LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 177/9

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Kovos su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu strategijos (nuomonė savo iniciatyva)

(2014/C 177/02)

Pranešėjas Stefano PALMIERI

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2013 m. vasario 14 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Kovos su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu strategijos.

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2013 m. gruodžio 19 d. priėmė savo nuomonę.

495-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2014 m. sausio 21–22 d. (sausio 21 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 129 nariams balsavus už, nė vienam – prieš ir 4 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto (EESRK) manymu,, būtina dar kartą pabrėžti, kad svarbu kovoti su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu veikiant išvien ir papildant šioje srityje atliekamą darbą, kurio ėmėsi Europos Komisija ir specializuotos institucijos, pavyzdžiui, Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondas (EUROFOUND) ir kitos tarptautinės organizacijos, visų pirma Pasaulio bankas.

1.2 Europoje tebesitęsiančios sunkios ekonomikos krizės sąlygomis EESRK pabrėžia neigiamą tokių reiškinių poveikį įmonių augimo dinamikai ir galimybėms diegti inovacijas bei gerinti žmogiškojo kapitalo kokybę. Todėl įmonių ir darbuotojų išlaisvinimas iš šešėlinės sferos būtų ekonomikos atgaivinimo veiksnys ir padėtų pagrindą tvaresniam vystymuisi.

1.3 Nors ši politikos sritis priklauso valstybių narių kompetencijai, visuotinai pripažįstama, kad norint veiksmingai kovoti su šiuo reiškiniu reikia Europos Sąjungos lygmeniu užtikrinti nuolatinį keitimąsi informacija, duomenimis ir vertinimais, kad į šią veiklą įsitrauktų ir bendradarbiautų kompetentingos institucijos ir atitinkami socialiniai partneriai.

1.4 Taigi, pagal savo pobūdį EESRK kaip institucija puikiai tinka skatinti priemones, politikos sprendimus ir gerąją praktiką ir raginti jais dalytis, kad, vadovaujantis Europos Sąjungos kovos su nedeklaruojamu darbu ir mokesčių vengimu strategija, kuri pagrįsta integracija į oficialią darbo rinką, būtų galima imtis veiksmų, tiek susijusių su ekonominiais veiksniais, tiek kultūros bei socialinėje srityje.

1.5 Visų pirma, EESRK mano, kad būtina kokybiškai ir kiekybiškai įvertinti šiuos reiškinius, kurie valstybėse narėse labai skiriasi, taip pat jų neigiamus ekonominius ir socialinius padarinius, kurie savo ruožtu taip pat yra labai įvairūs atsižvelgiant į skirtingas struktūrines sąlygas ir padėtį. Be nuoseklių duomenų ir informacijos apie skirtingas valstybes nares, kovos strategija netenka galios, nes jai įgyvendinti reikia tiek problemos masto nustatymo priemonių, tiek vykdomos politikos poveikio įvertinimų.

1.6 Todėl EESRK rekomenduoja šešėlinės ekonomikos ir nedeklaruojamo darbo masto bei raidos vertinimo srityje spręsti vis dar neišsamios ir suderintai netaikomos metodikos problemą ir šiuo tikslu visose valstybėse narėse naudoti vienodai atliekamomis darbuotojų apklausomis pagrįstą metodą. Šį metodą sukūrė Italijos statistikos institutas, taigi jis išbandytas dideliais regionų skirtumais pasižyminčioje šalyje, kur tokie reiškiniai itin dažni.

1.7 Pagrindinis skirtumus lemiantis veiksnys – šešėlinės ekonomikos mastas, kuris kai kuriose valstybėse narėse ir regionuose siekia net 30 proc. bendrosios produkcijos, ir ši problema yra ne likutinė, bet veikiau neatsiejama jų gamybos sistemos dalis. Todėl EESRK dar katą pabrėžia, kad reikia taikyti diferencijuotos politikos derinį (politika turi būti priderinta skirtingiems teritoriniams vienetams, skirtingiems gamybos sektoriams ir skirtingiems darbo santykių tipams), kad būtų galima tinkamai šalinti ne tik tam tikrus ekonominius, bet kultūrinius ir socialinius veiksnius, kurie sudaro palankias sąlygas šešėlinei ekonomikai ir nedeklaruojamam darbui.

1.8 Socialiniai partneriai gali padėti išsilaisvinti iš šešėlinės ekonomikos, ypač tose srityse, kur toks sukčiavimas yra ne paprastas gamybos sąnaudų taupymo būdas, bet, kaip atrodo, neatsiejama gamybos struktūros dalis. Įgyvendinant šios kovos politiką reikia sukurti tinklą, kuriam priklausytų Europos, nacionaliniai ir vietos lygmens veikėjai, gerai suvokiantys šią problemą ir sugebantys propaguoti veiksmus, kurie užtikrintų, kad šešėlinė veikla taptų nebenaudinga. Tai būtų galima pasiekti baudžiant tokią veiklą vykdančius subjektus veiksmingomis atgrasymo priemonėmis ir skatinant juos pasitraukti iš šešėlio prevenciniais ir taisomaisiais veiksmais, kurie, tikriausiai, atneš daugiau naudos dabartinės ekonomikos krizės sąlygomis.

1.9 EESRK skatina teritoriniuose vienetuose steigti regioninio lygmens šešėlinės ekonomikos observatorijas, kurių veikloje dalyvautų darbdavių, profesinių sąjungų ir kompetentingų valdžios institucijų atstovai ir kurios tirtų šią problemą ir jos raidą laikui bėgant, nustatytų jos ypatumus, kad būtų galima pasirinkti veiksmingiausias intervencijos priemones ir stebėti tinkamą jų įgyvendinimą praktikoje.

1.10 EESRK ragina kovos su šešėline ekonomika srityje neapsiriboti ES teritorija, bet taip pat taikyti įmonių socialinės atsakomybės principą tais atvejais, kai trečiosiose šalyse, kuriose ES įmonės turi subrangos sutarčių, nėra nustatyti minimalūs deramo darbo standartai. Tokia praktika ne tik iškraipo įmonių konkurenciją, bet ir nedraudžia vaikų darbo ir, kai nepaisoma tokių pačių pagrindinių darbo saugos taisyklių, kelia mirtiną pavojų darbuotojams, kaip neseniai įvyko Bangladeše sugriuvus gamyklai.

2. Europos Sąjungos įsipareigojimas kovoti su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu

2.1 Įgyvendinant Europos Sąjungos strategiją „Europa 2020“, kuria siekiama pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo, į valstybėms narėms nustatytas bendrąsias ekonominės politikos gaires buvo įtrauktos užimtumo politikos gairės, apimančios priemones, taikomas kovos su šešėline ekonomika ir susijusiu nedeklaruojamu, neoficialiu ir nelegaliu darbu srityje, kuri ir toliau priklauso valstybių narių kompetencijai (1). Bendra šešėlinės ekonomikos sąvoka apima įvairią veiklą – nuo neoficialiai vykdomos teisėtos veiklos iki nelegalios veiklos. Nedeklaruojamas darbas apibrėžiamas kaip „[...] „bet kokia apmokama veikla, kuri savo pobūdžiu yra teisėta, tačiau nedeklaruojama valstybės institucijoms, atsižvelgiant į valstybių narių teisinių sistemų skirtumų“. Ši sąvoka [...] apima įvairią veiklą – nuo neoficialių namų ūkių priežiūros paslaugų iki nelegalių gyventojų slapto darbo, išskyrus nusikalstamą veiklą.“ (2)

2.1.1 Šešėlinė ekonomika daro neigiamą poveikį sklandžiai gamybinei veiklai ir darbo jėgos kokybei, trukdo įgyvendinti į augimą orientuotą ekonominę, socialinę ir biudžetinę politiką ir siekti strategijoje „Europa 2020“ nustatytų aukštų ekonomikos ir užimtumo tikslų. Šiuos neigiamus padarinius dar labiau pablogina ekonomikos krizės socialinės ir užimtumo srities pasekmės, dėl kurių mažėja įsidarbinimo galimybės r kyla pavojus įmonių ir darbuotojų perspektyvoms gauti pelno ir pajamų.

2.1.2 Pastaraisiais metais, įgyvendinant Europos užimtumo strategiją, šiems reiškiniams buvo skiriama vis daugiau dėmesio (3) tiek tiesiogiai, tiek ir platesnio masto diskusijose dėl darbo rinkos reformų būtinybės, taip pat svarstant kitus susijusius klausimus, pavyzdžiui, nelegalios imigracijos į ES ir deramo darbo trečiosiose šalyse.

2.1.3 Konkrečiai, šešėlinės ekonomikos ir nedeklaruojamo darbo klausimai įtraukti į 2012 m. balandžio mėn. paskelbtą užimtumo srities dokumentų rinkinį, 2012 ir 2013 m. metines augimo apžvalgas ir daugeliui valstybių narių konkrečiai skirtas rekomendacijas nelegalaus darbo ir mokesčių slėpimo srityse. Komisijos darbo programoje (4), kurioje numatytos 2014 m. teiktinos teisėkūros iniciatyvos, yra ir „Europos kovos su nedeklaruojamu darbu platforma“, kurios tikslas – gerinti atitinkamų institucijų bendradarbiavimą valstybėse narėse, skleisti geriausią ir praktiką ir nustatyti tam tikrus bendrus principus.

2.2 Labai svarbu darbdavių ir profesinių sąjungų organizacijas įtraukti į sprendimų priėmimo procesą: „Socialiniai partneriai atlieka svarbų vaidmenį nacionaliniu lygmeniu nustatant darbo rinkos taisykles“ (5). Tuo pat metu Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas svarstė ir teigiamai įvertino Europos kovos su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu politikos kūrimą ir šiuo klausimu 1999 ir 2005 m. priėmė dvi nuomones (6).

2.2.1 Pirmojoje nuomonėje EESRK teigiamai įvertino kovos strategiją, grindžiamą integracija į oficialią darbo rinką ir politikos deriniu, kurį galima pritaikyti prie skirtingų valstybių narių reguliavimo ir gamybinių sąlygų. Be to, joje buvo atkreiptas dėmesys į tam tikrus neaiškumus ir nepakankamą nedeklaruojamo darbo kiekybinį įvertinimą, skirtumą tarp šešėlinėje ekonomikoje dirbti verčiamų darbuotojų ir sąmoningai pasirenkančiųjų neoficialią veiklą, sunkią administracinę ir mokesčių naštą mažosioms, vidutinėms ir amatų įmonėms, nelegalios imigracijos valdymą, naujų darbo formų reglamentavimą, nedeklaruojamo darbo rūšių įvairovę ir kai kurių numatytų kovos priemonių galimą neveiksmingumą.

2.2.2 Antrąją nuomonę EESRK priėmė 2005 m. savo iniciatyva (7) ir joje dar kartą pakartojo ankstesnėje nuomonėje pabrėžtas problemas ir ją papildė tam tikrais aspektais. Tai, be kita ko, būtinybė didinti paskatas oficialiai deklaruoti darbuotojus, mažinti su nauju įmonių steigimu susijusią biurokratiją, ypatingą dėmesį skirti mažai apmokamiems darbuotojams, skatinti įmonėms ir darbuotojams skirtas informavimo ir švietimo kampanijas, kaip atgrasomąją priemonę nustatyti veiksmingą kontrolės ir sankcijų sistemą, kreipti dėmesį į darbo sąlygas trečiosiose šalyse ir ištirti sąsajas su nedarbu.

3. Bendrosios pastabos. Būtina imtis veiksmų

3.1 Šešėlinė ekonomika atsiranda ne tik dėl pernelyg didelėmis laikomų sąnaudų (ypač darbo jėgos), taigi jos tikslas – ne tik neteisėtai sumažinti gamybos sąnaudas vengiant mokėti mokesčius ir socialinio draudimo įmokas. Šešėline ekonomika taip pat norima apeiti darbo įstatymus ir darbo teisės normas (minimalus darbo užmokestis, maksimalus darbo laikas, sauga, sertifikatai). Šiai kategorijai nepriskiriama nusikalstama veikla ir leidimo neturinčių subjektų vykdoma oficiali veikla, tačiau ji apima nereguliariai neoficialiai dirbančius asmenis namų ūkiuose arba kaimynystėje, nors toks darbas paprastai sulaukia didesnio visuomenės pripažinimo.

3.1.1 Tai sudėtingas reiškinys, nes jis apima labai įvairių tipų darbuotojus (8): savarankiškai dirbančius asmenis, kurie sąmoningai pasirenka dirbti neoficialiai, socialinės apsaugos draudimu neapdrausti arba sutarties nepasirašę arba dalį darbo užmokesčio „vokelyje“ gaunantys samdomi darbuotojai, namų ūkio pagalbininkai, antrosios arba trečiosios darbo vietos nedeklaruojantys darbuotojai, nelegalūs imigrantai, trečiųjų šalių darbuotojai, kuriems neužtikrinti būtiniausi deramo darbo standartai ir kurie dirba pagal subrangos sutartis ES įmonėms.

3.2 Griežtai kovoti su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu būtina todėl, kad jie daro daugybinį poveikį tiek įmonėms ir darbuotojams, tiek ir valstybių biudžetui: — taisyklių besilaikančios įmonės negali sąžiningai konkuruoti, nes konkurenciją iškraipo tie, kurie taisyklių nepaiso ir vykdo veiklą, kuri, tikriausiai, neišsilaikytų rinkoje. Be to, susidaro neveiksmingumo dinamika, kai įmonės stabdo savo augimą, kad išliktų šešėlyje, ir neturi tinkamų galimybių gauti kreditą; — darbuotojams sudaromos prastos sąlygos, susijusios su jų fiziniu nesaugumu, pajamomis ir socialine apsauga, o tai turi ne tik etinių pasekmių jų žmogiškam orumui, bet ir daro neigiamą poveikį gamybai, nes nesudaromos nuolatinio mokymosi, profesinio tobulėjimo, įgūdžių, gamybos procesų ir produktų įvaldymo galimybės; — valstybės iždas praranda lėšų, nes surenkama mažiau mokesčių ir socialinio draudimo įmokų (mokesčių atotrūkis, anlg. tax gap), o tai reiškia, kad nevienodai prisidedama prie viešųjų paslaugų ir gerovės valstybės finansavimo (pasipelnymas kitų sąskaita, angl. free riding).

3.3 Ekonomikos globalizacijos procesas ir socialiniai demografiniai pokyčiai šešėlinei ekonomikai ir nedeklaruojamam darbui atveria – bent jau potencialiai – daugiau erdvės, todėl kovos politika turi būti nuolat vystoma, pritaikoma prie besikeičiančių sąlygų ir atsirandančių reiškinių. Omenyje turima didėjanti namų ūkio ir priežiūros paslaugų paklausa, tradicinių darbo formų sumažėjimas ir vis lankstesni sutartiniai santykiai, savarankiško darbo ir užsakomųjų paslaugų dažnėjimas ir tarptautinių įmonių stiprėjimas. Todėl reikia daugiau dėmesio skirti teisinių normų apibrėžimui, stebėsenos ir kontrolės priemonėms, tarptautinio koordinavimo formoms.

3.4 Statistiniu požiūriu, šešėlinė veikla sudaro neatsiejamą BVP dalį ir reikia tinkamos metodikos jai įvertinti. Tačiau sunku gauti patikimų ir palyginamų duomenų apie Europos Sąjungos šešėlinės ekonomikos dydį ir struktūrą dėl mažiausiai trijų priežasčių: pirma, šių reiškinių pobūdis yra toks, kad jų neįmanoma tiesiogiai stebėti; antra, valstybių narių veiksmai yra labai įvairūs, todėl labai skiriasi nacionalinės teisės normos; trečia, naudojama skirtinga skaičiavimo metodika. Savaime suprantama, taikant skirtingus metodus gaunami nevienodi kiekybiniai įvertinimai, kurie gali labai skirtis net ir tos pačios šalies viduje (žr. 1 lentelę). Apskritai, oficialiuose nacionaliniuose šaltiniuose skelbiami rodikliai yra mažesni už apskaičiuojamus ekspertų ir tarptautinių organizacijų tyrimuose.

3.4.1 Esama trijų šešėlinės ekonomikos įvertinimo tipų, kuriuos taip pat galima taikyti skirtingiems tyrimo objektams (pridėtinei vertei ar užimtumui): — tiesioginiai mikroekonominiai tyrimai (pavyzdžiui, Eurobarometrai ir Europos visuomenės nuomonės apklausos), vykdomi epizodiškai arba reguliariai, kurių metu respondentų prašoma nurodyti tam tikrus savo darbo santykių ypatumus (9); — netiesioginiai makroekonominiai apskaičiavimai, kurių pagrindas – kiti žinomi ir su šešėline ekonomika glaudžiai susiję dydžiai, pavyzdžiui, nacionalinės sąskaitos, darbo rinkos tendencijos, vartojimas, pinigų paklausa; — ekonometriniai modeliai, pagal kuriuos šešėlinė ekonomika vertinama kaip latentinis (nestebimas) kintamasis, remiantis pagrindiniais ją skatinančiais veiksniais ir neoficialios ūkinės veiklos rodikliais.

3.5 Viename Europos mastu atliktame tyrime buvo rekomenduota kaip tikslingą pagrindą vienodiems ir palyginamiems apskaičiavimams valstybėse narėse taikyti Italijos nacionalinio statistikos instituto sukurtą netiesioginę metodiką, kuri remiasi lengvai gaunama ir patikima iš darbuotojų surenkama informacija (10). Vidutinės trukmės laikotarpiu tai leistų Europos Sąjungai parengti bendrą, visų naudojamą tyrimų, palyginimų ir įvertinimų pagrindą, kuris nepriklausytų nuo tyrimų centrų ir išorės organizacijų ataskaitų.

3.6 Dabartiniu metu visų valstybių narių palyginami duomenys gaunami naudojant šešėlinės ekonomikos ekonometrinį modeliavimą arba atliekant tam tikros neoficialiai dirbančių darbuotojų (samdomų ir savarankiškai dirbančių) dalies tiesioginius imties tyrimus; pastarųjų rezultatai iš dalies prieštaringi, nes analizuojami įvairūs aspektai (žr. 2 lentelę). Be to, tik nedaugelis valstybių narių reguliariai atlieka nacionalinius šio reiškinio tyrimus.

3.6.1 Ekonometriniu metodu nustatytos vertės yra aukščiausios kai kuriose Vidurio Rytų valstybėse narėse (netgi virš 30 proc. Bulgarijoje), aukštos Pietuose, vidutinio dydžio likusioje Vidurio Rytų Europos dalyje ir Šiaurinėse valstybėse, minimalios Vakarų Europos ir anglakalbėse valstybėse narėse (11).

3.6.2 Tačiau tiesioginis metodas leidžia užfiksuoti įvairesnę padėtį: didžiausios vertės nustatomos Pietuose (ypač Kipre ir Graikijoje), taip pat Airijoje bei Lenkijoje, o mažiausios – kai kuriuose Vidurio Rytų, Šiaurės ir Vakarų Europos valstybėse narėse (12).

4. Konkrečios pastabos. Krizės poveikis ir politikos orientacija

4.1 Negalima iš anksto numatyti krizės ir griežto biudžeto lėšų taupymo politikos poveikio. Pasiūlos požiūriu, ekonomikos nuosmukis turėtų paskatinti įmones mažinti gamybos sąnaudas – net ir nelegalias – siekiant kompensuoti sumažėjusį pelną ir pajamas, nes atsiranda daugiau bedarbių, kurie sutinka dirbti neoficialiai. Tačiau paklausos požiūriu, sumažėja įsidarbinimo galimybės žemos kvalifikacijos asmenims, nes statybų, prekybos, viešbučių ir viešojo maitinimo, namų ūkio paslaugų ir pan. sektoriuose mažiau vartojama ir investuojama.

4.1.1 Iš tiesų, empiriniai įrodymai nėra galutiniai (13). Ekonometriniai modeliai rodo pastaruoju metu vienodai mažėjančias tendencijas, išskyrus nedidelį padidėjimą 2009 m. pačiame ekonomikos krizės įkarštyje, bet padėtis staigiai atsistatė 2010–2012 m. (žr. 3 lentelę). Tačiau tiesioginiai tyrimai atskleidžia prieštaringesnę padėtį: kai kuriose valstybėse narėse samdomų darbuotojų nedeklaruojamas darbas mažėja, o kitose, priešingai – užfiksuota padidėjęs savarankiškai dirbančių asmenų mokesčių vengimas.

4.2 Valstybėse narėse skiriasi ne tik šešėlinės ekonomikos ir nedeklaruojamo darbo mastas, bet ir struktūra; taip yra dėl skirtingos gamybinės struktūros ir gerovės valstybės sistemos (14). Dažniausiai šiuose reiškiniuose dalyvaujančios darbuotojų kategorijos – jų ekonominės sąlygos paprastai jau būna blogesnės negu vidutinės – ekonomikos sulėtėjimo metu atsiduria dar prastesnėje padėtyje ir sumažėja jų pajamos (15).

4.3 Taigi, šešėlinės ekonomikos ir nedeklaruojamo darbo dinamika, ypač pokriziniu laikotarpiu, darbo jėgai daro nevienodą poveikį tiek skirtingose valstybėse narėse, tiek atskirų šalių ekonomikos viduje. Į tokį nevienodą poveikį reikia atsižvelgti formuojant kovos su šešėline ekonomika politiką ir įgyvendinant anticiklinę socialinę politiką.

4.4 Turint omenyje šešėlinės ekonomikos ir nedeklaruojamo darbo sudėtingumą ir kompleksiškumą, visuotinai sutariama, kad reikia taikyti įvairias kovos ir atgrasymo priemones, įskaitant patikrinimus ir sankcijas, ir paskatas laikytis teisės normų. EESRK palankiai vertina tai, kad per pastaruosius keletą metų vis daugiau dėmesio skiriama prevencinėms ir taisomosioms priemonėms, kuriomis siekiama užkirsti kelią svarbiausiems šešėlinę ekonomiką skatinantiems veiksniams; gali būti, kad šios priemonės atneša daugiau naudos ieškant sprendimų ekonomikos krizei įveikti (16) (žr. 4 lentelę).

4.5 Paprastai siūlomos priemonės yra įvairios ir taikomos skirtingiems aspektams. Jomis siekiama: — užtikrinti, kad įmonėms būtų pigiau ir paprasčiau laikytis teisės normų reformuojant ir supaprastinant administracines ir fiskalines procedūras, — padidinti nusižengimų išaiškinimo tikimybę sugriežtinant kontrolę, ypač vykdant trišalius patikrinimus, kuriuose dalyvautų kompetentingų viešųjų institucijų (17), darbdavių ir profesinių sąjungų atstovai, ir padidinant šiuo metu jau taikomų sankcijų veiksmingumą ir rezultatyvumą, — skatinti mažųjų ir vidutinių įmonių augimą ir įgyvendinti pramonės politiką siekiant sudaryti palankias veiklos sąlygas gamybos sektoriams, kuriuose dirba daug kvalifikuotų darbuotojų, — užtikrinti, kad nedeklaruojamas darbas darbuotojams taptų mažiau patrauklus taikant pajamų rėmimo priemones ir akivaizdžiau susiejant socialines įmokas ir išmokas; — reglamentuoti naujas darbo formas, kad jos ne sudarytų sąlygas piktnaudžiauti, o leistų suderinti įmonių ir darbuotojų poreikius; — vykdyti socialinės apsaugos reikalavimų laikymosi stebėseną taikant su socialiniais partneriais suderintus darbo įkainių tinkamumo rodiklius (18) (kurie skirtinguose sektoriuose, įmonių kategorijose ir teritoriniuose vienetuose yra nevienodi); — mažinti šešėlinės ekonomikos priimtinumą visuomenei ir ginti fiskalinę etiką, šiuo tikslu ugdyti sąmoningumą formuojant visuomenės nuomonę, siekti didesnės lygybės dalijantis mokesčių naštą ir didinti pasitikėjimą viešuoju administravimu ir politikais; — reguliariai rengti stebesėnos ataskaitas, įvertinti vyraujančias tendencijas ir taikomų priemonių veiksmingumą; — stiprinti valstybių narių bendradarbiavimą tarptautinių įmonių klausimu (19), be kita ko, naudojantis specializuotomis agentūromis ir institucinėmis struktūromis;

4.6 Visomis šiomis priemonėmis siekiama visiškai to paties tikslo: įmonėms – užtikrinti, kad galimų baudų ir prarastos socialinės reputacijos kaina būtų didesnė nei galima nauda iš sukčiavimo ar neteisėtų veiksmų, todėl mažiau verta rizikos, o darbuotojams – sudaryti tokias sąlygas, kad oficialus darbas būtų pelningesnis nei nedeklaruojamas tiek mėnesinių pajamų, tiek ir ateities perspektyvų požiūriu. Šiuo tikslu būtinai reikės įvairių paramos priemonių siekiant nedeklaruojamą darbą paversti legaliu darbu.

2014 m. sausio 21 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Henri MALOSSE

(1) „Ekonomikos atsigavimas kuriant darbo vietas“, COM(2012) 173 final, 1.1 punktas; Tarybos sprendimą 2010/707/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių, 7 gairė.

(2) COM(2007) 628. Lygiai tokią pačią apibrėžtį taiko EBPO. Tuo tarpu Pasaulio bankas siūlo į sąvoką įtraukti be sutarties samdomus darbuotojus ir specializuota profesionalia veikla neužsiimančius savarankiškai dirbančius asmenis, samdančius ne daugiau kaip penkis darbuotojus.

(3)

— 2013 m. TDO darbo dokumentas „Darbo inspekcija ir nedeklaruojamas darbas Europos Sąjungoje“;

— EUROFOUND duomenų bazė ir 2013 m. pranešimas „Kova su nedeklaruojamu darbu 27 Europos Sąjungos valstybėse narėse ir Norvegijoje. Metodai ir priemonės nuo 2008 m.“;

— 2012 m. užimtumo srities dokumentų rinkinys: Komisijos komunikatas „Ekonomikos atsigavimas kuriant darbo vietas“;

— 2012 ir 2013 m. Komisijos komunikatai „Metinė augimo apžvalga“;

— 2012 ir 2013 m. konkrečiai šaliai skirtos rekomendacijos;

— 2012 m. „Progress“ savitarpio mokymosi programos tarpusavio vertinimas „Kova su nedeklaruojamu darbu – vis opesnė problema esant aukštam nedarbo lygiui“;

— 2010 m. Komisijos komunikatas „Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė. Europos pastangos kiekvienam suteikti darbą“, COM(2010) 682 final;

— 2010 m. spalio 21 d. Tarybos sprendimas 2010/707/EB dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių;

— 2007 m. Komisijos komunikatas „Kovos su nedeklaruojamu darbu stiprinimas“, COM(2007) 628 final;

— 2007 m. specialus Eurobarometro tyrimas dėl nedeklaruojamo darbo;

— Komisijos komunikatas „Viešųjų konsultacijų dėl Komisijos žaliosios knygos „Darbo teisės modernizavimas įgyvendinant;

— 21-ojo amžiaus uždavinius“ rezultatai“, COM(2007) 627;

— Žalioji knyga „Darbo teisės modernizavimas įgyvendinant 21-ojo amžiaus uždavinius“, COM(2006) 708;

— 2010 m. „Europos darbo inspekcijų ir kitų susijusių kontrolės ir teisėsaugos institucijų bendradarbiavimo platformos sukūrimo įgyvendinamumas, siekiant užkirsti kelią nedeklaruojamam darbui ir kovoti su juo“ (Regioplan tyrimas).

(4) COM(2012) 629 final

(5) COM(2012) 173, 3.2 punktas.

(6) OL C 101, 1999 4 12, p. 30–37, COM(98) 219; OL C 255, 2005 10 14, p. 61–66. Be to, ši tema nagrinėjama ir kitose nuomonėse dėl bendresnių darbo rinkos klausimų ir dėl su šešėline ekonomika susijusių reiškinių. Tai, be kita ko, OL C 175, 2007 2 27, p. 65–73 ir OL C 204, 2008 8 9, p. 70–76.

(7) Remiantis Tarybos rezoliucija Nr. 13538/1/03 dėl nedeklaruojamo darbo ir 2003 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimų dėl užimtumo politikos gairių.

(8) TDO „Darbo inspekcija ir nedeklaruojamas darbas Europos Sąjungoje“, darbo dokumentas Nr. 29, Ženeva, 2013 m., 1 skyrius.

(9) Nors esama pavojaus, kad dėl melagingų atsakymų šešėlinės ekonomikos mastas bus nepakankamai atskleistas, šių tyrimų privalumas – surenkama daug socialinės ir ekonominės srities duomenų.

(10) G. Ciccarone ir kt. „Tyrimas dėl nedeklaruojamo darbo Europos Sąjungoje netiesioginio apskaičiavimo metodų (angl. Study on indirect measurement methods for undeclared work in the EU), GHK & G. Brodolini fondas, Galutinė ataskaita Europos Komisijai – Užimtumo, socialinių reikalų ir įtraukties generalinis direktoratas, 2009 m. gruodžio mėn.

(11) F. Schneider „Šešėlinė ekonomika ir darbas šešėlyje. Kas (ne)žinoma?“ (angl. The Shadow Economy and Work in the Shadow: What Do We (Not) Know?), IZA diskusijų dokumentas Nr. 6423, 2012 m. kovo mėn.F. Schneider „Šešėlinės ekonomikos dydis ir raida 31 Europos valstybėse ir 5 kitose EPBO šalyse nuo 2003 iki 2012 m. Keletas naujų faktų“ (angl. Size and Development of the Shadow Economy of 31 European and 5 other OECD Countries from 2003 to 2012: Some New Facts), darbo dokumentas, 2012 m.

(12) M. Hazans „Neoficialūs darbuotojai Europoje. Duomenys iš 30 Europos šalių“ (angl. Informal Workers across Europe. Evidence from 30 European Countries), politikos tyrimų darbo dokumentas Nr. 5912, Pasaulio bankas, 2011 m. gruodžio mėn.; T. Packard, J. Koettl, C. E. Montenegro „Grįžimas iš šešėlio. Europos neoficialių darbuotojų integracija“ (angl. In From the Shadow. Integrating Europe's Informal Labor), Pasaulio bankas, 2012 m., 1 skyrius.

(13) F. Schneider, cit.; M. Hazans, cit.; T. Packard, J. Koettl, C. E. Montenegro, cit.

(14) Šiaurės šalyse skiriama daugiau lėšų darbo rinkos, socialinės apsaugos ir pajamų perskirstymo politikai, todėl jose gyventojų pajamos vienodesnės, taip pat mažesnis nedeklaruojamo darbo poveikis ir šis darbas dažniausiai susijęs su antruoju darbu, kuris atliekamas siekiant padidinti pajamas. Tačiau Pietų Europoje šešėline ekonomika kompensuojami aktyvios darbo rinkos ir gerovės politikos trūkumai, todėl joje labai dažnai dalyvauja bedarbiai ir žmonės, kuriems itin sunku patekti į oficialią darbo rinką. Žr. EUROFOUND, „Kova su nedeklaruojamu darbu 27 Europos Sąjungos valstybėse narėse ir Norvegijoje. Metodai ir priemonės nuo 2008 m.“, 2013 m. birželio mėn., 1 ir 4 skyriai.

(15) M. Hazans, p. 22–39.

(16) EUROFOUND, 2 ir 3 skyriai.

(17) TDO, cit., 3 skyrius.

(18) Šie rodikliai leidžia atskleisti galimą neteisėtą darbuotojų įdarbinimą tuo atveju, kai patikrinimų metu nustatoma, kad darbuotojų sąnaudos (darbo užmokestis plius socialinio draudimo įmokos) yra mažesnės nei minimalios vertės. Nurodyta kaip gera praktika dokumente COM(2007) 628 final.

(19) H. Dekker ir kt. „Prisijungimas prie kovos su nedeklaruojamu darbu Europoje“ (angl. Joining up the fight against undeclared work in Europe), Regioplan, Galutinė ataskaita Europos Komisijai – Užimtumo, socialinių reikalų ir įtraukties generalinis direktoratas, 2010 m. gruodžio mėn. 5 skyrius.