C 440/4

Europos regionų komiteto nuomonė „Lygiavertės gyvenimo sąlygos – bendras uždavinys visoms Europos valdžios pakopoms“

(2020/C 440/02)

Pranešėjas Bernd LANGE (DE/EPP), Gerlico apskrities viršininkas

POLITINĖS REKOMENDACIJOS

EUROPOS REGIONŲ KOMITETAS

1. reiškia susirūpinimą dėl didėjančių ekonominių, socialinių ir teritorinių skirtumų ES valstybėse narėse ir tarp jų. Pastarojo meto įvykiai parodė, kad didėja skirtumai tarp vietovių ir žmonių atsižvelgiant į ekonominį vystymąsi, užimtumą ir gerovę. Šie skirtumai pastebimi visais lygmenimis – nuo žemesniojo vietos iki Europos lygmens – ir jau pasiekė kritinį lygį. Vykstančios diskusijos dėl nuošalyje paliktų arba „užmirštų“ vietovių aiškiai rodo, kad būtinas labiau į vietą orientuotas požiūris siekiant atremti šioms vietovėms tenkančius vystymosi iššūkius;

2. pažymi, kad COVID-19 pandemija valstybėse narėse dar labiau paaštrina problemas, kurias šiuo metu sukelia krizė daugelyje regionų. Įvairiose teritorijose susiduriama su labai skirtingomis pasekmėmis ekonomikai ir visuomenei, dėl to ekonomikos gaivinimo sąlygos taip pat yra labai nevienodos;

3. pakartoja, kad dėl šios priežasties Europos Sąjungoje toliau turi būti teikiamas didelis prioritetas tikslui, kuriuo pagal SESV 174 straipsnį siekiama teritorinės, ekonominės ir socialinės sanglaudos. Siekiant šio horizontalaus tikslo reikia pasitelkti ne tik Europos regioninę politiką ir bendrąją žemės ūkio politiką (BŽŪP), bet ir visas kitas Sąjungos politikos sritis (pvz., transporto, aplinkos, socialinę ir energetikos politiką); visų pirma – ES priemones, kurios yra susijusios su Europos žaliuoju kursu ir tolesniu skaitmeninimu;

4. atkreipia dėmesį į ypatingą atokiausių regionų padėtį, pripažintą SESV 349 straipsnyje, ir pabrėžia ES įsipareigojimą skatinti šių regionų vystymąsi taikant konkrečias priemones jų ir visos ES labui;

5. pabrėžia, kad 2017 m. ES miestuose, turinčiuose daugiau nei 100 000 gyventojų, 10 000–100 000 gyventojų turinčiuose miestuose ir mažuose miesteliuose bei kaimo vietovėse gyveno po trečdalį europiečių ( 1 ) . Europos Komisijos pirmininkės paskelbtose gairėse ( 2 ) atkreipiamas dėmesys į tai, kad daugiau kaip 50 % visų europiečių gyvena kaimo vietovėse esančiose savivaldybėse;

6. atkreipia dėmesį į tai, kad praeityje Europos struktūrinė politika daugiausia buvo skirta sanglaudai tarp regioninių struktūrų (NUTS-1 arba NUTS-2) užtikrinti, tačiau ne visada buvo pakankamai ištirtas ir įvertintas taikomų priemonių poveikis žemesniam savivaldybių lygmeniui;

7. pažymi, kad pastaraisiais metais įvairiose valstybėse narėse ir regionuose buvo stebimi didėjantys grynosios migracijos srautai iš miesto teritorijų į kaimo vietoves ( 3 ) ir mano, kad ES politika turėtų prisidėti prie su tuo susijusių iššūkių ir galimybių;

8. reiškia susirūpinimą, kad toliau augant gyventojų skaičiui didmiesčių vietovėse, daugelyje šių miestų centrų kyla didelių iššūkių, pavyzdžiui, būsto trūkumas, kylančios nuomos kainos, viešosios infrastruktūros perkrova ir socialinės problemos. Dėl gyventojų skaičiaus mažėjimo didelių sunkumų kyla kaimo vietovėse esantiems mažiems ir vidutinio dydžio miestams, jų savivaldybėms ir ten veikiančioms bendrovėms. Mažėjant gyventojų skaičiui ir vis labiau senėjant paslaugų naudotojams, kuriems paslaugų reikia vis daugiau, sudėtingiau prižiūrėti viešąją infrastruktūrą ir finansuoti viešąsias paslaugas. Be to, bendrovėms dažnai trūksta kvalifikuotų darbuotojų;

9. Demografinių pokyčių – pasiūlymai dėl neigiamo jų poveikio ES regionams įvertinimo ir šalinimo Didmiesčių regionams kylantys iššūkiai ir jų padėtis būsimoje sanglaudos politikoje po 2020 m. ( 5 ); šiuo požiūriu primena rengiamą RK nuomonę dėl ( 4 ) ir RK nuomonę

10. primena, kad Europos Sąjungos teritorinėje darbotvarkėje 2020 pirmuoju iš esamų šešių prioritetų numatoma remti daugiacentrį ir subalansuotą teritorijos vystymąsi ( 6 ) ir kad šiam tikslui toliau skiriamas didelis dėmesys rengiamame teritorinės darbotvarkės 2030 projekte;

11. pažymi, kad šiuo metu Europos Sąjungos lygmeniu nesilaikoma horizontalaus požiūrio kalbant apie tikslą, kurį įgyvendinant būtų siekiama sumažinti paskatas, lemiančias gyventojų persikėlimą ir nekontroliuojamą urbanizaciją arba miestų tuštėjimą, gerinant gyvenimo sąlygas visose vietovėse;

12. pabrėžia Jungtinių Tautų darnaus vystymosi 11-ojo tikslo „Tvarūs miestai ir gyvenvietės“ svarbą ir pažymi, kad jis turi galioti visų rūšių teritorijoms;

13. mano, kad visuotinai prieinami viešosios infrastruktūros objektai, kaip ir visiems prieinama viešojo tinklo infrastruktūra ir visuotinės viešosios paslaugos yra būtina prielaida, užtikrinant aukštos kokybės gyvenimo sąlygas ir darnų vystymąsi visose Europos Sąjungos vietovėse. Atsižvelgiant į tai reikėtų dar kartą pažymėti, kad struktūrinės sąlygos labai nevienodos atskirose valstybėse narėse, vienos valstybės narės viduje ir net tame pačiame regione;

14. ( 8 ); mano, kad Europos Sąjungoje vykdomos priemonės turėtų būti subalansuotos su parama, skiriama tankiai apgyvendintoms miesto ir kaimo vietovėms, į kurias neretai pirmiausia būdavo žvelgiama iš žemės ūkio politikos perspektyvos; šiuo atžvilgiu apgailestauja dėl palyginti mažos apimties ESF ir ERPF intervencinių veiksmų kaimo vietovėse ( 7 )

15. nuogąstauja, kad būtent smulkesnėse, atokesnėse ir izoliuotose, mažiau finansų turinčiose savivaldybėse bei regionuose dėl COVID-19 krizės bus dar sudėtingiau užtikrinti prieigą prie viešosios infrastruktūros ir ją prižiūrėti bei teikti viešąsias paslaugas, nes šiose savivaldybėse gali ypač smarkiai sumažėti mokestinės pajamos. Dėl to gali sustiprėti pastaraisiais metais pastebėtos neigiamos tendencijos; pabrėžia, kad viešųjų investicijų į infrastruktūrą ir paslaugų mažėjimas paprastai daro stipresnį poveikį itin pažeidžiamoms visuomenės grupėms;

Nacionalinės suderinto teritorinio vystymosi strategijos

16. mano, kad Europos Sąjungos ir valstybių narių vykdomos politikos kryptys turėtų viena kitą papildyti. Jomis jokiu būdu neturėtų būti siekiama tikslų, kurie yra vienas kitam prieštaraujantys ar tarpusavyje nederantys; todėl pabrėžia, kad valstybės narės perkeldamos ES direktyvas į savo nacionalinę teisę turėtų vengti perteklinio reglamentavimo;

17. todėl ragina valstybes nares, glaudžiai bendradarbiaujant su regionų ir vietos valdžios institucijomis, toliau vystyti nacionalinę sanglaudos politiką ir susieti ją su Europos lygmens pastangomis, laikantis partnerystės ir daugiapakopio valdymo principų;

18. ( 11 ); atsižvelgdamas į tai pažymi, kad įvairiose valstybėse narėse jau taikomi nacionalinio lygmens metodai, kuriais siekiama suderintos, visoms vietovėms naudingos struktūrinės politikos. Vienose šalyse siūlomi bendri principai, kuriais būtų pagrįstas visų regionų vystymasis ( 9 ) , o kitose – rengiami atskiri planai, pritaikyti tam tikriems vietovių tipams ( 10 )

19. pabrėžia, kad pirmiau minėtose nacionalinėse strategijose daugiausia dėmesio skiriama ne ekonominei sanglaudai, kuri suprantama kaip ūkio veiklos efektyvumas, bet labiau siekiama sukurti tam tikrus standartus, kurie būtų taikomi viešajam administravimui, infrastruktūrai ir paslaugoms, ir taptų pagrindu tolesniam socialiniam bei ekonominiam vystymuisi;

20. pažymi, kad visose nacionalinėse strategijose decentralizuotas administravimas paprastai nurodomas kaip esminė sąlyga vystant teritorijas, kuriose būtų patrauklu gyventi. Siekiant sukurti administraciją, kuri būtų artima piliečiams, ir užtikrinti demokratinį dalyvavimą, savivaldybių ir regionų struktūroms turi būti skirtas esminis vaidmuo;

21. pripažįsta, kad įvairiose valstybėse vykdomoje minėtoje nacionalinėje politikoje, palyginti su Europos politika, daugiau dėmesio skiriama mažesniosioms struktūroms (savivaldybėms, savivaldybių asociacijoms, mažiems ir vidutinio dydžio miestams) kaimo vietovėse tam, kad jos būtų stiprinamos ir taptų patrauklesnės gyventi. Kaimo vietovės visose strategijose pirmiausia laikomos erdvėmis, skirtomis gyventi ir vykdyti ekonominę veiklą, o strategijose yra numatyta struktūrinės politikos priemonių, skirtų šioms erdvėms vystyti;

22. ypač palankiai vertina tai, kad valstybių narių nacionalinėse strategijose laikomasi sektorinio metodo. Nors teritorijos nevienalytės, aiškėja panašūs sunkumai, su kuriais susiduriama atskirose valstybėse narėse;

23. pabrėžia, kad visuose nacionaliniuose metoduose skaitmeninimas nurodomas kaip esminis aspektas. Visiems prieinama skaitmeninė infrastruktūra ir skaitmeninės viešosios paslaugos leidžia kurti ir išsaugoti darbo vietas ne tik miestų centruose, todėl galėtų būti sumažintas darbo jėgos persikėlimas į didmiesčius; pabrėžia, kad padidėjęs nuotolinio darbo mastas, kaip buvo per COVID-19 pandemiją, galėtų darbuotojams suteikti daugiau lankstumo renkantis savo gyvenamąją vietą; šiuo požiūriu pabrėžia savo lūkesčius, kad daugelyje veiklos sferų vykstant nuolatiniam skaitmeninimui, darbuotojų gyvenimo šalia darbo vietos pranašumai ilgainiui greičiausiai atliks ne tokį svarbų vaidmenį daugelyje sektorių; pabrėžia, kad ši tendencija neturėtų pakenkti judumo politikai, visų pirma siekiant apriboti į darbą važinėjančių asmenų ir verslo kelionių poveikį aplinkai;

24. atkreipia dėmesį į tai, jog reikia užtikrinti, kad labiausiai nuo miestų aglomeracijų nutolusiose teritorijose, kuriose gyventojų tankumas yra mažesnis, skaitmeninis ryšys būtų tokio paties lygio, siekiant sudaryti sąlygas internetinių viešųjų paslaugų ir nuotolinio darbo, kaip žmonių ir talentų pritraukimo į šias vietoves priemonės, diegimui;

25. palankiai vertina tai, kad visose strategijose skiriama dėmesio visuotinės svarbos paslaugoms ir siekiama užtikrinti, kad jos būtų teikiamos, ypač sveikatos apsaugos, ligonių slaugos ir socialinės paslaugos, mokyklų ir kitų švietimo institucijų, bei teikiami pasiūlymai dėl senjorų apsaugos ir dėl integracijos. Reikia užtikrinti teisingumą siekiant tolygaus visuotinės svarbos paslaugų paskirstymo piliečiams nepriklausomai nuo jų gyvenamosios vietos;

26. todėl prašo Europos Sąjungos Tarybai pirmininkausiančių Vokietijos, Portugalijos ir Slovėnijos, ruošiantis įgyvendinti būsimąją teritorinę darbotvarkę 2030, pradėti diskusiją ir pasikeisti patirtimi apie tai, kaip būtų geriausia ES struktūrinę politiką susieti su nacionaline regionų vystymo politika tam, kad būtų sumažinta teritorinė nelygybė ir pagerintos gyvenimo sąlygos visoje Europoje;

Bendros rekomendacijos dėl ES politikos

27. ragina Europos Komisiją perimti nacionalinius metodus ir, sukonkretinant SESV 174 ir 349 straipsnius, Europos lygmeniu įtvirtinti lygiaverčių gyvenimo sąlygų tikslą;

28. pabrėžia valstybių narių laisvę ir atsakomybę dėl visuotinės svarbos paslaugų teikimo. ES lygmens priemonėmis, laikantis subsidiarumo principo, turėtų būti tik papildomos nacionaliniu, regionų ar vietos lygmeniu taikomos priemonės;

29. ragina parengti ilgalaikę europinę teritorinio vystymosi strategiją, kad būtų atsižvelgiama į sąveiką tarp aglomeracijų, miestų ir kaimo vietovių;

30. ragina Europos Komisiją atsižvelgti ne tik į valstybių narių ekonomikos vystymąsi, bet ir į jų pastangas teikiant visuotinės svarbos paslaugas bei jas pripažinti, visų pirma rečiau ir (arba) rečiausiai apgyvendintuose ar atokiausiuose regionuose, kuriems būdingas geografinis išsisklaidymas;

31. mano, kad siekiant tvaraus socialinio ir ekonominio vystymosi Europos Sąjungoje, būtina visose valstybėse narėse ir visose regioninėse struktūrose sukurti tinkamas struktūrines sąlygas. Didžiausias įnašas, siekiant šio tikslo, galėtų būti skiriamas iš struktūrinių fondų biudžeto, tačiau tai neturėtų likti vieninteliu šaltiniu, iš kurio būtų finansuojamas subalansuotas vystymasis. Siekiant šio horizontalaus tikslo, turėtų būti pasitelktos visos politikos sritys, įskaitant Europos Komisijos ketinamą paskelbti „Kaimiškų vietovių viziją“;

32. šiuo tikslu reikėtų apimti tiek etapą prieš paskelbiant teisėkūros aktus, tiek etapą po jų paskelbimo;

33. rekomenduoja, kad ES politikos priemonių vertinimą pagal vadinamąjį „urban proofing“ (atsižvelgimo į miestų aspektus) kriterijų, kuris yra siūlomas vykdant miestų darbotvarkę, papildyti vertinimu pagal „territorial proofing“ (atsižvelgimo į teritorijų aspektus) kriterijų, t. y. būtų integruotai vertinama tai, kaip priemonė būtų įgyvendinama tankiau (pavyzdžiui, miestų) ir rečiau (pavyzdžiui, kaimo) apgyvendintose vietovėse, atsižvelgiant į jų specifiką, ir būtų papildomai parengiamas teritorinis poveikio vertinimas. Tokiu būdu būtų užtikrinta, kad reguliavimo tikslai turėtų tik norimą poveikį ir toliau neskatintų nekontroliuojamos urbanizacijos arba miestų tuštėjimo;

34. mano, kad vietovėse, kuriose gyventojų tankis yra mažesnis, daugiau dėmesio reikėtų skirti mažiems ir vidutinio dydžio miestams, atliekantiems traukos centrų funkciją. Pagrindines visuotinės svarbos paslaugas teikia savivaldybės, jos taip pat pasirūpina būtiniausia infrastruktūra, kuri tarnauja visuomenei, ir reikšmingai padidina kaimo vietovių patrauklumą;

35. pakartoja, kad ir didesniuose miestuose toliau yra susiduriama su dideliais sunkumais, kuriems įveikti reikia Europos Sąjungos finansinės ir organizacinės paramos. Skirtingų tipų vietovės neturėtų būti priešinamos tarpusavyje. Miestų darbotvarkė ir partnerystės, kurios buvo užmegztos ją vykdant, yra geras pavyzdys, kaip gali vykti bendradarbiavimas tarp ES ir vietos lygmens struktūrų;

36. ragina Europos Komisiją stiprinti sistemingą palyginamų statistinių duomenų rinkimą siekiant įvertinti žemesnio nei NUTS II lygio kaimo vietovių vystymąsi, nedidinant administracinės naštos vietos lygmeniu;

37. rekomenduoja Europos Parlamento jungtinių grupių pirmininkams kuo glaudžiau įtraukti RK atstovus į jungtinių grupių, nagrinėjančių miesto ir kaimo plėtros klausimus, darbą ir taip skatinti keistis nuomonėmis apie konkrečius sunkumus;

38. pabrėžia, kad, ateityje formuojant Europos Sąjungos lygmens darbo ir ekspertų grupes, būtina užtikrinti, jog įvairių valdymo lygmenų valdžios institucijų atstovai, dalyvausiantys jų veikloje, būtų parenkami išlaikant pusiausvyrą, ir kad jie turėtų atstovauti skirtingo dydžio ir miestų bei kaimų vietovėms. Metodai, kurie yra pritaikyti didesniems miestams ar yra jų pačių parengti, dažniausiai negali būti pritaikomi mažesnėse savivaldybėse, nes jų organizacinė ir finansinė padėtis yra skirtinga;

39. ragina visų Europos Komisijos generalinių direktoratų ir Europos Parlamento komitetų darbe visapusiškai atsižvelgti į sąveiką tarp miestų ir kaimo vietovių ir kurti nuoseklias ES politikos kryptis, kurios turėtų subalansuotą poveikį visų tipų vietovėms;

40. ragina visus Europos Komisijos generalinius direktoratus ir Europos Parlamento komitetus labiau pripažinti bendradarbiavimo instituciniu ir funkciniu lygmenimis naudą planavimo, judumo, aplinkos, visuotinės svarbos paslaugų teikimo ir viešųjų investicijų srityse. Šis bendradarbiavimas leidžia įgyvendinti masto ekonomiją ir suteikia galimybę stiprinti tos pačios funkcinės zonos ar regiono miestų, priemiesčių ir kaimo vietovių ryšius bei užtikrina didesnę teritorinę, ekonominę ir socialinę sanglaudą;

41. ragina ES lygmeniu laikytis visapusiško požiūrio, pagal kurį būtų sprendžiami tarpvalstybinio miestų, regionų ir savivaldybių bendradarbiavimo uždaviniai ir padidintas šio bendradarbiavimo potencialas mažinant skirtingų tipų gyvenviečių skirtumus;

Rekomendacijos dėl Europos regioninės politikos

42. mano, kad pasitelkiant Europos regioninę politiką – siekiant konvergencijos ir ES regionų vystymosi – pirmiausia reikėtų stengtis visose vietovėse sukurti pagrindą subalansuotam augimui. Tvarus ir ilgalaikis socialinis bei ekonominis vystymasis gali būti užtikrintas tik tose vietovėse, kuriose visiems piliečiams ir bendrovėms sukuriamos tam būtinos sąlygos; atsižvelgdamas į tai pabrėžia, kad reikia daugiau paskatų įmonėms kaimo vietovėse;

43. pakartoja, kad ESI fonduose (ir EŽŪFKP), vykdant telkimą pagal temas, taip pat turėtų būti atsižvelgiama į tikslą sukurti lygiavertes gyvenimo sąlygas. Visuose regionuose turėtų būti sudarytos sąlygos iš ESI fondų biudžeto remti plėtrą, susijusią su būtina infrastruktūra savivaldybėse ir regionuose bei viešosiomis paslaugomis. Tačiau galima sulaukti priešingo rezultato, nes EŽŪFKP buvo išbrauktas iš struktūrinių fondų reglamento bendrųjų nuostatų. Tokiu veiksmu be reikalo apsunkinamos galimybės nuosekliai iš skirtingų fondų remti miestus ir kaimo vietoves;

44. atsižvelgdamas į tai atkreipia dėmesį, kad ERPF numatyti specialūs asignavimai miestams, tačiau kartu pažymi, kad dėl to reikėtų numatyti atitinkamus specialius lygiaverčius asignavimus kaimo vietovėms; mano, kad ilgainiui būtų tikslingiau, jei toms paslaugoms, kurias teikiant remiamas subalansuotas teritorinis vystymasis ir stiprinamas visų valdžios institucijų atsparumas (plačiajuosčio ryšio infrastruktūra, ligoninių paslaugos arba sveikatos priežiūra, transporto infrastruktūra ir pan.), būtų numatyti atskiri asignavimai, kuriuos skiriant būtų užtikrina, kad jos taptų visiems prieinamos. Taip visiems piliečiams ir bendrovėms būtų sudaromos sąlygos įsikurti ne tik miestų centruose, todėl būtų kuriamos darbo vietos ir sumažėtų juntamas spaudimas migruoti į miestą;

45. mano, kad atsižvelgiant į nedidelę grąžą, kurią duoda viešosios paslaugos rečiau apgyvendintose vietovėse, teikiant paramą iš struktūrinių fondų daugiausia turėtų būti naudojamos dotacijos;

46. mano, kad teikiama parama iš struktūrinių fondų turi būti intensyviau naudojama technologinei infrastruktūrai – tiek telekomunikacijų, tiek skaitmeninių paslaugų – sukurti ir prižiūrėti, nes tai būtina siekiant užtikrinti vienodą teritorinį vystymąsi. Šiuo tikslu bus skatinama viešojo ir privačiojo sektorių partnerystė, o viešasis sektorius atliks pagrindinį vaidmenį įgyvendinant su šiuo tikslu susijusią investicinę veiklą;

47. prašo Europos Komisijos įtraukti šią temą į 8-ąją sanglaudos ataskaitą, kuri, kaip tikimasi, bus parengta 2021 m. rugsėjo mėn.;

48. ragina glaudžiau susieti naująją ES 2030 m. teritorinę darbotvarkę su naująja 2021–2027 m. sanglaudos politika, kad būtų parengtos sanglaudos politikai skirtos teritorinės strateginės gairės siekiant žalios ir teisingos Europos, kurioje nė viena teritorija neatsiliktų;

Rekomendacijos kitoms politikos sritims

49. pabrėžia, kad rengiant Europos transporto politikos tikslus, turėtų būti labiau atsižvelgiama į tai, koks yra jų poveikis siekiant subalansuoto gyventojų pasiskirstymo. Į tai reikėtų atsižvelgti planuojant viešojo transporto ir geležinkelio tinklus bei teikiant pakeleivių vežimo paslaugas. Jos kol kas dažniausiai teikiamos miestuose, nes pakeleivių vežimo paslaugas teikiant kaimo vietovėse, kuriose gyventojų tankis nėra didelis, nėra galimybių gauti pakankamai pajamų. Ilgainiui reikėtų įvertinti, ar būtų galima užtikrinti, kad tokios susisiekimo paslaugos būtų teikiamos visiems gyventojams, pavyzdžiui, prisiimant viešųjų paslaugų įsipareigojimus;

50. pažymi, kad viešojo transporto kaimo vietovėse patiriami sunkumai siekiant Europos transporto tikslų (ypač susijusių su išmetamų teršalų kiekio mažinimu ir klimato politika) neretai yra žymiai didesni nei tie, su kuriais veiklos vykdytojai susiduria miestuose. Dėl technologinių sąlygų ir pateikimo į rinką šiuo metu ne visose vietovėse, ypač rečiau apgyvendintose ir kalnuotose vietovėse, yra įmanoma užtikrinti, kad būtų pereita prie mažo anglies dioksido kiekio technologijų, ypač naudojant autobusus, nes didėja sąnaudos, mažėja nuvažiuojami atstumai ir iš dalies ilgiau užtrunkama įkraunant bateriją. Tuo pat metu Europos paramos lėšos skiriamos daugiausia judumui miestuose, nes juose paprastai registruojama didesnė tarša. Jei siekiama, kad visur būtų sukurtas ir išlaikytas veikiantis viešasis transportas, rengiant šiuos tikslus reikėtų arba numatyti skirtingas priemones pagal vietovės tipą, arba papildomas lėšas toms vietovėms, kuriose labai sunku užsitikrinti finansavimą (pavyzdžiui, kaimiškos vietovės, atokūs ir atokiausi regionai bei salų ir kalnų regionai);

51. pabrėžia, kad nuotolinis darbas buvo aktualus dar prieš prasidedant COVID-19 pandemijai. E. valdžios paslaugas galima teikti ir jomis naudotis tik ten, kur šių paslaugų teikėjui ir naudotojui yra užtikrinta prieiga prie didelės spartos plačiajuosčio ryšio;

52. mano, kad dėl šios priežasties, plečiant plačiajuosčio ir mobiliojo ryšio arba 5G ir 6G tinklus, visada turėtų būti siekiama užtikrinti, kad jie būtų visur prieinami ir atitiktų Europos išmetamųjų teršalų kiekio standartus. Tinklų plėtra taip pat turėtų būti vykdoma daugiausia privačiomis lėšomis. Tose vietovėse, kuriose dėl ekonominių priežasčių visuotinį šviesolaidinį tinklą galima įrengti tik remiant viešajam sektoriui, reikėtų sukurti sąlygas, kurios leistų vietos ir regionų valdžios institucijoms paramą teikti teisiškai saugiomis sąlygomis ir tikslingai.

2020 m. spalio 14 d., Briuselis Europos regionų komiteto pirmininkas Apostolos TZITZIKOSTAS

(1) „Įvairovė Europoje, nulemta joje esančių skirtumų“, Regioninių struktūrų ir pokyčių rinktinių aspektų atlasas, Federacinis statybos, miestų ir regionų tyrimų institutas („Die Unterschiede bestimmen die Vielfalt in Europa“, Ein Atlas ausgewählter Aspekte der räumlichen Strukturen und Entwicklungen, Bundesinstitut für Bau, Stadt- und Raumforschung).

(2) https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_lt.pdf

(3) https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php?title=Archive:Statistics_on_rural_areas_in_the_EU#Further_Eurostat_information

(4) COR-2019-04647-00-00-PAC.

(5) COR-2019-01896-00-00-AC (OL C 79, 2020 3 10, p. 8).

(6) https://ec.europa.eu/regional_policy/en/information/publications/communications/2011/territorial-agenda-of-the-european-union-2020

(7) „Evolution of the Budget Dedicated for Rural Development Policy“, NAT komisijos užsakymu atliktas tyrimas, Progress Consulting, 2016 m. (atnaujinta 2020 m.).

(8) ES sanglaudos politika ne miesto vietovėse, EP REGI komiteto užsakytas tyrimas, EPRC, 2020 m.

(9) Komisijos „Lygiavertės gyvenimo sąlygos“ galutinė ataskaita, Vokietija (Abschlussbericht der Kommission „Gleichwertige Lebensverhältnisse“, Deutschland).

(10) „Kaimo reikalai: siekis kaimo plėtros darbotvarkėje pateikti 200 pasiūlymų“, Prancūzija (Ruralités: une ambition à partager 200 propositions pour un agenda rural, France).

(11) „Pagrindinis planas kaimo vietovėms“, Austrija (Masterplan für den ländlichen Raum, Republik Österreich).