P7_TA(2014)0159

Bendroji Europos pirkimo – pardavimo sutarčių teisė ***I

2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento teisėkūros rezoliucija dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl bendrosios Europos pirkimo – pardavimo sutarčių teisės (COM(2011)0635 – C7-0329/2011 – 2011/0284(COD))

(Įprasta teisėkūros procedūra: pirmasis svarstymas)

(2017/C 285/64)

Europos Parlamentas,

(1) OL C 181, 2012 6 21, p. 75.

P7_TC1-COD(2011)0284

Europos Parlamento pozicija, priimta 2014 m. vasario 26 d. per pirmąjį svarstymą, siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. …/2014 dėl bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnį,

atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),

kadangi:

(1) vis dar yra didelių tarpvalstybinės ekonominės veiklos kliūčių, kurios trukdo vidaus rinkai išnaudoti visas augimo ir darbo vietų kūrimo galimybes. Šiuo metu tik vienas iš dešimties Sąjungos prekiautojų užsiima prekių eksportu Sąjungoje, o dauguma tokių prekiautojų eksportuoja tik į kelias valstybes nares. Tarp įvairių tarpvalstybinės prekybos kliūčių, įskaitant mokesčių reglamentavimą, administracinius reikalavimus, pristatymo sunkumus, kalbą ir kultūrą, prekiautojai sunkumus aiškintis užsienio sutarčių teisės nuostatas įvardija kaip vieną pagrindinių įmonės bei vartotojo ir įmonių tarpusavio sandorių kliūčių. Ribota prekių pasiūla nenaudinga ir vartotojams. Todėl skirtingos nacionalinės sutarčių teisės nuostatos sulaiko nuo galimybės naudotis pagrindinėmis laisvėmis, pavyzdžiui, laisve tiekti prekes ir teikti paslaugas, ir yra vidaus rinkos veikimo ir nuolatinio konsolidavimo kliūtis. Be to, jos riboja konkurenciją, ypač mažesnių valstybių narių rinkose;

(2) sutartys yra būtina visų ekonominių sandorių teisinė priemonė. Tačiau dėl būtinybės prekiautojui nustatyti taikytiną teisę arba dėl jos derėtis, išsiaiškinti taikytinos užsienio teisės nuostatas ir neretai tuo tikslu jas išsiversti, gauti teisinę konsultaciją siekiant susipažinti su tos teisės reikalavimais ir pritaikyti sutartis, kad jos atitiktų skirtingos nacionalinės teisės reikalavimus, kurie gali būti taikomi tarpvalstybiniuose sandoriuose, užsiimti tarpvalstybine prekyba yra sudėtingiau ir brangiau nei verstis vidaus prekyba. Taigi su sutarčių teise susijusios kliūtys yra pagrindinis veiksnys, dėl kurio daugybė į eksportą orientuotų prekiautojų vengia verstis tarpvalstybine prekyba arba savo veiklą plėsti į kitas valstybes nares. Atgrasomasis jų poveikis ypač stiprus mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ), kurioms patekimo į kelias užsienio rinkas sąnaudos dažnai labai didelės, palyginti su jų apyvarta. Todėl prekiautojai neturi galimybės sutaupyti išlaidų, kurių nepatirtų, jeigu visų tarpvalstybinių sandorių atveju prekes ir paslaugas būtų galima parduoti vadovaujantis vienoda sutarčių teise, o prekiaujant internetu – vienoje interneto svetainėje;

(3) su sutarčių teise susijusios sandorių sąnaudos, kurios, kaip nurodyta, gali būti labai didelės, ir teisinės kliūtys, kurios kyla dėl nacionalinių imperatyviųjų vartotojų teisių apsaugos normų skirtumų, įmonės ir vartotojo sandorių atveju turi tiesioginį poveikį vidaus rinkos veikimui. Pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 593/2008 (3) 6 straipsnį, kai prekiautojas savo veiklą orientuoja į kitos valstybės narės vartotojus, taikomos vartotojo įprastinės gyvenamosios vietos valstybės narės vartotojų teisių apsaugos nuostatos, kuriomis numatomas aukštesnis apsaugos lygis ir kurių negalima susitarti netaikyti pagal tą teisę net jeigu šalys pasirinko kitą taikytiną teisę. Todėl prekiautojams reikia iš anksto išsiaiškinti, ar vartotojų teisių apsaugos nuostatomis numatyta didesnė apsauga, ir užtikrinti, kad jų sutartys atitiktų jos reikalavimus. Be to, e. prekybos atveju papildomos išlaidos patiriamos, kai interneto svetaines prireikia pritaikyti pagal imperatyviuosius taikytinos užsienio vartojimo sutarčių teisės reikalavimus. Dabartinis vartotojų apsaugos teisės suderinimas ES lygmeniu kai kuriose srityse leido tam tikru mastu sulyginti teisės normas. Vis dėlto valstybių narių įstatymai iš esmės tebesiskiria, nes esant dabartiniam suderinimui valstybės narės turi įvairių galimybių nuspręsti, kaip įvykdyti Sąjungos teisės aktų reikalavimus ir kokį vartotojų teisių apsaugos lygį pasirinkti;

(4) su sutarčių teise susijusios kliūtys, kurios prekiautojams neleidžia visapusiškai išnaudoti vidaus rinkos galimybių, nenaudingos ir vartotojams. Mažesnė tarpvalstybinės prekybos apimtis mažina importo apimtį ir konkurenciją. Vartotojams gali būti nenaudingas mažesnis prekių pasirinkimas ir didesnės kainos dėl to, kad mažiau užsienio prekiautojų jiems betarpiškai siūlo savo produktus ir paslaugas, o netiesiogiai dėl to, kad tarpvalstybinė įmonių tarpusavio prekyba didmeninės prekybos lygmeniu yra ribota. Dėl didesnės ir geresnės pasiūlos pirkti užsienyje galėtų būti gerokai ekonomiškiau, tačiau dauguma Europos vartotojų vengia tai daryti ir todėl, kad nėra tikri dėl savo teisių. Vienas iš pagrindinių vartotojams rūpimų klausimų yra susijęs su sutarčių teise, pavyzdžiui, ar jiems bus užtikrintas tinkamas apsaugos lygis nusipirkus produktų su trūkumais. Todėl daug vartotojų mieliau perka savo šalyje net jeigu pasirinkimas mažesnis arba kainos didesnės;

(5) be to, tie vartotojai, kurie perka iš kitoje valstybėje narėje įsisteigusio prekiautojo norėdami pasinaudoti kainų skirtumais valstybėse narėse, dažnai to padaryti negali, nes pardavėjai atsisako parduoti. E. prekyba labai palengvino galimybes ieškoti pasiūlymų ir lyginti kainas bei kitas sąlygas, nesvarbu, kur prekiautojas įsisteigęs, tačiau prekiautojai labai dažnai atsisako priimti vartotojų užsakymus iš užsienio ir dėl to nesudaromi tarpvalstybiniai sandoriai;

(6) taigi nacionalinės sutarčių teisės skirtumai kelia kliūčių, neleidžiančių vartotojams ir prekiautojams pasinaudoti vidaus rinkos privalumais. Tokių su sutarčių teise susijusių kliūčių žymiai sumažėtų, jeigu sutartys būtų grindžiamos bendromis vienodomis sutarčių teisės normomis, nesvarbu, kur šalys yra įsisteigusios. Šios vienodos sutarčių teisės normos turėtų būti taikomos visą sutarties gyvavimo laikotarpį ir apimti daugumą tarpvalstybinių sandorių sudarymui ypač svarbių klausimų. Į jas taip pat turėtų būti įtrauktos visiškai suderintos vartotojų teisių apsaugos nuostatos;

(7) šie nacionalinės sutarčių teisės skirtumai ir jų pasekmės tarpvalstybinei prekybai taip pat riboja konkurenciją. Kai tarpvalstybinės prekybos apimtis maža, konkurencija mažesnė ir atitinkamai mažiau paskatų prekiautojams labiau ieškoti inovacijų ir gerinti savo produktų kokybę arba mažinti kainą. Ypač mažesnėse valstybėse narėse, kuriose yra nedaug nacionalinių konkurentų, užsienio prekiautojų sprendimas dėl sąnaudų ir teisinio kompleksiškumo nesiplėsti į šias rinkas gali riboti konkurenciją, o tai turi juntamos įtakos pasirinkimui ir esamų produktų kainų lygiui. Be to, tarpvalstybinės prekybos kliūtys gali turėti neigiamos įtakos MVĮ ir didesnių bendrovių konkurencijai. Atsižvelgiant į didelį sandorių sąnaudų poveikį lyginant su apyvarta, tikėtina, kad MVĮ labiau nei didesni konkurentai vengs plėstis į užsienio rinką;

(8) su sutarčių teise susijusios kliūtys nei vartotojams, nei prekiautojams neleidžia visapusiškai išnaudoti vidaus rinkos galimybių ir ypač daro poveikį nuotolinės prekybos sričiai, kuri turėtų tapti vienu iš apčiuopiamų vidaus rinkos rezultatų. Visų pirma, vidaus rinkos skaitmeninis aspektas tampa itin svarbus ir vartotojams, ir prekiautojams, nes vartotojai vis dažniau perka internetu ir vis daugiau prekiautojų prekiauja internetu. Kadangi informacinės ir ryšių technologijos priemonės visą laiką vystomos ir vis lengviau jomis naudotis, prekybos internetu augimo galimybės labai didelės. Atsižvelgiant į šias aplinkybes ir siekiant įveikti šias su sutarčių teise susijusias kliūtis, šalims turėtų būti suteikta galimybė susitarti sutarčiai nuotolinės prekybos, ypač prekybos internetu, sutartims taikyti bendras vienodas sutarčių teisės normas, kurios būtų vienodai suprantamos ir aiškinamos visose valstybėse narėse, t. y. bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę. Ta bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė turėtų būti papildoma šalių pasirinkimo galimybė nuotolinei prekybai, ypač prekybai internetu , kuria jos galėtų pasinaudoti tais atvejais, kai abi šalys ją laiko naudinga siekiant palengvinti tarpvalstybinę prekybą ir sumažinti sandorio ir alternatyviąsias sąnaudas, taip pat su sutarčių teise susijusias tarpvalstybinės prekybos kliūtis. Sutartinių santykių pagrindu ji turėtų tapti tik bendru šalių sprendimu; [1 pakeit.]

(9) reglamentu sukuriama bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, kuria taikoma nuotolinės prekybos sutartims, visų pirma sutartims, sudarytoms internetu. Pagal ją valstybių narių nacionalinė sutarčių teisė derinama ne reikalaujant pakeisti galiojančią nacionalinę pirmą nacionalinės sutarčių teisę teisės sistemą , o kiekvienos valstybės narės nacionalinėje teisėje sukuriant antrą sutarčių teisės sistemą sutartims, patenkančioms į jos taikymo sritį. Antroji tiesiogiai taikoma sutarčių teisės sistema būtų turėtų būti valstybių narių teritorijose taikomos teisės sistemos sudėtinė dalis. Pagal šią teisinę sistemą bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė turėtų būti taikoma vietoj pirmos nacionalinės sutarčių teisės sistemos, jeigu klausimas patenka į jos taikymo sritį ir šalys tinkamai susitarė ją taikyti. Ji turėtų būti vienoda visoje Sąjungoje ir turėtų veikti greta galiojančių nacionalinės sutarčių teisės normų. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė bus savanoriškai taikoma tarpvalstybinėms sutartims aiškiu šalių susitarimu; [2 pakeit.]

(10) susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę turėtų būti pasirinkimas vadovaujantis atitinkama nacionaline teise, taikytina nacionalinės teisės sistema , kurios taikymas nustatomas pagal Reglamentą (EB) Nr. 593/2008, o kiek tai susiję su pareigomis suteikti ikisutartinę informaciją – pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 864/2007 (4) arba pagal kitą taikytiną kolizinę normą. Todėl Susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę neturėtų būti prilyginamas taikytinos reiškia, kad pasirinkta viena iš dviejų skirtingų sutarčių teisės sistemų, numatytų toje pačioje nacionalinėje teisėje. Todėl to pasirinkimo nereikia lyginti su pasirinkimu tarp dviejų nacionalinių teisės pasirinkimui sistemų , kaip jis suprantamas pagal kolizines normas, ar su juo painiojamas ir jie neturi būti painiojami ; jis neturėtų nepažeisti kolizinių normų. Todėl šis reglamentas neturės jokio poveikio galiojančioms kolizinėms normoms , pavyzdžiui normoms, išdėstytoms Reglamente (EB) Nr. 593/2008 ; [3 pakeit.]

(11) bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę turėtų sudaryti sukomplektuotas visiškai suderintų sudaryti išsamus vienodų imperatyviųjų vartotojų teisių apsaugos normų rinkinys. Kaip numatyta Sutarties 114 straipsnio 3 dalyje, šiomis normomis turėtų būti užtikrintas aukštas vartotojų teisių apsaugos lygis, kad sustiprėtų vartotojų pasitikėjimas bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise, o vartotojai taip būtų paskatinti jos pagrindu sudaryti tarpvalstybines sutartis. Normomis turėtų būti išlaikytas arba sustiprintas vartotojų teisių apsaugos, užtikrinamos Sąjungos vartotojų teisių apsaugos nuostatomis, lygis . Be to, šio reglamento priėmimas neturėtų būti direktyvos dėl vartotojų teisių persvarstymo kliūtis, siekiant visapusiškos darnios aukšto lygio vartotojų apsaugos valstybėse narėse ; [4 pakeit.]

(11a) termino „vartotojas“ apibrėžtis turėtų apimti fizinius asmenis, kurie siekia tikslų, nesusijusių su jų verslu, prekyba, amatu ar profesija. Vis dėlto, tuo atveju, jeigu sudaroma dvigubos paskirties sutartis iš dalies asmens verslo ir iš dalies ne verslo tikslais ir jeigu atsižvelgiant į bendras sutarties sąlygas verslo tikslai yra riboti ir nevyrauja, atitinkamas asmuo taip pat turėtų būti laikomas vartotoju; Siekiant nustatyti, ar fizinis asmuo visiškai arba iš dalies veikia siekdamas tikslų, susijusių su savo prekyba, verslu, amatu arba profesija, reikia atsižvelgti į to asmens elgesį su kita sutarties šalimi; [5 pakeit.]

(12) sudarius galiojantį susitarimą, į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį patenkantys klausimai turėtų būti reglamentuojami tik pagal tą teisę. Bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę sudaro sukomplektuotas visiškai suderintų išsamus vienodų imperatyviųjų vartotojų teisių apsaugos normų rinkinys, todėl šalims pasirinkus taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę šioje srityje nebeliks valstybių narių teisės aktų skirtumų. Dėl šios priežasties Reglamento (EB) Nr. 593/2008 6 straipsnio 2 dalis, kuri grindžiama aplinkybe, kad vartotojų teisių apsaugos lygis valstybėse narėse skiriasi, neturi praktinės reikšmės svarbos bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise reglamentuojamiems klausimams, nes ji prilyginama pasirinkimui tarp dviejų vienodų antrų sutarčių teisės sistemų imperatyviųjų nuostatų ; [6 pakeit.]

(13) bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė turėtų būti taikoma tarpvalstybinėms sutartims, nes būtent nacionalinės teisės skirtumai lemia kompleksiškumą ir papildomas sąnaudas, o šalis atgraso nuo sutartinių santykių sudarymo, o nuotolinė prekyba, ypač prekyba internetu, turi daug galimybių . Įmonių tarpusavio sutartyse tarpvalstybinis sutarties pobūdis turėtų būti vertinamas pagal įprastinę šalių gyvenamąją (buveinės) vietą. Įmonės ir vartotojo sutartyje tarpvalstybinio kriterijaus reikalavimas turėtų būti įvykdytas tuomet, kai bendrasis vartotojo nurodytas adresas, prekių pristatymo adresas arba vartotojo nurodytas sąskaitos pateikimo adresas yra valstybėje narėje, tačiau kitoje valstybėje nei prekiautojo įprastinė buveinės vieta; [7 pakeit.]

(14) bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę turėtų būti galima taikyti ne tik tarpvalstybiniais atvejais, susijusiais vien su valstybėmis narėmis, bet ir siekiant palengvinti valstybių narių ir trečiųjų šalių prekybą. Kai vartotojai yra iš trečiųjų šalių, susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, kuris jiems reikštų užsienio teisės pasirinkimą, turėtų būti reglamentuojamas taikytinomis kolizinėmis normomis;

(15) ir nacionalinius, ir tarpvalstybinius sandorius sudarantiems prekiautojams taip pat gali būti naudinga visiems sandoriams naudoti bendrą vienodą sutartį. Todėl valstybėms narėms turėtų būti leista nuspręsti, kad šalys bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę gali taikyti ir nacionaliniams sandoriams;

(16) bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė visų pirma turėtų būti taikoma kilnojamųjų daiktų pardavimui, įskaitant tokių daiktų pagaminimą arba padarymą, nes tai yra ekonominiu požiūriu svarbiausia sutarčių rūšis, kuri tarpvalstybinėje prekyboje, visų pirma e. prekyboje, turi ypatingas augimo galimybes;

(17) siekiant atsižvelgti į didėjančią skaitmeninės ekonomikos svarbą, į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį turėtų būti įtrauktas ir skaitmeninis turinys. Skaitmeninio turinio perdavimas saugojimo, tvarkymo ar prieigos ir pakartotinio naudojimo tikslais, kaip antai muzikos atsisiuntimas, sparčiai auga ir turi didelį potencialą toliau augti, tačiau šios srities teisinė padėtis vis dar labai skiriasi ir yra neaiški. Todėl į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį turėtų būti įtrauktas skaitmeninio turinio tiekimas, nesvarbu, ar tas turinys tiekiamas patvariąja laikmena;

(17a) debesų kompiuterija sparčiai vystoma ir turi nemažai augimo galimybių. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė yra išsamus normų, pritaikytų skaitmeninio turinio ir susijusių paslaugų nuotoliniam tiekimui, ypač tiekimui internetu, rinkinys. Tas normas turėtų būti galima taikyti ir kai skaitmeninis turinys ir susijusios paslaugos teikiamos naudojantis debesų kompiuterija, visų pirma kai skaitmeninis turinys gali būti parsisiunčiamas iš pardavėjo debesų kompiuterijos arba laikinai saugomas tiekėjo debesų kompiuterijoje; [8 pakeit.]

(18) skaitmeninis turinys dažnai tiekiamas ne mainais už kainą, o kartu su prekėmis arba paslaugomis, už kurias sumokėta atskirai, įskaitant nepiniginį atlygį, pavyzdžiui, prieigos prie asmens duomenų suteikimą, arba nemokamai – rinkodaros strategijos atveju tikintis, kad vartotojas vėliau įsigis daugiau arba sudėtingesnių skaitmeninio turinio produktų. Atsižvelgiant į šią specifinę rinkos struktūrą ir aplinkybę, kad suteikto skaitmeninio turinio trūkumai gali pažeisti vartotojų ekonominius interesus, nesvarbu, kokiomis aplinkybėmis jis buvo patiektas, galimybė taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę neturėtų priklausyti nuo to, ar už konkretų specialų skaitmeninį turinį kaina buvo sumokėta . Tačiau tokiais atvejais pirkėjo teisių gynimo priemonės turėtų būti ribojamos žalos atlyginimu. Antra vertus, pirkėjas turėtų galėti naudotis visomis teisių gynimo priemonėmis, išskyrus kainos sumažinimą, net jeigu jis ir neprivalo mokėti už skaitmeninio turinio tiekimą, su sąlyga, kad pirkėjo priešpriešinis įsipareigojimas, pavyzdžiui, nurodyti asmens duomenis arba kitaip tiekėjui suteikti komercinės naudos, atitinka sumokėtą kainą, jeigu šiais atvejais skaitmeninis turinys iš tiesų nebuvo teikiamas nemokamai ; [9 pakeit.]

(19) siekiant kuo didesnės papildomos bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės naudos, į jos dalykinę taikymo sritį turėtų būti įtrauktos ir tam tikros pardavėjo teikiamos paslaugos, tiesiogiai ir glaudžiai susijusios su konkrečiomis prekėmis arba skaitmeniniu turiniu, kurie patiekti pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, ir dažnai tuo pačiu metu numatytos toje pačioje arba susijusioje sutartyje, pavyzdžiui prekių arba skaitmeninio turinio remontas, priežiūra ar instaliavimas arba skaitmeninio turinio laikinas saugojimas tiekėjo debesų kompiuterijoje ; [10 pakeit.]

(19a) bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė taip pat gali būti taikoma sutarčiai, susijusiai su kita tų pačių šalių sutartimi, kuri nėra pirkimo–pardavimo sutartis, skaitmeninis turinys tiekimo sutartis ar susijusių paslaugų teikimo sutartis. Susijusi sutartis reglamentuojama atitinkamos nacionalinės teisės, taikytinos vadovaujantis atitinama kolizine norma. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma sutartims, kuriose numatyta kitų elementų nei prekių pirkimas–pardavimas, skaitmeninio turinio tiekimas ar susijusių paslaugų teikimas, jeigu tie elementai yra dalomi ir kaina gali būtų padalyta; [11 pakeit.]

(20) bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė neturėtų būti taikoma susijusioms sutartims, pagal kurias pirkėjas prekes arba paslaugas įsigyja iš trečiojo asmens. Tai nebūtų tinkama, nes trečiasis asmuo nėra susitariančiųjų šalių susitarimo taikyti bendrosios pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normas šalis. Susijusi sutartis su trečiuoju asmeniu turėtų būti reglamentuojama atitinkama nacionaline teise, taikytina pagal Reglamentą (EB) Nr. 593/2008 ir Reglamentą (EB) Nr. 864/2007 arba kitą kolizinę normą;

(21) siekiant tikslingai ir proporcingai išspręsti esamas vidaus rinkos ir konkurencijos problemas, bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymas asmenų atžvilgiu turėtų būti orientuojamas į šalis, kurios dėl nacionalinės sutarčių teisės skirtumų šiuo metu vengia užsiimti verslu užsienyje, o tai savo ruožtu turi neigiamos įtakos tarpvalstybinei prekybai. Todėl ji turėtų būti taikoma visiems įmonės ir vartotojo sandoriams ir prekiautojų tarpusavio sutartims, kai bent viena šalis yra MVĮ, kaip apibrėžta Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB (5). Tačiau tai neturi pažeisti valstybių narių galimybės priimti teisės aktus, pagal kuriuos bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę būtų galima taikyti prekiautojų tarpusavio sutartims, kai nė viena šalis nėra MVĮ. Bet kuriuo atveju, sudarydami įmonių tarpusavio sandorius, prekiautojai visapusiškai naudojasi sutarties laisvės principu ir skatinami rengiant savo sutarčių sąlygas remtis bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise;

(22) sutarties šalių susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę būtinas norint taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę. Įmonės ir vartotojo sandorių atveju tokiam susitarimui turėtų būti taikomi griežti reikalavimai. Kadangi praktikoje taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę paprastai siūlys prekiautojas, vartotojai turi aiškiai suvokti, kad sutinka taikyti normas, kurios skiriasi nuo galiojančių jų nacionalinės teisės normų. Todėl vartotojo sutikimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę turėtų būti leistinas tik aiškiai išreiškus valią atskirai nuo pareiškimo apie susitarimą sudaryti sutartį. Taigi neturėtų būti leidžiama sudarytinos sutarties sąlygoje, visų pirma prekiautojo standartinėse sąlygose, siūlyti taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę. Prekiautojas susitarimo taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę patvirtinimą vartotojui turėtų pateikti patvariojoje laikmenoje; [12 pakeit.]

(23) vartotojas turi ne tik suvokti, kad pasirenka taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, bet ir duoti sutikimą susipažinęs su visa informacija. Todėl prekiautojas turėtų ne tik atkreipti vartotojo dėmesį į ketinimą taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, bet ir suteikti informacijos apie jos pobūdį ir pagrindines ypatybes. Siekiant palengvinti šią prekiautojo užduotį, taip išvengiant bereikalingos administracinės naštos, ir užtikrinti vienodą vartotojui suteikiamos informacijos lygį bei kokybę, prekiautojai jiems turėtų pateikti šiame reglamente nurodytą – taigi lengvai prieinamą visomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis – standartinį informacinį pranešimą. Kai vartotojui pateikti standartinį informacinį pranešimą neįmanoma, pavyzdžiui, su juo susisiekiant telefonu, arba kai prekiautojas nepateikė informacinio pranešimo, susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę vartotojo neturėtų saistyti tol, kol jis jo negavo kartu su susitarimo patvirtinimu ir po to neišreiškė sutikimo;

(23a) kai šalių susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę negalioja arba kai neįvykdomi reikalavimai pateikti standartinį informacinį pranešimą, klausimas dėl to, ar sutartis sudaryta ir kokiomis sąlygomis ji sudaryta, turėtų būti sprendžiamas pagal atitinkamą nacionalinę teisę, taikomą vadovaujantis atitinkamomis kolizinėmis normomis; [13 pakeit.]

(24) siekiant išvengti atrankinio tam tikrų bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės elementų taikymo, kuris sutrikdytų šalių teisių ir pareigų pusiausvyrą ir savo ruožtu neigiamai paveiktų vartotojų teisių apsaugos lygį, reikėtų pasirinkti taikyti visą bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, o ne tam tikras jos dalis;

(25) tais atvejais, kai atitinkamai sutarčiai būtų taikoma Jungtinių Tautų konvencija dėl tarptautinio prekių pirkimo–pardavimo sutarčių, bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės pasirinkimas turėtų reikšti, kad sutarties šalys susitarė tos konvencijos netaikyti;

(26) bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normomis turėtų būti reglamentuojami tokie sutarčių teisės klausimai, kurie turi praktinės svarbos tos rūšies sutarčių, kurios patenka į dalykinę ir asmeninę taikymo sritį, o ypač sudarytų internetu, gyvavimo laikotarpiu. Todėl be šalių teisių bei pareigų ir teisių gynimo priemonių prievolės nevykdymo atveju, bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise turėtų būti reglamentuojamos pareigos suteikti ikisutartinę informaciją, sutarties sudarymas, įskaitant formos reikalavimus, teisė atsisakyti sutarties ir jos pasekmės, sutarties nuginčijimas dėl klaidos, apgaulės, grasinimų arba piktnaudžiavimo ir tokio nuginčijimo pasekmės, sutarčių aiškinimas, turinys ir sutarties galia, nesąžiningų sutarties sąlygų vertinimas ir pasekmės, restitucija po sutarties nuginčijimo, sutarties nutraukimas, senatis ir teisių išnykimas. Ja turėtų būti nustatytos sankcijos už visų joje nustatytų pareigų nevykdymą;

(27) visi sutartinio ar nesutartinio pobūdžio klausimai, kurių nereglamentuoja bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, reglamentuojami galiojančiomis į bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę neįeinančiomis nacionalinės teisės normomis, taikytinomis pagal Reglamentą (EB) Nr. 593/2008 ir Reglamentą (EB) Nr. 864/2007 ar kitą kolizinę normą. Šiems klausimams priskiriami, pavyzdžiui, teisinis subjektiškumas, sutarties negaliojimas dėl neveiksnumo, neteisėtumo arba prieštaravimo gerai moralei, išskyrus atvejus, kai bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė nustato šio neteisėtumo arba prieštaravimo gerai moralei priežastis, sutarties kalbos nustatymas, diskriminavimo draudimas, atstovavimas, skolininkų ir kreditorių daugetas, sutarties šalių pasikeitimas, įskaitant teisių perleidimą, įskaitymą ir susijungimą, nuosavybės teisė, įskaitant nuosavybės perdavimą, intelektinės nuosavybės teisė ir deliktų teisė, Be to, klausimas, susijęs su galimybe galimybė kartu pareikšti iš sutartinės ir nesutartinės atsakomybės kylančius reikalavimus. į bendrosios Siekiant aiškumo ir teisinio tikrumo pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį nepatenka teisę turėtų būti aiškiai nurodyti klausimai, kuriems ji taikoma ir kuriems – ne ; [14 pakeit.]

(27a) Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2005/29/EB (6) nurodyta nesąžininga komercinė veikla patenka į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį, jeigu jai taikomos ir sutarčių teisės normos, visų pirma susijusios su nesąžininga komercine veikla, dėl kurios sutartis dėl klaidos, apgaulės, grasinimų arba piktnaudžiavimo gali būti nuginčyta arba susijusios su teisių gynimo priemonėmis pažeidus pareigą informuoti. Nesąžininga komercinė veikla, kuriai netaikomos ir sutarčių teisės taisyklės, nepatenka Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį; [15 pakeit.]

(28) bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise neturėtų būti reglamentuojami jokie į sutarčių teisės taikymo sritį nepatenkantys klausimai. Šiuo reglamentu neturėtų būti pažeidžiama Sąjungos arba nacionalinė teisė, kuriomis reglamentuojami minėti klausimai. Pavyzdžiui, sveikatos apsaugos ir saugos ar aplinkos apsaugos tikslais nustatytos informavimo pareigos neturėtų būti reglamentuojamos bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise. Be to, šiuo reglamentu neturėtų būti pažeidžiamos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/123/EB (7) nustatytos informavimo pareigos;

(29) sudarius galiojantį susitarimą, į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį patenkantys klausimai turėtų būti reglamentuojami tik ta teise. bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normos turėtų būti aiškinamos autonomiškai, vadovaujantis nusistovėjusiais Sąjungos teisės aktų aiškinimo principais. Klausimai, kurie susiję su aspektais, patenkančiais į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį, ir ja nėra aiškiai reglamentuojami, turėtų būti sprendžiami tik aiškinant tos teisės normas ir nenukreipiant į nacionalinę teisę. Bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normos turėtų būti aiškinamos vadovaujantis pamatiniais principais ir tikslais ir atsižvelgiant į visas jos nuostatas; [16 pakeit.]

(30) sutarties laisvė turėtų būti pagrindinis principas, kuriuo grindžiama bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė. Šalių autonomija turėtų būti ribojama tik tada ir tiek, kiek tai būtina, visų pirma vartotojų teisių apsaugos sumetimais. Esant tokiai būtinybei turėtų būti aiškiai nurodytos atitinkamos imperatyviosios normos;

(31) šalių bendradarbiavimo būdas turėtų būti grindžiamas bendruoju sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principu. Kadangi tam tikros normos yra speciali bendrojo sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principo išraiška, jos turėtų būti viršesnės už bendrąjį principą. Todėl bendruoju principu neturėtų būti naudojamasi kaip priemone, kuria būtų keičiamos specialiosiose normose nustatytos specialiosios šalių teisės ir pareigos. Konkretūs iš bendrojo sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principo išplaukiantys reikalavimai turėtų priklausyti, be kita ko, nuo santykinio šalių žinių lygio, todėl jie turėtų skirtis įmonės bei vartotojo ir įmonės tarpusavio sandorių atveju. Sudarant prekiautojų tarpusavio sandorius, svarbus veiksnys turėtų būti geroji verslo praktika konkrečioje situacijoje; Bendrasis sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principas turėtų tapti elgesio standartu, užtikrinančiu garbingus, skaidrius ir sąžiningus santykius. Nors šaliai užkertamas kelias naudotis arba remtis teise, teisių gynimo priemone arba gynyba, kuriomis ji būtų galėjusi naudotis, dėl paties principo neturėtų būti galima pareikšti bendrojo ieškinio dėl žalos atlyginimo. Dėl bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normų, įvardijančių konkrečius bendruosius sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principus, pavyzdžiui, sutarties nuginčijimas dėl apgaulės arba prievolės, nustatytos pagal numanomą sutarties sąlygą, nevykdymas, gali atsirasti teisė į žalos atlyginimą, tačiau tik tam tikrais atvejais ; [17 pakeit.]

(32) bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise turėtų būti siekiama išsaugoti galiojančią sutartį, kiek tai įmanoma ir tinkama atsižvelgiant į bendruosius teisėtus šalių interesus;

(33) bendrojoje Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisėje turėtų būti numatyti gerai suderinti sprendimai, kuriais atsižvelgiama į teisėtus šalių interesus parenkant teisių gynimo priemones sutarties nevykdymo atveju ir jomis naudojantis. Įmonės ir vartotojo sutarčių atveju teisių gynimo priemonių sistemoje turėtų atsispindėti tai, kad atsakomybė už prekių, skaitmeninio turinio arba paslaugų neatitiktį sutarties reikalavimams tenka prekiautojui;

(34) kad viešai skelbiant Europos Sąjungos Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų praktiką, susijusią su bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės ar kitos reglamento nuostatos aiškinimu, būtų sustiprintas teisinis tikrumas, Komisija turėtų sukurti atitinkamų įsiteisėjusių teismo sprendimų duomenų bazę. Tuo tikslu valstybės narės turėtų užtikrinti, kad Komisijai apie tokius nacionalinių teismų sprendimus būtų pranešta nedelsiant . Turėtų būti sukurta lengvai prieinama, visiškai susisteminta duomenų bazė, kurioje būtų lengva atlikti paieškas. Siekiant įveikti problemas, susijusias su Sąjungoje vyraujančiais skirtingais požiūriais į teismų sprendimus, ir sudaryti galimybę duomenų bazę valdyti veiksmingai ir ekonomiškai, apie sprendimus turėtų būti pranešama remiantis standartine teismo sprendimo santrauka, pridedama prie sprendimo. Ji turėtų būti glausta, taigi lengvai prieinama. Ši santrauka turėtų būti padalyta į penkias dalis, kuriose būtų nustatyti pagrindiniai sprendimo, apie kurį pranešama, elementai, t. y. dalykas ir atitinkamas reglamento dėl bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės straipsnis, trumpa faktinių aplinkybių santrauka, pagrindinių argumentų santrauka, sprendimas ir jo motyvai, aiškiai išdėstantys principus, dėl kurių nuspręsta ; [18 pakeit.]

(34a) bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės komentaras galėtų būti naudinga priemonė, nes užtikrintų daugiau šios teisė srities aiškumo ir pateiktų rekomendacijų. Toks komentaras turėtų užtikrinti aiškų ir išsamų bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės straipsnių aiškinimą ir, prireikus, paaiškinti politikos krypčių pasirinkimą, kuriuo pagrįsti konkretūs straipsniai. Išaiškinus šiuos pasirinkimus būtų sudaryta galimybė visiems valstybių narių teismams tinkamai aiškinti ir taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę ir užpildyti jos spragas. Toks komentaras padėtų plėtoti vieningą ir vienodą bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymą. Komisija turėtų išnagrinėti galimybes tokiam komentarui parengti; [19 pakeit.]

(34b) dar viena tarpvalstybinės prekybos kliūtis yra nepakankamos galimybės naudotis veiksmingomis ir nebrangiomis žalos atlyginimo priemonėmis. Todėl vartotojas ir prekiautojas, sudarantys sutartį pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, turėtų apsvarstyti galimybę iš šios sutarties kylančius ginčus patikėti spręsti veikiantiems alternatyviems ginčų sprendimo subjektams, apibrėžtiems Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/11/ES (8) 4 straipsnio 1 dalies h punkte. Šis sprendimas turėtų visai nedaryti poveikio šalių galimybėms pradėti procesą kompetentinguose teismuose prieš tai nesikreipiant dėl alternatyvaus ginčo sprendimo; [20 pakeit.]

(34c) siekdama, jog būtų lengviau taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, Komisija turėtų dėti pastangas, kad būtų parengtos Europos pavyzdinės sutarčių sąlygos, kurias rengiant prisidėtų iš vartotojams bei verslui atstovaujančių grupių sudaryta ir mokslininkų bei praktikų remiama darbo grupė. Šios pavyzdinės sutarčių sąlygos galėtų tinkamai papildyti bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normas, apibrėždamos konkrečių sutarčių ypatumus ir atsižvelgdamos į atitinkamų verslo sektorių pobūdį. Taip būtų atsižvelgiama į suinteresuotųjų subjektų poreikius ir remiamasi praktine patirtimi, įgyta nuo pradžių taikant bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę. Pavyzdinės sutarčių sąlygos turėtų būti prieinamos visuomenei, nes jos duotų pridėtinę vertę prekiautojams, kurie nuspręstų tarpvalstybinį elementą turinčias sutartis sudaryti pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę. Siekdama, kad šios pavyzdinės sutarčių sąlygos veiksmingai papildytų bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, Komisija turėtų pradėti jas rengti kuo greičiau; [21 pakeit.]

(35) po penkerių metų tikslinga peržiūrėti, kaip bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė ar kita reglamento nuostata veikia. Peržiūrint, be kita ko, reikėtų atsižvelgti į poreikį, išplėsti kad jos taikymo sritį įmonių tarpusavio sutarčių atžvilgiu į sritis apimtų normas, susijusias su teisės į nuosavybę išlaikymo sąlygomis , skaitmeninio turinio rinkos bei technologijų raidą ir tolesnę Sąjungos acquis raidą . Taip pat labai reikėtų apvarstyti tai, ar reikėtų toliau apsiriboti nuotolinės prekybos sutartimis, ypač sutartimis, sudarytoms internetu, ar būtų galima išplėsti taikymo sritį apimant prekybai skirtose patalpose sudarytas sutartis ; [22 pakeit.]

(36) kadangi šio reglamento tikslo, t. y. prisidėti prie tinkamo vidaus rinkos veikimo parengiant vienodas sutarčių teisės normas, kurios visoje Sąjungoje galėtų būti taikomos tarpvalstybiniams sandoriams, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;

(37) šiuo reglamentu paisoma pagrindinių teisių ir principų, visų pirma pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, ypač jos 16, 38 ir 47 straipsniuose,

PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:

Turinys (*1)

[23 pakeit.]

I antraštinė dalis

Bendrosios nuostatos [24 pakeit.]

-I dalis

Priemonės taikymas [25 pakeit.]

1 straipsnis

Tikslas ir dalykas

1. Šiuo reglamentu siekiama pagerinti vidaus rinkos konsolidavimo ir veikimo sąlygas kiekvienos valstybės narės teisinėje sistemoje parengiant vienodas sutarčių teisės normas, išdėstytas II antraštinėje dalyje (toliau – bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė). Šios normos sutarties šalių sutikimu gali būti taikomos nuotoliniu būdu, ypač internetu, sudaromiems tarpvalstybiniams prekių pirkimo–pardavimo, skaitmeninio turinio tiekimo ir susijusių paslaugų teikimo sandoriams. [26 pakeit.]

2. Pagal šį reglamentą prekiautojai , ypač mažų ir vidutinių įmonių (VMĮ) prekiautojai, gali vadovautis vienodomis normomis ir visiems tarpvalstybiniams sandoriams taikyti tas pačias sutarčių sąlygas; taip mažinamos bereikalingos sąnaudos ir užtikrinamas aukštas teisinio tikrumo lygis. [27 pakeit.]

3. Prekiautojų ir vartotojų sutartims šiuo reglamentu nustatomos išsamios vartotojų teisių apsaugos normos, kuriomis užtikrinamas aukštas vartotojų teisių apsaugos lygis, stiprinamas vartotojų pasitikėjimas vidaus rinka, o vartotojai skatinami pirkti užsienyje.

2 straipsnis

Terminų apibrėžtys

Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:

a) sutartis – susitarimas, kuriuo siekiama sukurti prievolinius santykius arba kitas teisines pasekmes;

b) sąžiningumas ir sąžininga dalykinė praktika – doro, atviro ir kitos šalies interesų paisymu grindžiamo elgesio, susijusio su atitinkamu sandoriu arba santykiais, standartas; [28 pakeit.]

c) žala – turtinė ir neturtinė žala, patirta dėl fizinio skausmo ir dvasinių išgyvenimų, išskyrus kitas neturtinės žalos formas, kaip antai gyvenimo kokybės suprastėjimas ir emocinė depresija; [29 pakeit.]

d) standartinės sutarties sąlygos – keliems sandoriams su skirtingomis šalimis iš anksto parengtos ir šalių individualiai neaptartos sutarties sąlygos, apibrėžtos bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės 7 straipsnyje; [30 pakeit.]

e) prekiautojas – kiekvienas valstybės ar privačiai valdomas fizinis arba juridinis asmuo, veikiantis pagal sutartis ir su prekyba, verslu, amatu arba profesija, kuria tas asmuo verčiasi, susijusiais tikslais; [31 pakeit.]

f) vartotojas – fizinis asmuo, veikiantis su prekyba, verslu, amatu arba profesija, kuria tas asmuo verčiasi, nesusijusiais tikslais; tuo atveju, jeigu sudaroma dvigubos paskirties sutartis iš dalies asmens verslo ir iš dalies ne verslo tikslais ir jeigu atsižvelgiant į bendras sutarties sąlygas verslo tikslai nevyrauja, atitinkamas asmuo taip pat turėtų būti laikomas vartotoju; [32 pakeit.]

fa) paslaugos teikėjas – prekių pardavėjas arba skaitmeninio turinio tiekėjas, kuris įsipareigoja suteikti klientui su tomis prekėmis arba tuo skaitmeniniu turiniu susijusią paslaugą; [33 pakeit.]

fb) klientas – asmuo, kuris įsigyja susijusią paslaugą; [34 pakeit.]

fc) kreditorius – asmuo, turintis teisę iš kito asmens (skolininko) reikalauti įvykdyti pareigą, kurios dalykas gali turėti piniginę arba nepiniginę išraišką; [35 pakeit.]

fd) skolininkas – asmuo, kitam asmeniui (kreditoriui) turintis pareigą, kurios dalykas gali turėti piniginę arba nepiniginę išraišką; [36 pakeit.]

fe) sąžiningumas ir sąžininga dalykinė praktika – doro, atviro ir, jei tinkama ir tokiu mastu, kokiu tinkama, kitos šalies interesų paisymu grindžiamo elgesio, susijusio su atitinkamu sandoriu arba santykiais, standartas; [37 pakeit.]

ff) standartinės sutarties sąlygos – keliems sandoriams su skirtingomis šalimis iš anksto parengtos ir šalių, kaip jos apibrėžtos bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės 7 straipsnyje, individualiai neaptartos sutarties sąlygos; [38 pakeit.]

fg) žala – turtinė ir neturtinė žala, patirta dėl fizinio skausmo ir dvasinių išgyvenimų, išskyrus kitas neturtinės žalos formas, kaip antai gyvenimo kokybės suprastėjimas ir emocinė depresija; [39 pakeit.]

g) nuostolių atlyginimas – kaip pinigų suma asmens reikalaujama kompensacija už žalą, sužalojimą arba neigiamą poveikį;

ga) imperatyvioji norma – nuostata, kurios šalys negali netaikyti arba apriboti ar keisti jos poveikio; [40 pakeit.]

gb) prievolė – vienos teisinio santykio šalies pareiga atlikti tam tikrą veiksmą, kurią ji turi kitos šalies atžvilgiu ir kurios įvykdymo kita šalis turi teisę reikalauti; [41 pakeit.]

gc) aiškiai – vartojamas kartu su pareiškimu arba susitarimu, kuris buvo padarytas atskirai nuo kitų pareiškimų ar susitarimų ir suprantamas iš aiškaus ir neklaidinančio veiksmo, įskaitant pažymint langelį, paspaudžiant mygtuką ar panašiu būdu; [42 pakeit.]

h) prekės – kilnojamieji materialūs daiktai, išskyrus: i) elektrą bei gamtines dujas ir ii) vandenį ir kitų rūšių dujas, nebent parduodamas ribotas jų kiekis;

i) kaina – pinigų suma, mokėtina mainais už parduotas prekes, patiektą skaitmeninį turinį arba suteiktą susijusią paslaugą;

j) skaitmeninis turinys – duomenys, kurie atsižvelgiant arba neatsižvelgiant į pirkėjo specifikacijas pagaminti ir pateikti skaitmenine forma, įskaitant: vaizdą, garsą, paveikslą arba rašytinį skaitmeninį turinį, skaitmeninius žaidimus, programinę įrangą ir skaitmeninį turinį, leidžiantį pritaikyti turimą aparatinę arba programinę įrangą, išskyrus: i) finansines paslaugas, įskaitant internetinės bankininkystės paslaugas; ii) elektronine forma suteiktą teisinę arba finansinę konsultaciją; iii) elektronines sveikatos apsaugos paslaugas; iv) elektronines ryšių paslaugas ir tinklus, taip pat susijusią įrangą ir paslaugas; v) azartinius lošimus; vi) vartotojų atliekamą naujo skaitmeninio turinio kūrimą ir esamo skaitmeninio turinio keitimą arba bet kokią kitą sąveiką su kitų naudotojų sukurtu turiniu;

k) pirkimo–pardavimo sutartis – sutartis, kuria prekiautojas (pardavėjas) perduoda arba įsipareigoja perduoti prekes kitam asmeniui (pirkėjui) nuosavybės teise, o pirkėjas sumoka arba įsipareigoja sumokėti kainą, įskaitant prekių, kurios turi būti padarytos arba pagamintos, tiekimo sutartis ir išskyrus sutartis dėl prekių pirkimo–pardavimo varžytinėse arba kitaip susijusias su viešosios valdžios vykdymu;

l) vartojimo pirkimo–pardavimo sutartis – sutartis, pagal kurią pardavėjas yra įmonė, o pirkėjas – vartotojas;

m) susijusi paslauga – su prekėmis arba skaitmeniniu turiniu susijusi paslauga, pavyzdžiui, instaliavimas, priežiūra, remontas arba kiti darbai saugojimas arba kiti darbai, įskaitant instaliavimą, priežiūrą arba remontą , kurią prekių pardavėjas arba skaitmeninio turinio tiekėjas suteikia pagal pirkimo–pardavimo sutartį, skaitmeninio turinio tiekimo arba atskirą susijusią paslaugų sutartį, sudarytą kartu su pirkimo–pardavimo sutartimi arba skaitmeninio turinio tiekimo sutartimi ar numatytą pirkimo–pardavimo sutartyje arba skaitmeninio turinio tiekimo sutartyje, net jei ji numatyta kaip galimybė , išskyrus: [44 pakeit.] i) gabenimo paslaugas; ii) mokymo paslaugas; [45 pakeit.] iii) telekomunikacijų aptarnavimo paslaugas ir iv) finansines paslaugas , įskaitant mokėjimo paslaugas ir elektroninių pinigų išleidimą, taip pat bet kokį prekių ir skaitmeninio turinio ar kitokį draudimą ; [46 pakeit.]

n) paslaugos teikėjas – prekių pardavėjas arba skaitmeninio turinio tiekėjas, kuris įsipareigoja suteikti klientui su tomis prekėmis arba tuo skaitmeniniu turiniu susijusią paslaugą; [47 pakeit.]

o) klientas – asmuo, kuris įsigyja susijusią paslaugą; [48 pakeit.]

p) nuotolinės prekybos sutartis – prekiautojo ir vartotojo arba kito prekiautojo sutartis, sudaryta pagal organizuotą nuotolinės prekybos sistemą, fiziškai nedalyvaujant prekiautojui arba – kai prekiautojas yra juridinis asmuo – prekiautojui atstovaujančiam fiziniam asmeniui ir vartotojui arba kitam prekiautojui , iki sutarties sudarymo ir jos sudarymo momentu naudojant tik (vieną ar kelias) nuotolinio ryšio priemones; [49 pakeit.]

q) ne prekybai skirtose patalpose sudaryta sutartis – prekiautojo ir vartotojo sutartis, sudaryta: i) ne prekiautojo verslo patalpose fiziškai dalyvaujant prekiautojui arba – kai prekiautojas yra juridinis asmuo – prekiautojui atstovaujančiam fiziniam asmeniui ir vartotojui arba sudaryta pagal tokiomis pačiomis aplinkybėmis vartotojo pateiktą ofertą, arba ii) prekiautojo verslo patalpose arba naudojantis nuotolinio ryšio priemonėmis po to, kai į vartotoją buvo asmeniškai ir tiesiogiai kreiptasi ne prekiautojo verslo patalpose, fiziškai dalyvaujant prekiautojui arba – kai prekiautojas yra juridinis asmuo – prekiautojui atstovaujančiam fiziniam asmeniui ir vartotojui, arba iii) prekiautojo arba – kai prekiautojas yra juridinis asmuo – prekiautojui atstovaujančio fizinio asmens organizuotoje išvykoje, kurios tikslas arba padarinys – prekių arba skaitmeninio turinio ar susijusios paslaugos reklama ir pardavimas arba tiekimas vartotojui; [50 pakeit.]

r) verslo patalpos – tai: i) nekilnojamosios mažmeninės prekybos patalpos, kuriose prekiautojas nuolat užsiima veikla, arba ii) kilnojamosios mažmeninės prekybos patalpos, kuriose prekiautojas paprastai užsiima veikla; [51 pakeit.]

s) komercinė garantija – prekiautojo arba gamintojo gamintojo (laiduotojo) greta teisinių įsipareigojimų pagal 106 straipsnį jo teisinės prievolės, susijusios su atitikties garantija, prisiimtas įsipareigojimas neįvykdžius sutarties reikalavimų vartotojui grąžinti sumokėtą kainą arba pakeisti, pataisyti prekes arba skaitmeninį turinį ar suteikti jų aptarnavimo paslaugas, jeigu šios prekės neatitinka specifikacijų arba turi kitų elementų, nesusijusių su garantiniame lape arba atitinkamoje reklamoje, skelbtoje sutarties sudarymo momentu arba iki jos sudarymo, aprašytais atitikties reikalavimais; [52 pakeit.]

sa) taisymas – prekių ar skaitmeninio turinio atitikimo sutarčiai užtikrinimo veiksmas neatitikimo atveju; [53 pakeit.]

t) patvarioji laikmena – laikmena, kurioje šalis gali saugoti asmeniškai jai skirtą informaciją taip, kad su ta informacija galėtų susipažinti informacijos paskirtį atitinkančiu laikotarpiu ir iš kurios laikomą informaciją galėtų atgaminti jos nepakeisdama;

u) viešasis aukcionas – pardavimo būdas, kai prekiautojas prekes arba skaitmeninį turinį vartotojui, kuris asmeniškai dalyvauja arba kuriam suteikiama galimybė asmeniškai dalyvauti aukcione, siūlo per skaidrią, konkurencingais pasiūlymais grindžiamą procedūrą, kuriai vadovauja aukciono vedėjas ir kurios laimėtojas privalo įsigyti prekes ar skaitmeninį turinį;

v) imperatyvioji norma – nuostata, kurios šalys negali netaikyti arba apriboti ar keisti jos poveikio; [54 pakeit.]

w) kreditorius – asmuo, turintis teisę iš kito asmens (skolininko) reikalauti įvykdyti pareigą, kurios dalykas gali turėti piniginę arba nepiniginę išraišką; [55 pakeit.]

x) skolininkas – asmuo, kitam asmeniui (kreditoriui) turintis pareigą, kurios dalykas gali turėti piniginę arba nepiniginę išraišką; [56 pakeit.]

y) prievolė – vienos teisinio santykio šalies pareiga atlikti tam tikrą veiksmą, kurią ji turi kitos šalies atžvilgiu. [57 pakeit.]

ya) nemokamas atitikties užtikrinimas – nereikalaujama apmokėti sąnaudų, ypač siuntimo, darbo ir medžiagų, būtinų norint atkurti ar užtikrinti sutarties sąlygas atitinkančią prekės būklę. [58 pakeit.]

3 straipsnis

Neprivalomas bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės pobūdis

Šalys , laikydamosi 8 ir 9 straipsniuose nustatytų reikalavimų, gali susitarti, kad bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė būtų taikoma jų tarpvalstybinėms prekių pirkimo–pardavimo, skaitmeninio turinio tiekimo ir susijusių paslaugų sutartims, patenkančioms į jos teritorinę, materialinę ir asmeninę taikymo sritį, nustatytą 4–7 straipsniuose. [59 pakeit.]

4 straipsnis

Tarpvalstybinės sutartys

1. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma nuotolinės prekybos tarpvalstybinėms sutartims , kurios yra tarpvalstybinės sutartys . [60 pakeit.]

2. Šiame reglamente prekiautojų tarpusavio sutartis – tarpvalstybinė sutartis, jei šalių įprastinė buveinės vieta yra skirtingose valstybėse, iš kurių bent viena yra valstybė narė.

3. Šiame reglamente prekiautojo ir vartotojo sutartis – tarpvalstybinė sutartis, jei

a) vartotojo nurodytas adresas, prekių pristatymo arba sąskaitos pateikimo adresas yra kitoje valstybėje nei prekiautojo įprastinės buveinės vietos valstybė ir

b) bent viena iš šių valstybių yra valstybė narė.

4. Šiame reglamente įmonių ar kitų institucijų, turinčių juridinio asmens statusą arba jo neturinčių, buveinės vieta yra centrinės administracijos buveinė. Įprastinė prekiautojo, kuris yra fizinis asmuo, buveinės vieta yra pagrindinė to asmens verslo vieta.

5. Kai sutartis sudaryta veikiant prekiautojo filialui, atstovybei arba kitam padaliniui, to filialo, atstovybės arba kito padalinio buvimo vieta laikoma prekiautojo įprastine buveinės vieta.

6. Siekiant nustatyti, ar sutartis yra tarpvalstybinė, reikšmingas momentas, kai buvo pasiektas susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę.

5 straipsnis

Sutartys, kurioms gali būti taikoma bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė

Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma nuotolinės prekybos sutartims, įskaitant sutartis, sudarytas internetu, tai yra : [61 pakeit.]

a) pirkimo–pardavimo sutartims;

b) skaitmeninio turinio, kurį naudotojas gali saugoti, tvarkyti, pakartotinai naudoti arba kurio prieigą gali turėti, tiekimo patvariąja laikmena ar kitaip kitais būdais sutartims, nesvarbu, ar skaitmeninis turinys patiektas mainais už sumokėtą kainą , ar už priešpriešinį įsipareigojimą, bet ne už kainos sumokėjimą, arba nepateiktas mainais už kitokį priešpriešinį įsipareigojimą ; [62 pakeit.]

c) susijusioms paslaugų sutartims, neatsižvelgiant į tai, ar už paslaugą buvo sutarta atskira kaina.

6 straipsnis

Mišrių sutarčių ir su vartojimo kreditu susijusių sutarčių nereglamentavimas Susijusios sutartys ir mišrios sutartys [63 pakeit.]

1. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė negali taip pat gali būti taikoma mišrioms sutartims, kuriose numatyta kitų elementų:

a) tais atvejais, kai sutartis, kuriai taikoma bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, susijusi su ne pirkimo–pardavimo sutartimi, skaitmeninio turinio tiekimo sutartimi arba susijusių paslaugų teikimo sutartimi, arba

b) tais atvejais, kai sutartis apima kitus elementus nei prekių pirkimas–pardavimas, skaitmeninio turinio tiekimas ir arba susijusių paslaugų teikimas, kaip apibrėžta 5 straipsnyje , jeigu tie elementai yra dalomi ir kaina gali būtų padalyta . [64 pakeit.]

1a. 1 dalies a punkte nurodytais atvejais susijusi sutartis reglamentuojama pagal kitą taikomą teisę. [65 pakeit.]

1b. 1 dalies a punkte nurodytais atvejais ir

a) kai sutarčių, kurioms taikoma bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, atžvilgiu bet kuri iš šalių įgyvendina savo teisę, teisių gynimo priemonę ar gynybą arba jeigu ta sutartis negalioja ar yra neprivaloma, poveikis susijusiai sutarčiai reglamentuojamas pagal nacionalinę teisę, taikomą susijusiai sutarčiai; [66 pakeit.]

b) kai susijusių sutarčių, atžvilgiu bet kuri iš šalių įgyvendina savo teisę, teisių gynimo priemonę ar gynybą arba jeigu ta sutartis negalioja ar yra neprivaloma pagal tai sutarčiai taikomą nacionalinę teisę, tai nedaro poveikio šalių prievolėms pagal sutartį, kuriai taikoma bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, išskyrus atvejus, kai šalis šią sutartį sudaro ne pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, o pagal susijusiai sutarčiai taikomą teisę arba sudaro tą sutartį visiškai skirtingomis sąlygomis, šiais atvejais minėtoji šalis turi teisę nutraukti sutartį, kuriai taikoma bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė. [67 pakeit.]

1c. 1 dalies b punkte nurodytais atvejais laikoma, kad dėl kitų, į sutartį įtrauktų elementų, susitarta pagal susijusią sutartį. [68 pakeit.]

2. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė negali būti taikoma prekiautojo ir vartotojo sutartims, pagal kurias prekiautojas vartotojui suteikia arba pažada suteikti kreditą atidėto mokėjimo, paskolos arba kitų panašių finansinių sąlygų forma. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma prekiautojo ir vartotojo sutartims, pagal kurias tos pačios rūšies prekės, skaitmeninis turinys tiekiami arba susijusi paslauga tiekiama reguliariai, o vartotojas už tokias prekes, skaitmeninį turinį arba susijusias paslaugas moka dalimis už tiekimo (teikimo) laikotarpį. [69 pakeit.]

7 straipsnis

Sutarties šalys

1. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma tik tais atvejais, kai prekių pardavėjas arba skaitmeninio turinio tiekėjas yra prekiautojas. Kai visos sutarties šalys yra prekiautojai, bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę galima taikyti tuomet, kai bent viena iš tų šalių yra mažoji arba vidutinė įmonė (MVĮ).

2. Šio reglamento tikslais MVĮ yra prekiautojas,

a) kuris turi mažiau nei 250 darbuotojų ir

b) kurio metinė apyvarta neviršija 50 mln. EUR ar metinis balansas neviršija 43 mln. EUR arba – MVĮ, kurios įprastinė buveinės vieta yra valstybėje narėje, kurios valiuta nėra euras, arba trečiojoje valstybėje, atveju – lygiavertės sumos tos valstybės narės arba trečiosios valstybės valiuta. [70 pakeit.]

8 straipsnis

Susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę

1. Bendrajai Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisei taikyti būtinas atitinkamas šalių susitarimas. Tokio susitarimo sudarymo faktas ir jo galiojimas nustatomas pagal šio straipsnio 2 ir 3 dalis, 9 straipsnį ir atitinkamus bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės skyrius ir nuostatas.

2. Kiek tai susiję su prekiautojo ir vartotojo santykiais, susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę galioja tik jeigu vartotojas aiškiai išreiškė sutikimą atskirai nuo pareiškimo apie susitarimą sudaryti sutartį ir jeigu laikomasi reikalavimų pagal 9 straipsnį . To susitarimo patvirtinimą prekiautojas vartotojui pateikia patvariojoje laikmenoje. [71 pakeit.]

3. Kiek tai susiję su prekiautojo ir vartotojo santykiais, bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma tik kaip visuma, o ne dalimis. Kiek tai susiję su prekiautojų tarpusavio santykiais, bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė gali būti taikoma tik dalimis, jeigu ji nenustato draudimo neįtraukti tam tikrų nuostatų. [72 pakeit.]

9 straipsnis

Standartinis informacinis pranešimas prekiautojo ir vartotojo sutartyse

1. Palaikant prekiautojo ir vartotojo santykius, prekiautojas privalo vykdyti ne tik bendrojoje Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisėje nustatytas pareigas suteikti ikisutartinę informaciją, bet ir atkreipti vartotojo dėmesį į ketinimą taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę iki tokio susitarimo sudarymo, vartotojui aiškiai pateikiant priede pridėtą informacinį pranešimą. Kai susitarimas taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę sudarytas telefonu ar kitomis priemonėmis, kuriomis vartotojui negalima pateikti informacinio pranešimo, arba kai prekiautojas nepateikė informacinio pranešimo, susitarimas vartotojo nesaisto tol, kol jis negavo 8 straipsnio 2 dalyje nurodyto patvirtinimo kartu su informaciniu pranešimu ir po to neišreiškė sutikimo taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę.

2. 1 dalyje nurodytame informaciniame pranešime, jeigu jis yra elektroninės formos, pateikiamas hipersaitas arba kitomis aplinkybėmis nurodoma interneto svetainė, kurioje būtų galima nemokamai susipažinti su bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės tekstu.

10 straipsnis

Sankcijos už specialiųjų reikalavimų pažeidimą

Valstybės narės nustato sankcijas už 8 ir 9 straipsniuose nustatytų reikalavimų pažeidimus, kuriuos prekiautojai padaro vartotojų atžvilgiu, ir imasi visų reikalingų priemonių, kad tos sankcijos būtų taikomos. Nustatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos. Ne vėliau kaip… (*2) valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie atitinkamas nuostatas, o prireikus apie jų vėlesnius pakeitimus.

11 straipsnis

Bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo pasekmės

1. Kai šalys yra sudariusios galiojantį susitarimą sutarčiai taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, jos normomis reglamentuojamiems klausimams galioja tik bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, Jei sutartis buvo faktiškai sudaryta, bendrąja Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teise reglamentuojamas ir pareigos suteikti ikisutartinę informaciją vykdymas bei teisių gynimo priemonės šias pareigas pažeidus , o ne sutarčių teisės sistema, kuri pagal teisės sistemą būtų laikoma taikytina teise, jeigu šio susitarimo nebūtų. [73 pakeit.]

1a. Kai šalys pradeda derybas arba atlieka kitus parengiamuosius veiksmus, skirtus sutarčiai pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę sudaryti, bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė taikoma ir pareigomis suteikti ikisutartinę informaciją, ir teisių gynimo priemonėms šias pareigas pažeidus, taip pat kitiems klausimams, svarbiems prieš sudarant sutartį.

Pirmoje pastraipoje nurodytas bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymas nedaro poveikio teisei, taikomai pagal atitinkamas kolizines normas, jeigu prekiautojas nurodė ir kitas teisines sistemas. [74 pakeit.]

11a straipsnis

Bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės reglamentuojami klausimai

1. Bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normomis reglamentuojami šie klausimai:

a) ikisutartinės pareigos suteikti informaciją;

b) sutarties sudarymas, įskaitant formos reikalavimus;

c) teisė atsisakyti sutarties ir jos pasekmės;

d) sutarties nuginčijimas dėl klaidos, apgaulės, grasinimų arba piktnaudžiavimo ir tokio nuginčijimo pasekmės;

e) aiškinimas;

f) turinys ir sutarties galia, taip pat atitinkamos sutarties turinys ir galia;

g) nesąžiningų sutarties sąlygų vertinimas ir pasekmės;

h) šalių teisės ir pareigos;

i) teisių gynimo priemonės dėl prievolės nevykdymo;

j) restitucija po sutarties nuginčijimo, nutraukimo arba neprivalomos sutarties atveju;

k) senatis ir teisių išnykimas;

l) sankcijos už prievolių ir su tos teisės taikymu susijusių pareigų nevykdymą. [75 pakeit.]

2. Klausimus, kurių nereglamentuoja bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normos, reglamentuoja nacionalinė teisė, taikoma pagal Reglamentą (EB) Nr. 593/2008 ir Reglamentą (EB) Nr. 864/2007 ar kitą atitinkamą kolizinę normą. Tokie klausimai yra:

a) teisinis subjektiškumas;

b) sutarties negaliojimas dėl neveiksnumo, neteisėtumo arba prieštaravimo gerai moralei, išskyrus atvejus, kai bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė nustato neteisėtumo arba prieštaravimo gerai moralei priežastis;

c) sutarties kalbos nustatymas;

d) diskriminavimo draudimas;

e) atstovavimas;

f) skolininkų ir kreditorių daugetas, sutarties šalių pasikeitimas, įskaitant teisių perleidimą;

g) įskaitymas ir susijungimas;

h) dėl nekilnojamojo turto arba teisių į nekilnojamąjį turtą sukūrimo, įgijimo ar perdavimo;

i) intelektinės nuosavybės teisė; taip pat

j) deliktų teisė, įskaitant galimybę kartu pareikšti iš sutartinės ir nesutartinės atsakomybės kylančius reikalavimus. [76 pakeit.]

3. Šis straipsnis nedaro poveikio jokioms imperatyvioms trečiųjų valstybių normoms, kurios gali būti taikomos pagal atitinkamas kolizines normas. [77 pakeit.]

12 straipsnis

Iš paslaugų direktyvos išplaukiančios informavimo pareigos

Šis reglamentas neturi įtakos informavimo pareigoms, nustatytoms nacionalinės teisės aktuose, kuriais perkeliamos Direktyvos 2006/123/EB nuostatos, ir papildančioms bendrojoje Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisėje įtvirtintas informavimo pareigas.

13 straipsnis

Valstybių narių galimybės

Valstybė narė gali nuspręsti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę leisti taikyti:

a) sutartims, kai įprastinė prekiautojo buveinės vieta arba – prekiautojo ir vartotojo sutarties atveju – įprastinė prekiautojo buveinės vieta, vartotojo nurodytas adresas, prekių pristatymo adresas arba sąskaitų pateikimo adresas yra toje valstybėje narėje, ir (arba)

b) sutartims, kurių visos šalys yra prekiautojai, tačiau nė viena jų nėra MVĮ, kaip apibrėžta 7 straipsnio 2 dalyje.

14 straipsnis

Pranešimas apie teismo sprendimus, kuriuose aiškinamas šis reglamentas

1. Valstybės narės užtikrina, kad Komisijai bus nedelsiant pranešama apie įsiteisėjusius jų teismų sprendimus, kuriuose aiškinamos šio reglamento normos.

2. Komisija sukuria sistemą, leidžiančią susipažinti su informacija apie 1 dalyje nurodytus teismo sprendimus ir atitinkamus Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimus. Sistema turi būti prieinama visuomenei. [78 pakeit.]

15 straipsnis

Peržiūra

1. Iki … [4 metai po šio reglamento taikymo pradžios ] valstybės narės pateikia Komisijai su šio reglamento taikymu susijusią informaciją, visų pirma apie tai, kaip palankiai vertinama bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė, kiek kilo ginčų dėl jos nuostatų ir kiek skiriasi vartotojų teisių apsauga pagal bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę ir nacionalinę teisę. Toje informacijoje išsamiai apžvelgiama su bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės nuostatų aiškinimu susijusi nacionalinių teismų praktika.

2. Iki … [5 metai po šio reglamento taikymo pradžios ] Komisija pateikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui išsamią ataskaitą, kurioje peržiūrimas šio reglamento veikimas ir, be kita ko, atsižvelgiama į poreikį išplėsti jo taikymo sritį įmonių tarpusavio sutarčių atveju, į skaitmeninio turinio rinkos bei technologijų raidą ir tolesnę Sąjungos acquis raidą. [79 pakeit.]

16 straipsnis

Įsigaliojimas ir taikymas

1. Šis reglamentas įsigalioja 20-ą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .

2. Jis taikomas nuo [ 6 mėnesiai po jo įsigaliojimo ].

Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. [80 pakeit.]

I PRIEDAS

BENDROJI EUROPOS PIRKIMO-PARDAVIMO SUTARČIŲ TEISĖ

TURINYS

I dalis Įvadinės nuostatos 36

1 skyrius. Bendrieji principai ir taikymas 36

1 skirsnis. Bendrieji principai 36

2 skirsnis. Taikymas 36

II dalis. Saistančios sutarties formavimas 42

2 skyrius. Ikisutartinė informacija 42

1 skirsnis. Ikisutartinė informacija, kurią prekiautojas turi suteikti vartotojui 42

2 skirsnis. Ikisutartinė informacija, kurią prekiautojas turi suteikti kitam prekiautojui 48

3 skirsnis. Elektroninėmis priemonėmis sudaromos sutartys 48

4 skirsnis. Pareiga užtikrinti suteiktos informacijos teisingumą 50

5 skirsnis. Teisių gynimo priemonės pažeidus informavimo pareigas 50

3 skyrius. Sutarties sudarymas 52

4 skyrius.Teisė atsisakyti prekiautojų ir vartotojų nuotolinės prekybos ir ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties 56

5 skyrius.Valios trūkumai 62

III dalis. Sutarties turinio vertinimas 65

6 skyrius. Aiškinimas 65

7 skyrius. Sutarties turinys ir galia 67

8 skyrius. Nesąžiningos sutarties sąlygos 72

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 72

2 skirsnis. Nesąžiningos prekiautojo ir vartotojo sutarčių sąlygos 72

3 skirsnis. Nesąžiningos sutarties sąlygos prekiautojų tarpusavio sutartyse 76

IV dalis. Pirkimo–pardavimo sutarties ar skaitmeninio turinio tiekimo sutarties šalių pareigos ir teisių gynimo priemonės 78

9 skyrius. Bendrosios nuostatos 78

10 skyrius. Pardavėjo pareigos 81

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 81

2 skirsnis. Pristatymas 81

3 skirsnis. Prekių ir skaitmeninio turinio atitiktis 84

11 skyrius. Pirkėjo teisių gynimo priemonės 87

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 87

2 skirsnis. Prekiautojo atliekamas trūkumų ištaisymas 88

3 skirsnis. Reikalavimas įvykdyti prievolę 89

4 skirsnis. Pirkėjo prievolės vykdymo sustabdymas 90

5 skirsnis. Sutarties nutraukimas 90

6 skirsnis. Kainos sumažinimas 92

7 skirsnis. Pranešimo reikalavimai prekiautojų tarpusavio sutartyje 92

12 skyrius. Pirkėjo pareigos 94

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 94

2 skirsnis. Kainos mokėjimas 94

3 skirsnis. Pristatytų daiktų priėmimas 96

13 skyrius. Pardavėjo teisių gynimo priemonės 98

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 98

2 skirsnis. Reikalavimas įvykdyti prievolę 98

3 skirsnis. Pardavėjo prievolės vykdymo sustabdymas 99

4 skirsnis. Sutarties nutraukimas 99

14 skyrius. Rizikos perėjimas 101

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 101

2 skirsnis. Rizikos perėjimas vartojimo pirkimo–pardavimo sutartyse 101

3 skirsnis. Rizikos perėjimas prekiautojų tarpusavio sutartyse 102

V dalis. Susijusių paslaugų sutarties šalių pareigos ir teisių gynimo priemonės 104

15 skyrius. Šalių pareigos ir teisių gynimo priemonės 104

1 skirsnis. Tam tikrų bendrųjų vartojimo pirkimo–pardavimo sutarčių normų taikymas

2 skirsnis. Paslaugų teikėjo pareigos 104

3 skirsnis. Kliento pareigos 106

4 skirsnis. Teisių gynimo priemonės 106

VI dalis. Nuostolių atlyginimas ir palūkanos 109

16 skyrius. Nuostolių atlyginimas ir palūkanos 109

1 skirsnis. Nuostolių atlyginimas 109

2 skirsnis. Palūkanos už pavėluotus mokėjimus. Bendrosios nuostatos 110

3 skirsnis. Prekiautojų pavėluoti mokėjimai 111

VII dalis. Restitucija 114

17 skyrius. Restitucija 114

VIII dalis. Senatis 117

18 skyrius. Senatis 117

1 skirsnis. Bendrosios nuostatos 117

2 skirsnis. Senaties terminai ir jų pradžia 117

3 skirsnis. Senaties termino pratęsimas 118

4 skirsnis. Senaties termino atnaujinimas 119

5 skirsnis. Senaties pasekmės 119

6 skirsnis. Pakeitimas susitarimu 119

1 priedėlis 119

2 priedėlis 121

[81 pakeit.]

II antraštinė dalis

Bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės nuostatos [82 pakeit.]

I dalis

Įvadinės nuostatos

1 skyrius

Bendrieji principai ir taikymas

1 skirsnis

Bendrieji principai

1 straipsnis

Sutarties laisvė

1. Šalys turi teisę laisvai sudaryti sutartį ir nustatyti jos turinį, laikydamosi taikytinų imperatyviųjų normų.

2. Šalys gali netaikyti bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės nuostatų arba apriboti ar keisti jų poveikį, nebent tose nuostatose numatyta kitaip.

2 straipsnis

Sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principas

1. Kiekviena šalis privalo veikti vadovaudamasi sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principu.

2. Šios pareigos pažeidimas gali užkirsti kelią ją pažeidusiai šaliai naudotis arba remtis teise, teisių gynimo priemonėmis arba gynyba, kuriomis ji būtų galėjusi naudotis sutarties nepažeidusi, arba užtraukti atsakomybę už pažeidimu kitai šaliai padarytą žalą bet tiesiogiai nesukuria teisės į žalos atlyginimą dėl prievolės nevykdymo . [83 pakeit.]

3. Šalys negali netaikyti šio straipsnio nuostatų arba apriboti ar pakeisti jų poveikio.

3 straipsnis

Bendradarbiavimas

Šalys privalo bendradarbiauti tiek, kiek to galima tikėtis jų sutartinių prievolių vykdymo tikslais.

2 skirsnis

Taikymas

4 straipsnis

Aiškinimas

1. Bendroji Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisė turi būti aiškinama autonomiškai, atsižvelgiant į jos tikslus ir pamatinius principus.

2. Į bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės taikymo sritį patenkantys, tačiau ja aiškiai nereglamentuojami klausimai reglamentuojami vadovaujantis jos tikslais bei pamatiniais principais ir visomis nuostatomis, nenukreipiant į nacionalinę teisę, kuri būtų taikoma nesant susitarimo taikyti bendrąją Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisę, arba į kitą teisę.

3. Kai tam tikra situacija reglamentuojama ir bendrąja, ir specialiąja norma, kolizijos atveju pirmenybė teikiama specialiajai normai.

5 straipsnis

Protingumas

1. Protingumas – objektyvus kriterijus, nustatomas atsižvelgiant į sutarties pobūdį ir tikslą, konkrečias aplinkybes ir papročius bei atitinkamo amato arba profesijos praktiką.

2. Nuoroda į tai, ko iš asmens galima tikėtis ar ko asmuo gali tikėtis arba ko galima tikėtis tam tikromis aplinkybėmis, yra nuoroda į tai, ko galima protingai tikėtis.

6 straipsnis

Formos reikalavimų nebuvimas

Jeigu bendrojoje Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisėje nenustatyta kitaip, sutarčiai, pareiškimui ar kitam ja reglamentuojamam veiksmui arba jų patvirtinimui netaikomi specialūs formos reikalavimai.

7 straipsnis

Individualiai neaptartos sutarties sąlygos

1. Individualiai neaptarta laikoma vienos šalies pateikta sutarties sąlyga, kurios turiniui kita šalis negalėjo turėti įtakos.

2. Kai viena šalis kitai šaliai pateikia sutarties sąlygų rinkinį, sąlyga nebus laikoma individualiai aptarta vien todėl, kad kita šalis ją pasirinko iš to rinkinio.

3. Pareiga įrodyti, kad sutarties sąlyga, pateikta kaip viena iš standartinių sąlygų, vėliau buvo aptarta individualiai, tenka tą tvirtinančiai šaliai.

4. Prekiautojo ir vartotojo sutarties atveju pareiga įrodyti, kad prekiautojo pateikta sutarties sąlyga buvo aptarta individualiai, tenka prekiautojui.

5. Prekiautojo ir vartotojo sutarties atveju trečiojo asmens parengtos sutarties sąlygos laikomos prekiautojo pateiktomis sąlygomis, nebent jas į sutartį įtraukė vartotojas.

8 straipsnis

Sutarties nutraukimas

1. Sutarties nutraukimas – šalių teisių ir pareigų pagal sutartį pasibaigimas, išskyrus teises ir pareigas, kylančias iš ginčų nagrinėjimo tvarką nustatančių sutarties sąlygų ar kitų sąlygų, kurios turi galioti ir po sutarties nutraukimo.

2. Pareiga iki sutarties nutraukimo atlikti mokėtinus mokėjimus ir atlyginti nuostolius dėl sutarties nevykdymo išlieka. Kai sutartis nutraukiama dėl jos nevykdymo arba tikėtino nevykdymo, sutartį nutraukianti šalis taip pat turi teisę reikalauti, kad kita šalis, užuot įvykdžiusi sutartį vėliau, atlygintų nuostolius.

3. Su sumokėtos kainos ir prekių arba skaitmeninio turinio grąžinimu susijusios sutarties nutraukimo pasekmės ir kitos restitucijos pasekmės reglamentuojamos 17 skyriuje nustatytomis restitucijos normomis.

9 straipsnis

Mišrios sutartys Sutartys, apimančios susijusių paslaugų teikimą [84 pakeit.]

1. Kai sutartyje numatytas ir prekių pirkimas–pardavimas arba skaitmeninio turinio tiekimas, ir susijusios paslaugos teikimas, IV dalies normos taikomos šalių, veikiančių kaip prekių arba skaitmeninio turinio pardavėjas ir pirkėjas, pareigoms ir teisių gynimo priemonėms, o V dalies normos – šalių, veikiančių kaip paslaugų teikėjas ir klientas, pareigoms ir teisių gynimo priemonėms.

2. Kai 1 dalyje numatytos sutarties atveju pardavėjo ir paslaugos teikėjo prievolės pagal sutartį turi būti įvykdytos dalimis arba yra dalomos kitokiu būdu, tokiais atvejais, jeigu yra pagrindas nutraukti sutartį dėl prievolės dalies, kuriai kaina gali būti padalyta, neįvykdymo, pirkėjas ir klientas gali nutraukti sutartį tik dėl tos dalies.

3. 2 dalis netaikoma tais atvejais, kai negalima tikėtis, kad pirkėjas ir klientas sutiks su kitų dalių įvykdymu, arba prievolės neįvykdymas yra tokio pobūdžio, koks pateisintų visos sutarties nutraukimą.

4. Kai pardavėjo ir paslaugos teikėjo prievolės pagal sutartį yra nedalomos arba kainos negalima padalyti, pirkėjas ir klientas sutartį gali nutraukti tik jeigu prievolės neįvykdymas yra tokio pobūdžio, koks pateisina visos sutarties nutraukimą.

10 straipsnis

Pranešimas

1. Šis straipsnis taikomas visiems pagal bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normas ir sutartį pateikiamiems pranešimams. Sąvoka „pranešimas“ apima bet kokio pareiškimo, kuriam ketinama suteikti teisinę galią arba kuriuo informacija perduodama teisiniu tikslu, paskelbimą. [85 pakeit.]

2. Pranešimas gali būti pateikiamas visomis atsižvelgiant į aplinkybes tinkamomis priemonėmis.

3. Pranešimas įsigalioja, kai jį gauna adresatas, nebent jame numatyta vėlesnė įsigaliojimo data.

4. Adresatas pranešimą gauna:

a) kai jis adresatui įteikiamas;

b) kai jis įteikiamas adresato verslo vietoje arba – jei tokios verslo vietos nėra arba pranešimas skirtas vartotojui – adresato įprastinėje gyvenamojoje (buveinės) vietoje;

c) pranešimą perduodant elektroniniu paštu arba kitu individualios komunikacijos būdu – kai adresatas gali su juo susipažinti, arba

d) kai jis adresatui įteikiamas tokioje vietoje ir taip, jog galima tikėtis, kad adresatas nepagrįstai nedelsdamas gali su juo susipažinti.

Adresatas pranešimą gauna, kai įvykdomas vienas iš a, b, c arba d punktų reikalavimų, atsižvelgiant į tai, kas įvyksta anksčiau.

5. Pranešimas negalioja, jei adresatas jo atšaukimą gauna anksčiau arba kartu su pranešimu.

6. Palaikydamos prekiautojo ir vartotojo santykius šalys negali vartotojo nenaudai netaikyti 3 ir 4 dalių arba apriboti ar pakeisti jų poveikio.

11 straipsnis

Terminų skaičiavimas

1. Šio straipsnio nuostatos taikomos terminų skaičiavimui visais bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės tikslais. [86 pakeit.]

1a. Kai dienomis, savaitėmis, mėnesiais arba metais nurodytas terminas turi būti skaičiuojamas nuo konkretaus įvykio, veiksmo arba momento, diena, kurią įvyko įvykis, atliktas veiksmas ar atėjo momentas, į atitinkamą terminą neįskaičiuojama. [87 pakeit.]

2. Atsižvelgiant į 4, 5 ir 7 dalis:

a) dienomis skaičiuojamas terminas prasideda pirmą dieną nulis valandų nulis minučių ir baigiasi paskutinę termino dieną dvidešimt ketvirtą valandą nulis minučių;

b) savaitėmis, mėnesiais arba metais skaičiuojamas terminas prasideda pirmą termino dieną nulis valandų nulis minučių ir baigiasi paskutinės savaitės, paskutinio mėnesio arba paskutinių metų dieną, kuri yra ta pati savaitės diena arba sutampa su atitinkama mėnesio diena, nuo kurios prasideda terminas, dvidešimt ketvirtą valandą nulis minučių; jeigu mėnesiais arba metais skaičiuojamo termino pabaiga tenka paskutiniam mėnesiui, kuris atitinkamos dienos neturi, terminas pasibaigia paskutinės to mėnesio dienos dvidešimt ketvirtą valandą nulis minučių.

3. Kai dienomis, savaitėmis, mėnesiais arba metais nurodytas terminas turi būti skaičiuojamas nuo konkretaus įvykio, veiksmo arba momento, diena, kurią įvyko įvykis, atliktas veiksmas ar atėjo momentas, į atitinkamą terminą neįskaičiuojama. [88 pakeit.]

4. Į terminą įskaičiuojami šeštadieniai, sekmadieniai ir oficialios švenčių dienos, išskyrus atvejus, kai aiškiai nustatyta kitaip arba terminas išreikštas darbo dienomis.

5. Kai toje vietoje, kurioje turi būti atliktas nurodytas veiksmas, paskutinė termino diena yra šeštadienis, sekmadienis ar oficialios šventės diena, terminas baigiasi po jos einančią darbo dieną dvidešimt ketvirtą valandą nulis minučių. Ši nuostata netaikoma nuo konkrečios datos arba įvykio atgaline data skaičiuojamam terminui.

6. Kai asmuo kitam asmeniui siunčia dokumentą, kuriame adresatui nustato atsakymo arba kito veiksmo atlikimo terminą, tačiau nenurodo, kada tas terminas prasideda, jeigu nenustatyta kitaip, terminas skaičiuojamas nuo momento, kai adresatas dokumentą gauna. [89 pakeit.]

7. Šiame straipsnyje vartojamų terminų apibrėžtys:

a) oficialios šventės diena (tam tikroje Europos Sąjungos valstybėje narėje ar valstybės narės teritorijos dalyje) – tam tikroje valstybėje narėje ar jos teritorijos dalyje tokia diena paskelbta ir Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje publikuojamame sąraše nurodyta diena ir

b) darbo dienos – visos dienos, išskyrus šeštadienius, sekmadienius ir oficialių švenčių dienas.

7a. Kai asmuo kitam asmeniui siunčia dokumentą, kuriame adresatui nustato atsakymo arba kito veiksmo atlikimo terminą, tačiau nenurodo, kada tas terminas prasideda, jeigu nenustatyta kitaip, terminas skaičiuojamas nuo momento, kai adresatas dokumentą gauna. [90 pakeit.]

12 straipsnis

Vienašaliai pareiškimai arba konkliudentiniai veiksmai

1. Šalies valią išreiškiantis vienašalis pareiškimas turi būti aiškinamas taip, kaip buvo galima tikėtis, kad jį būtų galėjęs suprasti asmuo, kuriam jis skirtas.

2. Jei pareiškimą padaręs asmuo norėjo jame vartojamam žodžiui arba žodžių junginiui suteikti ypatingą reikšmę, o kita šalis tai žinojo arba turėjo žinoti, žodis ar žodžių junginys turi būti aiškinamas taip, kaip norėjo pareiškimą daranti šalis.

3. Šalies valią išreiškiančių vienašalių pareiškimų aiškinimui su atitinkamais patikslinimais taikomi 59–65 straipsniai. [91 pakeit.]

4. Šalies valią išreiškiantiems vienašaliams pareiškimams su atitinkamais patikslinimais taikomos valios trūkumus reglamentuojančios 5 skyriaus normos. [92 pakeit.]

5. Šiame straipsnyje nuoroda į pareiškimą apima nuorodą į konkliudentinius veiksmus, kurie gali būti prilyginti pareiškimui.

II dalis

Saistančios sutarties formavimas

2 skyrius

Ikisutartinė informacija

1 skirsnis

Ikisutartinė informacija, kurią prekiautojas turi suteikti vartotojui

13 straipsnis

Informavimo pareiga su vartotoju sudarant nuotolinės prekybos sutartį arba sutartį ne prekybai skirtose patalpose [93 pakeit.]

1. Prekiautojas, sudarantis nuotolinės prekybos sutartį arba sutartį ne prekybai skirtose patalpose, turi pareigą iki sutarties sudarymo arba vartotojo susaistymo oferta aiškiai ir suprantamai pateikti vartotojui šią informaciją:

a) pagrindines tiektinų prekių, skaitmeninio turinio arba susijusių paslaugų savybes tiek, kiek tai tinkama ryšio priemonės ir prekių, skaitmeninio turinio arba susijusios paslaugos atžvilgiu;

b) bendrą kainą ir papildomus mokesčius bei išlaidas pagal 14 straipsnį;

c) prekiautojo tapatybę ir adresą pagal 15 straipsnį;

d) sutarties sąlygas pagal 16 straipsnį;

e) teises atsisakyti sutarties pagal 17 straipsnį;

f) jei taikytina, informaciją apie prekiautojo pagalbą ir paslaugas vartotojams prekę įsigijus, komercines garantijas ir skundų nagrinėjimo tvarką ir jų sąlygas;

g) jei taikytina, galimybę naudotis alternatyvaus ginčų sprendimo mechanizmu, kuris taikomas prekiautojui, ir jo naudojimo būdus;

h) jei taikytina, informaciją apie skaitmeninio turinio funkcines savybes, įskaitant taikytinas technines apsaugos priemones, ir

i) jei taikytina, informaciją apie reikšmingą skaitmeninio turinio suderinamumą su aparatine ir programine įranga, apie kurį prekiautojas žino arba turėjo žinoti. [94 pakeit.]

2. Suteikta informacija, išskyrus 1 dalies c punktu reikalaujamą adresą, yra sudedamoji sutarties dalis ir negali būti keičiama, nebent šalys aiškiai susitarė kitaip.

3. Nuotolinės prekybos sutarties atveju Pagal šį straipsnį reikalaujama informacija turi būti:

a) vartotojui pateikta arba sudarytos sąlygos su ja susipažinti tokiu būdu, kuris būtų tinkamas naudojamų nuotolinio ryšio priemonių atžvilgiu;

b) suformuluota aiškiai bei suprantamai ir

c) jeigu ji pateikiama patvariojoje laikmenoje – įskaitoma. [95 pakeit.]

4. Ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties atveju pagal šį straipsnį reikalaujama informacija turi būti:

a) pateikta popierine forma arba, jei vartotojas sutinka, kita patvariąja laikmena ir

b) įskaitoma ir suformuluota aiškiai bei suprantamai. [96 pakeit.]

5. Šis straipsnis netaikomas sutartims:

a) dėl maisto produktų, gėrimų ar kitų kasdieniam vartojimui skirtų namų ūkio prekių, kurias prekiautojas dažnai ir reguliariai fiziškai tiekia į vartotojo namus, gyvenamąją vietą ar darbovietę, tiekimo;

b) sudarytoms naudojant prekybos automatus arba automatizuotose prekybos vietose; [97 pakeit.]

c) ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties, jeigu kaina arba – kai tuo pačiu metu sudaromos kelios sutartys – bendra sutarties kaina neviršija 50 EUR arba lygiavertės sumos valiuta, pasirinkta sutarties kainai. [98 pakeit.]

ca) sudarytoms vadovaujantis valstybių narių teisės aktais, jeigu jas sudarė valstybės tarnautojas, pagal įstatymą privalantis būti nepriklausomu ir nešališku, ir kuris, suteikdamas išsamią teisinę informaciją, privalo užtikrinti, kad vartotojas sudarytų sutartį tik tinkamai apgalvojęs teisines pasekmes ir žinodamas jos teisinio taikymo sritį. [99 pakeit.]

14 straipsnis

Informacija apie kainą ir papildomus mokesčius bei išlaidas

1. Pagal 13 straipsnio 1 dalies b punktą suteiktinoje informacijoje turi būti nurodyta:

a) bendra prekių, skaitmeninio turinio arba susijusių paslaugų kaina, įskaitant mokesčius, arba – kai dėl prekių, skaitmeninio turinio arba susijusių paslaugų pobūdžio kainos negalima protingai apskaičiuoti iš anksto – kainos apskaičiavimo būdas ir

b) jei taikytina, visi papildomi gabenimo, pristatymo ir pašto mokesčiai ir kitos išlaidos arba – kai jų negalima protingai apskaičiuoti iš anksto – informacija, kad tokius papildomus mokesčius ir išlaidas gali tekti sumokėti.

2. Kai sutartis neterminuota arba sutartyje numatyta prenumerata, bendroje kainoje turi būti nurodyta bendra kaina už atsiskaitymo laikotarpį. Kai už tokias sutartis imamas fiksuotas mokestis, bendroje kainoje turi būti nurodyta kaina už mėnesį. Kai bendros kainos negalima protingai apskaičiuoti iš anksto, reikia nurodyti kainos apskaičiavimo būdą.

3. Jei taikytina, prekiautojas privalo informuoti vartotoją apie išlaidas nuotolinio ryšio priemonėms, naudojamoms sutarčiai sudaryti, kai tokios išlaidos apskaičiuojamos ne pagal bazinį tarifą.

15 straipsnis

Informacija apie prekiautojo tapatybę ir adresą

Pagal 13 straipsnio 1 dalies c punktą suteiktinoje informacijoje turi būti nurodyta:

a) informacija apie prekiautojo tapatybę ir adresą;

b) geografinis adresas, kuriuo prekiautojas įsisteigęs;

c) prekiautojo telefono bei fakso numeris ir, jei turi, elektroninio pašto adresas, kad vartotojas su prekiautoju galėtų greitai susisiekti ir veiksmingai su juo bendrauti;

d) jei taikytina, bet kurio kito prekiautojo, kurio vardu prekiautojas veikia, tapatybės duomenys ir adresas ir

e) prekiautojo ir, jei taikytina, prekiautojo, kurio vardu jis veikia, geografinis adresas, kuriuo vartotojas galėtų teikti skundus, jei šis adresas skiriasi nuo adreso, pateikto pagal šio straipsnio b ir d punktus.

16 straipsnis

Informacija apie sutarties sąlygas

Pagal 13 straipsnio 1 dalies d punktą suteiktinoje informacijoje turi būti nurodyta:

a) apmokėjimo, prekių pristatymo, skaitmeninio turinio tiekimo arba susijusių paslaugų suteikimo tvarka ir data, iki kurios prekiautojas įsipareigoja pristatyti prekes, patiekti skaitmeninį turinį arba suteikti susijusias paslaugas;

b) jei taikytina, sutarties trukmė ir minimali vartotojo pareigų galiojimo trukmė arba, jei sutartis neterminuota ar automatiškai pratęsiama, sutarties nutraukimo sąlygos ir

c) informacija apie užstatą ar kitas finansines garantijas, kurių prekiautojas gali pareikalauti iš vartotojo, ir jų taikymo sąlygos;

d) jei taikytina, informacija apie taikomus elgesio kodeksus ir galimybes gauti jų kopijas.

17 straipsnis

Informacija apie teises atsisakyti nuotolinės prekybos arba ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties [100 pakeit.]

1. Kai vartotojas turi 4 skyriuje numatytą teisę atsisakyti sutarties, pagal 13 straipsnio 1 dalies e punktą suteiktinoje informacijoje turi būti nurodyta naudojimosi šia teise sąlygos, terminas ir tvarka, kaip numatyta 1 priedėlyje, taip pat 2 priedėlyje pateikta pavyzdinė sutarties atsisakymo forma.

2. Pagal 13 straipsnio 1 dalies e punktą suteiktinoje informacijoje prireikus turi būti nurodyta, kad sutarties atsisakęs vartotojas turės padengti prekių grąžinimo išlaidas, o nuotolinės prekybos sutarčių atveju prekių grąžinimo išlaidas turės padengti, jeigu prekės dėl savo pobūdžio paprastai negali būti grąžintos paštu.

3. Kai teisę atsisakyti sutarties vartotojas gali įgyvendinti po to, kai pateikė prašymą pradėti teikti susijusias paslaugas per sutarties atsisakymo terminą, pagal 13 straipsnio 1 dalies e punktą suteiktinoje informacijoje turi būti nurodyta, kad vartotojas turi sumokėti prekiautojui 45 straipsnio 5 dalyje nurodytą sumą.

4. Pareiga suteikti 1, 2 ir 3 dalimis reikalaujamą informaciją gali būti įvykdoma vartotojui pateikiant pavyzdines sutarties atsisakymo instrukcijas, pateiktas 1 priedėlyje. Laikoma, kad prekiautojas šiuos informavimo reikalavimus įvykdė, jei vartotojui pateikė šias tinkamai užpildytas instrukcijas.

5. Kai teisė atsisakyti sutarties nesuteikta pagal 40 straipsnio 2 dalies c–i punktus ir to straipsnio 3 dalį, pagal 13 straipsnio 1 dalies e punktą suteiktinoje informacijoje turi būti nurodyta tai, kad vartotojas negalės pasinaudoti teise atsisakyti sutarties, arba, jei taikytina, aplinkybės, kuriomis vartotojas praranda teisę atsisakyti sutarties.

18 straipsnis

Ne prekybai skirtose patalpose sudaryta sutartis. Papildomi informavimo reikalavimai ir patvirtinimas

1. Prekiautojas privalo pateikti vartotojui pasirašytos sutarties kopiją arba sutarties patvirtinimą popierine forma, įskaitant, jei taikytina, vartotojo sutikimo ir pritarimo pagal 40 straipsnio 3 dalies d punktą patvirtinimą, atskira patvariąja laikmena, jeigu vartotojas su tuo sutinka.

2. Kai vartotojas pageidauja, kad susijusios paslaugos būtų pradėtos teikti per 42 straipsnio 2 dalyje nurodytą sutarties atsisakymo terminą, prekiautojas privalo pareikalauti, kad vartotojas aiškiai pateiktų tokį prašymą patvariąja laikmena. [101 pakeit.]

19 straipsnis

Nuotolinės prekybos sutartys. Papildomi informavimo ir kiti reikalavimai [102 pakeit.]

1. Kai prekiautojas vartotojui skambina telefonu siekdamas sudaryti nuotolinės prekybos sutartį, jis pokalbio su vartotoju pradžioje privalo atskleisti savo tapatybę ir, jeigu taikytina, asmens, kurio vardu jis skambina, tapatybę ir komercinį šio pokalbio tikslą.

2. Jeigu nuotolinės prekybos sutartis sudaryta nuotolinio ryšio priemonėmis, talpinančiomis ribotą kiekį informacijos arba ją rodančiomis ribotą laiką, iki tokios sutarties sudarymo prekiautojas privalo tomis konkrečiomis priemonėmis suteikti bent jau šio straipsnio 3 dalyje nurodytą informaciją. Kitą 13 straipsnyje nurodytą informaciją prekiautojas vartotojui turi pateikti tinkamu būdu pagal 13 straipsnio 3 dalies reikalavimus.

3. Pagal 2 dalį reikalaujama tokios informacijos:

a) pagrindinės tiektinų prekių, skaitmeninio turinio arba susijusių teiktinų paslaugų savybės, kaip numatyta 13 straipsnio 1 dalies a punkte;

b) prekiautojo tapatybės duomenys, kaip numatyta 15 straipsnio a punkte;

c) bendra kaina, įskaitant visus 13 straipsnio 1 dalies b punkte ir 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus elementus;

d) teisė atsisakyti sutarties ir

e) jeigu taikytina, sutarties trukmė ir, jeigu sutartis neterminuota, 16 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyti sutarties nutraukimo reikalavimai.

4. Telefonu sudarytina nuotolinės prekybos sutartis galioja tik jeigu vartotojas pasirašė ofertą arba išsiuntė rašytinį sutikimą dėl susitarimo sudaryti sutartį. To susitarimo patvirtinimą prekiautojas vartotojui privalo pateikti patvariojoje laikmenoje.

5. Prekiautojas privalo pateikti vartotojui sutarties sudarymo patvirtinimą, įskaitant, jei taikytina, 40 straipsnio 3 dalies d punkte nurodytą vartotojo sutikimo ir pritarimo patvirtinimą, ir visą 13 straipsnyje nurodytą informaciją patvariąja laikmena. Šią informaciją prekiautojas privalo pateikti per protingą terminą po nuotolinės prekybos sutarties sudarymo, bet ne vėliau kaip prekių pristatymo momentu arba iki skaitmeninio turinio tiekimo ar susijusių paslaugų teikimo pradžios, nebent informacija vartotojui patvariąja laikmena jau buvo pateikta prieš nuotolinės prekybos sutarties sudarymą.

6. Kai vartotojas pageidauja, kad susijusios paslaugos būtų pradėtos teikti per 42 straipsnio 2 dalyje nurodytą sutarties atsisakymo terminą, prekiautojas privalo pareikalauti, kad vartotojas aiškiai pateiktų atitinkamą prašymą patvariąja laikmena.

20 straipsnis

Informavimo pareiga sudarant kitas nei nuotolinės prekybos ir ne prekybai skirtose patalpose sudarytas sutartis

1. Kitose nei nuotolinės prekybos ir ne prekybai skirtose patalpose sudarytose sutartyse prekiautojas turi pareigą iki sutarties sudarymo arba vartotojo susaistymo oferta aiškiai ir suprantamai pateikti vartotojui šią informaciją, jei ji akivaizdžiai neišplaukia iš aplinkybių:

a) pagrindines tiektinų prekių, skaitmeninio turinio arba susijusių paslaugų savybes tiek, kiek tai tinkama ryšio priemonės ir prekių, skaitmeninio turinio arba susijusios paslaugos atžvilgiu;

b) bendrą kainą ir papildomus mokesčius bei išlaidas pagal 14 straipsnio 1 dalį;

c) prekiautojo tapatybės duomenis, kaip antai jo komercinį pavadinimą, geografinį adresą, kuriuo prekiautojas įsisteigęs, ir jo telefono numerį;

d) sutarties sąlygas pagal 16 straipsnio a ir punktus;

e) jei taikytina, informaciją apie prekiautojo pagalbą ir paslaugas vartotojams prekę įsigijus, komercines garantijas ir skundų nagrinėjimo tvarką ir jų sąlygas;

f) jei taikytina, informaciją apie skaitmeninio turinio funkcines savybes, įskaitant taikytinas technines apsaugos priemones, ir

g) jei taikytina, informaciją apie reikšmingą skaitmeninio turinio suderinamumą su aparatine ir programine įranga, apie kurį prekiautojas žino arba turėjo žinoti.

2. Šis straipsnis netaikomas tais atvejais, kai sutartis yra susijusi su kasdieniu sandoriu ir įvykdoma iš karto po jos sudarymo. [103 pakeit.]

21 straipsnis

Įrodinėjimo pareiga

Pareiga įrodyti, kad buvo suteikta pagal šį skirsnį reikalaujama informacija, tenka prekiautojui.

22 straipsnis

Imperatyvumas

Šalys negali vartotojo nenaudai netaikyti šio skirsnio nuostatų, apriboti arba pakeisti jų poveikio.

2 skirsnis.

Ikisutartinė informacija, kurią prekiautojas turi suteikti kitam prekiautojui

23 straipsnis

Pareiga atskleisti informaciją apie prekes ir susijusias paslaugas

1. Prieš prekiautojams sudarant tarpusavio sutartį dėl prekių pardavimo, skaitmeninio turinio tiekimo arba susijusių paslaugų teikimo, prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas turi pareigą tinkamomis priemonėmis kitam prekiautojui atskleisti informaciją apie pagrindines tiektinų prekių, skaitmeninio turinio ar teiktinų susijusių paslaugų savybes, kurią tiekėjas turi arba galima tikėtis, kad turi, ir kurios neatskleidimas kitai šaliai prieštarautų sąžiningumui ir sąžiningai dalykinei praktikai.

2. Nustatant, ar pagal 1 dalį prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas privalo atskleisti informaciją, turi būti atsižvelgiama į visas aplinkybes, ypač:

a) ar prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas turėjo specialiųjų žinių;

b) į prekių tiekėjo ar paslaugų teikėjo išlaidas atitinkamai informacijai gauti;

c) ar prekiautojas būtų galėjęs lengvai gauti informacijos kitomis priemonėmis;

d) į informacijos pobūdį;

e) į tikėtiną informacijos svarbą kitai šaliai ir

f) į gerą verslo praktiką atitinkamoje situacijoje.

3 skirsnis

Elektroninėmis priemonėmis sudaromos sutartys

24 straipsnis

Papildomos informavimo pareigos elektroninėmis priemonėmis sudarant nuotolinės prekybos sutartis

1. Šis straipsnis taikomas tais atvejais, kai prekiautojas numato sutarties sudarymo priemones ir kai šios priemonės yra elektroninės ir nėra atskiro susirašinėjimo elektroniniu paštu ar kitokio individualaus bendravimo.

2. Prekiautojas privalo kitai šaliai sudaryti sąlygas naudotis tinkamomis, veiksmingomis ir prieinamomis techninėmis priemonėmis, kuriomis kita šalis gali nustatyti ir ištaisyti įvesties klaidas prieš pateikdama arba akceptuodama ofertą.

3. Prieš kitai šaliai pateikiant arba akceptuojant ofertą prekiautojas privalo suteikti šią informaciją:

a) kokius techninius veiksmus reikia atlikti sutarčiai sudaryti;

b) ar prekiautojas išsaugos sutarties dokumentą ir ar su juo bus galima susipažinti;

c) technines priemones, kuriomis kita šalis gali nustatyti ir ištaisyti įvesties klaidas prieš pateikdama arba akceptuodama ofertą;

d) galimas sutarties sudarymo kalbas;

e) sutarties sąlygas, kuriomis prekiautojas pasirengęs sudaryti sutartį . [104 pakeit.]

4. Nedarant poveikio griežtesnėms normoms, pagal 1 skirsnį taikomų prekiautojo ir vartotojo santykiams, prekiautojas privalo užtikrinti, kad 3 dalies e punkte nurodytos sutarties sąlygos būtų pateiktos raidėmis arba kitais suprantamais ženklais patvariojoje laikmenoje taip, kad tekste pateiktą informaciją būtų galima perskaityti, įrašyti ir atkurti materialiąja forma. [105 pakeit.]

5. Prekiautojas privalo elektroninėmis priemonėmis ir nepagrįstai nedelsdamas patvirtinti kitos šalies išsiųstos ofertos arba akcepto gavimą. Tokiame patvirtinime nurodomas ofertos arba akcepto turinys. [106 pakeit.]

25 straipsnis

Papildomi reikalavimai elektroninėmis priemonėmis sudarant nuotolinės prekybos sutartis

1. Kai nuotolinės prekybos sutartimi, kuri turi būti sudaryta elektroninėmis priemonėmis, vartotojas įpareigojamas atlikti mokėjimą, prekiautojas turi aiškiai ir gerai matomu būdu, prieš pat vartotojui pateikiant savo užsakymą, atkreipti jo dėmesį į 13 straipsnio 1 dalies a punktu, 14 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir 16 straipsnio b punktu reikalaujamą informaciją.

2. Prekiautojas turi užtikrinti, kad vartotojas, pateikdamas užsakymą, aiškiai pritartų, jog pateikus užsakymą atsiranda mokėjimo pareiga. Kai pateikiant užsakymą reikia paspausti mygtuką ar aktyvinti panašią funkciją, mygtukas ar panaši funkcija turi būti pažymėti tik šiais lengvai įskaitomais žodžiais „užsakymas su mokėjimo pareiga“ ar panašia nedviprasmiška formuluote, nurodančia, kad pateikus užsakymą atsiranda pareiga atlikti mokėjimą prekiautojui. Jei prekiautojas šios dalies nuostatų nesilaiko, sutartis ar užsakymas vartotojo nesaisto.

3. Prekybos internetu svetainėje prekiautojas privalo aiškiai ir įskaitomai ne vėliau kaip pradedant užsakymo procesą nurodyti, ar esama bet kokio pobūdžio pristatymo apribojimų ir kokie galimi mokėjimo būdai.

26 straipsnis

Įrodinėjimo pareiga

Palaikant prekiautojo ir vartotojo santykius, pareiga įrodyti, kad buvo suteikta pagal šį skirsnį reikalaujama informacija, tenka prekiautojui.

27 straipsnis

Imperatyvumas

Palaikydamos prekiautojo ir vartotojo santykius, šalys negali netaikyti šio skirsnio nuostatų, apriboti arba pakeisti jų poveikio vartotojo nenaudai.

4 skirsnis.

Pareiga užtikrinti suteiktos informacijos teisingumą

28 straipsnis

Pareiga užtikrinti suteiktos informacijos teisingumą

1. Šalis, kuri siekdama įvykdyti šiame skyriuje nustatytas pareigas ar dėl kitų priežasčių suteikia informaciją iki sutarties sudarymo ar jos sudarymo momentu, turi pareigą protingai pasirūpinti, kad suteikta informacija būtų teisinga ir neklaidinanti.

2. Šalis, kuriai pažeidžiant 1 dalyje nurodytą pareigą buvo suteikta neteisinga arba klaidinanti informacija ir kuri sudarydama sutartį su informaciją suteikusia šalimi šia informacija protingai pasitikėjo, gali naudotis 29 straipsnyje numatytomis teisių gynimo priemonėmis.

3. Palaikydamos prekiautojo ir vartotojo santykius šalys negali vartotojo nenaudai netaikyti šio straipsnio arba apriboti ar pakeisti jo poveikio.

5 skirsnis.

Teisių gynimo priemonės pažeidus informavimo pareigas

29 straipsnis

Teisių gynimo priemonės pažeidus informavimo pareigas

1. Šalis, kuri neįvykdė kurios nors šiame skyriuje nustatytos pareigos, atsako pagal 16 skyrių už bet kokią kitos šalies dėl šios pareigos pažeidimo patirtą žalą. [107 pakeit.]

2. Kai prekiautojas neįvykdė reikalavimų suteikti informaciją, susijusią su 14 straipsnyje nurodytais papildomais mokesčiais ar kitomis išlaidomis arba 17 straipsnio 2 dalyje nurodytomis prekių grąžinimo išlaidomis, vartotojas neturi mokėti šių papildomų mokesčių ar kitų išlaidų.

3. Šiame straipsnyje nurodytos teisių gynimo priemonės nepanaikina kitų pagal 42 straipsnio 2 dalį, 48 arba 49 straipsnius galimų teisių gynimo priemonių.

4. Palaikydamos prekiautojo ir vartotojo santykius šalys negali vartotojo nenaudai netaikyti šio straipsnio arba apriboti ar pakeisti jo poveikio.

3 skyrius

Sutarties sudarymas

30 straipsnis

Sutarties sudarymo reikalavimai

1. Sutartis laikoma sudaryta, jei:

a) šalys pasiekia susitarimą;

b) šalys išreiškia valią suteikti susitarimui teisinę galią ir

c) susitarimo, kuris prireikus papildomas bendrosios Europos pirkimo–pardavimo sutarčių teisės normomis, turinys yra pakankamas ir tikslus, kad įgytų teisinę galią.

2. Susitarimas pasiekiamas priimant ofertą. Akceptuoti galima aiškiu pareiškimu arba kitais pareiškimais ar konkliudentiniais veiksmais. [108 pakeit.]

3. Ar šalys išreiškė valią suteikti susitarimui teisinę galią, nustatoma pagal jų pareiškimus ir konkliudentinius veiksmus.

4. Kai viena iš šalių sutarties sudarymą susieja su reikalavimu susitarti dėl tam tikro klausimo, sutartis laikoma nesudaryta, nebent dėl to klausimo buvo pasiektas susitarimas.

31 straipsnis

Oferta

1. Pasiūlymas laikomas oferta, jeigu:

a) jis išreiškia valią sudaryti sutartį akcepto atveju ir

b) jo turinys yra pakankamas ir pakankamai tikslus, kad sudarytų sutarties pagrindą. Kiek tai susiję su prekiautojo ir vartotojo santykiais, laikoma, kad ofertos turinys yra pakankamas ir pakankamai tikslus, jeigu joje nurodytas dalykas, kiekis arba trukmė ir kaina. [109 pakeit.]

2. Oferta gali būti skirta vienam ar daugiau konkrečių asmenų.

3. Nenustatytam asmenų skaičiui skirtas pasiūlymas nėra oferta, nebent aplinkybės reikalauja ko kito.

32 straipsnis

Ofertos atšaukimas

1. Ofertą galima atšaukti, jeigu pranešimą apie jos atšaukimą akceptantas gauna prieš išsiųsdamas akceptą arba – jeigu akceptuojama konkliudentiniais veiksmais – iki sutarties sudarymo.

2. Kai pasiūlymas neapibrėžtam asmenų ratui yra oferta, ji gali būti atšaukta tokiu pat būdu, kokiu buvo pareikšta.

3. Ofertos atšaukimas negalioja, jeigu:

a) ofertoje nurodyta, kad ji neatšaukiama;

b) ofertoje nustatytas tam tikras terminas jai akceptuoti arba

c) akceptantas turėjo kitą protingą pagrindą manyti, kad oferta yra neatšaukiama, ir remdamasis ja atitinkamai veikė.

33 straipsnis

Atsisakymas akceptuoti ofertą

Oferta netenka galios, kai oferentas gauna atsisakymą ją akceptuoti.

34 straipsnis

Akceptas

1. Bet koks akceptanto pareiškimas ar konkliudentiniai veiksmai, kuriais išreiškiamas ofertos priėmimas, laikomas akceptu.

2. Tylėjimas arba neveikimas savaime nelaikomas akceptu. Visų pirma, jeigu prekių pristatymas, skaitmeninio turinio tiekimas arba susijusių paslaugų teikimas neužsakytas, vartotojo atsakymo nebuvimo negalima laikyti akceptu. [110 pakeit.]

35 straipsnis

Sutarties sudarymo momentas

1. Kai akceptantas išsiunčia akceptą, sutartis laikoma sudaryta, kai oferentas gauna akceptą.

2. Nepažeidžiant 3 dalies, kai oferta akceptuojama konkliudentiniais veiksmais, sutartis laikoma sudaryta, oferentui sužinojus apie akceptanto konkliudentinius veiksmus.

3. Jeigu pagal ofertą, šalių tarpusavio santykių praktiką arba papročius akceptantas gali akceptuoti ofertą konkliudentiniais veiksmais apie tai nepranešdamas oferentui, sutartis laikoma sudaryta, kai akceptantas pradeda veikti.

36 straipsnis

Akceptavimo terminas

1. Ofertos akceptas galioja tik jeigu oferentas jį gauna per savo ofertoje nustatytą terminą.

2. Kai oferentas termino nenustato, akceptas galioja tik jeigu oferentas jį gauna per protingą terminą po ofertos pateikimo.

3. Kai oferta gali būti akceptuojama veiksmu apie tai nepranešant oferentui, akceptas galioja tik jeigu veiksmas atliktas per oferento nustatytą akceptavimo terminą arba – jei jis nenustatytas – per protingą terminą.

37 straipsnis

Pavėluotas akceptas

1. Pavėluotas akceptas galioja, jeigu oferentas nepagrįstai nedelsdamas praneša akceptantui, kad akceptą laiko galiojančiu.

2. Kai iš laiško ar kito pranešimo, kuriame išreiškiamas pavėluotas akceptas, matyti, kad jis išsiųstas taip, kad normaliomis aplinkybėmis oferentas jį būtų gavęs laiku, pavėluotas akceptas galioja, nebent oferentas nepagrįstai nedelsdamas praneša akceptantui, kad oferta neteko galios.

38 straipsnis

Akceptas su išlygomis

1. Akceptanto atsakymas į ofertą, kuriame yra aiškiai nurodytų ar numanomų papildomų ar skirtingų sutarties sąlygų, iš esmės keičiančių ofertos sąlygas, laikomas atsisakymu akceptuoti ofertą ir yra nauja oferta.

2. Preziumuojama, kad papildomos arba skirtingos sutarties sąlygos, susijusios, be kita ko, su kaina, mokėjimu, prekių kiekiu ir kokybe, pristatymo vieta ir laiku, vienos šalies atsakomybės kitai šaliai apimtimi arba ginčų sprendimu, iš esmės keičia ofertos sąlygas.

3. Atsakymas į ofertą, kuriuo oferta aiškiai priimama, laikomas akceptu net jeigu jame yra aiškiai nurodytų ar numanomų papildomų ar skirtingų sutarties sąlygų, tačiau jos iš esmės nekeičia ofertos sąlygų. Tokiu atveju papildomos ar skirtingos sąlygos tampa sutarties dalimi.

4. Nepažeidžiant 3 dalies, atsakymas į ofertą, kuriame yra aiškiai nurodytų ar numanomų papildomų ar skirtingų sutarties sąlygų, visada laikomas atsisakymu akceptuoti ofertą, jeigu:

a) ofertoje aiškiai leidžiama akceptuoti tik ofertos sąlygas;

b) oferentas nepagrįstai nedelsdamas p