LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 255/61

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Pilietinės visuomenės vaidmens kovojant su nelegaliu darbu

(2005/C 255/12)

2004 m. sausio 28 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, nusprendė parengti nuomonę dėl: Pilietinės visuomenės vaidmens kovojant su nelegaliu darbu.

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu parengimą, 2005 m. kovo 15 d. priėmė nuomonę. Pranešėjas — p. Hahr.

Savo 416-oje plenarinėje sesijoje 2005 m. balandžio 6-7 d. (balandžio 7 d. posėdis) Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas 112 nariams balsavus „už“, 1 — „prieš“, ir 2 nariams susilaikius priėmė šią nuomonę:

1. Tarybos rezoliucijos santrauka

1.1 Taryba (užimtumas, socialinė politika, sveikatos ir vartotojų apsauga) 2003 m. spalio 20 d. priėmė rezoliuciją dėl nelegalaus darbo (1). Šia rezoliucija Taryba siekia paskatinti valstybes nares parengti apsvarstytą strategiją kovai su nelegaliu darbu Europos Sąjungoje. Ši strategija turėtų būti neatskiriama Europos užimtumo strategijos dalis. Tai pabrėžiama 2003 m. užimtumo politikos gairėse. Devintoji gairė yra skirta vien tik neoficialaus darbo klausimams (2).

1.2 Taryba, kreipdamasi į valstybes nares, rekomenduoja šią rezoliuciją laikyti pagrindu, kuriuo remiantis valstybės narės Europos užimtumo kontekste atsižvelgdamos į nacionalinius prioritetus ir realias sąlygas, galėtų kurti ir įgyvendinti priemones. Šioje rezoliucijose remiamasi šiam klausimui skirtu 1988 m. Komisijos komunikatu (3).

1.3 Be to, valstybės narės yra raginamos savo būsimuosiuose nacionaliniuose veiksmų planuose, pateikiant ataskaitą apie svarbiausias priemones, kurių tos valstybės narės ėmėsi vykdydamos savo užimtumo politiką pagal specialią užimtumo politikos gairę dėl neoficialaus darbo, apsvarstyti šioje rezoliucijoje nurodytas priemones.

1.4 Pritariama bendradarbiavimui, siekiant ištirti bendrus valstybėse narėse egzistuojančio neoficialaus darbo požymius. Geriausias sprendimo būdas būtų bendros koncepcijos parengimas pagal Europos užimtumo strategiją.

1.5 Prevencinių priemonių ir sankcijų srityje Taryba siūlo sukurti plačią, su Europos užimtumo strategija suderintą strategiją, kurios pagrindas būtų prevencinės priemonės ir kuri skatintų darbdavius ir darbuotojus dalyvauti tik oficialioje ekonomikoje ir įprastame užimtume; šios priemonės, nepamirštant viešųjų finansų bei socialinės apsaugos sistemų tvarumo, turėtų apimti: — ūkinės veiklos ir užimtumo registravimui palankios teisinės ir administracinės sistemos sukūrimą, supaprastinant procedūras ir mažinant kaštus bei prievoles, kurie riboja įmonių, ypač jaunų ir smulkių, steigimo ir plėtros galimybes, — paskatų stiprinimą bei kliūčių užimtumo reguliavimui,- tiek pasiūlos, tiek paklausos,-panaikinimą stengiantis — peržiūrėti mokesčių ir socialinių išmokų sistemas bei jų poveikį ir, jeigu reikia, jas reformuoti, kad būtų sumažintos aukštos efektyviųjų ribinių mokesčių normos, o esant reikalui, ir mažą atlyginimą gaunančių darbuotojų mokesčiai bei įmokos, — parengti tinkamas užimtumo priemones, kurios socialinių išmokų gavėjams suteiktų geresnes integravimosi į reguliarią darbo rinką galimybes, — pažaboti nepageidautiną sąveiką tarp mokesčių ir socialinių išmokų sistemų, kad sumažėtų bedarbystės ir skurdo rizika.

1.6 Būtina sustiprinti įstatymų nuostatų įgyvendinimo kontrolę bei sugriežtinti sankcijas už pažeidimus nelegalaus darbo organizatoriams ar turintiems iš to naudos, — esant reikalui pasitelkus ir aktyvią socialinių partnerių paramą. Siekiant padidinti priemonių paketo veiksmingumą, reikia sustiprinti socialinį sąmoningumą. Turi būti pagerintas žinių apie neigiamą nelegalaus darbo poveikį socialinės apsaugos sistemai ir solidarumo bei padorumo atžvilgiu lygis.

1.7 Norint pagerinti žinių apie nelegalų darbą lygį, būtina atskirų valstybių lygiu įvertinti šešėlinės ekonomikos ir nelegalaus darbo apimtį. Tai padaryti galima, remiantis socialinės apsaugos, finansinių įstaigų, ministerijų arba atskirų valstybių statistikos įstaigų turimais duomenimis. Taip pat svarbu, kad valstybės narės, kurdamos metodą nelegalaus darbo ES lygiu mastui apskaičiuoti, prireikus dirbtų kartu, siekdamos įvertinti pažangą, įgyvendinant nelegalaus darbo perkėlimo į įprastą užimtumą tikslus. Reikia siekti bendradarbiavimo tarp atskirų valstybių statistikos įstaigų metodikos srityje ir intensyvesnio pasikeitimo žiniomis bei patirtimi šioje srityje.

1.8 Galiausiai Taryba prašo socialinių partnerių Europos lygiu pabandyti nuosekliai spręsti neoficialaus darbo problemą, remiantis per daugelį metų kartu parengtomis darbo programomis, ir toliau, siekiant socialinio dialogo, užsiimti neoficialaus darbo klausimų sprendimu, sektorių lygiu atitinkamuose komitetuose. Nacionaliniu lygiu socialiniai partneriai turėtų dirbti ta linkme, kad būtų skatinamas ūkinės veiklos ir užimtumo legalizavimas ir mažinami neoficialaus darbo mastai. To reiktų siekti, organizuojant informavimo kampanijas ir taikant kitas priemones (kaip, pvz., esant reikalui, kolektyvinės derybos, atsižvelgiant į šalies tradicijas ir įpročius), kad, be kita ko, būtų supaprastinama verslo aplinka, ypač smulkioms ir vidutinėms įmonėms.

2. Įžanga

2.1 Neoficialiai dirbant nuo visuomenės yra nuslepiami mokesčiai ir socialinės įmokos. Pajamos nenurodomos jokiuose ūkinės veiklos dokumentuose ir todėl jos neapmokestinamos. Pridėtinės vertės mokestis nėra nei deklaruojamas, nei sumokamas. Darbas yra atliekamas neoficialiai. Atliekant neoficialų darbą, darbdaviai nemoka mokesčių, kuriuos jiems būtina mokėti. Taip pat ir darbuotojai nenurodo, kokias gauna pajamas ir todėl pajamų mokestis yra nemokamas.

2.2 Todėl visuomenė negauna lėšų, kuriomis finansuojamos, be kita ko, socialinės apsaugos sistemos. Šitaip kasmet nuslepiamos milijardinės sumos.

2.3 Todėl sėkmingai ir rimtai dirbančios įmonės neatlaiko konkurencijos arba atsiduria pakankamai sunkioje padėtyje, o neoficialiai dirbančios įmonės įsitvirtina rinkoje ir netgi plečiasi. Dėl nelegalaus darbo ūkio pelningumas patiria nuostolius. Neauga ir produktyvumas, kuris yra socialinės valstybės egzistavimo sąlyga.

2.4 Neoficialus darbas yra bendra visuomenės problema, kuri yra susijusi tiek su darbdaviais, tiek su darbuotojais. Iš esmės galima išskirti tris grupes:

2.5 Pirmajai grupei priklauso įmonės, kurios sistemingai atlieka organizuotą nelegalų darbą, dažnai derindamos jį su oficialia veikla. Savo darbuotojams už darbą jos dažnai sumoka „vokeliuose“.

2.6 Antrąją grupę sudaro darbuotojai, kurie dirba du ar daugiau darbų, iš kurių vienas yra neoficialus. Neretai šiai grupei priklauso gerą išsilavinimą turintys asmenys, kurie savo pajamas, gaunamas už legalų darbą, nori pagerinti nelegaliai.

2.7 Trečiąją grupę sudaro bedarbiai, kurie dėl įvairių priežasčių yra priversti dirbti nelegaliai, kadangi įprasta darbo rinka jiems nesuteikia darbo. Ši grupė yra ypač pažeidžiama. Darbuotojai dažnai dirba blogomis sąlygomis ir už mažą darbo užmokestį.

2.8 Be jau išskirtų trijų pagrindinių grupių, neoficialus darbas pasireiškia ir kitomis formomis:

2.9 Bedarbio ar ligos pašalpos gali būti derinamos su neoficialiomis pajamomis.

2.10 Namų ar būtų savininkai nedideliems remonto darbams atlikti samdo darbuotojus, kurie nedeklaruoja uždirbtų pinigų. Tokia pati situacija yra su perkraustymo paslaugomis. Šios rūšies nelegalaus darbo priežastis dažnai yra ta, kad tam tikros įmonės laiko šiuos užsakymus nepakankamai pelningais. Vietoj to, jie dažnai nurodo darbuotojus, kurie šiuos darbus laisvalaikiu atlieka nelegaliai.

2.11 Padėtis naujose ES valstybėse narėse yra panaši kaip ir ES-15. 2004 m. gegužės mėn. paskelbtame pranešime ypatingas dėmesys skiriamas vienam fenomenui. Institucijoms darbdavys pateikia duomenis tik apie tam tikrą darbo užmokesčio dalį. Likusią dalį darbuotojas gauna „vokelyje“ nelegaliai (4).

2.12 Svarbu pažymėti, kad visuose atvejuose kalbama apie neoficialų darbą, kuris susijęs su gana didelio masto mokesčių vengimu.

2.13 Toks nesąžiningas elgesys griauna visuomenės moralę ir atsakomybės jausmą, kurie yra bendruomenės, sunaudojančios nemažą dalį savo lėšų valstybės pašalpoms ir socialinio draudimo išmokoms, pagrindas. Didelio masto mokesčių nuslėpimas yra ir įtampos visuomenėje šaltinis. Didžioji dalis gyventojų mokesčius moka, o kiti tuo tarpu „suteikia“ sau išimtinę teisę savavališkai „nustatyti“ savo mokesčių ir atskaitymų dydį.

2.14 Neoficialus darbas visuomenei padaro daug žalos, t.y., padaroma ne tik finansinė žala, bet ir prarandamas pasitikėjimas visais lygiais. Nelegalus darbas vis labiau tampa visuomenei priimtinu ir jis dažnai pateisinamas, nes pašalpos nedarbo atveju — per mažos, o legalios paslaugos namų ūkyje — per brangios ir t. t.

2.15 Jei nesilaikoma teisės ir administravimo nuostatų, pradedama abejoti teisine valstybe ir socialinės apsaugos sistemomis. Todėl šias problemas reikia bandyti spręsti imantis visapusių tikslinių priemonių. Socialiniai partneriai, politikai ir visuomenė vis dažniau pastebi neigiamas neoficialaus darbo pasekmes; vis labiau pripažįstama, kad nelegalią darbinę veiklą turi pakeisti įprastas užimtumas.

3. Bendrosios pastabos

3.1 1999 m. Komitetas priėmė išsamią nuomonę dėl Komisijos komunikato šiuo klausimu (5). Komisijos komunikato tikslas buvo inicijuoti plačią diskusiją ne tik Europos Sąjungoje, bet ir valstybėse narėse. Po komunikato Komisijos pavedimu buvo parengta studija (6).

3.2 Todėl Komitetas pritaria Tarybos norui savo rezoliucija spartinti klausimo nagrinėjimą.

3.3 Be to, Komitetas atkreipia dėmesį į tai, kad Komisija 2003 m. atliko išsamų tyrimą dėl nelegalaus darbo išsiplėtusioje Europos Sąjungoje. 2004 m. gegužę paskelbto tyrimo (7) rezultatai, Komiteto nuomone, yra svarbus indėlis, padedantis suprasti nelegalaus darbo fenomeną ir prevencijos galimybes. Todėl tyrimas yra svarbus pagrindas, padedantis valstybių narių vyriausybėms ir valdžios institucijoms priimti tinkamus sprendimus ir surasti adekvačius metodus užkertant kelią nelegaliam darbui.

3.4 Užimtumo strategijos dalis

3.4.1 Taryba mano, kad kova su nelegaliu darbu turi būti svarbi Europos užimtumo strategijos, kurios tikslas yra sukurti daugiau ir geresnių darbo vietų, sudėtinė dalis. Komisija į tai taip pat jau buvo atkreipusi dėmesį, o 2003 m. liepos mėn. įvykusiame neoficialiame posėdyje Varese minėtoms nuostatoms pritarė Europos Sąjungos darbo ir socialinių reikalų ministrai; ministrai priminė, kad nelegalaus darbo pakeitimas įprastiniu legaliu užimtumu padeda siekti visuotinio užimtumo, gerinti darbo kokybę ir produktyvumą, skatinti socialinę sanglaudą ir socialinę integraciją, panaikinti skurdą ir išvengti rinkos iškraipymo.

3.4.2 Komitetas savo nuomonėje dėl Komisijos komunikato (1998 m.) pritarė bandymui spręsti nelegalaus darbo problemą atsižvelgiant į užimtumo perspektyvą. Komitetas ir toliau laikosi šios pozicijos.

3.4.3 Tikslui, neoficialų darbą pakeisti oficialiu darbu arba nelegalų darbą pakeisti įprastu darbu, kaip to reikalauja įstatymai, pasiekti būtinas išsamus priemonių rinkinys.

3.4.4 Pirmiausiai reikėtų suskirstyti į tuos asmenis, kurie turėtų dalyvauti įprastoje darbo rinkoje, ir tuos, kurie sąmoningai neįteisina savo veiklos.

3.4.5 Be to, turi būti aišku, kokios neoficialios šešėlinės ekonomikos veiklos rūšys gali būti perkeltos į legalų sektorių.

3.4.6 Galima teigti, kad tam tikros nelegalios veiklos rūšys arba paslaugos legalioje rinkoje neturi paklausos. Komitetas mano, kad šiai sričiai būtinas ypatingas dėmesys, kadangi paramos priemonių pagalba galbūt ir tokios veiklos rūšys gali būti perkeltos į oficialų sektorių.

3.4.7 Viena išankstinių Lisabonos strategijos įgyvendinimo sąlygų yra ta, kad Sąjungoje turi įsisteigti ir plėstis naujos konkurencingos įmonės, taip sukurdamos daugiau darbo vietų.

3.4.8 Kelias nuo idėjos įkurti įmonę iki veikiančios ir gaminančios įmonės, turinčios pastovų personalą, yra ypatingai ilgas ir sudėtingas procesas.

3.4.9 Todėl svarbu sukurti augimo ir plėtros atžvilgiu palankią aplinką, kuri naujai įkurtoms įmonėms suteiktų būtinas sąlygas.

3.4.10 Darbuotojams turi būti suteikta galimybė tikėtis, kad darbdaviai yra susipažinę ir taiko galiojančius darbo rinkos ir mokesčių įstatymus.

3.4.11 Tarp šių reikalavimų turi būti rasta pusiausvyra. Kitaip kyla pavojus, kad daug įmonių net nebus įkurtos ir daug gerų idėjų niekad nebus įgyvendintos.

3.4.12 Darbo ir socialinių reikalų ministrų pasisakymai 2003 m. liepos mėn. Varese pernelyg lengvai sudarė įspūdį, kad iš esmės nelegalaus darbo pakeitimas normaliais darbo santykiais yra tik užimtumo politikos problema. Nelegalus darbas, ypač kai jis yra atliekamas sistemingai ir organizuotai, dažnai yra susijęs su kitomis ekonominių nusikaltimų rūšimis. Kovai su šiuo nusikalstamumu būtinos ypatingos visuomenės pastangos ir su juo turi būti kovojama įprastomis priemonėmis.

3.5 Neoficialaus darbo apibrėžimas

3.5.1 Siekdama neoficialų darbą atskirti nuo kitų ekonominio nusikaltimo rūšių, Taryba, kaip ir Komisija savo komunikate (1998 m.), vartoja tą patį apibrėžimą. Komitetas jau ir anksčiau laikė priimtinu apibrėžimą, kuriame nustatoma, kad neoficialus darbas — tai bet kokio pobūdžio apmokama veikla, kuri savo esme nėra nusižengimas įstatymui, tačiau nėra įteisinta — kadangi visoms valstybėms narėms reikalingas vienodas galiojantis apibrėžimas. Komitetas ir toliau laikosi šios nuomonės.

3.6 Nelegali imigracija ir neoficialus darbas

3.6.1 Komitetas jau ne kartą nagrinėjo nelegalios imigracijos fenomeną ir jos priežastis, taip pat siekdamas nustatyti tarpusavio ryšį tarp nelegalios imigracijos ir nelegalaus darbo. Kadangi nelegaliems imigrantams neprieinama nei įprasta darbo rinka, nei socialinės apsaugos sistemos, tačiau jie turi kaip nors užsidirbti pragyvenimui, todėl dažniausiai jie patenka į neoficialią darbo rinką. Šiai darbo rinkai daugiausiai priklauso statybų, žemės ūkio ir sodininkystės bei kiti sektoriai. Kaip tik čia ir yra tinkama terpė atsirasti neoficialiems darbo santykiams, kuriais pasinaudoja nesąžiningi darbdaviai.

3.6.2 Todėl valstybės narės, atsižvelgdamos į bendrą imigracijos politiką, turėtų siekti užkirsti kelią nelegaliai imigracijai (8). Tai pasiekti galima taikant įvairias strategijas, kurios skirtingose valstybėse narėse gali šiek tiek skirtis. Savaime suprantama, kad viena iš strategijų — pasirūpinti, kad nelegalūs imigrantai grįžtų į savo kilmės šalį, o kita strategija — sugriežtinti pasienio kontrolę.

3.6.3 Žmogus, kuris pasiryžęs palikti savo tėvynę, kad kur nors kitur susikurtų naujas gyvenimo sąlygas, savaime suprantama, yra veikiamas jėgos, kurią labai sunku sustabdyti.

3.6.4 Galima teigti, kad egzistuoja ir kategorija, kuriai priklauso asmenys, iš kurių pavagiami arba konfiskuojami dokumentai, kad tokie asmenys būtų priversti susimokėti už „sienos perėjimą“. Taip atsiradusi vergovė leidžia neteisėto sienos perėjimo organizatorių tinklams priversti savo aukas grąžinti „skolą“. Tai gali būti taikoma ir privatiems asmenims dirbantiems žmonėms (tarnams, ...), ir statybų darbuotojams (pavyzdžiui, dirbantiems paprastose statybose ar laivų statyboje), tiek ir tiems, kurie dirba žemės ūkyje, viešojo maitinimo sektoriuje. Baugu būti liudininkais, kad nusikalstamumas gali būti organizuojamas įtraukiant keletą visuomenės lygių, tiesiog mūsų akivaizdoje. Reikia tai suvokti ir pripažinti šį faktą, kad galėtume su juo kovoti, apsaugant kiekvieną auką, suteikiant jai teisių ir tas teises gerbiant.

3.6.5 Dėl humanitarinių, teisinių ar praktinių priežasčių dažniausiai nėra galimybių grąžinti nelegalius imigrantus į jų tėvynę. Tačiau tokiais atvejais, žinoma, reikia pabandyti juos, taikant įvairias priemones, integruoti į visuomenę.

3.6.6 Kai bus įvertinamos pereinamosios priemonės dėl „laisvo darbuotojų judėjimo“ arba verčiau tokios laisvės netaikymas valstybių narių, įstojusių į ES 2004 m. gegužės 1 d., piliečiams, reikėtų įvertinti nenaudingus sunkumus, su kuriais susidūrė darbdaviai ir darbuotojai, atsižvelgiant į kvalifikacijų pokyčius, demografinius pokyčius, kultūrinius pokyčius ir mobilumo poreikių pokyčius.

3.6.7 Priešingu atveju rizikuojama, kad ši grupė taps nelegaliais darbuotojais ir tai neigiamai paveiks įprastą darbo rinką.

3.6.8 Kaip svarbią papildomą priemonę kovai su neoficialiu darbu Komitetas jau minėjo savo iniciatyva priimtoje nuomonėje dėl Imigracijos, integracijos ir organizuotos pilietinės visuomenės vaidmens imigrantų integravimą taikant įvairias priemones; baigiantis šiam procesui, imigrantai integruojami į pilietinę visuomenę, suteikiant jiems pilietybę (9).

3.6.9 Institucijos privalo imigrantui tinkamai išaiškinti jo teises bei pareigas ir sudaryti sąlygas įsidarbinti oficialioje darbo rinkoje, taip pat mokytis ir kelti kvalifikaciją. Sveikatos apsaugos sistema ir kitos paslaugos jam turi būti prieinamos tokiomis pačiomis sąlygomis, kaip ir vietiniams gyventojams. Būtina vengti gyvenamųjų rajonų atskirties.

3.7 Prevencijos priemonės

3.7.1 Taryba savo rezoliucijoje valstybes nares ragina sukurti teisinę administracinę aplinką, kuri būtų palanki ekonominei veiklai ir užimtumui įregistruoti. Iš esmės siekiama, kad nelegalus darbas taptų nepatraukliu.

3.7.2 Komitetas norėtų pateikti keletą galimų alternatyvų, kurios atskirai arba kartu galėtų padėti siekti tikslo:

3.7.3 Turi būti atliktos lyginamosios studijos, kurios turėtų nustatyti, kokia mokestinė bazė yra ypač pažeidžiama nelegalaus darbo atžvilgiu ir kokios egzistuoja priemonės tam pasipriešinti.

3.7.4 Valstybėms narėms reikalinga gerai veikianti teisinė sistema, kuri leistų nelegalius darbuotojus susekti, patraukti juos baudžiamojon atsakomybėn ir nubausti. Tai ypač svarbu tais atvejais, kai kalbama apie sistemingai atliekamą nelegalų darbą arba, kai išnaudojami darbuotojai.

3.7.5 Reikia imtis visapusių informavimo ir švietimo iniciatyvų, kurios padės nustatyti neigiamą neoficialaus darbo poveikį ne tik visuomenei, bet ir atskiriems piliečiams.

3.8. Mokesčių problemos

3.8.1 Tiriant nelegalų darbą kaip reiškinį, iš esmės akcentuojama tai, kad nelegalus darbas yra dėl nuslėptų mokesčių atsiradusi problema.

3.8.2 Daugelyje šalių atlikti tyrimai apie nelegalaus darbo apimtį nerodo jokios statistinės sąsajos tarp neoficialaus darbo apimties ir bendro mokesčių naštos lygio.

3.8.3 Sąsaja tarp nelegalaus darbo ir mokesčių naštos yra sudėtinga. Komiteto nuomone, čia negalima kalbėti apie paprastą priežastinį tarpusavio ryšį, kuomet, esant mažesniems mokesčiams, automatiškai rečiau jie yra nuslepiami. Net ir šalyse, kuriose nėra didelė mokesčių ir įmokų našta, dažnai yra dirbama neoficialiai.

3.8.4 Komitetas pritartų, jei būtų atliekama išsamesnė studija, kuri nagrinėtų santykį tarp mokesčių ir įmokų bei nelegalaus darbo atsiradimą.

3.8.5 Dėl aplinkybės, kad neoficialus darbas, kaip rodo patirtis, yra atliekamas mažose įmonėse, kuriose mažai vadovaujančiųjų darbuotojų, kelia klausimą, ar priežastys glūdi galiojančių nuostatų nežinojime, ar yra per daug sudėtingos taisyklės, ar neoficialaus darbo priežastis yra siekis turėti privalumų konkurencijoje.

3.8.6 Šiuo metu visuomenėje yra keliami gana dideli reikalavimai teisingumui, o tai atsispindi ir išsamiuose teisiniuose aktuose. Kaip pavyzdys — mokesčių sistemos. Didžiuliai reikalavimai teisingumui sąlygoja didesnius resursus, net ir valstybės institucijose, kurios turi kontroliuoti, kaip laikomasi nuostatų.

3.8.7 Jeigu ūkio šakoje, kuriai būdingas nelegalus darbas, daugelis verslininkų ir darbuotojų nepateiktų pajamų ir atlyginimų mokesčių institucijoms, tai rimti ir sąžiningi verslininkai laikytų mokesčių sistemą neteisinga, o kartais net tektų jiems dėl konkurencijos neteisėtomis priemonėmis sustabdyti savo veiklą.

3.8.8 Dėl šios priežasties reiktų pagalvoti apie griežtesnę ir paprastesnę mokesčių sistemą, kuria būtų lengviau naudotis tiek atskiriems verslininkams ar įmonėms, tiek ir valstybės institucijoms. Taip būtų apribotos galimybės manipuliuoti sistema. Tuo pačiu valstybinės įstaigose atsirastų laisvų specialistų, kurie yra reikalingi kovai su sunkiais ekonominiais nusikaltėliais.

3.9 Priežiūra ir kontrolė

3.9.1 Tarybos rezoliucijos pagrindinis tikslas šešėlinę ekonomiką pakeisti normalia ekonomine veikla — planuojamas priežiūros sustiprinimas ir sankcionavimas. Komitetas šiuo požiūriu taip pat mano, kad su nelegaliu darbu turi būti kovojama stiprinant reglamentavimą ir valstybės kontrolę. Į apmokamo darbo neįregistravimą negali būti žiūrima pro pirštus. Todėl, kaip numatyta dabartinėse užimtumo politikos gairėse, turi būti sustiprinti atitinkami baudžiamojo persekiojimo pajėgumai ir numatytos veiksmingos sankcijos, kad nelegalus darbas neapsimokėtų. Priemonių, skirtų kovai su neoficialiu darbu, pagrindą turi sudaryti du ramsčiai: sankcijos ir prevencija. Jos viena kitos nepakeičia, tačiau viena kitą papildo. Ši dviguba strategija, kurioje kontrolės priemones derinamos su paskatomis, taip pat yra nagrinėjama Tarybos rezoliucijoje ir dabartinėse užimtumo politikos gairėse. Komitetas pritaria šiam metodui.

3.9.2 Kai kurie verslininkai taisykles ir kontrolę dažnai supranta kaip globą. Pagerėjimo moraliniu atžvilgiu vargu ar galima pasiekti, vien tik sugriežtinus valstybės nuostatas. Kai kuriose ūkio šakose šiandien imamasi savarankiškos iniciatyvos, ir etiniai klausimai įvairiose organizacijose įgyja vis didesnę reikšmę. Kovoje su nelegaliu darbu tokios savanoriškos priemonės yra sveikintinos, tačiau jos negali pakeisti atitinkamų institucijų vykdomos kontrolės.

3.10 Informacijos ir švietimo poreikis

3.10.1 Nelegalus darbas darbuotojui dažniausiai reiškia negarantuotą ir trumpalaikį užimtumą be kilimo tarnyboje galimybių. Įmonės, kuriose neoficialiai dirbama, bijodamos, kad nebūtų pastebėtas vengimas mokėti mokesčius, negali labai plėstis. Todėl nelegalūs darbuotojai negali kilti tarnyboje. Darbo užmokesčiai neatitinka teisėtos darbo rinkos darbuotojų darbo užmokesčių, nemokamos sveikatos draudimo ir pensijų įmokos.

3.10.2 Asmenys, kurie atlieka neoficialų darbą arba jį organizuoja, savo veikla siekia vieno tikslo — vengti mokėti mokesčių ir socialinių įmokų. Todėl yra labai svarbu skatinti ryšio tarp socialinių įmokų mokėjimo ir būsimų socialinių išmokų.

3.10.3 Komiteto nuomone, šie abu pavyzdžiai įrodo, kad informavimo ir švietimo iniciatyvos yra būtinos. Reiktų pabrėžti, kokias tiek trumpalaikes, tiek ilgalaikes neigiamas pasekmes atskiriems darbuotojams ir visuomenei sukelia neoficialus darbas.

3.10.4 Sprendžiant šiuos klausimus, socialiniai partneriai ir pramonės organizacijos galėtų vaidinti ypač svarbų vaidmenį. Reikėtų padėti panaikinti nelegalų darbą palaikančias aplinkybes, suteikiant profesinių sąjungų nariams galimybę kontroliuoti kolektyvinių susitarimų tinkamumą ir socialinio draudimo įmokų mokėjimą. Darbdavių susivienijimai ir pramonės organizacijos turėtų pareikalauti, kad jų nariai laikytųsi elgesio kodekso reikalavimų, nes juos pažeidus, prieš šias organizacijas būtų imtasi įvairių sankcijų.

3.10.5 Tačiau garbės kaina neturėtų būti per aukšta, nes kitaip dar labiau iškils pavojus suvešėti nelegalaus darbo fenomenui. Tam tikrose ūkio srityse nelegalus darbas yra paplitęs labiau nei kitose. Natūralu, jog kai kurios ūkio sritys išskiriamos, nes ten lengviau atskleisti nelegalią veiklą, lyginant su kitomis ūkio sritimis.

3.10.6 Pagaliau ir pats asmuo individualiai turėtų kritiškai išanalizuoti moralės, etikos ir teisingumo klausimus.

4. Santrauka ir išvados

4.1 Su nelegaliu darbu susiduriama visuose visuomenės lygiuose. Tačiau labai sunku visą nelegalaus darbo mastą įvertinti skaičiais. Kai kurių atliktų studijų vertinimais nelegalus darbas siekia nuo 7 iki 16 % Europos Sąjungos BVP. Užkirtus kelią nelegaliam darbui ir jo priežastims, būtų galima daug laimėti.

4.2 Komitetas norėtų nurodyti keletą sričių, į kurias reikėtų atkreipti dėmesį ir kurias reikėtų nuodugniau ištirti, kad būtų rasti tinkami būdai problemai sumažinti: — Būtina labiau skatinti legalius darbo santykius. — Nelegalus darbas ir maži atlyginimai yra didelė problema, ypač moterims. Todėl būtina ištirti šią situaciją išsamiau, kad būtų galima imtis tikslingų priemonių. — Būtina pakeisti įmonėms skirtas nuostatas, siekiant sumažinti biurokratiją, ypač steigiant naujas įmones. Tačiau ir naujai įsteigtų įmonių savininkai turi būti įsisavinę pagrindines įmonių vadybos žinias. Svarbu, kad jie žinotų, kokius reikalavimus visuomenė jiems kelia įmonės valdymo srityje, taip pat darbuotojams galiojančių darbo įstatymų ir socialinės apsaugos atžvilgiu. — Reikia išsamios informacijos, skirtos gamintojams ir vartotojams, kad visuomenė geriau suvoktų, kad nelegalus darbas daro neigiamą poveikį valstybės įplaukoms, socialinės apsaugos sistemai, visuomenės solidarumui ir teisingumui. — Be to, išplečiant baudžiamojo persekiojimo pajėgumus bei bendradarbiaujant nacionaliniu, tarptautiniu ir valstybiniu lygiu, reikia pagerinti atsakingų valstybės institucijų veiksmingą kontrolę. — Į nelegalų darbą negali būti žiūrima pro pirštus. Todėl turi būti numatytos tokios veiksmingos sankcijos, kad nelegalus darbas, ypač siekiant pelno, neapsimokėtų. — EESRK atkreipia dėmesį kad kai kurios trečiosios šalys nesilaiko visuotinai priimtinų socialinės atskaitomybės standartų ir rekomenduoja ES šalių verslininkams į tai atsižvelgti, vystant verslą šiose šalyse.

4.3 Baigdamas, Komitetas norėtų pabrėžti, kad yra labai svarbu valstybėse narėse kiek įmanoma labiau sumažinti aukštą nedarbo lygį, kadangi tai yra svarbiausia priežastis, kodėl egzistuoja nelegalūs darbuotojai ir neoficialus darbas. Todėl yra svarbu, kad Europos užimtumo strategija, pasitelkus nacionalinius veiksmų planus, būtų iš tikrųjų įgyvendinta. Gerai veikianti darbo rinka, kuriai būdingas visiškas užimtumas ir kokybės atžvilgiu vertingos darbo vietos, yra geriausia apsauga nuo nelegalaus darbo.

2005 m. balandžio 14 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Anne-Marie SIGMUND

(1) Tarybos dokumentas Nr. 13538/1/03.

(2) 2003 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimas dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių, 9-oji gairė: „Valstybės narės turėtų parengti ir įgyvendinti išsamiai apibūdintus, nelegaliam darbui pašalinti skirtus veiksmus ir priemones, kurios apimtų verslo aplinkos supaprastinimą, kliūčių pašalinimą ir tinkamos paskatos sukūrimą mokesčių ir socialinių išmokų sistemoje, baudžiamojo persekiojimo sugriežtinimą ir sankcijų taikymą. Valstybės narės turėtų stengtis nacionaliniu lygiu ir Europos Sąjungos lygiu, kad būtų galima suvokti problemos mastą ir įvertinti nacionaliniu lygiu pasiektą pažangą.“

(3) Komisijos komunikatas dėl neoficialaus darbo (KOM(1998) 219).

(4) „Undeclared work in an enlarged Union“, European Commission, Directorate-General for Employment and Social Affairs (2004). Pranešimas yra tik anglų kalba (kartu su santrauka prancūzų (FR) ir vokiečių (DE) kalbomis) ir jį galima rasti internete:

http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_analysis/work/undecl_work_final_en.pdf.

(5) KOM(1998) 219 galutinis, Komiteto nuomonė, OL C 101, 1999 04 12, p. 30-37. Pranešėjas – p. D. Giron.

(6) Regioplan Research Advice and Information (Mateman, Sander & Renooy, Piet): „Undeclared labour in Europe - Towards an integrated approach of combatting undeclared labour“ (anglų kalba, santrauka – vokiečių ir prancūzų kalbomis). 2001 m., Amsterdamas.

(7) Žiūr. 4 išnašą.

(8) Taip pat žiūr. „Žaliąją knygą dėl ES metodo ekonominei migracijai valdyti“, KOM(2004) 811 galut.

(9) OL C 125, 2002 5 27, p. 112 – 122, pranešėjas p. Pariza Castaños, kitas pranešėjas p. Melícias.