KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI PAŽANGESNĖ VIZŲ POLITIKA EKONOMIKOS AUGIMUI SKATINTI /* COM/2014/0165 final */





TURINYS Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 810/2009, nustatančio Bendrijos vizų kodeksą (Vizų kodeksas), įgyvendinimo vertinimas 1........... ĮVADAS...................................................................................................................... 3 2........... VIZŲ KODEKSO TIKSLAI IR ANKSTESNI VERTINIMAI………................. ...4 2.1........ Vizų kodekso tikslai....................................................................................................... 2.2........ Ankstesni vertinimai..................................................................................................... 5 2.2.1..... Bendros vizų politikos įgyvendinimas ir plėtojimas siekiant skatinti ekonomikos augimą…… ….5 2.2.2..... Bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu per pirmuosius dvejus Vizų kodekso įgyvendinimo metus ataskaita…………………………………......................................... ………….5 3........... BENDRAS VIZŲ KODEKSO ĮGYVENDINIMAS........................... .................... 6 3.1........ Bendrosios aplinkybės.................................................................................................. 6 3.2........ Statistinių duomenų trūkumas.............................................. ....................................... 7 3.3........ Vertinimas atsižvelgiant į konkrečius tikslus................................................................ 7 3.3.1..... Teisinės sistemos supaprastinimas................................................................................. 7 3.3.2..... Stiprinti teisinę sistemą siekiant labiau suderinti praktiką............................................ 7 3.3.3..... Sustiprinti procedūrines garantijas ir užtikrinti vienodą požiūrį................................... 8 3.3.4..... Gerinti konsulinių įstaigų darbo organizavimą ir bendradarbiavimą (taip pat atsižvelgiant į palaipsnį VIS diegimą)...................................................................................................................... 13 4........... IŠVADOS ………………………………………………......... ……………………14 1. ĮVADAS Bendra vizų politika yra pagrindinis elementas siekiant sukurti bendrą erdvę be vidaus sienų. Įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai Šengeno acquis, reglamentuojantis vizų politiką, nustatytą vykdant Šengeno šalių tarpvyriausybinį bendradarbiavimą, buvo įtrauktas į institucinę ir teisinę Europos Sąjungos sistemą[1]. Vizų kodekse[2] nustatytos suderintos procedūros ir sąlygos, taikomos išduodant trumpalaikes vizas. Buvo parengta nauja kodekso redakcija, konsoliduoti visi teisės aktai, reglamentuojantys trumpalaikių vizų išdavimo sąlygas ir procedūras, ir panaikintos nebeaktualios Šengeno acquis dalys. Nauja redakcija aprėpė Bendrąsias konsulines instrukcijas, taip pat Šengeno konvencijos dalis ir 11 Šengeno vykdomojo komiteto sprendimų. Be to, į Sąjungos teisinę sistemą buvo įtraukti 1996 m. kovo 4 d. Bendrieji veiksmai 96/197/TVR dėl oro uosto tranzito susitarimų. Vienas iš Vizų kodekso uždavinių – konsoliduoti, taigi supaprastinti teisinę sistemą. Kitas – palengvinti teisėtą keliavimą ir spręsti neteisėtos imigracijos klausimą toliau derinant valstybių narių vietos konsulinių misijų vizų paraiškų nagrinėjimo tvarką. Tikslas palengvinti teisėtą keliavimą turėjo būti pasiektas, inter alia, darant prielaidą, kad dažnai ir reguliariai keliaujantiems asmenims, kurie yra žinomi konsulatams, turėtų būti sudaryta galimybė gauti vizas greičiau nei nežinomiems prašytojams, kurie prašymus pateikia pirmą kartą. Pagrindinis procedūrinis supaprastinimas susijęs su daugkartinių vizų išdavimu ir ne tokiais griežtais reikalavimais dėl patvirtinamųjų dokumentų. Todėl Vizų kodeksas leidžia taikyti diferencijuotą požiūrį į prašytojus remiantis duomenimis apie anksčiau jų pateiktus prašymus ir jiems išduotas vizas. Jis taip pat yra skirtas užtikrinti, kad panašūs atvejai būtų nagrinėjami panašiai. Priėmus Vizų kodeksą vis daugiau politinio dėmesio skiriama būtinybei sudaryti palankesnes sąlygas keliauti po Europą saugioje aplinkoje. Siekdama šio tikslo ES šiuo metu vykdo vizų režimo liberalizavimo dialogus su tam tikromis šalimis partnerėmis, o ateinančiais metais tokių dialogų gali būti daugiau. Be to, ES su šalimis partnerėmis[3] yra sudariusi devynis susitarimus dėl vizų režimo supaprastinimo. Juos galima laikyti pirmu žingsniu siekiant vizų režimo liberalizavimo ir parodyti ES įsipareigojimą skatinti judumą ir palengvinti įvairesnių trečiųjų šalių piliečių keliavimą po Europą. ES suinteresuota būti „atvira“ lankytojams, nes keliautojai prisideda prie ekonomikos augimo. Be to, plėtojant ryšius tarp tautų ir kultūrų skatinamas tarpusavio supratimas ir kultūrų dialogas. Neseniai atliktame trumpalaikių vizų režimo supaprastinimo ekonominio poveikio tyrime[4] padaryta išvada, kad keliautojų, kuriems, laikantis dabartinių vizų režimo reikalavimų šešiose tyrime nagrinėtose trečiosiose šalyse, nebuvo leista atvykti į Šengeno erdvę, skaičius atspindi tiesiogiai, netiesiogiai ir papildomai prarastą didelę BVP dalį. Atsargiausiais vertinimais metinė prarasta dalis siekia 4,2 mlrd. EUR, o labiau tikėtinas įvertis siekia 12,6 mlrd. EUR. Tai reiškia, kad atsargiausiu vertinimu dėl tiesioginio ir netiesioginio poveikio Šengeno erdvėje prarasta apie 80 000 darbo vietų, o pagal labiau tikėtiną scenarijų – apie 250 000. Dėl prieš trejus metus įsigaliojusio Vizų kodekso labai pagerėjo Šengeno vizų išdavimo procedūros, bet per tą laiką įvyko daug pokyčių ir pasikeitė tikslai ir prioritetai (žr., pavyzdžiui, 2.2.1 punktą). Dėl būtinybės užtikrinti labiau suderintą Sąjungos politiką (pvz., pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 167 straipsnį Sąjunga į kultūros aspektus atsižvelgia imdamasi veiksmų pagal kitas Sutarčių nuostatas) ir dėl dabartinių ekonomikos perspektyvų bendra vizų politika buvo papildyta „augimo skatinimo“ tikslu. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, taip pat reikėtų užtikrinti didesnį nuoseklumą su prekybos politika. Tai galėtų būti pasiekta, jeigu svarstant galimybę pradėti derybas dėl vizų režimo supaprastinimo susitarimų būtų atsižvelgta į prekybos santykius, įskaitant prekybos susitarimus. Ši ataskaita buvo parengta atsižvelgiant į šias aplinkybes. Joje nurodomi kiti galimi tobulintini aspektai, leisiantys sukurti pažangesnę bendrą vizų politiką, dėl kurios ES tampa patrauklesnė įmonėms, tyrėjams, studentams, menininkams ir kultūros srities specialistams ir kurią plėtojant atsižvelgiama į esamus ir būsimus iššūkius. 2. VIZŲ KODEKSO TIKSLAI IR ANKSTESNI VERTINIMAI 2.1. Vizų kodekso tikslai Pagrindinis Vizų kodekso tikslas – nustatyti procedūras ir sąlygas, taikomas išduodant vizas vykti tranzitu per Šengeno erdvę arba numatomam buvimui joje, trumpalaikiam buvimui ir tranzitui per oro uostų tarptautines tranzito zonas. Be to, Vizų kodeksu siekiama palengvinti teisėtą keliavimą ir spręsti neteisėtos imigracijos problemą. Kad būtų pasiektas šis tikslas, kaip nurodyta 2006 m. Komisijos pasiūlymo aiškinamajame memorandume[5], Vizų kodeksas turėtų: - gerinti konsulinių įstaigų darbo organizavimą ir bendradarbiavimą (taip pat atsižvelgiant į palaipsnį VIS diegimą)[6]; – sustiprinti procedūrines garantijas; – paaiškinant kelis klausimus geriau taikyti vienodo požiūrio į vizų prašytojus principą, kad teisės aktų nuostatų taikymas būtų labiau suderintas.“ Vizų kodekso 57 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad praėjus dvejiems metams nuo tada, kai pradėtos taikyti visos nuostatos (t. y. 2013 m. balandžio 5 d.), Komisija pateiktų Europos Parlamentui ir Tarybai Vizų kodekso taikymo ataskaitą, kurioje nagrinėjami rezultatai siekiant numatytų tikslų ir reglamento nuostatų įgyvendinimas. Ši prievolė įvykdoma parengus šią ataskaitą, grindžiamą išsamiu Vizų kodekso įgyvendinimo vertinimu, išdėstytu Komisijos tarnybų darbiniame dokumente[7], ir joje siūlomi būdai, kaip siekti tikslų, kurie nebuvo visiškai įgyvendinti, ir kaip spręsti nustatytas įgyvendinimo problemas. 2.2. Ankstesni vertinimai Komisija, laukdama šio Vizų kodekso įgyvendinimo vertinimo, 2012 m. lapkričio mėn. paskelbė Komunikatą „Bendros vizų politikos įgyvendinimas ir plėtojimas ekonomikos augimui ES paskatinti“ ir Bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu per pirmuosius dvejus Vizų kodekso įgyvendinimo metus ataskaitą. 2.2.1 Bendros vizų politikos įgyvendinimas ir plėtojimas siekiant skatinti ekonomikos augimą[8] Atsižvelgiant į 2012 m. gegužės mėn. Mérida mieste (Meksika) G 20 ministrų deklaraciją dėl ekonomikos augimo galimybių supaprastinant vizų režimą, Komisija pradėjo svarstyti vizų politikos poveikį visai ES ekonomikai. Ji ypač daug dėmesio skyrė turizmui ir tam, kaip galėtų būti organizuojama politika, kad būtų užtikrinta didesnė darna su strategijos „Europa 2020“ ekonomikos augimo tikslais. Bendros vizų politikos (kartu su bendrosiomis taisyklėmis dėl išorės sienų kontrolės) tikslas – remti vidaus sienų kontrolės panaikinimą, t. y. sukurti Šengeno erdvę.[9] Pirminis vizų politikos tikslas buvo sudaryti palankesnes sąlygas keliauti teisėtiems keliautojams, užkirsti kelią neteisėtai migracijai ir užtikrinti viešąją tvarką bei saugumą. Tačiau dėl dabartinio ekonomikos nuosmukio paaiškėjo, kad bendra vizų politika taip pat reikalinga tam, kad būtų didinamos ekonomikos augimo skatinimo galimybės. Komunikate nustatyta, kad „palyginti su padėtimi, buvusia prieš priimant Vizų kodeksą, šiuo teisės aktu padaryta esminė pažanga, nes juo remiantis labai patobulintos vizų išdavimo procedūros“, ir išvardyta keletas esminių teisinių nuostatų patobulinimų. Tačiau jame padaryta išvada, kad „galimi tolesni patobulinimai, nes Vizų kodeksas kol kas nėra optimaliai įgyvendinamas“ ir kad „daugelį šių kliūčių [supaprastinti vizų išdavimo procedūras] galima pašalinti valstybių narių konsulinėms įstaigoms teisingai įgyvendinant Vizų kodeksą, o Komisijai prižiūrint šį procesą“. Į komunikatą taip pat įtraukti klausimai, kurie turi būti aptarti rengiant būsimą peržiūrėtą Vizų kodekso versiją siekiant „patobulinti ir supaprastinti procedūras bona fide keliautojams, kartu reaguojant į pavojų, susijusį su kai kurių keliautojų neteisėta migracija ar saugumu.“ 2.2.2 Bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu per pirmuosius dvejus Vizų kodekso įgyvendinimo metus ataskaita[10] Vizų kodekso nuostatos taikomos visuotinai. Tačiau teisėkūros institucijos pripažino, kad reikia atsižvelgti į vietos aplinkybes ir užtikrinti suderintą bendrųjų teisinių nuostatų taikymą. Vizų kodekso 48 straipsnyje nustatyta konsulatų bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu teisinė sistema – taip nuoseklus valstybių narių bendradarbiavimas[11] vietos lygiu tampa svarbiausiu bendros vizų politikos įgyvendinimo elementu. Šiuo metu šis bendradarbiavimas apsiriboja vertinimu, ar būtina tam tikras nuostatas pritaikyti prie vietos aplinkybių, ypač susijusias su patvirtinamaisiais dokumentais, kuriuos prašytojai turi pateikti. Jeigu vertinimo rezultatai teigiami, Komisija turi nustatyti bendras „vietos“ taisykles priimdama įgyvendinimo sprendimą. Tačiau šis darbas vykdant pagrindinę konsulatų bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu užduotį, susijusią su derinimu patvirtinamųjų dokumentų srityje (kuri kartu yra ir labiausiai visuomenei matoma užduotis), kol kas leido tik priimti šešis Komisijos įgyvendinimo sprendimus, taikomus 15 trečiųjų šalių ir vienai ES valstybei narei. Tai rodo, kad sustiprinus teisinę sistemą nebuvo pasiekta norimų rezultatų. Nėra pakankamai suprantama bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu pridėtinė vertė, o valstybėms narėms reikia prisiimti įsipareigojimą dėl šios kolektyvinės užduoties. Šios išvados buvo patvirtintos metinėse ataskaitose, aprėpiančiose 2012–2013 m. laikotarpį. Todėl labai svarbu sustiprinti bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu teisinę sistemą, nes vizų prašytojus, nepriklausomai nuo jų tautybės, profesijos ar statuso, itin piktina tai, kad toje pačioje vietoje valstybės narės taiko nepakankamai nuoseklią praktiką, ir su tuo yra susijusi didelė dalis jų pateikiamų skundų. Komisija siūlo nustatyti privalomas taisykles dėl patvirtinamųjų dokumentų suderinimo bendradarbiaujant Šengeno klausimais vietos lygiu. Naujasis Šengeno vertinimo mechanizmas, kuris pradės veikti 2015 m. ir kuriame numatoma galimybė atlikti teminius įvertinimus, gali padėti užtikrinti nuostatų dėl bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu vykdymą. Šiuo metu metinės ataskaitos turi būti rengiamos kiekvienoje vietovėje, o Komisija turi jas perduoti Europos Parlamentui ir Tarybai, kad būtų užtikrintas visiškas skaidrumas. Komisija siūlo rengti vieną išsamią metinę padėties ataskaitą dėl bendradarbiavimo Šengeno klausimais vietos lygiu, kuri būtų skirta teisėkūros institucijoms, kad būtų nuosekliai užtikrintas skaidrumas. 3. BENDRAS VIZŲ KODEKSO ĮGYVENDINIMAS 3.1. Bendrosios aplinkybės Nors neįmanoma įrodyti, kad Vizų kodeksas turi tiesioginio poveikio pateiktų ir patenkintų prašymų dėl trumpalaikės vizos skaičiui 2010–2012 m. laikotarpiu, patikslinus teisinę sistemą labai padaugėjo prašymų dėl vizos. 2009–2012 m. bendras prašymų skaičius išaugo 48 %, kasmet didėdamas po 15 %. Valstybės narės per metus išnagrinėjo didesnį skaičių prašymų, išskyrus kelias išimtis[12]. Tuo pačiu laikotarpiu sumažėjo bendras atmestų prašymų lygis[13], tačiau jis labai skyrėsi priklausomai nuo konkrečių pasaulio regionų[14]. Laikoma, kad bendras tikslas išspręsti neteisėtos imigracijos klausimą buvo pasiektas. Valstybės narės nenustatė, kad Vizų kodeksas ar jo įgyvendinimas keltų saugumo pavojų, tokių pavojų nerodo ir tyrimų bei viešųjų konsultacijų rezultatai. Akivaizdu, kad teikiant pasiūlymus dėl bet kokių naujų palankesnių sąlygų teisėtiems keliautojams, būtina išlaikyti aukšto lygio saugumą. Taip pat reikėtų atsižvelgti į nuolat didėjantį saugumą dėl Vizų informacinės sistemos, kuri pradėjo veikti 2011 m. spalio mėn. ir turėtų būti visiškai įgyvendinta 2015 m. 3.2. Statistinių duomenų trūkumas Kad būtų galima atlikti įrodymais pagrįstą teisės aktų įgyvendinimo ir jų veiksmingumo bei jų pagalba pasiektų rezultatų įvertinimą, būtina turėti tinkamų, patikimų ir palyginamų statistinių duomenų. 46 straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės kasmet turi pateikti Komisijai ankstesnių metų statistinius duomenis. XII priede nurodyti pateiktini duomenys (pvz., vizos tipas, gautų / patenkintų / atmestų prašymų dėl vizos skaičius, vienkartinė ar daugkartinė viza). Nors valstybių narių pateikti duomenys buvo naudingi vertinant tam tikrų Vizų kodekso elementų įgyvendinimą, dėl nepakankamo duomenų skaidymo sunku įvertinti tam tikrų nuostatų poveikį. Pvz., registruojamas tik bendras daugkartinių vizų skaičius, neatsižvelgiant į jų galiojimo laiką. Todėl į bendrą daugkartinių vizų skaičių įtrauktos vizos, galiojančios nuo kelių savaičių iki penkerių metų. Duomenys renkami pagal vietovę (t. y. kur buvo pateiktas / patenkintas prašymas dėl vizos) ir pagal prašomos vizos tipą (trumpalaikė viza ar oro uosto tranzitinė viza), bet neturima duomenų apie prašytojų pilietybę arba kelionės tikslą. Tad neįmanoma stebėti, kaip kinta, pvz., prašymų dėl vizų turizmo tikslais skaičius. Komisija siūlo peržiūrėti XII priedą užtikrinant, kad būtų renkami išsamesni duomenys, leidžiantys tinkamai įvertinti, kaip ateityje bus siekiama minėtų tikslų. 3.3. Vertinimas pagal konkrečius tikslus 3.3.1. Supaprastinti teisinę sistemą Visus teisės aktus, susijusius su prašymų dėl trumpalaikių vizų nagrinėjimu ir išduotų vizų keitimu, įtraukus į vieną teisinę priemonę buvo gerokai supaprastinti teisės aktai, padidėjo skaidrumas ir teisinis tikrumas. 3.3.2. Stiprinti teisinę sistemą siekiant labiau suderinti taikomą praktiką Iš esmės buvo pasiektas tikslas sukurti aiškią bendros vizų politikos teisinę sistemą, reglamentuojančią iki 90 dienų buvimą per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Tačiau Komisijos dėmesys jau daug metų atkreipiamas į padėtį tų trečiųjų šalių piliečių, kurie turi teisėtą pagrindą būti ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį (2.1.9 punktas, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Tokie asmenys, nepriklausomai nuo to, ar jiems taikomas reikalavimas turėti vizą, nori būti Šengeno erdvėje ilgiau kaip 90 dienų, bet neketina būti kurioje nors iš valstybių narių ilgiau kaip 90 dienų. Šiai kategorijai asmenų dažniausiai priskiriami gyvus pasirodymus rengiantys menininkai, kurių gastrolės Šengeno erdvėje trunka ilgiau, taip pat pavieniai keliautojai, pvz., menininkai, kultūros srities specialistai, studentai ir pensininkai. Kadangi jie neatitinka reikalavimų nei nacionalinei ilgalaikei vizai, nei trumpalaikei Šengeno vizai ar kitokiam leidimui gauti, jie atsiduria teisiniame vakuume. Susiklosčius tokioms aplinkybėms valstybės narės dažnai kūrybiškai pasinaudoja tam tikromis teisinėmis priemonėmis. Komisija, užuot apsimetusi nepastebinti tokios praktikos, siūlo sukurti specialų leidimą, kuris atitiktų šių asmenų poreikius. Komisija siūlo teisinę priemonę, pagal kurią būtų sukurtas naujas leidimas būti Šengeno erdvėje ilgiau, nei nustatyta pagal dabartinį 90 dienų per 180 dienų apribojimą. 3.3.3. Sustiprinti procedūrines garantijas ir užtikrinti vienodą požiūrį ir skaidrumą Viešųjų konsultacijų rezultatai[15], pirmiau minėtas ekonominio poveikio tyrimas ir pavieniai skundai rodo, kad nebuvo pakankamai gerai pasiekti procedūrinių garantijų tikslai. Tiek pavieniai vizų prašytojai, tiek profesinių sumetimų turintys suinteresuotieji subjektai mano, kad prašymų pateikimo procedūros yra pernelyg ilgos, sudėtingos ir brangios. Norėdamas pateikti prašymą dėl vizos asmuo turi nustatyti, kuri valstybė narė yra kompetentinga nagrinėti jo prašymą (2.1.1.1 punkto 1 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Yra nustatyti aiškūs, objektyvūs kriterijai, pagal kuriuos nustatoma, kuri valstybė narė yra kompetentinga nagrinėti prašymą. Tačiau praktikoje tiek besikreipiantiems asmenims, tiek konsulatams būna sudėtinga tai nustatyti tais atvejais, kai asmuo nori su viena viza keliauti į kelias valstybes nares. Panašu, kad dabartinės taisyklės yra painios ir pirmą kartą besikreipiantys asmenys dažnai susidaro neigiamą įspūdį apie Šengeno vizų politiką. Kitas proceso etapas – prašymo išduoti vizą formos pildymas (2.1.1.2 punkto 10 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Nors dėl pačios formos daug problemų paprastai nekyla, ji vis tiek galėtų būti supaprastinta. Pvz., ji galėtų būti pakeista pašalinant dabartinį reikalavimą nurodyti informaciją, kurią iš tiesų būtų galima rasti šiuo metu diegiamoje VIS. Taip pat būtų naudinga geriau paaiškinti vizų prašytojams, kaip pildyti prašymus. Komisija siūlo patikslinti taisykles dėl kompetentingos valstybės narės ir supaprastinti prašymo išduoti vizą formą. Reikalavimas asmeniškai pateikti prašymą (2.1.1.1 punkto 7–9 dalys, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas) įvardytas kaip vienas pagrindinių sunkumų, nes jį įvykdyti dažnai būna itin sudėtinga. Kai kuriais atvejais dėl to vizų prašytojai turi keliauti į kaimyninę šalį, nes gyvenamojoje valstybėje nėra kompetentingos valstybės narės atstovybės arba jai nėra kitaip atstovaujama. Akivaizdu, kad dėl tokios kelionės išauga bendros vizų prašytojų išlaidos. Nors valstybės narės vizų prašytojams leidžia teikti prašymus per išorės paslaugų teikėjus arba komercinius tarpininkus, žinomiems prašytojams reikalavimo asmeniškai pateikti prašymą išimtis suteikiama retai. Iki šiol vadovautasi bendra taisykle, kad prašymai dėl vizų turėtų būti pateikiami asmeniškai konsulatuose arba per išorės paslaugų teikėjus. Palaipsniui įdiegus VIS pirmą kartą prašymus dėl vizų pateikiantys asmenys bet kokiu atveju turės apsilankyti konsulate arba pas išorės paslaugų teikėjus, kad būtų paimti jų pirštų antspaudai. Bet daugelis valstybių narių sulaukia vis daugiau prašymų dėl vizų ir tuo pačiu yra mažinamos jų viešosios išlaidos. Dėl to dažniau naudojamasi išorės paslaugų teikėjais, kurie surenka prašymus dėl vizų, dažniau suteikiama akreditacija komerciniams tarpininkams (pvz., kelionių agentūroms / turų operatoriams), kurie vizų prašytojų (grupių) vardu pateikia prašymus, o gerai žinomiems vizų prašytojams atskiros valstybės narės panaikina reikalavimą pateikti prašymą asmeniškai. Tai rodo, kad apsilankymas konsulate tampa išimtimi. Kai kuriuose konsulatuose asmeniškai prašymus pateikia tik 30 % vizų prašytojų. Sprendžiant iš informacijos, gautos iš Šengeno vertinimų, pateikiant prašymus asmeniniai pokalbiai rengiami retai. Antra vertus, norėdamos pasinaudoti šiuolaikinėmis technologijomis valstybės narės vis dažniau leidžia vizų prašytojams teikti prašymus elektroniniu būdu. Šiuo metu vizų prašytojai gali pateikti prašymus ne anksčiau kaip prieš tris mėnesius iki jų numatomos kelionės (2.1.1.1 punkto 5 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Šis terminas kelia sunkumų jūrininkams (taip pat žr. 11 psl.) ir asmenims, kurie nori išvengti didžiausio aktyvumo sezono, kai laukimo laikotarpis būna ilgas. Atsižvelgiant tiek į vizų prašytojų, tiek ir konsulatų interesus, turėtų būti leidžiama pateikti prašymus likus ne daugiau kaip šešiems mėnesiams iki planuojamos kelionės pradžios. Komisija siūlo panaikinti principą, kad prašymus reikia pateikti asmeniškai (nepažeidžiant reikalavimų rinkti pirmą kartą prašymus pateikiančių asmenų pirštų antspaudus), tuo pačiu išlaikant galimybę surengti pokalbį. Ji taip pat siūlo patikslinti taisykles, kad būtų leidžiama teikti prašymus internetu ir kad visi prašytojai galėtų pateikti prašymus likus ne daugiau kaip šešiems mėnesiams iki planuojamos kelionės pradžios. Pateikus prašymą pradedami skaičiuoti įvairūs terminai. Dažniausiai termino, per kurį reikia priimti sprendimą, laikomasi, tačiau jeigu konkrečios trečiosios šalies atveju vyksta išankstinės konsultacijos (2.1.1.5 punkto 20 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas), tikėtina, kad taikant tokį mechanizmą, prašymo nagrinėjimas gali trukti ilgiau. Tačiau, kai vyksta išankstinės konsultacijos, geresnės IT sistemos leidžia priimti sprendimą greičiau nei per dabar nustatytą septynių kalendorinių dienų terminą. Taip pat turėtų būti įmanoma nustatyti ir trumpesnį sprendimo priėmimo terminą. Komisija siūlo peržiūrėti maksimalius terminus, įskaitant laiką, per kurį reikia pateikti atsakymą dėl išankstinės konsultacijos, kuris turėtų būti sutrumpintas iki penkių kalendorinių dienų. Vizų kodekse pateiktos nuostatos, skirtos procedūroms supaprastinti ir sutrumpinti, sudarant galimybę konsulatams supaprastinti procedūras tiems asmenims, kurie žinomi kaip sąžiningi ir patikimi ir kurie teisėtai naudojosi anksčiau jiems išduotomis vizomis. Tačiau ne visos valstybės narės vienodai ir nuosekliai taiko šiuos potencialius procedūrinius supaprastinimus, kurie pirmiausia turėtų būti taikomi reikalavimams dėl patvirtinamųjų dokumentų ir daugkartinių vizų išdavimo. Daugelis dėl vizų besikreipiančių asmenų teigia, kad juos apsunkina reikalavimas pakartotinai pateikti daug patvirtinamųjų dokumentų (2.1.1.2 punkto 12 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas), kad įrodytų, jog jie atitinka atvykimo reikalavimus. Daug iš jų skundžiasi, kad tos pačios trečiosios šalies konsulatuose taikomi reikalavimai skiriasi net ir tais atvejais, kai kelionės tikslas yra tas pats. Remiantis Vizų kodeksu, tam tikri procedūriniai supaprastinimai (panaikinamas reikalavimas pateikti prašymą asmeniškai ir pateikti tam tikrus / visus patvirtinamuosius dokumentus) gali būti taikomi vizų prašytojams, jeigu jie konsulatuose yra užsirekomendavę kaip sąžiningi ir patikimi. Tačiau atrodo, kad valstybės narės, nuspręsdamos netaikyti tam tikrų reikalavimų žinomiems vizų prašytojams, nesivadovauja vieninga sistema. Taip yra daugiausia dėl to, kad ši sąlyga nėra privaloma ir nebuvo apibrėžti kriterijai, pagal kuriuos asmuo pripažįstamas kaip sąžiningas ir patikimas. Be to, apie 70 % visų prašymų pateikiami per išorės paslaugų teikėjus, kuriems neleidžiama kokybiškai įvertinti prašymų ar prašytojų. Reikalavimo pateikti sveikatos draudimą kelionės metu (2.1.1.2 punkto 14 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas) pridėtinė vertė yra abejotina. Todėl jis turėtų būti panaikintas. Komisija siūlo sudaryti galutinį supaprastintą patvirtinamųjų dokumentų sąrašą ir panaikinti reikalavimą pateikti sveikatos draudimą kelionės metu. Nors Vizų kodekso straipsnis dėl daugkartinių vizų išdavimo (2.1.1.6 punkto 24 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas) yra suformuluotas kaip privaloma sąlyga, tačiau ši sąlyga tampa ne tokia griežta dėl galimybės savo nuožiūra vertinti tinkamumo gauti daugkartinę vizą reikalavimus, į kurių formuluotę irgi įtrauktos tokios sąvokos kaip sąžiningumas ir patikimumas. Be to, per viešas konsultacijas paaiškėjo, kad valstybių narių konsulatai nenoriai išduoda daugkartines vizas, kurių galiojimo trukmė yra ilgesnė nei šeši mėnesiai. Tad iš esmės konsulatai turėtų išduoti iki penkerių metų galiojančias daugkartines vizas tame straipsnyje išvardytų kategorijų asmenims (tai daugiausia reguliariai keliaujantys asmenys, todėl jie traktuojami kaip žinomi), tačiau dėl konsulatams suteiktos galimybės vadovautis savo nuožiūra ir dėl jų nenoro išduoti ilgiau galiojančias daugkartines vizas faktiškai išduodamų ilgai galiojančių daugkartinių vizų skaičius yra gerokai mažesnis nei galėtų būti. Tai yra apmaudu, nes daugkartinės vizos yra svarbiausias ir lengviausias būdas supaprastinti keliautojams taikomą tvarką. Pradėjus išduoti daugiau daugkartinių vizų sumažėtų tiek vizų prašytojams, tiek konsulatams tenkanti administracinė našta. Sugriežtinus straipsnį dėl daugkartinių vizų būtų galima išspręsti daugelį problemų, kurios buvo įvardytos per viešas konsultacijas ir įvairiuose tyrimuose. Tai ypač pasakytina apie vizų prašytojus, kuriems netektų kartoti prašymų teikimo procedūrų. Tačiau praktikoje konsulatai visiškai arba beveik visiškai nediferencijuoja vizų prašytojų – pirmą kartą prašymus pateikiantys asmenys dažnai traktuojami taip pat kaip ir reguliariai keliaujantys asmenys. Prašytojų diferencijavimą turėtų palengvinti galimybė naudotis VIS, kuri palaipsniui įdiegiama ir kuria bus galima visiškai naudotis 2015 m. Į šią sistemą bus suvesti visi su vizų prašytojų prašymais susiję duomenys ir ja galės naudotis visų valstybių narių konsulatai. VIS duomenys bus saugomi penkerius metus. Tad bus lengva atskirti pirmą kartą prašymą pateikiančius asmenis, nežinomus prašytojus, kurie dar neužregistruoti VIS ir apie kurių ankstesnius prašymus ir vizas nėra duomenų, ir prašytojus, kurių duomenys jau užregistruoti. Taip pat tarp VIS užregistruotų asmenų bus galima atskirti tuos, kuriems 12 mėnesių iki prašymo pateikimo viza nebuvo išduota, ir tuos, kuriems tuo laikotarpiu buvo suteiktos dvi vizos ir kurie jomis teisėtai pasinaudojo. Pastarieji galėtų būti įvardyti kaip reguliariai keliaujantys asmenys ir jiems turėtų būtų taikomi visi įmanomi supaprastinimai, susiję su reikalaujamais patvirtinamaisiais dokumentais ir išduodamų daugkartinių vizų galiojimo trukme. Remiantis šiuo pagrindu turėtų būti nustatytos privalomos taisyklės, kuriose būtų numatyti konkretūs procedūriniai supaprastinimai, skirti reguliariai keliaujantiems asmenims. Tokie supaprastinimai aprėptų (dalinį) reikalavimų dėl patvirtinamųjų dokumentų netaikymą ir ilgai galiojančių daugkartinių vizų išdavimą. Konkrečiai tai reikštų, kad asmuo, per pastaruosius 12 mėnesių gavęs dvi vizas ir jomis teisėtai pasinaudojęs, turėtų pateikti tiktai kelionės tikslą įrodančius patvirtinamuosius dokumentus, ir jam turėtų būti išduota trejus metus galiojanti daugkartinė viza. Jeigu vizų prašytojai, anksčiau gavę tokią trejus metus galiojančią daugkartinę vizą ir ja teisėtai pasinaudoję, vėl pateiktų prašymą dėl vizos, jiems turėtų būti išduota penkerius metus galiojanti daugkartinė viza. Pirmą kartą prašymus pateikiantiems asmenims galiotų bendrieji supaprastinimai, tačiau jiems vis tiek reikėtų atlikti patikrinimą, nes jeigu jie kreiptųsi pakartotinai, galėtų pasinaudoti platesnio masto supaprastinimais. Patikrinimas yra būtinas siekiant užtikrinti sistemos saugumą. Komisija siūlo nustatyti privalomas taisykles, grindžiamas aiškiai apibrėžtais ir objektyviais kriterijais, kad būtų galima aiškiai diferencijuoti įvairias prašytojų kategorijas. Turėtų būti vadovaujamasi principu, kad prašytojams, kurių duomenys (užregistruoti VSI per 12 mėnesių iki prašymo pateikimo) apie ankstesnius prašymus ir vizas nerodo pažeidimų, turėtų būti taikomi visi įmanomi supaprastinimai, susiję su pateiktinais patvirtinamaisiais dokumentais ir išduodama daugkartine viza. Siekiant užtikrinti, kad pasiūlymai dėl ilgai galiojančių (trejus ir penkerius metus) daugkartinių vizų turėtų didžiausią poveikį, konsulatams turėtų būti leidžiama išduoti daugkartines vizas, kurių galiojimo trukmė viršytų prašytojų kelionės dokumentų galiojimo trukmę (2.1.1.2 punkto 11 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Komisija siūlo nustatyti taisykles, leidžiančias išduoti vizas, kurių galiojimo trukmė būtų ilgesnė nei kelionės dokumento, ant kurio klijuojama vizos įklija, galiojimo trukmė. Vizų kodekse nustatyti atvejai, kada tam tikrų kategorijų prašytojams privaloma ir neprivaloma taikyti nuostatas dėl mokesčio už vizas panaikinimo (2.1.1.3 punkto 15 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Pradėjus įgyvendinti susijusias nuostatas iškilo dvi problemos. Pirma, ne visais atvejais yra aiškiai apibrėžtos asmenų, iš kurių galima neimti mokesčio už vizas, kategorijos, ir, antra, konkrečioje vietoje įsikūrę konsulatai retai nuosekliai naudojasi nuostata dėl neprivalomo mokesčių panaikinimo. Dėl to mažai tokią teisę turinčių prašytojų gali iš tikrųjų pasinaudoti galimybe nemokėti mokesčio. Komisija siūlo privalomai taikyti visas nuostatas dėl vizų mokesčio panaikinimo ir aiškiau apibrėžti kategorijas, kurioms taikomos šios nuostatos. Prie išorės sienų vizos gali būti išduodamos tik išimtiniais atvejais (2.1.1.8 punkto 35 dalis, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Tačiau asmenys, dirbantys laivybos ir kruizinių laivų pramonės srityje, dėl savo profesijos specifikos dažnai privalo pateikti prašymą dėl vizos pasienyje. Dėl šių jūrininkų į Vizų kodeksą buvo įtrauktas specialus straipsnis ir priedas. Nepaisant šių taisyklių, vizų išdavimo jūrininkams procedūra ir toliau išlieka sudėtinga, taip pat ir dėl IX priedo sudėtingumo – šiame priede pateikta forma, kurią jūrininkai turi užpildyti norėdami gauti vizą. Komisija siūlo peržiūrėti IX priedą ir supaprastinti jame pateiktą prašymo formą. Kaip jau minėta, prie išorės sienų vizos gali būti išduodamos tik išimtiniais atvejais. Vis dėlto Komisija neseniai patvirtino vienos valstybės narės parengtą bandomąjį projektą, pagal kurį ji gali prie savo išorės sienų vasaros sezono metu išduoti vienkartines vizas turistams, kad jie galėtų trumpam joje apsilankyti. Atsižvelgdama į didesnę bendros vizų politikos reikšmę sudarant palankesnes kelionės sąlygas teisėtiems keliautojams, įskaitant turistus, ir taip skatinant ES ekonomikos augimą, Komisija siūlo šią galimybę suteikti visoms valstybėms narėms. Komisija siūlo į Vizų kodeksą įtraukti nuostatą, leidžiančią prie išorės sienų išduoti vienkartines vizas, siekiant skatinti trumpalaikes turistines keliones. Komisija pripažįsta, kad valstybėms narėms turėtų būti numatyta galimybė įvesti reikalavimą gauti oro uosto tranzitines vizas (2.1.7 punktas, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas), kai į jas staiga atvyksta didelis skaičius neteisėtų migrantų, tačiau dabartinės taisyklės turėtų būti peržiūrėtos siekiant užtikrinti, kad tokios priemonės būtų proporcingos atsižvelgiant į jų taikymo sritį ir trukmę. Komisija siūlo peržiūrėti dabartines taisykles dėl oro uosto tranzitinių vizų, siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi proporcingumo principo. Vizų kodeksas taikomas prašymams dėl vizų, kuriuos pateikia visi trečiųjų šalių piliečiai, įskaitant Sąjungos piliečių šeimos narius (2.1.5 punkto 47–52 dalys, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas). Siekiant palengvinti judumą turėtų būti nustatyti procedūriniai supaprastinimai, visų pirma palengvinant šeimos narių apsilankymus, tais atvejais, kai trečiųjų šalių piliečiai atvyksta pas artimus giminaičius, kurie yra Sąjungos piliečiai ir gyvena valstybės narės, kurios pilietybę jie turi, teritorijoje, ir kai trečiojoje šalyje gyvenantys Sąjungos piliečių artimi giminaičiai nori kartu su jais keliauti į valstybę narę, kurios pilietybę turi Sąjungos piliečiai. Šiuo metu tokiais atvejais Sąjungos teisėje nėra numatyta konkrečių supaprastinimų. Tačiau neseniai sudarytuose vizų režimo supaprastinimo susitarimuose tokiais atvejais yra numatyti tam tikri procedūriniai supaprastinimai (pvz., su patvirtinamaisiais dokumentais susijusių reikalavimų supaprastinimas, vizos mokesčio panaikinimas, privalomas daugkartinės vizos išdavimas). Remiantis Vizų kodeksu, tokia praktika turėtų tapti įprasta. Direktyvos 2004/38/EB[16] 5 straipsnio 2 dalyje nustatyti tam tikri supaprastinimai su ta direktyva susijusiems naudos gavėjams, kaip antai nemokamas vizų išdavimas ir jų išdavimas skubos tvarka. Komisija gauna daug skundų ir prašymų patikslinti ryšį tarp Direktyvos 2004/38/EB ir Vizų kodekso, nes atrodo, kad pagal tą direktyvą numatyti supaprastinimai, skirti Sąjungos piliečių šeimos nariams, skirtingose valstybėse narėse taikomi skirtingai. Tokia padėtis kelia neaiškumų šeimos nariams. Todėl pirmiau minėtais dviem atvejais trečiųjų šalių piliečiams pasiūlyti bent jau tokie patys supaprastinimai turėtų būti taikomi ir šeimos nariams tais atvejais, kurie numatyti Direktyvoje 2004/38/EB. Komisija siūlo nustatyti vizų režimo supaprastinimus trečiųjų šalių piliečiams, atvykstantiems pas artimus giminaičius, kurie yra Sąjungos piliečiai ir gyvena valstybės narės, kurios pilietybę jie turi, teritorijoje, ir trečiojoje šalyje gyvenančių Sąjungos piliečių artimiems giminaičiams, norintiems kartu su jais keliauti į valstybę narę, kurios pilietybę turi Sąjungos piliečiai. Bent jau tokie patys supaprastinimai turėtų būti taikomi ES piliečių šeimos nariams, kuriems taikoma Direktyva 2004/38/EB. 3.3.4. Gerinti konsulinių įstaigų darbo organizavimą ir bendradarbiavimą (taip pat atsižvelgiant į palaipsnį VIS diegimą) Vizų kodekse nustatyta teisinė sistema, aprėpianti įvairių rūšių konsulinį bendradarbiavimą (2.1.4 punkto 40–46 dalys, Komisijos tarnybų darbinis dokumentas), siekiant sumažinti valstybių narių išlaidas ir užtikrinti didesnę konsulinių paslaugų teikimo aprėptį, kad vizų prašytojams būtų paprasčiau teikti prašymus. Tačiau yra rimtų abejonių dėl šių nuostatų veiksmingumo ir tikslingumo. Pirma, iš esmės valstybės narės turėtų nuspręsti bendradarbiauti su išorės paslaugų teikėjais tik įvertinusios kitas bendradarbiavimo galimybes. Šia galimybe turėtų būti naudojamasi tik kraštutiniu atveju, nes tokiu atveju prašytojai patiria daugiau išlaidų. Be to, valstybės narės visiems prašytojams turėtų palikti galimybę paraiškas teikti tiesiogiai jų diplomatinėse atstovybėse arba konsulatuose. Tačiau praktikoje valstybės narės daugeliu atvejų renkasi bendradarbiauti su išorės paslaugų teikėjais neįvertindamos kitų galimybių, nes šios veiklos perdavimas išorės paslaugų teikėjams yra pigiausias, greičiausias ir veiksmingiausias būdas susidoroti su dideliu skaičiumi prašymų dėl vizos ir padidinti konsulinių paslaugų teikimo aprėptį. Be to, perdavus tokią veiklą išorės paslaugų teikėjams panaikinama galimybė tiesiogiai susisiekti su konsulatu. Antra, nebuvo plačiai naudojamasi naujomis Vizų kodekse apibrėžtomis bendradarbiavimo rūšimis, t. y. ribotu atstovavimu (tik prašymų priėmimo tikslu, įskaitant biometrinių duomenų ėmimą), paslaugų teikimu bendroje vietoje, bendrais prašymų išduoti vizą centrais ir leidimu garbės konsulams priimti prašymus. Neužfiksuota riboto atstovavimo ir paslaugų teikimo bendroje vietoje atvejų, esama tik mišrių bendradarbiavimo rūšių naudojantis bendrais prašymų išduoti vizą centrais, ir tik kelios valstybės narės yra leidusios garbės konsulams priimti prašymus. Trečia, kalbant apie atstovybių funkciją priimti ir nagrinėti prašymus dėl vizų (vadinamąją konsulinių paslaugų teikimo aprėptį), šioje srityje pasiekta pažangos, daugiausia dėl to, kad buvo sudaryti susitarimai dėl atstovavimo, ir dėl naudojimosi išorės paslaugų teikėjais, tačiau konsulinių paslaugų teikimo aprėptį būtina gerokai padidinti. Prašytojai, norėdami pateikti prašymą, neturėtų privalėti vykti į užsienį, nes kompetentinga valstybė narė jų gyvenamojoje šalyje neturi konsulato arba jai nėra kitaip atstovaujama. Trečiosiose šalyse, kuriose visos arba dauguma valstybių narių savo atstovybes įkūrusios sostinėje, atvykti į konsulatą gali būti sudėtinga, brangiai kainuoti ir užimti daug laiko, nes daugelis prašytojų vis tiek turi įveikti didelį atstumą, kad galėtų atvykti į konsulatą. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie Kiniją, Indiją ir Rusiją. Jau yra plačiai naudojamasi susitarimais dėl atstovavimo ir išorės paslaugų teikėjais, tačiau prašymai dėl vizų priimami ir nagrinėjami daugiausia sostinėse ir keliuose didesniuose miestuose. Galiausiai, devyniose trečiosiose šalyse, kurių piliečiams taikomas reikalavimas gauti vizą, nėra nei vienos valstybės narės atstovybės ir jokio išorės paslaugų teikėjo. Valstybėms narėms būtų tikslingiausia sutelkti išteklius ir šiose šalyse įsteigti bendrus prašymų išduoti vizą centrus arba ieškoti kitų galimų bendradarbiavimo rūšių. Šiuo atveju reikėtų pastebėti, kad pagal Vidaus saugumo fondo[17] išorės sienų ir vizos komponentą bus bendrai finansuojami veiksmai, susiję su infrastruktūra, pastatais ir veiklai vykdyti reikalinga įranga (įskaitant VIS priežiūrą), kurių reikia prašymams dėl vizų nagrinėti ir mokymams organizuoti. Dar svarbiau yra tai, kad pagal VSF veiklos paramos elementą konsulatų personalui bus galima skirti visą finansavimą. Komisija siūlo peržiūrėti esamas konsulinio bendradarbiavimo apibrėžtis, siekiant jas suformuluoti lanksčiau ir įdiegti privalomo atstovavimo principą. 4. IŠVADOS Pagrindinis Vizų kodekso tikslas buvo užtikrinti, kad bendra vizų politika iš tikrųjų taptų bendra ir visos valstybės narės visose vietose ją taikytų vienodai vadovaudamosi tomis pačiomis teisinėmis nuostatomis ir veiklos instrukcijomis. Be to, bendros taisyklės turėtų padėti supaprastinti teisėtas keliones, ypač dažnai ir reguliariai keliaujantiems asmenims, ir spręsti neteisėtos imigracijos problemą. Šiame vertinime atkreiptas dėmesys ne tik į keletą privalumų, jame taip pat nurodyti tobulintini vizų išdavimo procedūrų ir sąlygų aspektai. Nors teisėtų kelionių supaprastinimas ipso facto suteikia ekonominės naudos, Vizų kodekse nebuvo numatyta supaprastinti vizų režimo norint paskatinti ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą. Šis tikslas buvo nustatytas tik 2012 m. lapkričio mėn. Komisijos komunikate, atsižvelgiant į poreikį užtikrinti, kad visų sričių ES politika būtų įgyvendinama nuosekliai, ir atsižvelgiant į dabartines ekonomikos perspektyvas. Todėl šioje ataskaitoje buvo vertinta, kokiu mastu buvo pasiektas pradinis bendras tikslas supaprastinti teisėtas keliones ir užtikrinti vienodų atvejų lygiavertį traktavimą. Ataskaitoje nebuvo atskirai vertinama, kaip šis tikslas padėjo skatinti ekonomikos augimą. Apskritai, priėmus Vizų kodeksą padėtis pasikeitė, nes jame patikslinama ir supaprastinama bendros vizų politikos teisinė sistema. Kodeksas leido gerokai modernizuoti ir standartizuoti vizų išdavimo procedūras, o jeigu kodeksas įgyvendinamas teisingai, jis padeda spręsti vertinime akcentuotas tam tikras problemas. Tačiau teisinės nuostatos nebuvo įgyvendintos optimaliai. Tai daugiausia paaiškintina tuo, kad daugelis su lankstumu susijusių elementų suformuluoti kaip pasirinktys (neprivalomos sąlygos), o ne kaip privalomos taisyklės. Nustatyta, kad Vizų kodekso nuostatos, kuriomis buvo siekiama išsaugoti išorės sienų saugumą, buvo nuoseklios ir veiksmingos, jos ir toliau išlieka kertinės, atsižvelgiant į sistemos tikslą. Tačiau nuostatos, kuriomis siekta tam tikrų kategorijų asmenims suteikti procedūrinių supaprastinimų ir kurios galėjo sumažinti valstybių narių administracinę naštą, nebuvo tokios veiksmingos, kaip tikėtasi. Vertinant pagal negautą ekonominę naudą rezultatai nedžiugina ne tik teisėtai keliaujančių asmenų, bet ir valstybių narių bei pačios Europos Sąjungos. Vizų kodeksas taikomas visuotinai ir jo nuostatos taikomos visiems asmenims, turintiems šalių, kurioms taikomas reikalavimas turėti vizą, pilietybę. Todėl būtina priderinti tam tikras nuostatas prie vietos aplinkybių. Tačiau faktiškai vietos lygiu teisinė sistema niekada nebuvo visiškai įgyvendinta, nuoseklus tęstinis bendradarbiavimas buvo vykdomas vos keliose vietose, o kitose vietose tam tikros teisinės prievolės paprasčiausiai buvo ignoruojamos. Siekdama sukurti tikrai bendrą vizų politiką Komisija siūlo peržiūrėti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 810/2009, nustatantį Bendrijos vizų kodeksą (Vizų kodeksas). Vertinimo išvados buvo įtrauktos į Komisijos parengtą poveikio vertinimo ataskaitą. Komisijos pasiūlymas peržiūrėti Vizų kodeksą iš esmės grindžiamas šiomis išvadomis: ØVizų kodekso nuostatos taikomos vienodai visiems prašytojams, nepriklausomai nuo jų konkrečios padėties, nepaisant to, kad Vizų kodekse nustatytas teisinis pagrindas, leidžiantis konsulatams žinomiems vizų prašytojams taikyti procedūrinius supaprastinimus. Praktikoje konsulatai nepakankamai gerai atskiria nežinomus prašytojus nuo tų, kurių ankstesni duomenys apie prašymus ir vizas nerodo pažeidimų. Ø Vizų kodekse žinomiems prašytojams numatyti procedūriniai supaprastinimai taikomi pernelyg retai. Ø Dėl plataus naudojimosi išorės paslaugų teikėjais praktikoje neįmanoma netaikyti reikalavimo asmeniškai pateikti prašymus dėl vizų ir atleisti prašytojus nuo reikalavimo pateikti tam tikrus patvirtinamuosius dokumentus. Išorės paslaugų teikėjams negali būti palikta galimybė vertinti prašytojo padėtį vadovaujantis sąžiningumo ir patikimumo sąvokomis, kurių interpretavimas natūraliai grindžiamas savo nuožiūra. Viena iš pagrindinių priežasčių, kodėl prašytojai (ir tam tikru mastu konsulatai) esamas vizų išdavimo procedūras laiko pernelyg ilgomis, sudėtingomis ir brangiomis, yra nepakankamas vizų prašytojų diferencijavimas. Todėl Komisija siūlo: 1) visapusiškai pasinaudoti Vizų informacine sistema ir skirtingai traktuoti žinomus / reguliariai keliaujančius asmenis ir nežinomus vizų prašytojus, remiantis aiškiais, objektyviais kriterijais, ir taip sumažinti tiek prašytojams, tiek ir konsulatams tenkančią administracinę naštą; 2) supaprastinti ir visiškai suderinti procedūras ir tam tikras nuostatas, kurias šiuo metu konsulatai gali taikyti savo nuožiūra, padaryti privalomas ir taip dar labiau supaprastinti teisėtas keliones. Priėmus šias naujas taisykles vizų prašytojams bus taikomos gerokai supaprastintos procedūros: || Pateikimas asmeniškai || Pirštų atspaudų ėmimas || Patvirtinamieji dokumentai || Išduotina viza Pirmą kartą prašymą pateikiantis asmuo, neužregistruotas VIS || TAIP || TAIP || Išsamus sąrašas, atitinkantis visas atvykimo sąlygas || Iš esmės vienkartinė, bet daugkartinė viza irgi galima, jeigu konsulatas nusprendžia, kad prašytojas yra patikimas Užregistruotas VIS (bet ne reguliariai keliaujantis asmuo) || NE || NE (nebent per paskutinius 59 mėnesius pirštų atspaudai paimti nebuvo) || Išsamus sąrašas, atitinkantis visas atvykimo sąlygas || Vienkartinė arba daugkartinė viza VIS užregistruotas reguliariai keliaujantis asmuo, kuris per paskutinius 12 mėnesių iki prašymo pateikimo teisėtai pasinaudojo 2 vizomis || NE || NE || Tik kelionės tikslo įrodymas. Prielaida, kad įvykdomos visos atvykimo sąlygos, remiantis tuo, kad duomenys apie ankstesnius prašymus ir vizas nerodo pažeidimų || Trejų metų daugkartinė viza VIS užregistruotas reguliariai keliaujantis asmuo, kuris teisėtai pasinaudojo trejų metų daugkartine viza || NE || NE || Tik kelionės tikslo įrodymas || Penkerių metų daugkartinė viza Pirmą kartą prašymus pateikiantiems asmenims neturėtų būti automatiškai suteikiama teisė gauti daugkartines vizas, nes siekiant Šengeno erdvėje išlaikyti aukštą saugumo lygį būtina išsamiai išnagrinėti jų prašymus. Bet jiems atneš naudos Komisijos siūlomi bendri procedūriniai supaprastinimai, pvz., panaikintas reikalavimas pateikti sveikatos draudimą kelionės metu, trumpesni terminai sprendimams priimti ir supaprastinta prašymo forma. Jie taip pat galės pasinaudoti VIS užregistruoto reguliariai keliaujančio asmens statusu ir su juo susijusiais supaprastinimais, jeigu per 12 mėnesių nuo tada, kai jie teisėtai pasinaudojo pirma viza, pateiks prašymą dėl trečios vizos. Kadangi daugelyje trečiųjų šalių gebėjimai priimti ir nagrinėti prašymus dėl vizų nėra pakankami, tokio prašymo pateikimas kainuoja labai brangiai ir užima daug laiko. Todėl Komisija siūlo: 3) peržiūrėti esamą sistemą, kad būtų aktyviau plėtojamas konsulinis bendradarbiavimas ir kad kuo daugiau vietų būtų užtikrintos geresnės galimybės pasinaudoti prašymų dėl Šengeno vizų pateikimo procedūromis. Siekiant tikslo skatinti ekonomikos augimą plėtojant pažangesnę vizų politiką, turėtų būti numatyta galimybė laikinai pasinaudoti tam tikromis Vizų kodekso nuostatomis, kad būtų skatinamos trumpalaikės turistinės kelionės. Todėl Komisija siūlo: 4) Vizų kodeksą papildyti straipsniu, pagal kurį griežtomis sąlygomis būtų galima laikinai išduoti vizas prie išorės sienų. Siekiant palengvinti asmenų judumą supaprastinant šeimos narių apsilankymus siūloma: 5) nustatyti tam tikrus procedūrinius supaprastinimus trečiųjų šalių piliečiams, atvykstantiems pas artimus giminaičius, kurie yra Sąjungos piliečiai ir gyvena valstybės narės, kurios pilietybę jie turi, teritorijoje, ir trečiojoje šalyje gyvenančių Sąjungos piliečių artimiems giminaičiams, norintiems kartu su jais keliauti į valstybę narę, kurios pilietybę turi Sąjungos piliečiai. Siekiant patikslinti su Vizų kodeksu susijusius procedūrinius supaprastinimus, taikomus Sąjungos piliečių šeimos nariams pagal Direktyvą 2004/38/EB[18], siūloma: 6) nustatyti, kad bent jau 5 punkte nurodyti procedūriniai supaprastinimai turėtų būti taikomi ir ES piliečių šeimos nariams, kuriems taikoma Direktyva 2004/38/EB. Galiausiai, trečiųjų šalių piliečiai susiduria su problemomis, nes Šengeno erdvėje leidžiama būti ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Kadangi nėra numatyta atitinkamo leidimo būti ilgiau kaip 90 dienų, jie turi apriboti savo buvimą arba ieško būdų, kaip pasinaudoti teisinėmis priemonėmis, kurios skirtos ne tam, kad tokiais atvejais jie gautų leidimą ilgiau būti Šengeno erdvėje. Todėl: 7) siūloma teisinė iniciatyva, kad būtų užpildyta teisinė spraga tarp taisyklių dėl trumpalaikio buvimo ir taisyklių dėl trečiųjų šalių piliečių priėmimo atskirose valstybėse narėse. Pasiūlyme peržiūrėti Vizų kodeksą taip pat atsižvelgiama į Komisijos tarnybų darbo dokumente nurodytas problemas, kurios nėra labai svarbios ir (arba) daugiausia techninio pobūdžio. Priėmus šį pasiūlymą dėl visapusiškos Vizų kodekso peržiūros būtų nustatyta tikrai pažangesnė bendra vizų politika, o dėl to savo ruožtu padaugėtų kelionių į ES. Laukdama, kol teisėkūros institucijos priims pasiūlymą dėl Vizų kodekso peržiūros, Komisija mano, kad svarbu ir būtina skatinti derinti ir įgyvendinti dabartines nuostatas. Todėl Komisija bendradarbiaus su valstybėmis narėmis Vizų komitete ir kituose susijusiuose forumuose siekdama užtikrinti, kad būtų visiškai įgyvendintos dabartinės nuostatos, ir skatins valstybes nares pasinaudoti nustatyta geriausia praktika. Dėl esamų nuostatų pasakytina, kad daugiausia dėmesio bus skiriama daugkartinių vizų išdavimui ir tam, kad būtų greičiau suderinti patvirtinamųjų dokumentų sąrašai tose jurisdikcijose, kuriose to dar nebuvo padaryta. Kalbant apie pastarąjį aspektą, pažymėtina, kad Komisija sieks padėti plėtoti konsulatų bendradarbiavimą Šengeno klausimais vietos lygiu itin politiškai ir (arba) ekonomiškai svarbiose jurisdikcijose, kurių turizmo potencialas yra didelis. Kalbant apie geriausią praktiką, Komisija gali įvertinti naujus pasiūlymus dėl bandomojo projekto, pagal kurį vizos būtų išduodamos prie išorės sienų. Galiausiai, ateityje peržiūrint Reglamento (EB) Nr. 539/2001 priedus taip pat bus atsižvelgta į ekonominius ir prekybinius aspektus, vadovaujantis naujais kriterijais, skirtais nuostatoms dėl su vizomis susijusių reikalavimų panaikinimo, kurį netrukus priims teisėkūros institucijos, įvertinti; Reglamentas (EB) Nr. 539/2001 bus papildytas tokiu nauju straipsniu: „Šio reglamento tikslas – nustatyti trečiąsias šalis, kurių piliečiai privalo turėti vizas ir kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, kiekvieną šalį išnagrinėjus atskirai pagal įvairius kriterijus, susijusius, inter alia, su neteisėta imigracija, viešąja tvarka ir saugumu, ekonomine nauda, visų pirma, turizmu ir užsienio prekyba, taip pat su Sąjungos užsienio ryšiais su atitinkamomis trečiosiomis šalimis, ypač atsižvelgiant į žmogaus teises ir pagrindines laisves, taip pat į poveikį regionų suderinamumui ir abipusiškumui.“ --------------------------------------------------- [1] (62 straipsnio 2 dalies b punktas; dabar Sutarties dėl Europos Sąjungos vertimo (SESV) 77 straipsnio 2 dalies a punktas). [2] 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 810/2009, nustatantis Bendrijos vizų kodeksą (Vizų kodeksas), OL L 243, 2009 9 15, p. 1. [3] Tokie susitarimai dėl vizų režimo supaprastinimo paprastai yra susiję su readmisijos susitarimais. [4] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/tourism/international/index en.htm [5] COM(2006) 403 galutinis/2. [6] Iš pradžių VIS turėjo pradėti veikti 2007 m., todėl Komisija nusprendė pateikti atskirą pasiūlymą dėl teisės akto, kuriuo nustatomi rinktinų biometrinių identifikatorių standartai ir kelios praktinės valstybių narių diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų galimybės registruoti vizų prašytojų biometrinius duomenis ir kuriuo nustatoma valstybių narių bendradarbiavimo su išorės paslaugų teikėjais teisinė sistema. Galiausiai priimto reglamento (OL L 131, 2009 5 28, p. 1) turinys buvo įtrauktas į 2009 m. liepos mėn. priimtą Vizų kodeksą ir pritaikytas prie jo struktūros. [7] SWD(2014) 101. [8] COM(2012) 649. [9] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/schengen/index_en.htm. [10] COM(2012) 648. [11] Jeigu šiame dokumente nenurodyta kitaip, valstybės narės reiškia ES valstybes nares, taikančias visą bendrą vizų politiką (visos ES valstybės narės, išskyrus Bulgariją, Kroatiją, Airiją, Kiprą, Rumuniją ir Jungtinę Karalystę), ir asocijuotąsias valstybes Islandiją, Lichtenšteiną, Norvegiją ir Šveicariją. [12] Austrijos atveju šiuo laikotarpiu bendras padidėjimas siekė tik 1,5 %, Slovėnijos atveju nustatytas 58,5 % sumažėjimas. Abu atvejus galima sieti su daugelio Balkanų šalių piliečiams taikyto reikalavimo turėti vizą panaikinimo 2009 ir 2010 m. [13] 2010 m.: 5,8 %; 2012 m.: 4,8 %. [14] Nuo 1 % siekiančio bendro atmestų prašymų lygio Rusijos Federacijos atveju iki 44 % Gvinėjos atveju. [15] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-is-new/public-consultation/2013/consulting_0025_en.htm. [16] 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004 4 30, p. 27). [17] COM(2011) 750. [18] OL L 158, 2004 4 30, p. 77.