LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 57/19

Paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

2013/C 57/09

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1151/2012 51 straipsnį.

BENDRASIS DOKUMENTAS

TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 510/2006

dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (1)

„PRÉS-SALÉS DU MONT-SAINT-MICHEL“

EB Nr.: FR-PDO-0005-0813-25.06.2010

SGN ( ) SKVN ( X )

1. Pavadinimas:

„Prés-salés du Mont-Saint-Michel“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis:

Prancūzija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas:

3.1. Produkto rūšis:

1.1 klasė Šviežia mėsa (ir subproduktai)

3.2. Produkto, kuriam taikomas 1 punkte nurodytas pavadinimas, aprašymas:

Mėsa, turinti kilmės nuorodą „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“, yra jaunesnių nei 12 mėn. ėriukų mėsa, pasižyminti savybėmis, atsiradusiomis dėl gyvulių ganymo pajūrio ganyklose. Ėriukų vyriškos lyties reproduktoriai yra šių veislių avinai: „Suffolk“, „Roussin“, „Rouge de l’Ouest“, „Vendéen“, „Cotentin“, „Avranchin“, „Charollais“ ar avinai, kuriuos atsivedė avys, auginamos ūkininkų, kuriems leista naudoti druskingas pelkes gyvulių ganymui. Moteriškos lyties reproduktorės yra kilusios iš avių, besiganančių pajūrio pelkėse ir išaugintų geografinėje vietovėje.

Skerdenos pasižymi šiomis savybėmis:

— ne mažesniu kaip 14 kg svoriu,

— yra ne itin stambios: tiesialinijiniai ir įgaubti profiliai, raumenys vidutiniškai arba labai išsivystę (U, R, O klasės pagal EUROP standartą),

— mėsa šiek tiek arba visiškai padengta riebaliniu sluoksniu (2 ir 3 klasė pagal EUROP standartą),

— išoriniai ir vidiniai riebalai standūs, tolygiai pasiskirstę, jų spalva – nuo baltos iki kreminės.

Mėsa pateikiama atšaldyta. Atšildytą mėsą vėl sušaldyti draudžiama.

3.3. Žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams):

—

3.4. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams):

Ėriukai ir avelės daugiausia minta druskingų pelkių ganyklų augalija. Ėriukų auginimas apima kelis vienas po kito einančius etapus – laikotarpį po ėriavimosi, ganymąsi pajūrio ganyklose ir, esant progai, baigiamąjį etapą.

— Laikotarpis po gimdymo tęsiasi ne trumpiau kaip 45 dienas ir ne ilgiau kaip 105 dienas; tuo metu ėriukai minta daugiausia motinos pienu, jiems gali būti duodama pieno miltelių, pašarų ar koncentratų.

— Ganymasis pajūrio ganyklose tęsiasi ne trumpiau kaip 70 dienų, ėriukai ganosi pajūrio pelkėse, atskiruose nustatytuose ganyklų sektoriuose, o esant potvyniui – poilsio zonose. Jie minta daugiausia arba vien tik žole (vakare galima duoti ne daugiau kaip 400 g koncentruotų pašarų per dieną).

— Neprivalomu baigiamuoju ne ilgesniu nei 30–40 (priklausomai nuo sezono) dienų etapu ėriukams, mitusiems vien tik žole ganymosi pajūrio ganyklose etapu, duodami pašarai ir koncentratai; pajūrio pelkėse jie nebeganomi.

Visais atvejais ganymo pajūrio ganyklose laikotarpis, įskaitant ganymąsi poilsio zonose tomis dienomis, kai druskingos pelkės užlietos stiprių potvynių, turi būti lygus bent pusei gyvulio gyvenimo.

Pašarą visais gyvulių auginimo etapais sudaro geografinės vietovės šviežia žolė, ganyklos žolės arba šienas ar šienainis rulonuose, kurių sausosios medžiagos kiekis didesnis kaip 50 proc., šakniavaisiai, šakniagumbiai ir daržovės.

Nuo 2013 m. birželio 1 d. kukurūzų silosu šerti draudžiama.

Priklausomai nuo auginimo etapo, ėriukams duodamus koncentruotus pašarus sudaro:

— grūdai, jų produktai ir šalutiniai produktai: miežiai, kukurūzai, kviečiai, kvietrugiai, avižos,

— aliejinių augalų grūdai, jų produktai ir šalutiniai produktai: sojų, saulėgrąžų, rapsų, linų išspaudos, sojų grūdai, sojos lukštai,

— baltymingi augalai: žirniai, lubinai, paprastosios pupos,

— šakniagumbiai, šakniavaisiai, jų produktai ir šalutiniai produktai: burokų minkštimas,

— pašarai: liucerna, šiaudai,

— melasa: cukranendrių melasa,

— priedai,

— mineralai, vitaminai.

Pašarai gaunami tik iš geografinės vietovės, koncentruotų pašarų iš geografinės vietovės gaunama 50 %.

Avis, esančias ūkyje, leidžiama šerti tik genetiškai nemodifikuotais augalais, gretutiniais produktais ir pašarais. Auginamų ėriukų pašaruose neturi būti jokių gyvūninės kilmės produktų, išskyrus pieno produktus.

3.5. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje:

Gyvulių atsivedimas, auginimas ir skerdimas.

3.6. Specialios pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės:

—

3.7. Specialios ženklinimo etiketėmis taisyklės:

Atšaldyta mėsa, žymima kilmės vietos nuoroda „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“, identifikuojama ir paženklinama nenutrinamu ženklu „Prés-salés MSM“, dedamu ant pagrindinių skerdenos dalių – mentės, šoninių ir kulšies.

Iki pasieks galutinį platintoją, skerdena ir jos gabalai žymimi etiketėmis, kuriose nurodoma bent jau tokia informacija:

— nuorodos pavadinimas,

— įrašas „AOP“ (arba „appellation d'origine protégée“),

— Europos Sąjungos SKVN simbolis,

— augintojo pavadinimas,

— ūkio numeris,

— nacionalinis ėriuko identifikacinis numeris,

— skerdimo data,

— skerdimo vieta ir numeris,

— įrašas „neiškaulinėtos mėsos brandinimo laikas nuo paskerdimo datos iki pardavimo mažmeninėje prekyboje galutiniam vartotojui yra ne mažiau kaip 4 paros“.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas:

Geografinė vietovė, kurioje ėriukai atsivedami, auginami ir skerdžiami, apima 42 kantonus (6 iš jų – iš dalies) Manšo ir Ilio ir Vileno departamentuose:

Manšo departamente: Visos Avranches, Barneville-Carteret, Beaumont-Hague, Bréhal, Bricquebec, Cherbourg-Octeville, Cherbourg-Octeville-Sud-Ouest, Coutances, Ducey, Equeurdreville-Hainneville, Granville, la Haye-Pesnel, Isigny-le-Buat, Jullouville, Lessay, Montmartin-sur-Mer, Les Pieux, Pontorson, Saint-Hilaire-du-Harcouët, Saint-James, Saint-Malo-de-la-Lande, Saint-Ovin, Saint-Sauveur-le-Vicomte, Sartilly, Tourlaville, Valognes, Vesly kantonų savivaldybės. Haye-du-Puits kantono savivaldybės, išskyrus Appeville, Coigny, Cretteville, Houtteville, Prétot-Sainte-Suzanne, Vindefontaine savivaldybes. Saint-Sauveur-Lendelin kantone – Muneville-le-Bingard, La Ronde-Haye savivaldybės.

Ilio ir Vileno departamente: Visos Antrain, Dol-de-Bretagne, Fougères-Nord, Fougères-Sud, Louvigné-du-Désert, Pleine-Fougère, Saint-Aubin-du-Cormier, Saint-Brice-en-Coglès kantonų savivaldybės. Cancale kantone – La Fresnaie, Hirel, Saint-Benoit-des-Ondes savivaldybės. Saint-Aubin d’Aubigné kantone – Andouillé-Neuville, Gahard, Romazy, Saint-Aubin-d’Aubigné, Sens-de-Bretagne ir Vieux-Vy-sur-Couesnon savivaldybės. Vitré-est ir Vitré-ouest kantonuose – Balazé, Châtillon-en-Vendelais, Montautour, Princé, Saint-M'Hervé, Vitré savivaldybės.

5. Ryšys su geografine vietove:

5.1. Geografinės vietovės ypatumai:

Susiję gamtiniai veiksniai

Geografinė vietovė supa Normandijos–Bretanės įlanką ir driekiasi Manšo ir Ilio ir Vileno departamentų pakrantėmis. Ji išsiskiria pajūrio didumu ir didele jūros bei vandenyno įtaka klimatui. Užliejamos šios vietovės pievos, druskingos ar žolingos pelkės, yra pagrindinis gyvulių maisto šaltinis. Šios pelkės sudaro viršutinę potvynio zonos dalį. Jos susiformavo Mon Sen Mišelio įlankos gilumoje ir į vakarus nuo Cotentin upės žiočių, ten, kur nusėda smulkios nuosėdos, toli nuo bangų ir smarkių srovių. Druskingų pelkių pagrindas – tai vadinamasis „tangue“, sudarytas iš labai smulkaus smėlio ir dumblo, kuriame gausu klinčių. Ši vietovė yra tankiai išraižyta kanalų, kurie išsišakoja į šalutinius kanalus ir taip suformuoja labai tankų tinklą, dalijantį tas pelkes į atskirus plotelius ir sudarantį kliūtis gyvuliams judėti.

Prie sūraus dirvožemio ir potvynių prisitaikiusią augmeniją sudaro vadinamieji halofitiniai augalai. Tarp jų paminėtina pajūrinė žalvė (puccinellia maritima), pajūrinė narytžolė (triglochin maritima ir halimione portulacoïdes); pastarąsias, ypač sušalusias, gyvuliai labai mėgsta; jos yra „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“ ėriukų mitybos pagrindas.

Susiję žmogiškieji veiksniai

Apie ėriukų auginimą Mon Sen Mišelio įlankoje žinoma nuo X a., kai Mon vienuoliai turėjo vadinamą avių auginimo teisę. Apie avių auginimą Kotentino uosto regione tuo metu rašoma ir Lesė abatijos įsteigimo dokumente – pažymima, kad abatijai perleidžiami du avių auginimo ūkiai; vėliau, 1181 m., du trečdalius mokestinių abatijos pajamų jau sudaro prekyba avių vilna (Henriko II Plantageneto chartija).

Iki XX a. vidurio avys ganydavosi po 2–4 vienas su kitu surištų gyvulių grupėse, išskyrus Mon Sen Mišelio polderius, kur palyginti didelės bandos būdavo genamos į druskingas pelkes piemenims prižiūrint. Nuo XX a. vidurio susikūrė labiau specializuoti avių auginimo ūkiai.

Dėl fizinių vietovės ypatumų augintojai visuomet atrenka reproduktorius taip, kad kuo geriau būtų išnaudoti patelių reprodukciniai pajėgumai bei gyvulių gebėjimas judėti nestabiliu paviršiumi, ir užtikrina, kad ėriukų auginimas derėtų su pelkių augalų vegetaciniu ciklu. Todėl patelės būna iš bandos, o patinai perkami iš kitur, jie priklauso veislėms, gerai prisitaikiusioms prie gyvenimo pajūrio pelkėse, jų raumenų masės augimas palyginti lėtesnis.

„Prés-salés“ ėriukų auginimas taip pat paplito dėl avidžių atsiradimo ir šalia druskingų pelkių esančių pievų įsisavinimo. Avidės yra būtinos patelėms, kai jos atsiveda jauniklius, ir apskritai gyvuliams, kai užliejamos pajūrio pievos atsiduria po vandeniu stiprių potvynių metu.

Siekdami spręsti skirtingo gyvulių augimo bandoje problemą, taip pat kovoti su kintančiais orais, augintojai sukūrė prie vietos pritaikytus šėrimo metodus. Kai gyvuliams skirtos pašiūrės yra netoli pakrantės, papildomi pašarai gali būti dalijami vakarais, gyvulius parginus. Kai pašiūrės toli, augintojai gali išnaudoti tik baigiamąjį etapą prieš skerdimą. Šie pašarai daugiausia pagaminti geografinėje vietovėje, net jei jų dalis, ypač su azoto priedais, gali būti gauta iš kitur.

Dėl šio ypatingo auginimo būdo nusistovėjus vietos gyvulių augintojų, mėsininkų ir skerdikų santykiams, nuolat naudojamos netoliese esančios skerdyklos, kuriose išsaugotos tinkamos ėriukų skerdimo priemonės ir patirtis. Konkreti skerdimo patirtis leidžia užtikrinti trumpą jų laikymą geromis sąlygomis nuo atvežimo į skerdyklą iki paskerdimo, ir itin atsargų skerdimą, pjaustymą ir vidurių išėmimą, išsaugant paviršiaus riebalinį sluoksnį ir apsaugant skerdeną nuo užkrėtimo. Taip pat yra nustatytos mėsos atšaldymo ir brandinimo taisyklės. Tik atlikus šiuos veiksmus, atsižvelgiant į riebalų kokybę ir skerdenų išvaizdą, sprendžiama, ar skerdenos atitinka reikalavimus.

5.2. Produkto ypatumai:

Skerdenos išsiskiria baltais ir standžiais, tolygiai pasiskirsčiusiais riebalais. Skerdenos šiek tiek arba visiškai padengtos riebalais, nestambios; kulšys yra laibos. Mėsa išsiskiria ryškiai rausva spalva, skaidulų ilgiu ir trupučiu riebalų (raumens viduje). Pagaminta ji būna itin sultinga ir tokia išlieka ją kramtant, taip pat burnoje ilgai juntamas intensyvus skonis, nesijaučia lajaus.

Šios mėsos ypatingumas pripažintas nuo seno, tai rodo Ruano mokslininko ir literato Pierre Thomas du Fosse, atvykusio į Pontorsoną 1691 m. vasarą, žodžiai: „Pakrantės žolė – tai tarsi čiobrelis: dėl jos aviena įgyja tokį nepaprastą skonį, kad, rodos, dėl jos atsisakytum net kurapkų ar fazanų mėsos.“

Šį seną gerą vardą patvirtina ir 1986 m. sausio 24 d. Kano Apeliacinio teismo sprendimas – jame nurodoma, kad avys, periodiškai ganomos jūros užliejamose pievose, yra vadinamos „prés-salés“ avimis, o taip išaugintų gyvulių mėsa pasižymi išskirtine kokybe.

5.3. Priežastinis geografinės vietovės ir produkto, kuriam suteikta SKVN, kokybės ar savybių arba geografinės vietovės ir kurios nors produkto, kuriam suteikta SGN, savybės, gero vardo ar kitos ypatybės ryšys:

„Prés-salés du Mont-Saint-Michel“ mėsos ir jos gamybos vietovės ryšys pasireiškia gyvuliams mintant išskirtine druskingų pelkių augmenija ir fizine veikla, kurią gyvuliai atlieka, norėdami tą augmeniją gauti. Tokios fizinės veiklos ir vietovės ryšys ypač ryškus pajūrio Mon Sen Mišelio įlankos pelkėse, kur yra dideli ganyklų plotai; taip pat ir Kotentino uosto apylinkėse, nors žolingi plotai ten ir mažesni. Druskingų pelkių augalijos pašarinė vertė nėra didelė, o žolė, kuria minta avys, reta, todėl, norėdamos prasimaitinti, jos turi daug judėti. Tai lemia nestambias skerdenas ir sodrią mėsos spalvą.

Šias mėsos savybes dar labiau pastebimomis padaro kiti geografiniai ypatumai – gilių kanalų išvagotas nelygus žemės paviršius ir atšiaurus klimatas. Dėl tokių nesvetingų sąlygų gyvuliai dažnai negali į druskingas pelkes patekti per jauni ir turi ten praleisti pakankamai laiko, kad specifinė mityba jų mėsai padarytų visą galimą įtaką.

Dėl šių auginimo sąlygų gyvulių skerdenos nebūna stambios, riebalai būna standūs ir jų nedaug, o mėsos skonis – išskirtinis, be lajaus prieskonio.

Šios savybės išsaugomos dėl to, kad gyvuliai skerdžiami netoli jų auginimo vietos. Tai sumažina gyvulių vežimui reikalingą laiką, jie išvengia streso, kuris potencialiai kenkia mėsai, nedingsta organoleptinės auginimo metu įgytos savybės. Be to, toks avių auginimo būdas paskatino šios geografinės vietovės skerdyklose įgyti patirties, kaip išlaikyti šios žaliavos kokybę, t. y. nepažeisti riebalų sluoksnio ir nenaudoti purškiklių; tai padeda vykdant atitikties patikras.

Ši mėsa garsėja dėl gastronomijos specialistų pripažįstamo „prés-salés“ avienos sultingumo, ir tai jau ilgiau nei šimtmetį patvirtinama prekybos kainomis, kurios 50–100 % didesnės, nei prekiaujant paprasta aviena.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją:

(Reglamento (EB) Nr. 510/2006 (2) 5 straipsnio 7 dalis)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCPresSalesMontSaintMichel.pdf

(1) Pakeistas 2012 m. lapkričio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų.

(2) Žr. 1 išnašą.