, kiti dokumentai arba patvirtintos jų kopijos ar išrašai, kuriais grindžiama pranešama informacija, su kuriais gali susipažinti Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos arba kurie buvo parengti arba gauti siekiant įvykdyti prašymą. 5. Prašančiosios Šalies institucijos bei Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos susitarimu ir atsižvelgiant į išsamius pastarosios nurodymus, prašančiosios Šalies institucijos šiuo tikslu įgalioti darbuotojai gali susipažinti su šio straipsnio 1 dalyje numatytais dokumentais ir informacija, laikomais Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijų biuruose ir susijusiais su tam tikra neteisėta veikla, įeinančia į šio susitarimo taikymo sritį. Šiems darbuotojams turi būti suteikta teisė daryti šių dokumentų kopijas. 6. 38 straipsniu įsteigtas jungtinis komitetas nustato terminus, per kuriuos Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija patvirtina prašančiosios Šalies institucijai gavusi prašymą ir prireikus praneša jai, kad prašyme rado trūkumų, kad, teikdama informaciją, susiduria su kliūtimis arba kad atsisako pateikti informaciją. 15 straipsnis. Prašymai atlikti priežiūrą Prašančiosios Šalies institucijos prašymu Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija, kai tik gali, atlieka 2 straipsnio 1 dalies a punkte minėtos prekybos prekėmis priežiūrą. Prižiūrimas gali būti asmuo, kurį yra pakankamai pagrindo įtarti dalyvavus arba dalyvaujant vykdant tokią neteisėtą veiklą ar atliekant veiksmus, kuriais rengiamasi vykdyti tokią neteisėtą veiklą, arba su tokia veikla susijusios patalpos, transporto priemonės ir prekės. 16 straipsnis. Pranešimas ir siuntimas paštu 1. Prašančiosios Šalies institucijos prašymu Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija pagal savo nacionalinės teisės nuostatas praneša adresatui arba paveda jam pranešti visas atitinkamų prašančiosios Šalies institucijų priimtas teisines priemones arba sprendimus, įeinančius į šio susitarimo taikymo sritį. 2. Prašymuose pranešti nurodomas praneštinos teisinės priemonės arba sprendimo tikslas, adresato vardas, pavardė ir adresas, pateikiama kita informacija, kuri galėti padėti nustatyti adresato tapatybę, ir pridedamas vertimas į oficialią Šalies, į kurią kreipiamasi, arba jai priimtiną kalbą. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija nedelsdama informuoja prašančiąją instituciją apie tai, ar ketina vykdyti prašymą, ir visų pirma praneša adresato informavimo apie sprendimą arba teisinę priemonę datą. 3. Pranešimo aktus, prašymus pateikti informaciją ir dokumentus Šalys gali tiesiogiai siųsti paštu kitos Šalies teritorijoje gyvenantiems asmenims. Jei pranešimo aktai ir prašymai pateikti informaciją siunčiami kitos Šalies teritorijoje gyvenantiems ūkio subjektams, kuriems galioja 2 straipsnio 1 dalies a punkto trečia ir ketvirta įtraukos, tokie asmenys gali vykdyti prašymą ir pateikti atitinkamus tokios formos dokumentus bei informaciją, kokia numatyta taisyklėse ir susitarimuose, pagal kuriuos skirtos lėšos. 4. Nė viena Susitarimo nuostata neturi būti interpretuojama kaip pripažįstanti negaliojančiu Šalies dokumentų perdavimą pagal jos įstatymus. 17 straipsnis. Prašymai atlikti tyrimus 1. Prašančiosios Šalies prašymu Šalis, į kurią kreipiamasi, imasi reikiamo operacijų arba tam tikrų neteisėta veikla laikomų veiksmų, kuriems taikomas šis susitarimas arba kurie paskatina prašančiąją instituciją pakankamai pagrįstai įtarti, kad tokia neteisėta veikla buvo vykdoma, administracinio tyrimo arba paveda atlikti tokius tyrimus. 2. Šalis, į kurią kreipiamasi, naudojasi visomis savo teisinės sistemos numatytomis tyrimo priemonėmis, lyg veiktų savo vardu arba kitos vidaus institucijos prašymu, įskaitant prireikus teisminių institucijų dalyvavimą arba veikimą joms leidus. Ši nuostata nepažeidžia 19 straipsnyje apibrėžtos ūkio subjektų pareigos bendradarbiauti. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija praneša prašančiajai Šaliai tokių tyrimų rezultatus. 14 straipsnio 2 dalis taikoma mutatis mutandis . 3. Nelaukdama papildomo pagalbos prašymo, Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija teikia pagalbą visomis su pagalbos prašymo tikslu susijusiomis aplinkybėmis, visais tikslais ir visiems asmenims. Jei Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijai iškyla abejonių, pirmiausia ji kreipiasi į prašančiosios Šalies instituciją. 18 straipsnis. Prašančiosios Susitarimo Šalies institucijos įgaliotų darbuotojų dalyvavimas 1. Prašančiosios Šalies ir Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijų susitarimu prašančiosios Šalies institucijos paskirti pareigūnai gali dalyvauti 17 straipsnyje minėtuose administraciniuose tyrimuose. Tyrimuose jie gali dalyvauti be tiriamo asmens arba ūkio subjekto sutikimo. 2. Tyrimus visuomet atlieka Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos darbuotojai. Prašančiosios Šalies institucijos darbuotojai negali savo iniciatyva vykdyti Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos darbuotojams suteiktus įgaliojimus. Tačiau jie naudojasi tomis pat patalpomis ir tais pat dokumentais, kaip ir Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos darbuotojai, šių padedami ir tik siekdami atlikti pradėtą tyrimą. 3. Leidimas gali būti išduodamas su išlygomis. 4. Kol neišduotas leidimas perduoti su prašymo vykdymu susijusius dokumentus, informacija, pateikta prašančiosios Šalies institucijai, negali būti naudojama kaip įrodymas.. 18a straipsnis. Prašančiosios Susitarimo Šalies institucijos įgaliotų darbuotojų dalyvavimas bendradarbiaujant mokesčių srityje 1. Kalbant apie pagalbą veiklos sričių, apibrėžtų 2 straipsnio 1 dalies c punkte, atžvilgiu, pakankamai anksti įspėjus, Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos gali leisti prašančiosios Šalies pareigūnams atvykti į Šalies, į kurią kreipiamasi, teritoriją, pagal nacionaliniuose įstatymuose nustatytas ribas, siekiant apklausti asmenis ir ištirti dokumentus, prieš tai gavus susijusių asmenų rašytinį sutikimą. Prašančiosios Šalies kompetentinga institucija praneša Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentingai institucijai apie planuojamo susitikimo su susijusiais asmenimis laiką ir vietą. Šalies, į kurią kreipiamasi, nuožiūra, tokiame susitikime gali dalyvauti Šalies, į kurią kreipiamasi, pareigūnas. 2. Prašančiosios šalies kompetentingos institucijos prašymu ir tiek, kiek tai leidžiama pagal Šalies, į kurią kreipiamasi, teisės aktus, Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentinga institucija gali leisti prašančiosios Šalies kompetentingos institucijos atstovams dalyvauti atitinkamame mokesčių tyrimo etape Šalies, į kurią kreipiamasi, teritorijoje – tokiu atveju tyrimą atliekanti Šalies, į kurią kreipiamasi, kompetentinga institucija kuo skubiau informuoja prašančiosios Šalies kompetentingą instituciją apie tyrimo laiką ir vietą, tyrimą vykdyti įgaliotą instituciją ar asmenį ir procedūras, taip pat Šalies, į kurią kreipiamasi, nustatytas tyrimo vykdymo sąlygas. Visus sprendimus dėl tyrimo vykdymo priima tyrimą atliekanti Šalis, į kurią kreipiamasi. 19 straipsnis. Pareiga bendradarbiauti Ūkio subjektai privalo bendradarbiauti vykdant administracinės pagalbos prašymą: leisti patekti į jų patalpas, apžiūrėti transporto priemones, susipažinti su dokumentais ir teikti visą reikiamą informaciją. Prašančioji Šalis gali prašyti Šalies, į kurią kreipiamasi, užtikrinti, kad ši pareiga būtų vykdoma laikantis tokio pat pobūdžio Šalies, į kurią kreipiamasi, nacionalinės teisės nuostatų dėl tyrimų, atliekamų jos administracinių institucijų ir skirtų tokios teisės laikymuisi užtikrinti. 20 straipsnis. Pagalbos prašymų forma ir turinys 1. Pagalbos prašymai sudaromi raštu. Prie prašymų pridedami dokumentai, laikomi naudingais juos vykdant. Skubiais atvejais priimami ir prašymai žodžiu, tačiau jie turi būti kuo greičiau patvirtinti raštu. 2. Prie prašymų pridedama tokia informacija: a) prašančiosios institucijos duomenys, b) informacija apie prašomą priemonę, c) informacija apie prašymo tikslą ir priežastis, d) informacija apie teisės aktus, taisykles ir kitas susijusias teisines nuostatas, e) kuo aiškesnė ir išsamesnė informacija apie fizinius arba juridinius asmenis, kurie turi būti tiriami, f) svarbių faktų ir jau atliktų tyrimų santrauka, išskyrus 16 straipsnyje numatytais atvejais. 3. Prašymai sudaromi oficialiąja Šalies, į kurią kreipiamasi, arba jai priimtina kalba. 4. Netinkamai suformuluoti arba neišsamūs prašymai gali būti ištaisyti arba papildyti. Kol prašymai bus ištaisyti arba papildyti, įgyvendinamos prašymams vykdyti reikalingos priemonės. 5. Nekompetentingoms institucijoms adresuoti prašymai nedelsiant persiunčiami kompetentingai institucijai. 20a straipsnis. Pagalbos mokesčių klausimais prašymų forma ir turinys Prašymai dėl 2 straipsnio 1 dalies c punkte apibrėžtų veiklos sričių formuluojami kuo aiškiau ir raštu nurodoma tokia informacija: a) nagrinėjamo ar tiriamo asmens tapatybė; b) laikotarpis, kurio atžvilgiu prašoma informacija; c) prašomos informacijos pobūdis ir forma, kuria prašančioji Šalis norėtų gauti informaciją; d) prašančiosios Šalies teisės sritis, pagal kurią prašoma informacijos; e) priežastys, sudarančios sąlygas manyti, kad prašoma informacija yra tikėtinai svarbi prašančiosios Šalies mokesčių administravimui ir užtikrinimui asmens, kuris nurodytas pagal šios dalies a punktą, atžvilgiu; f) priežastys, sudarančios sąlygas manyti, kad Šalyje, į kurią kreipiamasi, yra prašoma informacija arba ją turi ar kontroliuoja asmuo, priklausantis Šalies, į kurią kreipiamasi, jurisdikcijai; g) visa žinoma informacija apie visų asmenų, kurie tikėtinai turi ar kontroliuoja prašomą informaciją, vardus, pavardes ir adresus; h) pranešimas, kad prašančioji Šalis galėtų gauti ir pateikti prašomą informaciją, jei panašų prašymą pateiktų Šalis, į kurią kreipiamasi; i) pranešimas, kad prašančioji Šalis išbandė visas pagrįstas savo teritorijoje prieinamas priemones informacijai gauti, išskyrus atvejus, kai tokios priemonės gali sukelti neproporcingai didelių sunkumų. 21 straipsnis. Informacijos naudojimas 1. Gauta informacija naudojama tik šio susitarimo tikslais. Jei Šalis prašo tokią informaciją naudoti kitais tikslais, pirmiausia turi gauti rašytinį informaciją teikiančios institucijos sutikimą. Tokiam naudojimui taikomi visi šios institucijos nustatyti apribojimai. 2. Šio straipsnio 1 dalis neturi kliudyti naudoti informaciją teismo arba administracinėse bylose, iškeltose dėl administracinės pagalbos prašyme minimų teisės aktų pažeidimo, jei nagrinėjant šias bylas teikiama tokios pat formos pagalba. Atitinkamą informaciją pateikusios Šalies institucija nedelsiant informuojama apie tokį naudojimą. 3. Pagal šį susitarimą gautą informaciją ir peržiūrėtus dokumentus Šalys gali naudoti kaip įrodymą ataskaitose, parodymuose, teismo procese ir procesinių veiksmų metu. 3 skyrius. Specialios bendradarbiavimo rūšys 22 straipsnis. Bendros operacijos 1. Kai prekių importo, eksporto bei vežimo tranzitu sandorių apimtis ir iš to išplaukianti rizika, susijusi su mokesčiais ir subsidijomis, yra tokia, kad Šalių biudžetui gali padaryti itin didelių nuostolių, šios Šalys gali susitarti atlikti bendras tarpvalstybines neteisėtos veiklos, kuriai taikomas šis susitarimas, prevencijos ir ją vykdančių subjektų teisminio persekiojimo operacijas. 2. Už tokių tarpvalstybinių operacijų koordinavimą ir planavimą atsako centrinė tarnyba arba jos paskirta įstaiga. 3. Jei vieno arba daugiau mokesčių mokėtojų mokestinė padėtis yra bendras arba papildomas Šalių interesas, šios Šalys gali susitarti vienu laiku kiekviena savo teritorijoje atlikti patikrinimus, kad galėtų apsikeisti tokiu būdu gauta informacija, kai tokie patikrinimai atrodo veiksmingesni už vienos Šalies atliekamus patikrinimus. 23 straipsnis. Jungtinės specialiųjų tyrimų grupės 1. Kelių Šalių institucijos gali susitarti dėl jungtinės specialiųjų tyrimų grupės sudarymo vienos iš Šalių teritorijoje. 2. Jungtinė grupė atlieka sudėtingus, daug išteklių reikalaujančius tyrimus ir koordinuoja bendrus veiksmus. 3. Dalyvavimas tokios grupės veikloje nesuteikia teisės grupę sudarančių Šalių institucijų atstovams veikti Šalies, kur atliekami tyrimai, teritorijoje. 4. Kai vienos Šalies pareigūnai, vykdydami veiklą kitos Šalies teritorijoje, padaro nuostolių, Šalis, kurios teritorijoje padaryta nuostolių, juos atlygina pagal nacionalinės teisės aktų nuostatas, lyg nuostolius būtų padarę savi pareigūnai. Visas šios Šalies lėšas, išmokėtas nukentėjusiesiems arba kitiems teisę gauti šias lėšas turintiems asmenims ar institucijoms, padengs Šalis, kurios pareigūnai padarė nuostolių. 5. Nepažeidžiant teisių trečiųjų šalių atžvilgiu vykdymo ir nepaisant prievolės atlyginti nuostolius pagal šio straipsnio 4 dalies antrą sakinį, kiekviena Šalis šio straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje numatytais atvejais atsisako prašyti padengti nuostolių, kuriuos patyrė dėl kitos Šalies, sumą. 6. Vykstant tyrimams, jei į kitos Šalies teritoriją komandiruoti pareigūnai nukenčia nuo pažeidimų arba įvykdo pažeidimus, su jais elgiamasi taip, kaip būtų elgiamasi su šios valstybės pareigūnais. 4 skyrius. Lėšų išieškojimas 24 straipsnis. Lėšų išieškojimas 1. Prašančiosios Šalies prašymu Šalis, į kurią kreipiamasi, išieško lėšas, kurioms taikomas šis susitarimas, lyg išieškotų savo lėšas. 2. Prie prašymo išieškoti lėšas pridedamas prašančiosios Šalies išduoto dokumento, kuriuo suteikiama teisė vykdyti reikalavimą („Vollstreckungstitel“), oficiali arba patvirtinta kopija ir prireikus kitų lėšoms išieškoti reikalingų dokumentų originalas arba patvirtinta kopija. 3. Šalis, į kurią kreipiamasi, imasi lėšoms išieškoti reikalingų apsaugos priemonių. 4. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija perveda išieškotų pinigų sumą prašančiosios Šalies institucijai. Prašančiajai Šaliai sutinkant, ji gali išskaičiuoti tam tikrą dalį už patirtas administracines išlaidas. 5. Nepaisant šio straipsnio 1 dalies, Prašančiosios Šalies prašymas išieškoti lėšas nebūtinai laikomas tokiu pat prioritetiniu kaip analogiškas prašymas, pateiktas pačioje Šalyje, į kurią kreipiamasi. III antraštinė dalis. TARPUSAVIO TEISINĖ PAGALBA 25 straipsnis. Ryšys su kitais susitarimais 1. Šios antraštinės dalies tikslas – papildyti 1959 m. balandžio 20 d. Europos Konvenciją dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose bei 1990 m. lapkričio 8 d. Konvenciją dėl pinigų išplovimo ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų paieškos, arešto bei konfiskavimo ir sudaryti sąlygas, kad Šalys galėtų jas lengviau viena kitai taikyti. 2. Šia antraštine dalimi neužkertamas kelias glaudesniam bendradarbiavimui pagal dvišalius arba daugiašalius Šalių susitarimus. 26 straipsnis. Procedūros, kurias atliekant teikiama tarpusavio teisinė pagalba 1. Tarpusavio teisinė pagalba taip pat teikiama: a) administracinių institucijų iškeltose bylose dėl veikų, už kurias pagal vienos iš dviejų arba abiejų Šalių nacionalinę teisę baudžiama kaip už teisės normų pažeidimus ir kuriose priimtas sprendimas gali būti apskundžiamas teisme, kuris, be kitų bylų, turi teisę nagrinėti baudžiamąsias; b) nagrinėjant civilinius ieškinius baudžiamojoje byloje, jeigu baudžiamasis teismas dar nėra priėmęs galutinio sprendimo šioje baudžiamojoje byloje; c) kai padaromas nusikaltimas ar pažeidimas, už kuriuos atsakomybėn gali būti patrauktas prašančiosios Šalies juridinis asmuo. 2. Tarpusavio teisinė pagalba taip pat teikiama atliekant tyrimus ir procedūras, kuriais siekiama areštuoti ir konfiskuoti neteisėtos veiklos priemones ir iš jos gautas pajamas. 27 straipsnis. Prašymų perdavimas 1. Prašančiosios Šalies institucija pagal šios antraštinės dalies nuostatas suformuluotus prašymus pateikia per reikiamą Šalies, į kurią kreipiamasi, centrinę instituciją arba tiesiogiai Šalies institucijai, įgaliotai vykdyti prašančiosios Šalies prašymą. Prašančiosios Šalies ir prireikus Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija nusiunčia susipažinti savo atitinkamai centrinei institucijai prašymo kopiją. 2. Visi su prašymais arba jų vykdymu susiję dokumentai gali būti perduodami tokiais pat būdais. Šie dokumentai arba bent jų kopijos turi būti tiesiogiai siunčiami prašančiajai Šaliai. 3. Jei prašymą gavusios Šalies institucija neturi įgaliojimų sankcionuoti pagalbą, nedelsdama jį perduoda kompetentingai institucijai. 4. Neteisingai suformuluoti arba neišsamūs prašymai gali būti vykdomi tik tuomet, jei juose pateikta jiems patenkinti reikalinga informacija, prašančiosios Šalies institucijai paliekant galimybę vėliau ištaisyti arba papildyti prašymus. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija nedelsdama informuoja prašančiosios Šalies instituciją apie trūkumus ir duoda jai laiko trūkumams pašalinti. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija nedelsdama siunčia prašančiosios Šalies institucijai kitą informaciją, galinčią padėti šiai papildyti savo prašymą arba į jį įtraukti kitas priemones. 5. Rengdamos 41 straipsnio 2 dalyje numatytus pranešimus, Šalys nurodo pagal šį straipsnį kompetentingas centrines institucijas. 28 straipsnis. Siuntimas paštu 1. Vykstant teismo procesams, kuriuose nagrinėjama šiame susitarime apibrėžta neteisėta veikla, Šalys paprastai siunčia kitos Šalies teritorijoje esantiems asmenims skirtus procesinius dokumentus tiesiogiai paštu. 2. Jei dokumentus išdavusios Šalies institucija žino arba turi pagrindo manyti, kad adresatas supranta tik kurią nors kitą kalbą, dokumentai, arba bent jau svarbiausios jų ištraukos, turi būti pateikiami kartu su jų vertimu į tą kitą kalbą. 3. Dokumentus siunčiančios Šalies institucija įspėja adresatą, kad ji kitos Šalies teritorijoje negali tiesiogiai taikyti jokių apribojamųjų priemonių arba sankcijų. 4. Visi procesiniai dokumentai pateikiami kartu su pranešimu, kuriame nurodoma, kad informaciją apie savo teises ir pareigas, susijusias su dokumentais, adresatas gali gauti iš pranešime nurodytos institucijos. 29 straipsnis. Laikinosios priemonės 1. Jei tarpusavio pagalbos prašymas neatrodo akivaizdžiai nepriimtinas, remdamasi nacionaline teise, joje numatytais atitinkamais savo įgaliojimais ir atsižvelgdama į prašančiosios Šalies institucijos prašymą, kompetentinga Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija įsako imtis laikinųjų priemonių, reikalingų siekiant išlaikyti esamą padėtį, apsaugoti teisinius interesus, kuriems kyla grėsmė, arba išsaugoti įrodymus. 2. Kai prašoma pagalba, įsakomas prevencinis pažeidimų priemonių ir neteisėtu būdu gauto turto bei pajamų įšaldymas ir areštas. Jei iš dalies arba visiškai nebėra neteisėtu būdu įgytų pajamų, tokių pat priemonių įsakoma imtis Šalies, į kurią kreipiamasi, teritorijoje esančio ir minėtų pajamų vertę atitinkančio turto atžvilgiu. 30 straipsnis. Prašančiosios Šalies institucijų atstovų dalyvavimas 1. Prašančiosios Šalies prašymu Šalis, į kurią kreipiamasi, gali leisti prašančiosios Šalies institucijų atstovams dalyvauti vykdant tarpusavio teisinės pagalbos prašymą. Jie gali dalyvauti be asmens, kuriam taikoma priemonė, sutikimo. Prašymai leisti dalyvauti tokiems atstovams neatmetami, jei jiems dalyvaujant pagalbos prašymo vykdymas gali labiau atitikti prašančiosios Šalies poreikius ir taip padėti išvengti papildomų pagalbos prašymų poreikio. Leidimas gali būti išduodamas su išlygomis. 2. Dalyvaujantys asmenys naudojasi tomis pat patalpomis ir tais pat dokumentais, kaip ir Šalies, į kurią kreipiamasi, atstovai, šiems padedant ir tik siekiant vykdyti tarpusavio teisinės pagalbos prašymą. Be to, jiems gali būti leista užduoti arba teikti klausimus ir rekomenduoti tyrimo priemones. 3. Jų dalyvavimo pasekmė negali būti informacijos atskleidimas pagal pirmesnes straipsnio dalis neturintiems tokios teisės asmenims, taip pažeidžiant teisminį konfidencialumą arba susijusio asmens teises. Prašančiosios Šalies institucijai perduota informacija negali būti naudojama kaip įrodymas, kol sprendimas perduoti su prašymo vykdymu susijusius dokumentus neįgijo res judicata galios. 31 straipsnis. Kratos ir areštas 1. Prašymų atlikti kratą arba areštuoti priimtinumui Šalys gali kelti tik tokias sąlygas: a) pagal abiejų Šalių teisę už veiką, dėl kurios teikiami prašymai, baudžiama laisvės atėmimo ar kardomojo kalinimo bausme, kurios ilgiausia trukmė – ne mažiau kaip šeši mėnesiai, arba pagal vienos iš dviejų Šalių teisę baudžiama lygiaverte bausme, o pagal kitos Šalies teisę veika laikoma teisės normų pažeidimu, už kurį administracinės institucijos persekioja baudžiamąja tvarka ir su kuriuo susijęs sprendimas gali būti apskundžiamas teisme, turinčiame teisę, be kitų bylų, nagrinėti baudžiamąsias; b) prašymų vykdymas neprieštarauja Šalies, į kurią kreipiamasi, teisės nuostatoms. 2. Prašymus atlikti kratas arba areštuoti, susijusius su klausimais, kuriems taikomas 2 straipsnio 1 dalies a punktas, Lichtenšteinas taip pat vykdo, kai pagal Lichtenšteino teisę už veiką, dėl kurios teikiamas prašymas, baudžiama kaip už vengimą mokėti mokesčius ir kai prašančioji Šalis taip pat vykdo su tokiomis pat veikomis susijusius prašymus. 3. Su 2 straipsnio 3 dalyje minėtu pajamų plovimu susiję prašymai atlikti kratą arba areštuoti taip pat yra priimtini, jei už veiklą, laikomą pagrindiniu pažeidimu, pagal abiejų Šalių teisę baudžiama laisvės atėmimo arba kardomojo kalinimo bausme, kurios ilgiausia trukmė – daugiau nei šeši mėnesiai. 32 straipsnis. Prašymai pateikti banko duomenis ir finansinę informaciją 1. Jei tenkinamos 31 straipsnio sąlygos, Šalis, į kurią kreipiamasi, vykdo pagalbos siekiant gauti ir perduoti banko duomenis bei finansinę informaciją prašymus, įskaitant: a) jos teritorijoje įsteigtuose bankuose atidarytų sąskaitų, kurių savininkai, įgaliotiniai arba faktiniai kontroliuotojai yra tiriami asmenys, nustatymą ir susijusios informacijos pateikimą; b) per tam tikrą laikotarpį iš vienos arba daugiau banko sąskaitų, į tokią sąskaitą, per tokią sąskaitą arba tam tikrų asmenų atliktų banko sandorių bei operacijų nustatymą ir susijusios informacijos pateikimą. 2. Tokia apimtimi, kokia numatyta jos teisės nuostatose, reglamentuojančiose bylų nagrinėjimą baudžiamąja tvarka analogiškais nacionaliniais atvejais, Šalis, į kurią kreipiamasi, gali įsakyti prižiūrėti per tam tikrą laikotarpį iš vienos arba daugiau banko sąskaitų, į tokią sąskaitą, per tokią sąskaitą arba tam tikrų asmenų atliktus banko sandorius bei operacijas ir perduoti rezultatus prašančiajai Šaliai. Laikydamosi nacionalinės teisės aktų nuostatų, sprendimą stebėti sandorius ir perduoti rezultatus kiekvienu atskiru atveju priima kompetentingos Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos. Stebėjimo detales bendru sutarimu nustato kompetentingos prašančiosios Šalies ir Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos. 3. Kiekviena Šalis imasi reikiamų priemonių, siekdama užtikrinti, kad tiek ilgai, kiek prireiktų, jog nebūtų pakenkta rezultatams, finansų įstaigos neatskleistų susijusiam klientui arba tretiesiems asmenims, jog priemonės vykdomos prašančiosios Šalies prašymu arba jog vyksta tyrimas. 4. Prašymą pateikiančios Šalies institucija: a) išdėsto priežastis, dėl kurių mano, kad prašoma informacija gali būti itin vertinga tiriant pažeidimą; b) nurodo pagrindą, kuriuo vadovaudamasi daro prielaidą, kad Šalies, į kurią kreipiamasi, bankai turi reikiamas sąskaitas ir, jei gali, nurodo tokius bankus; c) pateikia visą turimą informaciją, galinčią padėti vykdyti prašymą. 5. Iš kitos Šalies gavusi tarpusavio teisinės pagalbos prašymą, Šalis negali atsisakyti bendradarbiauti tik todėl, kad informaciją laiko bankas, kita finansų įstaiga, paskirtasis asmuo, įgaliotasis agentas arba patikėtinis, todėl, kad ji susijusi su asmens nuosavybės interesais arba todėl, kad ta Šalis yra visiškai nesuinteresuota tokia informacija. 33 straipsnis. Kontroliuojamas nelegalių siuntų pristatymas 1. Kalbant apie pagalbą, susijusią su 2 straipsnio 1 dalies a punktu ir 2 straipsnio 1 dalies c punktu, kuris turi būti suvokiamas atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies a punktą, kompetentinga Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija užtikrina, kad, atliekant pažeidimų, kuriuos įvykdę asmenys gali būti išduodami kitai Šaliai, tyrimus, prašančiosios Šalies institucijos prašymu jos teritorijoje būtų leidžiama kontroliuoti nelegalių siuntų pristatymą. 2. Laikydamosi nacionalinės teisės aktų nuostatų, sprendimą kontroliuoti nelegalių siuntų pristatymą kiekvienu atskiru atveju priima kompetentingos Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos. 3. Nelegalių siuntų pristatymas kontroliuojamas laikantis Šalies, į kurią kreipiamasi, teisėje numatytos tvarkos. Teisė veikti, orientuoti ir kontroliuoti operacijas priklauso kompetentingoms šios Šalies institucijoms. 34 straipsnis. Perdavimas siekiant konfiskuoti arba grąžinti 1. Prašančiosios Šalies prašymu ir nepažeidžiant bona fide trečiųjų šalių teisių, Šalis, į kurią kreipiamasi, gali perduoti prašančiajai Šaliai daiktus, dokumentus, lėšas arba kitą turtą, kad ši galėtų juos grąžinti teisėtiems jų savininkams. Šalis, į kurią kreipiamasi, negali atsisakyti perduoti lėšas tik todėl, kad jos atitinka mokesčių arba muitų skolą. 2. Šalis, į kurią kreipiamasi, gali atsisakyti grąžinti daiktus, dokumentus, lėšas arba kitą turtą iki arba po jų perdavimo prašančiajai Šaliai, jei taip gali būti palengvintas tokių daiktų, dokumentų, lėšų arba kito turto grąžinimas teisėtam savininkui. Poveikis bona fide trečiųjų šalių teisėms nedaromas. 3. Jei atsisakoma prieš daiktų, dokumentų, lėšų arba kito turto perdavimą prašančiajai Šaliai, Šalis, į kurią kreipiamasi, negali pasinaudoti šių straipsnių atžvilgiu apsaugos teise arba kita mokesčių ir muitų srities teisės aktuose numatyta regreso teise. Šios straipsnio 2 dalyje minėtas atsisakymas nepažeidžia Šalies, į kurią kreipiamasi, teisės rinkti mokesčius arba muitus iš teisėto savininko. 35 straipsnis. Pagalbos paspartinimas 1. Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija vykdo tarpusavio pagalbos prašymą kuo greičiau, kiek įmanoma laikydamasi prašančiosios Šalies institucijos nurodytų procedūrinių ir kitų terminų. Ši Šalis paaiškina, dėl kokių priežasčių nustatyti terminai. 2. Jei prašymo neįmanoma įvykdyti arba neįmanoma jo viso įvykdyti laikantis prašančiosios Šalies reikalavimų, Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija nedelsdama apie tai informuoja prašančiosios Šalies instituciją ir nurodo, kokiomis sąlygomis prašymas galėtų būti įvykdytas. Prašančiosios Šalies ir Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos gali vėliau susitarti dėl tolesnių su prašymu susijusių veiksmų, prireikus nustatydamos, kad šie veiksmai turi būti vykdomi laikantis šių sąlygų. Jei galima numatyti, kad per prašančiosios Šalies institucijos nustatytą terminą nebus įmanoma įvykdyti jos prašymo, ir jei, atsižvelgiant į šio straipsnio 1 dalies antrame sakinyje minėtas priežastis, galima spręsti, kad vėlavimas smarkiai pakenks šios institucijos atliekamiems procesiniams veiksmams, Šalies, į kurią kreipiamasi, institucija nedelsdama nurodo, kiek apytikriai reikia laiko, kad prašymas būtų įvykdytas. Prašančiosios Šalies institucija nedelsdama praneša, ar nepaisant to prašymas lieka galioti. Prašančiosios Šalies ir Šalies, į kurią kreipiamasi, institucijos gali vėliau susitarti dėl tolesnių su prašymu susijusių veiksmų. 36 straipsnis. Informacijos ir įrodymų naudojimas Pagalbos procedūros metu perduota informacija ir įrodymai gali būti panaudoti pagalbos procedūros, dėl kurios informacija pateikta, tikslais ir: a) prašančiosios Šalies iškeltose baudžiamosios bylose prieš kitus asmenis, dalyvavusius įvykdant pažeidimą, dėl kurio teikta pagalba, jei tarpusavio pagalba galima ir šių asmenų atžvilgiu. Tokiu atveju prašančioji Šalis informuoja Šalį, į kurią kreipiamasi, apie tokį naudojimą. b) kai faktai, kuriais grindžiamas prašymas, laikomi kitu pažeidimu, dėl kurio taip pat turėtų būti suteikta pagalba; c) pažeidimų, kuriuos tiriant turėtų būti teikiama pagalba, priemonių ir iš jų gautų pajamų konfiskavimo bylose ir nuostolių, susijusių su faktais, kuriuos tiriant buvo suteikta pagalba, padengimo bylose. 37 straipsnis. Perdavimas savo iniciatyva 1. Neperžengdamos nacionalinės teisės ir savo įgaliojimų ribų, vienos Šalies teisminės institucijos gali savo iniciatyva perduoti kitos Šalies teisminėms institucijoms su šiame susitarime apibrėžta neteisėta veikla susijusią informaciją arba įrodymus, kai mano, kad tokia informacija arba įrodymai galėtų padėti juos gaunančios Šalies institucijai pradėti arba atlikti tyrimus ar procesinius veiksmus arba galėtų paskatinti šią instituciją pateikti tarpusavio teisinės pagalbos prašymą. 2. Vadovaudamasi nacionaline teise, informaciją perduodančios Šalies institucija gali nustatyti sąlygas, kuriomis informaciją turi naudoti ją gaunančios Šalies institucija. 3. Šios sąlygos privalomos visoms Šalių institucijoms. IV ANTRAŠTINĖ DALIS. BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 38 straipsnis. Jungtinis komitetas 1. Įsteigiamas jungtinis komitetas, atsakingas už tinkamą šio susitarimo taikymą. Šiuo tikslu jungtinis komitetas teikia rekomendacijas ir priima Susitarime numatytus arba praktinę Susitarimo įgyvendinimo tvarką reglamentuojančius sprendimus. Komitetas taip pat prižiūri Susitarimo įgyvendinimą. 2. Jungtinis komitetas sudaromas iš visų Šalių, t. y. Europos Sąjungos, valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystės, atstovų. Jungtinis komitetas priima darbo tvarkos taisykles, kuriose, be kitų nuostatų, numatomos posėdžių šaukimo, pirmininko skyrimo ir jo funkcijų apibrėžimo nuostatos. Jungtinis komitetas teikia rekomendacijas ir priima sprendimus vienbalsiai. 3. Jungtinis komitetas susirenka reikalui esant, tačiau bent kartą per metus. Kiekviena Šalis gali prašyti sušaukti posėdį. 4. Jungtinis komitetas gali nuspręsti sudaryti bet kokią darbo arba ekspertų grupę, kuri padėtų vykdyti komiteto užduotis. 5. Jungtinis komitetas gali priimti sprendimus dėl techninių pakeitimų, atspindinčių Europos Sąjungos teisės raidą tarpusavio administracinės pagalbos atžvilgiu. Jei tokiu sprendimu Šalis gali būti saistoma tik tuomet, kai įvykdomi jos konstitucijos reikalavimai, sprendimas įsigalioja pirmąją antro mėnesio nuo paskutinio pranešimo apie konstitucijos reikalavimų įvykdymą dieną, išskyrus atvejus, kai jungtinis komitetas nusprendžia kitaip. 6. Jei Šalis nori, kad Susitarimas būtų peržiūrėtas, pateikia pasiūlymą jungtiniam komitetui, kuris parengia rekomendacijas, kad būtų pradėtos derybos. 39 straipsnis. Ginčų sprendimas 1. Kiekviena šalis gali pateikti jungtiniam komitetui nagrinėti ginčą dėl šio susitarimo aiškinimo arba taikymo, ypač jei ji mano, kad kita Šalis kelis kartus nesiėmė veiksmų, gavusi jai siųstus bendradarbiavimo prašymus. 2. Jungtinis komitetas siekia, kad ginčas būtų išspręstas kuo greičiau. Jungtiniam komitetui teikiama visa naudinga informacija, padedanti jam išsamiai apsvarstyti padėtį siekiant rasti priimtiną sprendimą. Šiuo tikslu jungtinis komitetas apsvarsto visas šio susitarimo tinkamo veikimo išsaugojimo galimybes. 40 straipsnis. Teritorinio taikymo sritis Šis susitarimas taikomas Lichtenšteino Kunigaikštystėje ir teritorijose, kurioms taikomos sutartys, kuriomis remiantis įkurta Europos Sąjunga, jose numatytomis sąlygomis. 41 straipsnis. Įsigaliojimas 1. Šis susitarimas sudaromas neribotam laikui. 2. Susitarimą Šalys ratifikuoja arba patvirtina pagal savo tvarką. Susitarimas įsigalioja pirmąją antrojo mėnesio nuo paskutinio pranešimo apie ratifikavimą arba patvirtinimą dieną. 3. Pranešimai siunčiami Europos Sąjungos Tarybos generaliniam sekretoriui, šio susitarimo depozitarui. 4. Jei visos Šalys pasirašys šį susitarimą, iki jo įsigaliojimo Europos Sąjunga ir Lichtenšteino Kunigaikštystė viena kitai taikys I, II ir IV antraštines dalis, laikinai nuo pirmos mėnesio dienos po to, kai Lichtenšteino Kunigaikštystė praneš apie savo ratifikavimą, jei jos susijusios su: - pajamomis, kurioms taikomas taupymo pajamų apmokestinimas, kaip apibrėžta 2004 m. gruodžio 7 d. Europos bendrijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės pasirašytame susitarime, kuriame numatomos priemonės, lygiavertės nustatytoms Tarybos direktyvoje 2003/48/EB dėl palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, apmokestinimo - keitimusi informacija ir tarpusavio pagalbą, susijusia su sukčiavimu ir kita neteisėta veikla tradicinių nuosavų išteklių ir Bendrijos lėšų srityje. 5. Iki šio susitarimo įsigaliojimo kiekviena Šalis gali, pateikdama šio straipsnio 2 dalyje minėtą pranešimą arba bet kada vėliau, pareikšti, kad taiko sau Susitarimą santykiuose su kitomis tokį patį pareiškimą padariusiomis Šalimis. Tokie pareiškimai įsigalioja praėjus devyniasdešimt dienų nuo pranešimo gavimo. 42 straipsnis. Denonsavimas Europos Sąjunga, veikdama savo ir visų valstybių narių vardu, arba Lichtenšteino Kunigaikštystė gali denonsuoti šį susitarimą, pranešdama apie savo sprendimą kitai Šaliai. Denonsavimas įsigalioja praėjus šešiems mėnesiams nuo pranešimo apie denonsavimą gavimo. 43 straipsnis. Laikinas taikymas Šio susitarimo nuostatos taikomos: a) kalbant apie 2 straipsnio 1 dalies a punkte ir 2 straipsnio 1 dalies d punkte, kurie turi būti suvokiami atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies a punktą, minėtą veiklą – prašymams, susijusiems su neteisėta veikla, įvykdyta praėjus bent šešiems mėnesiams nuo Susitarimo pasirašymo, ir b) kalbant apie 2 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 straipsnio 1 dalies d punkte, kurie turi būti suvokiami atsižvelgiant į 2 straipsnio 1 dalies b punktą, minėtą veiklą – prašymams, susijusiems su neteisėta veikla, įvykdyta praėjus bent vieneriems metams nuo Susitarimo pasirašymo. c) kalbant apie 2 straipsnio 1 dalies c punkte minėtą veiklą – visam mokestiniam laikotarpiui nuo susitarimo pasirašymo. Pirmi prašymai gali būti teikiami nuo 2011 m. sausio 1 d. 44 straipsnis. Susitarimo taikymas naujoms ES valstybėms narėms 1. Kiekviena Europos Sąjungos nare tapusi valstybė tampa šio susitarimo Šalimi, raštu apie tai pranešdama Tarybos sekretoriatui. 2. Europos Sąjungos Tarybos parengto Susitarimo teksto prisijungiančios valstybės kalba autentiškumas patvirtinamas, Europos Sąjungai ir Lichtenšteino Kunigaikštystei apsikeičiant raštais. Tekstas laikomas autentišku, kaip apibrėžta 45 straipsnyje. 3. Šis susitarimas įsigalioja kiekvienos prie jo prisijungiančios naujos Europos Sąjungos valstybės narės atžvilgiu praėjus devyniasdešimt dienų nuo prisijungimo dokumento gavimo arba šio susitarimo įsigaliojimo dieną, jei jis dar nebuvo įsigaliojęs pasibaigus devyniasdešimties dienų laikotarpiui. 4. Jei, prisijungiančiai valstybei pranešant apie prisijungimo dokumentą, šis susitarimas dar nėra įsigaliojęs, taikoma 41 straipsnio 4 dalis. 45 straipsnis. Autentiški tekstai Šis susitarimas sudarytas dviem egzemplioriais anglų, airių, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, olandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių kalbomis; visi tekstai yra autentiški. Parašai Bendrosios Šalių deklaracijos Bendroji Šalių deklaracija dėl 17 straipsnio 2 dalies Šalys susitaria, kad 17 straipsnio 2 dalyje minėta sąvoka „tyrimo priemonė“ taip pat apima asmenų apklausą, patalpų ir transporto priemonių kratas, dokumentų kopijavimą, prašymus suteikti informaciją ir daiktų, dokumentų bei turto areštą. Bendroji Šalių deklaracija dėl 18 straipsnio 2 dalies Šalys susitaria, kad Susitarimo 18 straipsnio 2 dalies antra pastraipa taip pat reiškia, jog dalyvaujantys asmenys turi teisę užduoti klausimus ir siūlyti tyrimo priemones. Bendroji Šalių deklaracija dėl 20a straipsnio Šalys susitaria, kad, įgyvendinant 20a straipsnį dėl mokesčių srities pagalbos prašymų formos ir turinio, aiškinimo šaltinis bus OECD pavyzdinio susitarimo dėl keitimosi informacija mokesčių klausimais komentaras. Todėl nors 20a straipsnio a–i punktuose nustatyti svarbūs procedūriniai reikalavimai, kuriais siekiama užtikrinti, kad nebus vykdoma atsitiktinė paieška, šį straipsnį reikia aiškinti gan laisvai, kad nebūtų pakenkta veiksmingam keitimuisi informacija. Ypač tais atvejais, kai Šalis prašo informacijos apie sąskaitą, tačiau nežino sąskaitos savininko tapatybės, 20a straipsnio a punkto reikalavimas gali būti tenkinamas, jei pateiktas sąskaitos numeris arba kita lygiavertė tapatybę nustatanti informacija. Bendroji Šalių deklaracija dėl 24 straipsnio Šalys susitaria, kad prašančiosios Šalies institucijos patvirtins, jog jų prašymas susijęs su lėšų išieškojimu, kuriam taikomas šis susitarimas. Patvirtinimo ir pagalbos išieškant lėšas taisykles priims 38 straipsnyje minėtas jungtinis komitetas. Bendroji Šalių deklaracija dėl 31 straipsnio 2 dalies Šalys pažymi, kad Lichtenšteino teisėje vartojama sąvoka „vengimas mokėti mokesčius“ turi būti suvokiama kaip 2000 m. birželio 16 d. Lichtenšteino įstatymo dėl pridėtinės vertės mokesčio 75 straipsnyje apibrėžtas vengimas mokėti mokesčius. Bendroji Šalių deklaracija dėl 38 straipsnio 5 dalies Šalys susitaria, kad Šalis gali pateikti jungtiniam komitetui svarbią informaciją apie bendradarbiavimo su trečiosiomis šalimis kovojant su sukčiavimu ir kita viešiems finansiniams interesams kenkiančia neteisėta veikla eigą, į kurią komitetas gali atsižvelgti, siekdamas geresnio Šalių bendradarbiavimo. Bendroji Šalių deklaracija dėl 11 straipsnio 2 dalies Peržengdamos šio Susitarimo taikymo ribas, Šalys pareiškia esančios pasirengusios išnagrinėti kitos Šalies prašymus derėtis dėl išsamių dvišalių dvigubo apmokestinimo panaikinimo susitarimų. Nepažeidžiant šio susitarimo 39 straipsnio, Šalys apsvarsto konfliktų tiesioginių mokesčių srityje sprendimo būdus. Bendroji Šalių deklaracija dėl 12 straipsnio 1 dalies Šalys susitaria, kad, įgyvendinant 12 straipsnio 1 dalį dėl išlaidų, aiškinimo šaltinis turėtų būti OECD pavyzdinio susitarime dėl keitimosi mokesčių srities informacija pateiktas komentaras. Paprastai išlaidas, kurios kyla įprasta tvarka administruojant Šalies, į kurią kreipiamasi, nacionalinius mokesčių įstatymus, turi apmokėti Šalis, į kurią kreipiamasi, kai tokios išlaidos kyla atsakant į prašymą pateikti informaciją. Tokios išlaidos paprastai apima kasdienius darbus, pvz., dokumentų kopijų darymą ir pateikimą. 12 straipsnio 1 dalis nepažeidžia jau galiojančių ar būsimų dvišalių valstybių narių ir Lichtenšteino Kunigaikštystės susitarimų, jei juose nenagrinėjamas išlaidų pasidalijimo klausimas ar nėra numatyta skirtingų nuostatų. Bendroji Šalių deklaracija dėl persvarstymo Prireikus Šalys persvarstys šį susitarimą, atsižvelgdamos į bendradarbiavimo lygį, pasiektą įgyvendinant Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir kitų ELPA valstybių, taip pat Andoros, Monako ir San Marino, sudarytus susitarimus. Bendroji Šalių deklaracija dėl nediskriminavimo Šalys patvirtina įsipareigojimą laikytis Europos ekonominės erdvės susitarime apibrėžto nediskriminavimo principo, atsižvelgdamos į bendradarbiavimo mastą, reikalingą 1 straipsnyje nustatytą tikslui pasiekti .[pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic] [1] COM (2008) 839 galutinis. [2] Jungtinių Amerikos Valstijų vyriausybės ir Lichtenšteino Kunigaikštystės vyriausybės susitarimas bendradarbiauti mokesčių srityje ir keistis mokesčių srities informacija. [3] OL L 163, 2007 06 27, 17 p. [4] OL C , , p. . [5] OL C , , p. . [6] Susitarimo įsigaliojimo dieną Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbs Europos Sąjungos Tarybos generalinis sekretorius. [7] OL L 379, 2004 12 24, p. 84. [8] Termino „įstaiga“ ir lygiaverčių terminų aiškinimas visomis autentiškomis Susitarimo kalbomis grindžiamas termino „Anstalt“ aiškinimu susitarimo versijoje vokiečių kalba. [9] Termino „fondas“ ir lygiaverčių terminų aiškinimas visomis autentiškomis Susitarimo kalbomis grindžiamas termino „Stiftung“ aiškinimu susitarimo versijoje vokiečių kalba.