Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis /* COM/2011/0627 final/3 - 2011/0282 (COD) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Komisijos 2014–2020 m. daugiametės finansinės programos (DFP) pasiūlyme (DFP pasiūlyme)[1] nustatoma biudžeto sistema ir pagrindinės bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) kryptys. Ja remdamasi, Komisija pateikia reglamentų, kuriais nustatoma 2014–2020 m. BŽŪP teisinė sistema, rinkinį kartu su politikos raidos scenarijų poveikio vertinimu. Dabartiniai reformos pasiūlymai pagrįsti komunikatu „BŽŪP artėjant 2020 m.“[2], kuriame bendrais bruožais aprašytos pagrindinės politikos galimybės įveikti sunkumus, ateityje kilsiančius žemės ūkiui ir kaimo vietovėms, bei siekti BŽŪP nustatytų uždavinių, t. y. 1) gyvybingos maisto produktų gamybos; 2) tausaus gamtos išteklių valdymo ir klimato politikos; 3) darnaus teritorinio vystymosi. Komunikate nurodytoms reformos kryptims labai pritariama tiek tarpinstituciniuose debatuose[3], tiek konsultacijose su suinteresuotaisiais asmenimis, vykusiose rengiant poveikio vertinimą. Vykstant šiam procesui, išryškėjo bendras poreikis skatinti veiksmingą išteklių naudojimą, siekiant strategijoje „Europa 2020“ užsibrėžto pažangaus, tvaraus ir integracinio ES žemės ūkio ir kaimo vietovių augimo bei išlaikant dviejų ramsčių, kurių bendriems tikslams įgyvendinti naudojamos viena kitą papildančios priemonės, BŽŪP struktūrą. I ramstis apima tiesiogines išmokas ir rinkos priemones, kuriomis remiamos ES ūkininkų pagrindinės metinės pajamos ir teikiama parama konkrečių rinkos sutrikimų atvejais, o II ramstis apima kaimo plėtrą, kuriai vykdyti valstybės narės parengia ir bendrai finansuoja daugiametes programas pagal bendrą sistemą[4]. Nuosekliomis BŽŪP reformomis žemės ūkis labiau orientuojama į rinką, kartu remiant gamintojų pajamas, tobulinamas aplinkosaugos reikalavimų integravimas ir stiprinama parama kaimo plėtrai, visoje ES taikant integruotą kaimo vietovių plėtros politiką. Tačiau dėl to paties reformų proceso atsirado poreikis geriau skirstyti paramą valstybėms narėms ir jose pačiose, taip pat tikslingiau naudoti priemones, kuriomis sprendžiami aplinkosaugos uždaviniai, ir geriau atsižvelgti į didėjantį rinkos nepastovumą. Anksčiau reformomis daugiausiai būdavo sprendžiami vidaus uždaviniai nuo didžiulio pertekliaus iki maisto saugos krizių; jos teikdavo naudą ES tiek vidaus, tiek tarptautiniu lygmeniu. Tačiau daugelį šiandienos uždavinių lemia veiksniai, kurie nepriklauso žemės ūkio sričiai ir todėl reikalauja platesnio politinio atsako. Manoma, kad pajamoms iš žemės ūkio tenkantis spaudimas augs, nes ūkininkai susiduria su daugiau pavojų, sumažėjusiu našumu ir sumenkusia dėl kylančių sąnaudų marža; todėl kyla būtinybė toliau remti pajamas ir stiprinti priemones, siekiant geriau valdyti riziką ir reaguoti į krizes. Stiprus žemės ūkis būtinas ES maisto pramonei ir pasaulio aprūpinimui maistu. Kartu žemės ūkio sektorius ir kaimo vietovės raginami labiau stengtis įgyvendinti strategijoje „Europa 2020“ numatytus plataus užmojo klimato srities ir energetikos tikslus ir biologinės įvairovės strategiją. Ūkininkus, kurie drauge su miškininkais yra pagrindiniai žemės valdytojai, reikės remti, kad jie pradėtų taikyti ir išlaikytų tokias ūkininkavimo sistemas ir praktiką, kuriais ypač tausojama aplinka ir padedama siekti klimato srities tikslų, nes rinkos kainos neatitinka tokių viešųjų gėrybių tiekimo sąnaudų. Be to, labai svarbu kiek įmanoma geriau išnaudoti įvairiausias kaimo vietovių galimybes ir taip prisidėti prie integracinio augimo ir sanglaudos. Todėl būsima BŽŪP – tai ne vien mažos, nors ir esminės, ES ekonomikos dalies poreikius tenkinanti politika, bet ir strateginės svarbos aprūpinimo maistu, aplinkos ir teritorinės pusiausvyros politika. Štai čia yra išties bendros ES politikos pridėtinė vertė, kylanti iš veiksmingiausio ribotų biudžeto išteklių panaudojimo tvariam žemės ūkiui palaikyti visoje ES, kartu sprendžiant svarbias tarpvalstybines problemas, kaip kad klimato kaita, ir stiprinant valstybių narių solidarumą, bet nepamirštant ir lanksčiai įgyvendinti politiką atsižvelgiant į vietos poreikius. DFP pasiūlyme nustatyta sistema numatoma išlaikyti dviejų ramsčių BŽŪP struktūrą, nekeičiant numatyto abiejų ramsčių 2013 m. biudžeto nominaliojo dydžio ir aiškiai nukreipiant pastangas į pagrindinių ES prioritetų įgyvendinimo rezultatus. Tiesioginėmis išmokomis reikėtų skatinti tvarią gamybą, skiriant 30 % viso šių išmokų biudžeto privalomoms priemonėms, kuriomis mažinama klimato kaita ir tausojama aplinka. Išmokų lygiai turėtų būti palaipsniui suvienodinti, o išmokoms stambiems paramos gavėjams turi būti taikomas laipsniškas išmokų ribojimas. Kaimo plėtrą reikėtų įtraukti į bendrą strateginę programą su kitomis pagal pasidalijamojo valdymo principą valdomomis ES lėšomis, sustiprinant į rezultatus orientuotą požiūrį ir taikant aiškesnes, patobulintas išankstines sąlygas. Galiausiai rinkos priemonių finansavimą pagal BŽŪP turėtų sustiprinti dvi į DFP neįtrauktos priemonės: 1) neatidėliotinos pagalbos rezervas, skirtas reaguoti į krizes, ir 2) Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo veiklos išplėtimas. Tuo remiantis, pagrindinės 2014–2020 m. laikotarpio BŽŪP teisės aktų sistemos nuostatos yra išdėstytos šiuose reglamentuose: - Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos schemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės, (tiesioginių išmokų reglamento) pasiūlymas; - Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas (Vieno BRO reglamento) pasiūlymas; - Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai (kaimo plėtros reglamento) pasiūlymas; - Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos (horizontaliojo reglamento) pasiūlymas. - Tarybos reglamento, kuriuo nustatomos su bendru žemės ūkio produktų rinkų organizavimu susijusios tam tikros pagalbos ir grąžinamųjų išmokų nustatymo priemonės, pasiūlymas; - Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009 nuostatos dėl tiesioginių išmokų ūkininkams 2013 m., pasiūlymas; - Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatos, susijusios su bendrosios išmokos schema ir parama vynmedžių augintojams, pasiūlymas. Kaimo plėtros reglamentas grįstas 2011 m. spalio 6 d. Komisijos pasiūlymu, kuriame nustatytos visų fondų, veikiančių pagal Bendrąją strateginę programą[5], bendrosios taisyklės. Netrukus bus patvirtintas reglamentas dėl labiausiai nepasiturintiems asmenims skirtos programos, kurios finansavimas dabar priskirtas kitai DFP kategorijai. Be to, atsižvelgus į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo pareikštus prieštaravimus, dabar taip pat rengiamos naujos taisyklės dėl informacijos apie paramos gavėjus skelbimo, stengiantis rasti tinkamiausią būdą suderinti paramos gavėjų teisę į asmens duomenų apsaugą su skaidrumo principu. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI Remiantis dabartinės politikos sistemos vertinimu ir būsimų uždavinių bei poreikių analize, poveikio vertinimu vertinamas ir lyginamas trijų politikos scenarijų poveikis. Tai dar 2010 m. balandžio mėn. prasidėjusio ilgo proceso rezultatas; šiam procesui vadovavo tarpžinybinė grupė, atlikusi išsamią kiekybinę ir kokybinę analizę, kuriai, be kita ko, buvo nustatytas pradinis taškas, t. y. vidutinės trukmės laikotarpio žemės ūkio rinkos planai ir pajamos iki 2020 m., ir modeliuotas skirtingų politikos scenarijų poveikis sektoriaus ekonomikai. Atliekant poveikio vertinimą, išplėtoti trys scenarijai: 1) koregavimo scenarijus, pagal kurį toliau įgyvendinama dabartinė politinė sistema, siekiant ištaisyti pačius svarbiausius jos trūkumus, kaip kad tiesioginių išmokų paskirstymas; 2) integravimo scenarijus, apimantis didelius politikos pokyčius, tokius kaip tikslingesnės tiesioginės išmokos ir jų orientavimas į ekologiją, sustiprintą kaimo plėtros politikos strateginį planavimą, geriau šią politiką derinant su kitomis ES politikos sritimis, ir teisės aktų, kuriais numatomas platesnis gamintojų bendradarbiavimas, bazės plėtimą; 3) perorientavimo scenarijus, pagal kurį politika perorientuojama išskirtinai į aplinką, palaipsniui atsisakant tiesioginių išmokų ir laikantis požiūrio, jog gamybos pajėgumą galima palaikyti be paramos ir jog socialinius ir ekonominius kaimo vietovių poreikius gali tenkinti kitos politikos sritys. Atsižvelgiant į ekonomikos krizę ir valstybės finansams tenkantį spaudimą, kuriems įveikti ES priėmė strategiją „Europa 2020“ ir DFP pasiūlymą, visuose trijuose scenarijuose skirtingai vertinami trys būsimos BŽŪP, kuria siekiama konkurencingesnio ir tvaresnio žemės ūkio gyvybingose kaimo vietovėse, politikos uždaviniai. Siekiant veiksmingiau įgyvendinti strategijos „Europa 2020“ tikslus, visų pirma veiksmingo išteklių naudojimo siekį, vis svarbiau bus gerinti žemės ūkio našumą, pasitelkus mokslinius tyrimus, žinių perdavimą ir skatinant bendradarbiavimą ir inovacijas (taip pat įgyvendinant Europos inovacijų partnerystę žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje). Kadangi ES žemės ūkio politika jau nebevykdoma prekybą iškreipiančios politikos aplinkybėmis, planuojama, jog sektoriui kils papildomų sunkumų dėl tolesnio liberalizavimo, ypač vykdant Dohos vystymosi darbotvarkę arba laisvosios prekybos susitarimą su MERCOSUR. Trys politikos scenarijai parengti atsižvelgiant į konsultacijose, vykusiose rengiant poveikio vertinimą, minėtus prioritetus. Suinteresuotosios šalys buvo paragintos teikti savo nuomonę 2010 m. lapkričio 23 d.–2011 m. sausio 25 d., o patariamojo komiteto posėdis vyko 2011 m. sausio 12 d. Toliau apibendrinami svarbiausi klausimai[6]: - Suinteresuotosios šalys iš esmės sutaria dėl to, kad aprūpinimo maistu, tausaus gamtos išteklių valdymo ir teritorinio vystymosi uždaviniams įveikti reikalinga stipri dviem ramsčiais grįsta BŽŪP. - Dauguma respondentų mano, kad BŽŪP turėtų padėti stabilizuoti rinkas ir kainas. - Suinteresuotųjų šalių nuomonės dėl tikslingo paramos skyrimo (ypač tiesioginės pagalbos perskirstymo ir išmokų apribojimo) skiriasi. - Sutariama, kad abu ramsčiai gali atlikti svarbų vaidmenį spartinant klimato politikos veiksmus ir gerinant aplinkosaugos veiklos rezultatus ES visuomenės labui. Nors daugelis ūkininkų mano, kad šis procesas jau vyksta, plačioji visuomenė teigia, kad I ramsčio išmokos galėtų būti naudojamos veiksmingiau. - Respondentai pageidauja, kad visiems ES regionams, įskaitant ir mažiau palankias ūkininkauti vietoves, ateityje būtų taikomi augimo ir vystymosi principai. - Daug respondentų pabrėžia BŽŪP integravimą į kitas politikos sritis, kaip kad aplinkosaugą, sveikatos apsaugą, prekybą ir plėtrą. - Siūlomi BŽŪP suderinimo su strategija „Europa 2020“ būdai apima inovacijas, konkurencingų įmonių vystymą ir viešųjų gėrybių tiekimą ES piliečiams. Taigi, atliekant poveikio vertinimą, palyginti trys politikos scenarijai: Perorientavimo scenarijus paspartintų struktūrinį žemės ūkio sektoriaus prisitaikymą, perkeliant gamybą į sąnaudų atžvilgiu našiausias vietoves ir ekonomiškai naudingiausius sektorius. Nors pagal šį scenarijų smarkiai išaugtų aplinkai skirtas finansavimas, sektoriui grėstų didesnė rizika dėl ribotų intervencijos į rinką galimybių. Be to, šis scenarijus turėtų didelį neigiamą socialinį poveikį ir poveikį aplinkai, kadangi, pagal šią politiką nebenumatant su kompleksinės paramos reikalavimais derinamų tiesioginių išmokų atsvaros, mažiau konkurencingos vietovės prarastų didelę dalį pajamų, o jų aplinkos padėtis pablogėtų. Visiškai priešingas koregavimo scenarijus geriausiai užtikrintų politikos tęstinumą, pasiekiant ribotą, tačiau apčiuopiamą pažangą tiek žemės ūkio konkurencingumo, tiek aplinkosaugos veiklos rezultatų atžvilgiu. Tačiau kyla rimtų abejonių, ar įgyvendinant šią alternatyvą būtų galima deramai išspręsti svarbius būsimus klimato kaitos ir aplinkosaugos uždavinius, nuo kurių sprendimo taip pat priklauso ilgalaikis žemės ūkio tvarumas. Pagal integravimo scenarijų siūlomas inovatyvus tikslingesnio tiesioginių išmokų skirstymo ir jų orientavimo į ekologiją būdas. Analizės rezultatai rodo, kad išmokas orientuoti į ekologiją įmanoma ūkininkams priimtinomis sąnaudomis, tačiau neišvengiant tam tikros administracinės naštos. Taip pat įmanomas naujas kaimo plėtros postūmis, jeigu valstybės narės ir regionai veiksmingai naudosis naujomis galimybėmis, o bendra strateginė programa, apimanti ir kitas ES lėšas, išlaikys sinergiją su I ramsčiu ir nesumenkins kaimo plėtros išskirtinių stipriųjų pusių. Pasiekus tinkamą pusiausvyrą, šis scenarijus geriausiai padėtų siekti ilgalaikio žemės ūkio ir kaimo vietovių tvarumo. Tuo remiantis poveikio vertinime daroma išvada, kad, laikantis integravimo scenarijaus, sudaromos geriausios galimybės palaipsniui suderinti BŽŪP su ES strateginiais uždaviniais ir pasiekti pusiausvyrą, įgyvendinant įvairias teisės aktų pasiūlymų nuostatas. Taip pat svarbu parengti vertinimo sistemą BŽŪP rezultatams vertinti taikant vienodus rodiklius, susietus su politikos uždaviniais. Viso proceso metu daug dėmesio skirta supaprastinimui, nes daugelis sričių, pavyzdžiui, kompleksinė parama arba rinkos priemonės, taip pat smulkiųjų ūkininkų schema, turi būti įvairiais būdais labiau supaprastintos. Be to, tiesioginių išmokų orientavimas į ekologiją turėtų būti sutvarkytas taip, kad kiek įmanoma mažėtų administracinė našta, įskaitant patikrinimų sąnaudas. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI Siūloma išlaikyti dabartinę dviem ramsčiais grįstą BŽŪP struktūrą, kai metines privalomas bendrojo pobūdžio I ramsčio priemones papildo savanoriškos priemonės, geriau pritaikytos nacionalinėms ir regionų ypatybėms pagal II ramsčio daugiametį programavimo metodą. Vis dėlto naujuoju tiesioginių išmokų modeliu siekiama geriau išnaudoti sinergiją su II ramsčiu, o šiuo pagal bendrą strateginę programą siekiama geriau koordinuoti veiklą su kitomis pagal pasidalijamojo valdymo principą valdomomis ES lėšomis. Tuo remiantis išlaikoma ir dabartinė keturių pagrindinių teisės aktų struktūra, nors finansavimo reglamento taikymo sritis išplečiama sutelkiant bendrąsias nuostatas vadinamajame horizontaliajame reglamente. Šie pasiūlymai atitinka subsidiarumo principą. BŽŪP yra iš esmės bendra politika: tai ES ir valstybių narių pasidalijamosios kompetencijos sritis, tvarkoma ES lygmeniu, siekiant palaikyti tvarų ir įvairų žemės ūkį visoje ES, spręsti svarbias tarpvalstybines problemas, tokias kaip klimato kaita, ir stiprinti valstybių narių solidarumą. Atsižvelgiant į būsimus aprūpinimo maistu, aplinkos ir teritorinės pusiausvyros uždavinius, BŽŪP išlieka strateginės svarbos politika, kuria siekiama užtikrinti efektyviausią atsaką į politikos uždavinius ir veiksmingiausią biudžeto išteklių naudojimą. Be to, siūloma išlaikyti dabartinę dviem ramsčiais grįstą priemonių struktūrą, kuria valstybėms narėms suteikiama daugiau veikimo laisvės pritaikyti sprendimus prie specifinių vietos poreikių ir bendrai finansuoti II ramsčio priemones. Į II ramstį taip pat įtraukiama naujoji Europos inovacijų partnerystė ir rizikos valdymo priemonių rinkinys. Kartu politika bus patobulinta, supaprastinta ir geriau suderinta su strategija „Europa 2020“ (įskaitant bendrą programą, apimančią ir kitas ES lėšas). Galų gale poveikio vertinimui atlikta analizė aiškiai rodo neveiklumo kainą – neigiamas ekonomines, aplinkos ir socialines pasekmes. Kaimo plėtros reglamentas yra grindžiamas šiuo laikotarpiu įvestu strateginiu metodu, kurio teigiamas poveikis pasireiškė tuo, kad valstybės narės strategijas ir programas rengė remdamosi padėties analize stiprybių, silpnybių, galimybių ir grėsmių požiūriu (SWOT analize) ir galėjo jas kuo geriau pritaikyti pagal nacionalinius ir regioninius ypatumus. Naujuoju įgyvendinimo mechanizmu siekiama sustiprinti strateginį metodą, be kita ko nustatant aiškiai apibrėžtus bendruosius ES lygio kaimo plėtros prioritetus (kartu su susijusiais bendrais tiksliniais rodikliais) ir atliekant būtinas korekcijas atsižvelgiant į naujausią įgytą patirtį. Į reglamentą įtraukta ir Europos inovacijų partnerystė žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje, kuria siekiama skatinti išteklių naudojimo efektyvumą, mokslinių tyrimų ir praktinės veiklos ryšių kūrimą ir bendrai remti inovacijas. Partnerystė įgyvendinama per veiklos grupes, atsakingas už inovacinius projektus, ir yra paremta tam tikslui sukurtu tinklu. Remiantis 2011 m. spalio 6 d. Komisijos pateiktu pasiūlymu, kuriame nustatytos visų fondų, veikiančių pagal Bendrąją strateginę programą, bendrosios taisyklės, BŽŪP II ramstis turėtų būti koordinuojamas su I ramsčiu ir kitais ES fondais (visų pirma Europos regioninės plėtros fondu (ERPF), Europos socialiniu fondu (ESF), Sanglaudos fondu ir Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondu (EJŽF)) ir visos šios priemonės turėtų papildyti viena kitą. Fondai priklauso ES lygmens Bendrai strateginei programai (BSP), kuri bus perkelta į nacionalinio lygmens partnerystės sutartis, įskaitant bendruosius tikslus ir veikimo taisykles. Nustačius visiems pagal Bendrą strateginę programą veikiantiems fondams bendras taisykles, tiek gavėjams, tiek nacionalinėms institucijoms bus lengviau tvarkyti projektus, taip pat palengvės integruotų projektų įgyvendinimas. Šiame kontekste kaimo plėtros politika išlaiko ilgalaikius strateginius tikslus remti žemės ūkio konkurencingumą, tausų gamtos išteklių valdymą bei klimato politiką ir subalansuotą teritorinę kaimo vietovių plėtrą. Šie su strategija „Europa 2020“ suderinti platūs paramos kaimo plėtrai 2014–2020 m. tikslai išsamiau apibrėžiami šiais šešiais ES lygmens prioritetais: - skatinti žinių perteikimą ir inovacijas žemės ūkyje, miškininkystėje ir kaimo vietovėse; - didinti visų tipų žemės ūkio veiklos konkurencingumą ir ūkių perspektyvumą; - skatinti maisto grandinės organizavimą ir rizikos valdymą žemės ūkyje; - atkurti, išsaugoti ir pagerinti nuo žemės ūkio ir miškininkystės priklausančias ekosistemas; - skatinti efektyvų išteklių naudojimą ir remti perėjimą prie klimato kaitai atsparios mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos žemės ūkio, maisto ir miškininkystės sektoriuose; - skatinti socialinę įtrauktį, skurdo mažinimą ir ekonominę plėtrą kaimo vietovėse. Šie prioritetai turėtų sudaryti programavimo pagrindą, įskaitant kiekvieno jų tikslinių rodiklių nustatymą. Į reglamentą įtrauktos taisyklės dėl programų rengimo, patvirtinimo ir peržiūros, nemažai jų sutampa su dabartinėmis taisyklėmis, jose numatyta galimybė rengti paprogramius (pvz., skirtus jauniesiems ūkininkams, smulkiesiems ūkininkams, kalnų vietovėms, trumpoms tiekimo grandinėms), kuriems gali būti taikomas didesnis pagalbos intensyvumas. Individualių priemonių sąrašas buvo supaprastintas, jos buvo peržiūrėtos, įtraukti keli pakeitimai siekiant išspręsti šiuo laikotarpiu iškilusius taikymo srities, įgyvendinimo ir panaudojimo klausimus. Visos priemonės potencialiai skirtos daugiau nei vienam tikslui ar prioritetui, todėl manoma, kad nebeverta jų grupuoti pagal kryptis; prioritetais grindžiamu programavimu turėtų būti užtikrinama programų pusiausvyra. Sukurta specifinė ekologinio ūkininkavimo priemonė ir įtraukta nuostata dėl naujo vietovių, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių, ribų nustatymo. Patobulinta nuostata dėl paramos bendrai aplinkos veiklai. Dabartinė bendradarbiavimo priemonė buvo smarkiai sustiprinta ir išplėsta, kad pagal ją būtų remiamas daugelio įvairių tipų bendradarbiavimas (ekonominis, aplinkosaugos ir socialinis), kuriame dalyvauja daug įvairių potencialių paramos gavėjų. Dabar ji aiškiai apima bandomuosius projektus ir tarpregioninį ir tarpvalstybinį bendradarbiavimą. LEADER programos ir tinklų kūrimo principai ir toliau bus svarbūs, visų pirma kaimo vietovių plėtrai ir inovacijų sklaidai. Per LEADER teikiama parama bus derinama ir koordinuojama su kitų bendrų ES fondų lėšomis teikiama parama kaimo plėtrai. Už inovacinio vietos bendradarbiavimo projektus skiriamu apdovanojimu bus remiamos tarpvalstybinės iniciatyvos, kuriomis skatinamos inovacijos. Rizikos valdymo priemonių rinkiniu, įskaitant parama tarpusavio pagalbos fondams ir naują pajamų stabilizavimo priemonę, siūlomos naujos galimybės atsispirti smarkiam žemės ūkio rinkų nepastovumui, kuris vidutiniu laikotarpiu turėtų išlikti. Panaikinus dabartinę krypčių sistemą, valstybėms narėms bus palengvintas programavimas. Galiausiai, siūloma remtis dabartiniu laikotarpiu įvesta bendra stebėsenos ir vertinimo sistema (BSVS), kuri bus paprastinama ir tobulinama atsižvelgiant į naujausią patirtį. Stebėsenos ir vertinimo tikslais su politikos prioritetais bus susietas bendrų rodiklių sąrašas. 4. POVEIKIS BIUDŽETUI DFP pasiūlyme numatyta toliau skirti didelę dalį ES biudžeto žemės ūkiui, nes tai strateginės svarbos bendra politika. Taigi, remiantis dabartinėmis kainomis, 2014–2020 m. laikotarpiui BŽŪP pagrindinėms veiklos sritims siūloma skirti 317,2 mlrd. EUR I ramsčio priemonėms ir 101,2 mlrd. EUR II ramsčio priemonėms. I ir II ramsčiui skirtų lėšų pridedamas papildomas finansavimas: 17,1 mlrd. EUR, iš kurių 5,1 mlrd. EUR skirti moksliniams tyrimams ir inovacijoms, 2,5 mlrd. EUR maisto saugai ir 2,8 mlrd. EUR paramai maistu labiausiai nepasiturintiems asmenims pagal kitas DFP kategorijas, taip pat 3,9 mlrd. EUR naujajam rezervui žemės ūkio krizėms įveikti ir iki 2,8 mlrd. EUR Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo veiklai, neįtrauktai į DFP; iš viso 2014–2020 m. laikotarpio biudžetas siekia 435,6 mlrd. EUR. Kalbant apie paramos paskirstymą valstybėms narėms, visoms valstybėms narėms, kurių tiesioginės išmokos nesiekia 90 % ES vidurkio, siūloma šią spragą sumažinti trečdaliu. Šiuo pagrindu tiesioginių išmokų reglamente apskaičiuojamos nacionalinės viršutinės ribos. Kaimo plėtros paramos paskirstymas yra grįstas objektyviais kriterijais, susietais su politikos tikslais, atsižvelgiant į dabartinį paskirstymą. Kaip ir dabar, mažiau išsivysčiusiems regionams ir toliau turėtų būti taikoma didesnė bendro finansavimo norma, taip pat nustatyta tam tikroms priemonėms, kaip kad žinių perdavimui, gamintojų grupėms, bendradarbiavimui ir Leader krypčiai. Numatoma galimybė perkelti išmokas iš vieno ramsčio į kitą (iki 5 % tiesioginių išmokų): iš I ramsčio į II ramstį tam, kad valstybės narės galėtų stiprinti savo kaimo plėtros politiką, ir iš II ramsčio į I ramstį toms valstybėms narėms, kuriose tiesioginių išmokų lygis nesiekia 90 % ES vidurkio. Išsamūs BŽŪP reformos pasiūlymų finansinio poveikio duomenys nurodyti su pasiūlymais pateiktoje finansinėje pažymoje. 2011/0282 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 42 ir 43 straipsnius, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą[7], perdavus įstatymo galią turinčio teisės akto projektą nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[8], atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę[9], pasikonsultavę su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu[10] laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: 1. Komisijos komunikate Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „BŽŪP artėjant 2020 m. Su aprūpinimu maistu, gamtos ištekliais ir teritorine pusiausvyra susijusių būsimų uždavinių sprendimas“[11] (toliau – Komunikatas dėl BŽŪP artėjant 2020 m.) nustatyti potencialūs bendros žemės ūkio politikos (toliau – BŽŪP) po 2013 m. uždaviniai, tikslai ir gairės. Atsižvelgiant į debatų dėl to komunikato rezultatus, BŽŪP turėtų būti reformuota ir naujoji BŽŪP turėtų įsigalioti 2014 m. sausio 1 d. Reforma turėtų apimti visas pagrindines BŽŪP priemones, įskaitant 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai[12]. Atsižvelgiant į reformos apimtį, tikslinga panaikinti Reglamentą (ES) Nr. 1698/2005 ir pakeisti jį nauju tekstu; 2. kaimo plėtros politika turėtų būti įgyvendinama drauge su BŽŪP tiesioginėmis išmokomis ir rinkos priemonėmis ir papildyti jas, ja turėtų būti prisidedama prie politikos tikslų, nustatytų Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – Sutartis), įgyvendinimo. Be to, į kaimo plėtros politiką turėtų būti integruoti pagrindiniai politikos tikslai, išdėstyti 2010 m. kovo 3 d. Komisijos komunikate „2020 M. EUROPA. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“[13] (toliau – strategija „Europa 2020“), ir ji turėtų derėti su Sutartyje nustatytais bendraisiais ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos tikslais; 3. kadangi šio reglamento tikslų, konkrečiai susijusių su kaimo plėtra, valstybės narės pačios negali tinkamai įgyvendinti dėl jo ir kitų BŽŪP priemonių sąsajų, dėl įvairių kaimo vietovių skirtumų masto ir dėl ribotų išsiplėtusios Sąjungos valstybių narių finansinių išteklių ir todėl šie tikslai gali būti geriau įgyvendinti Sąjungos lygmeniu pasinaudojus Sąjungos daugiamete finansavimo garantija ir finansavimą skiriant prioritetinėms sritims, Sąjunga gali priimti priemones laikydamasi subsidiarumo principo, nustatyto Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnio 3 dalyje. Pagal tos Sutarties 5 straipsnio 4 dalyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti; 4. siekiant papildyti arba iš dalies pakeisti kai kuriuos neesminius šio reglamento elementus, Komisijai turi būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti deleguotuosius aktus. Ypač svarbu, kad Komisija, atlikdama parengiamąjį darbą, surengtų tinkamas konsultacijas, taip pat ir ekspertų lygmeniu. Komisija, rengdama ir sudarydama deleguotuosius aktus, turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų laiku, tuo pačiu metu ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai; 5. siekiant užtikrinti tvarią kaimo vietovių plėtrą, būtina didžiausią dėmesį skirti apibrėžtam pagrindinių prioritetų skaičiui; prioritetai turi būti susiję su žinių perteikimu ir inovacijomis žemės ūkio ir miškininkystės srityse ir kaimo vietovėse, su visų tipų žemės ūkio veiklos konkurencingumu ir ūkių perspektyvumu, maisto grandinės organizavimu ir rizikos valdymu žemės ūkyje, nuo žemės ūkio ir miškininkystės priklausančių ekosistemų atkūrimu, išsaugojimu ir stiprinimu, efektyviu išteklių naudojimu ir perėjimu prie mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos žemės ūkio, maisto ir miškininkystės sektoriuose, taip pat su socialinės įtraukties skatinimu, skurdo mažinimu ir ekonomine kaimo vietovių plėtra. Nustatant prioritetus turi būti atsižvelgiama į tai, kad skirtingų savybių kaimo vietovių arba skirtingų kategorijų potencialių paramos gavėjų padėtis yra nevienoda, ir į esminius inovacijų, aplinkos ir klimato kaitos švelninimo bei prisitaikymo prie jos tikslus. Klimato kaitos švelninimo veiksmais turėtų būti siekiama tiek sumažinti išmetamų teršalų kiekį pagrindinėse žemės ūkio ir miškininkystės veiklos srityse, kaip antai gyvulininkystės produkcijos ir trąšų naudojimo, tiek išsaugoti anglies dioksido absorbentus ir didinti anglies dioksido sekvestraciją pasirenkant tinkamą žemės naudojimo būdą, keičiant žemės naudojimo paskirtį ir užsiimant miškininkystės sektoriaus veikla. Sąjungos kaimo plėtros prioritetas, susijęs su žinių perteikimu ir inovacijomis žemės ūkio ir miškininkystės srityse ir kaimo vietovėse turėtų būti taikomas horizontaliai su kitais Sąjungos kaimo plėtros prioritetais; 6. Sąjungos kaimo plėtros prioritetai turėtų būti įgyvendinami atsižvelgiant į darnų vystymąsi ir Sąjungos paramą siekį apsaugoti ir pagerinti aplinką, kaip nustatyta Sutarties 11 ir 19 straipsniuose, vadovaujantis principu „teršėjas moka“. Valstybės narės, naudodamos Komisijos priimtą metodiką, turėtų teikti informaciją apie paramą klimato kaitos prevencijos tikslams, kuri derinama su užmoju šiam tikslui skirti mažiausiai 20 proc. Sąjungos biudžeto; 7. Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (toliau – EŽŪFKP) veikla ir jo lėšomis remiami veiksmai turėtų būti nuoseklūs ir suderinti su pagal kitas BŽŪP priemones teikiama parama. Siekiant užtikrinti, kad Sąjungos ištekliai būtų paskirstomi kuo optimaliau ir naudojami kuo efektyviau, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatytos taisyklės, pagal kurią šiame reglamente nustatyta parama negali būti skiriama pagal bendrą rinkos organizavimą remiamiems veiksmams, taikymo išimtys; 8. siekiant užtikrinti, kad kaimo plėtros programos būtų pradėtos įgyvendinti nedelsiant ir įgyvendinamos veiksmingai, parama EŽŪFKP lėšomis turėtų būti grindžiama patikimos administracinės sistemos sąlygomis. Todėl valstybės narės turėtų įvertinti atitiktį tam tikroms ex ante sąlygomis. Kiekviena valstybė narė turėtų parengti bendrą nacionalinę visos jos teritorijos kaimo plėtros programą arba regioninių programų rinkinį. Kiekvienoje programoje turėtų būti nustatyta su Sąjungos kaimo plėtros prioritetais susijusių tikslų įgyvendinimo strategija ir priemonių rinkinys. Programavimas turėtų atitikti Sąjungos kaimo plėtros prioritetus, būti pritaikytas pagal nacionalines aplinkybes ir papildyti kitas Sąjungos politikos sritis, visų pirma žemės ūkio produktų rinkos politiką, sanglaudos politiką ir bendrą žuvininkystės politiką. Valstybės narės, kurios pasirenka parengti regioninių programų rinkinį, taip pat turėtų galėti parengti nacionalinę sistemą, kuriai nebūtų atskirai skiriama biudžeto lėšų, bet kuria būtų siekiama palengvinti regionų veiklos koordinavimą ir spręsti nacionalines problemas; 9. valstybės narės turėtų galėti į savo kaimo plėtros programas įtraukti teminius paprogramius, skirtus specifiniams ypač svarbių vietovių poreikiams patenkinti. Teminiai paprogramiai turėtų būti taikomi, be kita ko, jauniesiems ūkininkams, mažiems ūkiams, kalnų vietovėms ir kuriant trumpo tiekimo tinklus. Teminiuose paprogramiuose taip pat turėtų būti numatoma galimybė pertvarkyti žemės ūkio sektorius, kurie turi didelio poveikio kaimo vietovių plėtrai. Kad šių teminių paprogramių intervencinis veiksmingumas būtų didesnis, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama numatyti didesnį paramos tam tikriems paprogramių veiksmams dydį; 10. kaimo plėtros programose turėtų būti apibrėžti vietovės, kuriai jos taikomos, poreikiai ir apibūdinta nuosekli tų poreikių tenkinimo atsižvelgiant į Sąjungos kaimo plėtros prioritetus strategija. Ši strategija turėtų būti grindžiama tikslų nustatymu. Turėtų būti nustatytos poreikių, šių tikslų ir priemonių jiems pasiekti sąsajos. Kaimo plėtros programose taip pat turėtų būti pateikta visa informacija, reikalinga siekiant įvertinti jų atitiktį šio reglamento reikalavimams; 11. kaimo plėtros programų tikslai turėtų būti nustatyti atsižvelgiant į visoms valstybėms narėms bendrą tikslinių rodiklių rinkinį. Kad būtų lengviau tai padaryti, atsižvelgiant į Sąjungos kaimo plėtros prioritetus turėtų būti apibrėžtos sritys, kurioms taikomi šie rodikliai. Kadangi su žinių perteikimu žemės ūkio ir miškininkystės srityse susijęs Sąjungos kaimo plėtros prioritetas taikomas horizontaliai, pagal šį prioritetą taikoma intervencija turėtų būti laikoma būtina siekiant kitiems Sąjungos prioritetams nustatytų tikslinių rodiklių; 12. būtina nustatyti tam tikras kaimo plėtros programavimo ir peržiūros taisykles. Paprastesnė procedūra turėtų būti numatyta peržiūroms, kurios neturi poveikio programų strategijoms arba atitinkamiems Sąjungos finansiniams įnašams; 13. siekiant teisinio tikrumo ir aiškumo dėl procedūros, taikomos programų pakeitimų atvejais, Komisijai turėtų būti suteiktas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl kriterijų, kuriais remiantis pasiūlyti išmatuojamų programos tikslų pakeitimai laikomi svarbiais ir dėl kurių programa turėtų būti keičiama įgyvendinimo aktu, priimtu pagal šio reglamento 91 straipsnį; 14. dėl žemės ūkio ir miškininkystės raidos bei specializacijos ir dėl specifinių problemų, su kuriomis kaimo vietovėse susiduria labai mažos, mažosios ir vidutinės įmonės (toliau – MVĮ), reikalingas tinkamo lygio techninis ir ekonominis mokymas ir didesnės galimybės naudotis ir keistis žiniomis bei informacija, įskaitant geriausios žemės ūkio ir miškininkystės gamybos praktikos sklaidą. Žinių perteikimas ir informavimas turėtų vykti ne tik rengiant tradicinius mokymo kursus, bet ir būti pritaikyti prie kaimo subjektų poreikių. Todėl reikėtų remti ir praktinius seminarus, konsultacijas, demonstracinę veiklą, informavimo akcijas, o taip pat trumpalaikio apsikeitimo ūkiais arba apsilankymų schemas. Gautos žinios ir informacija turėtų visų pirma padėti ūkininkams, miškų savininkams, maisto sektoriuje veikiantiems asmenims ir kaimo MVĮ didinti konkurencingumą ir išteklių naudojimo efektyvumą, gerinti aplinkosauginį veiksmingumą, tuo pat metu prisidedant prie kaimo ekonomikos tvarumo didinimo. Siekiant užtikrinti, kad žinių perteikimas ir informavimo veikla būtų veiksmingi siekiant šių rezultatų, turėtų būti reikalaujama, kad žinių sklaidos paslaugų teikėjai turėtų tinkamus gebėjimus; 15. siekiant užtikrinti, kad žinių perteikimo paslaugas teikiančios įstaigos būtų pajėgios suteikti kaimo plėtros politikos tikslus atitinkančios kokybės ir pobūdžio paslaugas, kad būtų kryptingiau naudojamos lėšos ir kad apsikeitimo ūkiais schemos ir apsilankymai ūkiuose būtų aiškiai atriboti nuo kitose Sąjungos schemose numatytos panašios veiklos, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl žinių sklaidos paslaugas teikiančių įstaigų būtiniausios kvalifikacijos, finansavimo reikalavimus atitinkančių sąnaudų ir dėl apsikeitimo ūkiais schemų ir apsilankymų ūkiuose trukmės ir turinio; 16. ūkių konsultavimo paslaugomis ūkininkams, miškų savininkams ir kaimo vietovių MVĮ padedama didinti valdų arba įmonių valdymo tvarumą ir bendrą veiksmingumą. Todėl turėtų būti skatinamas tiek tokių paslaugų teikėjų steigimasis, tiek ūkininkų, miškų savininkų ir MVĮ naudojimasis konsultacijomis. Siekiant pagerinti siūlomų konsultavimo paslaugų kokybę ir padidinti jų veiksmingumą, turėtų būti numatyta nuostata dėl būtiniausios konsultantų kvalifikacijos ir reguliaraus mokymo. [...] Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. HR/2012[14] numatytomis ūkininkų konsultavimo paslaugomis turėtų būti padedama ūkininkams įvertinti jų žemės ūkio valdos veiklos rezultatus ir numatyti būtinus patobulinimus, susijusius su teisės aktais nustatytais valdymo reikalavimais, gera agrarine ir aplinkosaugos būkle, klimatui ir aplinkai palankia žemės ūkio praktika, kurie nustatyti ... Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. DP/2012[15], taip pat bent su tais reikalavimais ir veiksmais, susijusiais su klimato kaitos švelninimu ir prisitaikymu prie jos, biologinės įvairovės išsaugojimu, vandens apsauga, pranešimu apie gyvūnų ligas ir inovacijų plėtra, kurie nustatyti Reglamento (ES) Nr. HR/2012 I priede. Atitinkamais atvejais konsultacijos turėtų apimti ir darbo saugos standartus. Konsultacijos taip pat gali apimti su valdos arba įmonės ekonominiais, agrariniais ir aplinkosauginiais rezultatais susijusius klausimus. Ūkių valdymo ir ūkininkų pavadavimo paslaugomis ūkininkams turėtų būti padedama pagerinti ir palengvinti jų valdos valdymą; 17. siekiant užtikrinti, kad konsultavimo paslaugas teikiančios įstaigos ir institucijos būtų pajėgios teikti kaimo plėtros politikos tikslus atitinkančios kokybės ir pobūdžio konsultacijas, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl platesnių nurodymų dėl būtiniausios konsultacijas teikiančių institucijų ir įstaigų kvalifikacijos; 18. Sąjungos arba nacionalinėmis žemės ūkio produktų ir maisto kokybės schemomis užtikrinama, kad vartotojams siūlomi produktai arba jų gamybos procesai būtų tinkamos kokybės ir savybių, reikalaujamų iš tose schemose dalyvaujančių ūkininkų, produktams suteikiama papildoma vertė ir padidinamas jų populiarumas rinkoje. Todėl ūkininkai turėtų būti skatinami dalyvauti šiose schemose. Kadangi vos įsitraukus į schemą ir ankstyvaisiais dalyvavimo joje metais ūkininkams tenka papildomų su dalyvavimu susijusių sąnaudų bei įpareigojimų, kurie nėra pakankamai kompensuojami rinkos, parama turėtų būti skiriama tik naujiems dalyviams ir ne ilgesnį kaip penkerių metų laikotarpį. Atsižvelgiant į specifines medvilnės kaip žemės ūkio produkto savybes, turėtų būti įtrauktos ir medvilnės kokybės schemos. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP biudžeto ištekliai būtų naudojami racionaliai ir efektyviai, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 190 straipsnį priimti aktus dėl Sąjungos kokybės schemų, kurios gali būti įtrauktos į šią priemonę; 19. siekiant pagerinti žemės ūkio valdų ir kaimo įmonių ekonominius ir aplinkosauginius rezultatus, padidinti žemės ūkio produktų prekybos ir perdirbimo sektoriaus veiksmingumą, sukurti žemės ūkio plėtrai būtiną infrastruktūrą ir skatinti aplinkos tikslams pasiekti reikalingas nerentabilias investicijas, turi būti skiriama parama materialioms investicijoms, kuriomis padedama siekti šių tikslų. Per 2007–2013 m. programavimo laikotarpį įvairios priemonės buvo taikomos skirtingose intervencijos srityse. Supaprastinimo tikslais ir siekiant paramos gavėjams suteikti galimybę patiems rengti ir įgyvendinti integruotus projektus su pridėtine verte, visų tipų materialioms investicijoms turėtų būti taikoma bendra priemonė. Valstybės narės turėtų nustatyti ribinį standartą, pagal kurį žemės ūkio valdos laikomos atitinkančiomis pagalbos investicijoms, kuriomis siekiama didinti ūkio perspektyvumą, skyrimo reikalavimus; šis standartas grindžiamas privalumų, trūkumų, galimybių ir grėsmių analizės (angl. SWOT) kaip kryptingesnio pagalbos skyrimo priemonės rezultatais; 20. palyginti su kitais sektoriais, stichinės nelaimės labiausiai kenkia žemės ūkio sektoriaus gamybos potencialui. Siekiant padėti išlaikyti ūkio perspektyvumą ir konkurencingumą ištikus tokioms nelaimėms, turėtų būti numatyta padėti ūkininkams atkurti sumažėjusį žemės ūkio potencialą. Valstybės narės taip pat turėtų užtikrinti, kad dėl Sąjungos (visų pirma rizikos valdymo priemonės), nacionalinių ir privačių žalos atlyginimo schemų derinimo žalos atlyginimas neviršytų pačios žalos. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP biudžeto ištekliai būtų naudojami racionaliai ir efektyviai, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 190 straipsnį priimti aktus dėl finansavimo pagal šią priemonę reikalavimus atitinkančių sąnaudų nustatymo; 21. naujos ekonominės veiklos, kaip antai naujų ūkių, naujų įmonių arba naujų investicijų į ne žemės ūkio veiklą, kūrimas ir plėtra yra būtini kaimo vietovių plėtrai ir konkurencingumui. Ūkių ir įmonių plėtros priemonė turėtų padėti palengvinti pradinį jaunų ūkininkų įsisteigimą ir struktūrinį jų valdų pritaikymą pradėjus veiklą, ūkininkų įsitraukimą į ne žemės ūkio veiklą ir ne žemės ūkio MVĮ steigimą ir plėtrą kaimo vietovėse. Turėtų būti skatinama ir mažų ūkių, kurie potencialiai yra ekonomiškai perspektyvūs, plėtra. Siekiant užtikrinti pagal šią priemonę remiamos naujos ekonominės veiklos perspektyvumą, parama turėtų būti skiriama su sąlyga, kad bus pateiktas verslo planas. Parama verslo pradžiai turėtų būti skiriama tik pradiniu įmonės veiklos laikotarpiu ir netapti veiklos pagalba. Todėl tais atvejais, kai valstybės narės pasirenka skirti pagalbą dalinėmis išmokomis, jos turi būti išmokėtos per ne daugiau kaip penkerius metus. Be to, siekiant paskatinti žemės ūkio sektoriaus restruktūrizavimą, turėtų būti numatyta metinių išmokų forma teikiama parama Reglamento (ES) Nr. DP/2012 V antraštinėje dalyje nustatytoje smulkiųjų ūkininkų schemoje dalyvaujantiems ūkininkams, kurie įsipareigoja savo visą valdą ir atitinkamas teises į išmokas perleisti kitam ūkininkui, kuris nedalyvauja toje schemoje; 22. MVĮ yra Sąjungos kaimo ekonomikos pagrindas. Ūkių ir ne žemės ūkio verslo plėtra turėtų būti siekiama skatinti užimtumą ir kurti kokybiškas darbo vietas kaimo vietovėse, išlaikyti jau esamas darbas vietas, mažinti sezoninį užimtumo svyravimą, plėtoti ne žemės ūkio sektorius už žemės ūkio srities ribų, taip pat žemės ūkio ir maisto produktų perdirbimą, kartu remiant verslo integravimą ir įvairių vietos sektorių sąsajas. Turėtų būti remiami projektai, kuriais apjungiamas žemės ūkis, kaimo turizmas (skatinant tausų ir atsakingą turizmą kaimo vietovėse) ir gamtos bei kultūros paveldas, taip pat investicijos į atsinaujinančiųjų išteklių energiją; 23. siekiant užtikrinti racionalų ir efektyvų EŽŪFKP biudžeto išteklių naudojimą, garantuoti paramos gavėjų teisių apsaugą ir išvengti jų diskriminacijos, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatomos juridinių asmenų laikymo jaunais ūkininkais sąlygos, apibrėžtas lengvatinis profesinių įgūdžių įgijimo laikotarpis, būtiniausias verslo planų turinys ir kriterijai, kuriuos taikytų valstybės narės apibrėždamos mažus ūkius ir nustatydamos viršutines ir apatines ribas, pagal kurias būtų nustatoma veiksmo atitiktis paramos jauniesiems ūkininkams arba mažų ūkių plėtrai skyrimo kriterijams; 24. kaimo vietovių vietos infrastruktūros ir pagrindinių vietos paslaugų plėtra, įskaitant laisvalaikį ir kultūrą, kaimų atnaujinimas ir veikla, kuria siekiama atkurti ir atnaujinti kaimų kultūrinį bei gamtos paveldą ir kaimo kraštovaizdžius, yra pagrindinis pastangų išnaudoti augimo potencialą ir skatinti kaimo vietovių tvarumą elementas. Todėl parama turėtų būti skiriama veiksmams, kuriais siekiama minėto tikslo, įskaitant prieigą prie informacinių ir ryšių technologijų ir spartaus bei itin spartaus plačiajuosčio ryšio vystymą. Drauge su šiais tikslais turėtų būti siekiama paslaugų bei infrastruktūros, kuriomis skatinama socialinė įtrauktis ir keičiamos kaimo vietovių socialinio bei ekonominio nuosmukio ir gyventojų skaičiaus mažėjimo tendencijos, plėtros. Siekiant kuo didesnio šios paramos veiksmingumo, atitinkami veiksmai turėtų būti įgyvendinami pagal savivaldybių plėtros planus, jei tokie yra, o jų pagrindinės paslaugos plėtojamos vienos arba daugiau kaimo bendruomenių. Siekiant užtikrinti darną su Sąjungos klimato politikos tikslais, Komisijai turėtų būti deleguojamas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatoma, kokių tipų atsinaujinančiųjų išteklių energijos infrastruktūra atitinka paramos skyrimo reikalavimus; 25. miškininkystė yra neatsiejama kaimo plėtros dalis, todėl parama tausiam ir klimatui palankiam žemės naudojimui turėtų apimti ir miškų plotų plėtrą bei tausų miškų valdymą. Per 2007–2013 m. programavimo laikotarpį įvairios priemonės apėmė skirtingų tipų paramą investicijoms į miškininkystę ir jos valdymui. Supaprastinimo tikslais ir siekiant paramos gavėjams suteikti galimybę patiems rengti ir įgyvendinti didesnės pridėtinės vertės turinčius integruotus projektus, visų tipų paramą investicijoms į miškininkystę ir jos valdymui turėtų apimti bendra priemonė. Ši priemonė turėtų aprėpti miškų išteklių išplėtimą ir gerinimą žemėje įveisiant mišką ir sukuriant agrarinės miškininkystės sistemas, kuriomis apjungiami ekstensyvusis žemės ūkis ir miškininkystės sistemos, gaisrų arba kitų stichinių nelaimių nuniokotų miškų atkūrimą ir atitinkamas prevencines priemones, investicijas į naujas miškininkystės technologijas ir į miško produktų perdirbimą ir prekybą, kuriomis siekiama pagerinti miškų savininkų ekonominį ir aplinkosauginį veiksmingumą, ir nerentabilias investicijas, kuriomis siekiama padidinti ekosistemų atsparumą, atsparumą klimato kaitai ir miškų ekosistemų aplinkosauginę vertę. Turėtų būti vengiama šia parama iškreipti konkurenciją, ji turėtų būti neutrali rinkos atžvilgiu. Todėl turėtų būti nustatyti paramos teikimo apribojimai, susiję su paramos gavėjų dydžiu ir teisiniu statusu. Vietovėse, kurias valstybės narės priskyrė prie vidutinio arba didelio gaisro pavojaus vietovių, turėtų būti imtasi gaisrų prevencijos veiksmų. Visi prevenciniai veiksmai turėtų būti miškų apsaugos plano dalis. Jei stichinės nelaimės atveju ketinama taikyti sumažėjusio miško potencialo atkūrimo priemonę, stichinė nelaimė turėtų būti oficialiai pripažinta viešosios mokslinės organizacijos. Miškininkystės priemonė turėtų būti priimama atsižvelgiant į Sąjungos ir valstybių narių tarptautinius įsipareigojimus ir grindžiama valstybių narių nacionaliniais arba mažesnės apimties miškų planais ar lygiavertėmis priemonėmis, kuriomis turėtų būti atsižvelgta į ministrų konferencijose Europos miškų apsaugos klausimais prisiimtus įsipareigojimus. Ja turėtų būti prisidedama prie Sąjungos miškininkystės strategijos[16] įgyvendinimo; Siekiant užtikrinti, kad miško įveisimas žemės ūkio paskirties žemėje atitiktų aplinkos politikos tikslus, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatomi tam tikri būtiniausi aplinkos reikalavimai; 26. siekiant užtikrinti racionalų ir efektyvų EŽŪFKP biudžeto išteklių naudojimą, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatomos sąlygos, pagal kurias valstybės narės nustato stichinės nelaimės, kenkėjų antplūdžio arba ligos faktą, ir apibrėžiama, kokių tipų prevenciniai veiksmai atitinka EŽŪFKP paramos skyrimo reikalavimus; 27. gamintojų grupės padeda ūkininkams bendrai įveikti jų produktų prekybos, įskaitant vietos rinkose, sunkumus, kylančius dėl didėjančios konkurencijos ir vartotojų grandies rinkų konsolidavimo. Todėl turėtų būti skatinamas gamintojų grupių kūrimasis. Siekiant užtikrinti, kad riboti finansiniai ištekliai būtų panaudojami kuo geriau, parama turėtų būti teikiama tik toms gamintojų grupėms, kurios atitinka MVĮ reikalavimus. Siekiant užtikrinti, kad gamintojų grupė taptų perspektyviu subjektu, turėtų būti nustatyta sąlyga, pagal kurią norėdama gauti valstybės narės pripažinimą gamintojų grupė valstybei narei turėtų pateikti patvirtinti verslo planą. Kad parama netaptų veiklos pagalba ir siekiant išlaikyti skatinamąjį jos pobūdį, ji turėtų būti skiriama ne ilgiau kaip penkerius metus; 28. su žemės ūkiu, aplinkosauga ir klimato kaitos prevencija susijusios išmokos ir toliau turėtų būti itin svarbios remiant kaimo vietovių tvarų vystimąsi ir atsiliepiant į didėjantį visuomenės aplinkosaugos paslaugų poreikį. Jomis ūkininkai ir kiti žemės valdytojai ir toliau turėtų būti skatinami tarnauti visuomenei diegdami ar toliau taikydami žemės ūkio praktiką, kuria prisidedama prie klimato kaitos švelninimo ir prisitaikymo prie jos ir kuri būtų suderinama su aplinkos, kraštovaizdžio ir jo savitumų, gamtinių išteklių, dirvožemio ir genetinės įvairovės apsauga bei gerinimu. Šiame kontekste genetinių išteklių išsaugojimui žemės ūkyje ir papildomiems didelės gamtinės vertės ūkininkavimo sistemų poreikiams turėtų būti skiriamas ypatingas dėmesys. Išmokomis turėtų būti prisidedama prie vykdant įsipareigojimus patirtų papildomų sąnaudų ir prarastų pajamų padengimo ir turėtų būti dengiami tik tie įsipareigojimai, kuriais viršijami atitinkami privalomi standartai ir reikalavimai, laikantis principo „teršėjas moka“. Daugeliu atveju jei įsipareigojimus bendrai prisiima ūkininkų grupė, dėl atitinkamų rezultatų sinergijos nauda aplinkai ir klimatui padidėja kelis kartus. Tačiau bendri veiksmai lemia ir papildomas sandorio sąnaudas, kurios turėtų būti tinkamai kompensuojamos. Siekdamos užtikrinti, kad ūkininkai ir kiti žemės valdytojai galėtų teisingai įvykdyti prisiimtus įsipareigojimus, valstybės narės turėtų siekti suteikti jiems reikalingus įgūdžius ir žinias. Valstybės narės turėtų išlaikyti 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu dėtų pastangų lygį ir turi ne mažiau kaip 25 proc. kiekvienai kaimo plėtros programai skirto bendro EŽŪFKP įnašo skirti klimato kaitos švelninimui bei prisitaikymui prie jos ir žemės valdymui pagal agrarinės aplinkosaugos ir klimato, ekologinio ūkininkavimo ir išmokomų vietovėms, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių, priemones; 29. siekiant užtikrinti, kad su žemės ūkiu, aplinkosauga ir klimato kaitos prevencija susiję įsipareigojimai būtų nustatyti atsižvelgiant į bendrus Sąjungos aplinkos tikslus, Komisijai turėtų būti deleguojamas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatytos sąlygos, taikomos metiniam įsipareigojimų pratęsimui po pradinio laikotarpio, įsipareigojimams išplėsti arba kitaip valdyti gyvulių ūkį, apriboti trąšų, augalų apsaugos produktų arba kitų priedų naudojimą, veisti vietos veislių, kurių veisimo ūkiuose tradicija gresia išnykti, gyvulius arba išsaugoti genetinius augalų išteklius, ir nustatyta, kokie genetinių žemės ūkio išteklių išsaugojimo veiksmai atitinka paramos skyrimo reikalavimus; 30. išmokomis, kuriomis padedama pereiti prie ekologinio ūkininkavimo arba išlaikyti tokią ūkininkavimo veiklą, ūkininkai turėtų būti skatinami dalyvauti tokiose schemose ir taip atsiliepti į didėjantį visuomenės poreikį, kad ūkininkavimo praktika būtų palanki aplinkai, o gyvūnų gerovė aukšto lygio. Siekiant pagerinti įvairių priemonės teikiamų privalumų biologinei įvairovei sinergiją, ūkininkai turėtų būti skatinami sudaryti bendras sutartis arba bendradarbiauti, kad priemonė būtų taikoma kuo didesniems greta esantiems plotams. Siekiant išvengti, kad daugeliui ūkininkų netektų grįžti prie įprasto ūkininkavimo, turėtų būti remiamos tiek perėjimo prie ekologinio ūkininkavimo veiklos, tiek tokios veiklos išlaikymo priemonės. Išmokomis turėtų būti prisidedama prie vykdant įsipareigojimus patiriamų papildomų sąnaudų ir prarastų pajamų ir jomis turėtų būti dengiami tik tie įsipareigojimai, kuriais viršijami atitinkami privalomi standartai ir reikalavimai; 31. ūkininkams ir miškų savininkams toliau turėtų būti teikiama parama, kuria siekiama padėti kompensuoti specifinius sunkumus, atitinkamose vietovėse patiriamus įgyvendinant 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos[17] ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos[18], kad būtų prisidedama prie veiksmingo „Natura 2000“ teritorijų valdymo; be to, ūkininkams turėtų būti teikiama parama, kuria siekiama padėti kompensuoti sunkumus, patiriamus upių baseinų vietovėse įgyvendinant 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/60/EB, nustatančią Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus[19]. Parama turėtų būti siejama su specialiais kaimo plėtros programoje aprašytais reikalavimais, kuriais viršijami atitinkami privalomi standartai ir reikalavimai. Be to, valstybės narės bendroje savo kaimo plėtros programų struktūroje turėtų atsižvelgti į specifinius „Natura 2000“ teritorijų poreikius; 32. ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse arba kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių arba kitokių specifinių kliūčių, teikiamomis išmokomis, kuriomis skatinama toliau naudoti žemės ūkio paskirties žemę, turėtų būti padedama išlaikyti kaimo pobūdį ir remti bei skatinti tvarių ūkininkavimo sistemų taikymą. Siekiant užtikrinti tokios paramos veiksmingumą, išmokomis turėtų būti kompensuojamos dėl nepalankių atitinkamos vietovės sąlygų ūkininkų prarastos pajamos arba patiriamos papildomos sąnaudos; 33. siekiant užtikrinti, kad Sąjungos lėšos būtų naudojamos veiksmingai, o visos Sąjungos ūkininkams būtų užtikrintos vienodos sąlygos, kalnų vietovės arba kitos vietovės, kuriose esama gamtinių arba kitokių specifinių kliūčių, turėtų būti apibrėžtos pagal objektyvius kriterijus. Siekiant apibrėžti vietoves, kuriose esama gamtinių kliūčių, turėtų būti taikomi biofiziniai kriterijai, grindžiami patikima moksline informacija. Siekiant palengvinti laipsniško išmokų mokėjimo nutraukimo etapą vietovėse, kurios pagal minėtus kriterijus nebelaikomos vietovėmis, kuriose esama gamtinių kliūčių, turėtų būti priimta pereinamojo laikotarpio tvarka; 34. ūkininkai ir toliau turėtų būti skatinami taikyti aukštus gyvūnų gerovės standartus teikiant paramą tiems ūkininkams, kurie pasirinko taikyti gyvulininkystės standartus, viršijančius atitinkamus privalomus standartus. Siekiant užtikrinti, kad gyvūnų gerovės įsipareigojimai atitiktų Sąjungos šios srities politiką, Komisijai turėtų būti deleguojamas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl vietovių, kuriose tokiais įsipareigojimais turėtų būti užtikrinti aukštesni gamybos būdų standartai, apibrėžimo; 35. išmokos ir toliau turėtų būti teikiamos miškų savininkams, kurie užsiima aplinkai arba klimatui palankia miškų išsaugojimo veikla prisiimdami įsipareigojimus padidinti biologinę įvairovę, išsaugoti didelės vertės miškų ekosistemas, pagerinti jų klimato kaitos švelninimo ir prisitaikymo prie jos potencialą ir sustiprinti miškų saugojamąją vertę, susijusią su dirvožemio erozijos prevencija, vandens išteklių išsaugojimu ir gamtiniais pavojais. Todėl miškų genetinių išteklių išsaugojimui ir rėmimui turėtų būti skiriamas ypatingas dėmesys. Išmokos turi būti skiriamos su miškais susijusiems aplinkos įsipareigojimams, kuriais viršijami nacionaliniais teisės aktais nustatyti atitinkami privalomi standartai, vykdyti. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP biudžeto ištekliai būtų naudojami racionaliai ir efektyviai, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 190 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatoma, kokių tipų veiksmai atitinka paramos skyrimo pagal šią priemonę reikalavimus; 36. 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu pagal kaimo plėtros politiką tiesiogiai buvo remiamas tik vieno tipo bendradarbiavimas – bendradarbiavimas kuriant naujus žemės ūkio ir maisto sektoriaus ir miškininkystės sektoriaus produktus, procesus ir technologijas. Parama šio tipo bendradarbiavimui tebėra būtina, tačiau ji turi būti atitinkamai pritaikyta, kad geriau atitiktų žinių ekonomikos reikalavimus. Šiomis aplinkybėmis turėtų būti numatyta galimybė pagal šią priemonę finansuoti vienos veiklos vykdytojo projektus, su sąlyga, kad gauti rezultatai būtų išplatinti, taip įgyvendinant tikslą skleisti naują praktiką, procesus arba produktus. Be to, tapo aišku, kad remiant įvairesnių tipų bendradarbiavimą, kuriame dalyvauja daugiau tiek mažų, tiek didelių paramos gavėjų, gali būti lengviau siekti kaimo plėtros politikos tikslų, padedant kaimo vietovių veiklos vykdytojams nugalėti ekonominius, aplinkos ir kitokius su susiskaidymu susijusius sunkumus. Todėl ši priemonė turėtų būti išplėsta. Smulkiems veiklos vykdytojams teikiama bendrų darbo procesų organizavimo ir dalijimosi įrenginiais bei ištekliais parama turėtų padėti išlaikyti jų ekonominį perspektyvumą nepaisant mažos jų apimties. Remiant horizontalų ir vertikalų tiekimo grandinės dalyvių bendradarbiavimą ir vietos lygmens skatinamąją veiklą galėtų būti pagreitinta ekonomiškai racionali trumpo tiekimo grandinių, vietos rinkų ir vietos maisto grandinių plėtra. Remiant kolektyvinį aplinkos projektų ir praktikos principą (pvz., kai atitinkama praktika pritaikoma didesniam ištisam žemės plotui), nauda aplinkai ir klimatui turėtų būti didesnė ir nuoseklesnė, nei tuomet, kai atskiri veiklos vykdytojai veikia neatsižvelgdami į kitus. Parama šiose įvairiose srityse turėtų būti teikiama įvairiomis formomis. Klasteriai ir tinklai yra ypač aktualūs dalijantis kompetencija, taip pat plėtojant naujus specializuotus įgūdžius, paslaugas ir produktus. Bandomieji projektai yra svarbi priemonė įvairiomis aplinkybėmis išbandant komercinio technologijų, metodų ir praktikos panaudojimo galimybes ir, jei reikia, jas koreguojant. Veiklos grupės yra pagrindinis Europos inovacijų partnerystės (toliau – EIP) žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje elementas. Kita svarbi priemonė – viešųjų ir privačių kaimo ir miesto subjektų rengiamos vietos plėtros strategijos, nepriklausančios LEADER vietos plėtros programai. Skirtingai nuo LEDAER principo, šios partnerystės ir strategijos galėtų apsiriboti vienu sektoriumi ir (arba) santykinai specifiniais plėtros tikslais, įskaitant minėtus pirmiau. Paramos pagal šią priemonę skyrimo reikalavimus turėtų atitikti ir tarpšakinės organizacijos. Ji turėtų būti teikiama ne ilgiau kaip septynerius metus, išskyrus tinkamai pagrįstais kolektyvinių aplinkos ir klimato politikos veiksmų atvejais; 37. dėl klimato kaitos ir padidėjusios kainų kaitos ūkininkai šiandien susiduria su padidėjusia ekonomine ir aplinkos rizika. Šiomis aplinkybėmis veiksmingas rizikos valdymas yra labai svarbus ūkininkams. Dėl šios priežasties turėtų būti parengta rizikos valdymo priemonė, kuria ūkininkams būtų padedama įveikti dažniausius rizikos veiksnius. Todėl šia priemone turėtų būti ūkininkams padedama padengti pasėlių, gyvūnų ir augalų draudimo įmokas, steigti tarpusavio pagalbos fondus ir remti iš tokių fondų ūkininkams, patyrusiems nuostolių dėl gyvūnų ar augalų ligos protrūkio arba aplinkos nelaimių, mokamas kompensacijas. Ji taip pat turėtų apimti pajamų stabilizavimo priemonę, kuri yra ūkininkų, patiriančių didelį pajamų sumažėjimą, tarpusavio pagalbos fondas. Siekiant, kad sąlygos visiems Sąjungos ūkininkams būtų vienodos, kad nebūtų iškreipta konkurencija ir būtų laikomasi tarptautinių įsipareigojimų, turėtų būti numatytos specialios paramos skyrimo pagal šias priemones sąlygos. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP biudžeto lėšos būtų naudojamos efektyviai, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatytas trumpiausias ir ilgiausias tarpusavio pagalbos fondų komercinių paskolų teikimo laikotarpis; 38. vietos plėtrai taikomas LEADER principas, pagal kurį visapusiškai atsižvelgiama į tai, kad įvairiems sektoriams reikalinga endogeninė kaimo vietovių plėtra, grindžiama principu „iš apačios į viršų“, ilgainiui pasirodė esąs naudingas skatinant kaimo vietovių plėtrą. Todėl LEADER principas turėtų būti taikomas ir ateityje, o jo taikymas turėtų išlikti privalomu visoms kaimo plėtros programoms; 39. siekiant užtikrinti, kad vietos plėtros strategijos būtų taikomos teritoriniu lygmeniu ir jų rezultatai veiksmingai padėtų įgyvendinti Sąjungos kaimo plėtros ir inovacijų prioritetus, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatyti plotų, kuriems taikomos šios strategijos, apgyvendinimo kriterijai ir išsami remtinų pasirengimo ir aktyvaus pritaikymo sąnaudų apimtis; 40. parama LEADER vietos plėtrai, teikiama EŽŪFKP lėšomis, turėtų apimti visus vietos plėtros strategijų pasirengimo ir įgyvendinimo, vietos veiklos grupių darbo ir teritorijų administracijų bei grupių, kurios vykdo principu „iš apačios į viršų“ grindžiamą ir bendruomenės vadovaujamą vietos plėtrą, bendradarbiavimo aspektus. Siekiant LEADER programos dar netaikantiems kaimo vietovių partneriams suteikti galimybę išbandyti vietos plėtros strategijos kūrimą ir taikymą bei jiems pasiruošti, turėtų būti finansuojamas ir „LEADER pradžios priemonių rinkinys“. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP biudžeto ištekliai būtų naudojami racionaliai ir efektyviai, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų išsamiai apibrėžiama, kokios vietos veiksmų grupių vykdomo aktyvaus pritaikymo sąnaudos atitinka paramos skyrimo reikalavimus; 41. investicijos yra bendros daugeliui šiame reglamente numatytų kaimo plėtros priemonių ir gali būtų susijusios su labai įvairaus pobūdžio veiksmais. Siekiant užtikrinti šių veiksmų įgyvendinimo aiškumą, turėtų būti nustatytos tam tikros bendros visų investicijų taisyklės. Šiomis bendromis taisyklėmis turėtų būti apibrėžti išlaidų, kurios gali būti laikomos investicinėmis išlaidomis, tipai ir užtikrinta, kad parama būtų skiriama tik pridėtinės vertės žemės ūkiui teikiančioms investicijoms. Siekiant atsižvelgti į konkrečių tipų investicijų, kaip antai panaudotos įrangos pirkimas arba paprastos atnaujinimo investicijos, ypatumus ir užtikrinti, kad EŽŪFKP lėšos būtų naudojamos veiksmingai, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl sąlygų, kuriomis tam tikrų tipų investicijos gali būti laikomos paramos skyrimo reikalavimus atitinkančiomis išlaidomis, nustatymo. Siekiant palengvinti investicinių projektų įgyvendinimą, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė mokėti išankstines išmokas. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP lėšomis teikiamos pagalbos poveikis būtų veiksmingas, nešališkas ir tvarus, turėtų būti nustatytos taisyklės, kuriomis būtų užtikrinama, kad su veiksmais susijusios investicijos būtų ilgalaikės ir kad EŽŪFKP lėšomis teikiama parama nebūtų naudojama konkurencijai iškreipti; 42. kai kurios šiame reglamente numatytos su plotu susijusios priemonės susijusios su įsipareigojimais, kuriuos paramos gavėjai turi prisiimti mažiausiai penkeriems metams. Šiuo laikotarpiu tiek valdos, tiek paramos gavėjo padėtis gali pasikeisti. Todėl turėtų būti nustatytos taisyklės, kuriomis būtų apibrėžta veiksmų eiga tokiais atvejais. Siekiant užtikrinti, kad su žemės plotu susijusios priemonės būtų veiksmingai įgyvendinamos, ir apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus, kuriais būtų nustatytos sąlygos, taikomos dalinio valdos perleidimo atvejais, ir apibrėžiamos kitos aplinkybės, kuriomis nebūtų reikalaujama kompensuoti pagalbos; 43. pagal kai kurias šiame reglamente numatytas priemones parama teikiama su sąlyga, kad paramos gavėjas prisiima įsipareigojimus, viršijančius atitinkamą bazinę ribą, nustatytą privalomais standartais arba reikalavimais. Atsižvelgiant į galimus įsipareigojimų laikotarpiu padarytus teisės aktų pakeitimus, dėl kurių turi būti koreguojama bazinė riba, turėtų būti numatyta nuostata dėl atitinkamų sutarčių peržiūrėjimo siekiant užtikrinti, kad minėtos sąlygos ir toliau būtų laikomasi; 44. siekiant užtikrinti, kad kaimo plėtrai skiriami finansiniai ištekliai būtų naudojami kuo tinkamiau ir skiriami kaimo plėtros programose numatytoms priemonėms, kurios atitinka Sąjungos kaimo plėtros prioritetus, ir garantuoti vienodas sąlygas pareiškėjams, valstybės narės turėtų nustatyti projektų atrankos kriterijus. Šios taisyklės išimtis turtų būti taikoma tik toms priemonėms, kurioms teikiamą paramą sudaro išmokos už agrarinės aplinkosaugos arba gyvūnų gerovės paslaugų teikimą. Taikant atrankos kriterijus turėtų būti atsižvelgiama į proporcingumo mažų subsidijų atžvilgiu principą; 45. EŽŪFKP lėšomis teikiama parama turėtų būti įgyvendinama techninės pagalbos veiksmais, susijusiais su kaimo plėtros programų įgyvendinimu, įskaitant simbolių ir trumpinių, susijusių su Sąjungos kokybės schemomis, kuriose dalyvaujantiems subjektams gali būti teikiama parama pagal šį reglamentą, apsaugos sąnaudas ir valstybių narių patirtas vietovių, kuriose esama gamtinių kliūčių, ribų nustatymo sąnaudas. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP biudžeto ištekliai būtų naudojami veiksmingai, Komisijai turėtų būti deleguojamas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl kontrolės veiklos, kuri gali būti finansuojama kaip techninė pagalba; 46. nacionalinių tinklų, organizacijų ir institucijų, dalyvaujančių įvairiuose programų įgyvendinimo, vykdomo Europos kaimo plėtros tinklo kontekste, etapuose, bendra veikla pasirodė esą labai svarbi kaimo plėtros programų kokybei, kuri gerinama didinant suinteresuotųjų šalių dalyvavimą kaimo plėtros valdyme ir informuojant platesnę visuomenę apie jos naudą. Todėl ji turėtų būti finansuojamas kaip techninės pagalbos Sąjungos lygmeniu dalis; 47. siekiant padėti siekti EIP žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje tikslų, turėtų būti sudarytas EIP tinklas, kuris apimtų veiklos grupes, konsultavimo paslaugas ir mokslininkus, dalyvaujančius įgyvendinant veiksmus, kuriais siekiama inovacijų žemės ūkyje. Jis turėtų būti finansuojamas kaip techninės pagalbos Sąjungos lygmeniu dalis; 48. 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu Europos kaimo plėtros tinklo kontekste veikė vertinimo ekspertų tinklas. Siekiant atsižvelgti į specifinius vertinimo poreikius, 2014–2020 m. programavimo laikotarpiui turėtų būti sudarytas Europos kaimo plėtros vertinimo tinklas, kuris suburtų visus vertinimo veikloje dalyvaujančius subjektais, ir būtų lengviau keistis šios srities kompetencija. Jis turėtų būti finansuojamas kaip techninės pagalbos dalis; 49. valstybės narės turėtų atidėti kiekvienos kaimo plėtros programos techninei pagalbai skirtos sumos dalį, kuri būtų panaudojama kuriant ir įgyvendinant nacionalinį kaimo tinklą, kuris suburtų kaimo plėtroje dalyvaujančias organizacijas ir institucijas, įskaitant partnerysčių šalis, ir kurio tikslas būtų padidinti jų dalyvavimą įgyvendinant programą ir pagerinti kaimo plėtros programų kokybę. Nacionaliniai kaimo tinklai turėtų parengti ir įgyvendinti veiksmų planą; 50. skiriamomis EŽŪFKP lėšomis Sąjunga turėtų parodyti, kad ji pripažįsta, jog vietos plėtros strategijomis ir tarptautinio lygmens veiksmais gali būti smarkiai sustiprintas abipusis poveikis, ypač kai pasitelkiamas inovacinis požiūris. Ji tai turėtų daryti skirdama apdovanojimus tam tikram skaičiui projektų, kuriais išreiškiami šie aspektai. Šiais apdovanojimais turėtų būti papildomi kiti kaimo plėtros politikoje numatyti finansavimo šaltiniai suteikiant pripažinimą bet kokiam reikalavimus atitinkančiam projektui, nepaisant to, ar jis jau finansuojamas pagal kaimo plėtros programą; 51. kaimo plėtros programose turėtų būti numatyti inovaciniai veiksmai, kuriais būtų remiamas efektyviai išteklius naudojantis, našus ir netaršus žemės ūkio sektorius skatinant EIP žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje. EIP turėtų būti siekiama skatinti inovacinius sprendimus greičiau ir plačiau įgyvendinti praktiškai. EIP turėtų būtų kuriama papildoma vertė didinant su inovacijomis susijusių priemonių panaudojimą bei efektyvumą ir jų sinergiją. EIP turėtų būti glaudžiau siejami moksliniai tyrimai ir praktinis ūkininkavimas taip užpildant šios srities spragas; 52. pagal EIP žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje parengtus inovacinius projektus turėtų įgyvendinti veiklos grupės, kuriose susiburtų ūkininkai, mokslininkai, konsultantai, įmonės ir kiti subjektai, susiję su žemės ūkio sektoriaus inovacijomis. Siekiant užtikrinti, kad tokių projektų rezultatai būtų naudingi visam sektoriui, jie turėtų būti platinami; 53. turėtų būti numatyta nuostata, kuria būtų nustatyta pagal šį reglamentą 2014 m. sausio 1 d.–2020 m. gruodžio 31 d. laikotarpiui skiriamos Sąjungos paramos kaimo plėtrai bendra suma, jos metinis suskirstymas ir mažiausia suma, skiriama mažiau išsivysčiusiems regionams pagal 2014–2020 m. laikotarpio daugiametę finansinę programą ir to paties laikotarpio Tarpinstitucinį susitarimą dėl bendradarbiavimo biudžeto klausimais ir patikimo finansų valdymo[20]. Turimi asignavimai programavimo tikslais turėtų būti indeksuojami fiksuotos sumos pagrindu; 54. siekiant palengvinti EŽŪFKP lėšų valdymą, turėtų būti nustatytas su viešosiomis valstybių narių išlaidomis susijęs bendras EŽŪFKP įnašo į kaimo plėtros programavimą dydis. Siekiant atsižvelgti į ypatingą kai kurių tipų veiksmų svarbą arba pobūdį, turėtų būti nustatyti specialūs su jais susijusių įnašų dydžiai. Siekiant sumažinti specifines kliūtis, susidariusias dėl išsivystymo lygio, atokumo ir izoliuotumo, turėtų būti nustatytas atitinkamas EŽŪFKP įnašo dydis mažiau išsivysčiusiems regionams, Sutartyje nurodytiems atokiausiems regionams ir mažosioms Egėjo jūros saloms; 55. lėšos, kurios valstybėse narėse liko nepanaudotos dėl viršutinės ribos taikymo tiesioginėms išmokoms, kurias pagal pirmąjį BŽŪP ramstį gauna dideli individualūs ūkiai, turėtų būti panaudotos finansuojant su inovacijomis susijusius valstybių narių projektus siekiant padėti padidinti ūkių, taip pat ir didelių, konkurencingumą įgyvendinant BŽŪP tikslus. Šiuos projektus turėtų inicijuoti ūkininkai, nepaisant jų ūkio dydžio, EIP veiklos grupės, vietos veiksmų grupės arba žemės ūkyje veikiančių partnerių grupės; 56. valstybės narės turėtų imtis visų būtinų veiksmų ir įvesti atitinkamas nuostatas, kuriomis būtų užtikrinama, kad jų kaimo plėtros priemones būtų galima tikrinti ir kontroliuoti. Šiuo tikslu valdymo institucija ir mokėjimo agentūra turėtų atlikti ex ante vertinimą ir imtis vertinti priemones visu programos įgyvendinimo laikotarpiu. Priemonės, kurios neatitinka šios sąlygos, turėtų būti pakoreguotos; 57. Komisija ir valstybės narės turėtų imtis visų būtinų veiksmų, siekdamos užtikrinti patikimą kaimo plėtros programų valdymą. Šiomis aplinkybėmis Komisija turėtų vykdyti atitinkamą kontrolę ir valstybės narės turėtų imtis priemonių siekdamos garantuoti patikimą savo valdymo sistemos veikimą; 58. bendra valdymo institucija turėtų būti atsakinga už kiekvienos kaimo plėtros programos valdymą ir įgyvendinimą. Jos užduotys turėtų būti nustatytos šiame reglamente. Valdymo institucija turėtų galėti deleguoti dalį savo užduočių išlaikydama atsakomybę už valdymo veiksmingumą ir teisingumą. Jei kaimo plėtros programą sudaro teminiai paprogramiai, valdymo institucija turėtų galėti paskirti kitą įstaigą, kuri vykdytų visapusišką programoje numatytų to paprogramio valdymui ir įgyvendinimui skirtų finansinių asignavimų panaudojimą užtikrindama patikimą finansinį tų paprogramių valdymą; 59. kiekvienai kaimo plėtros programai turėtų būti taikoma stebėsena siekiant nuolat gauti informaciją apie jos įgyvendinimą ir pažangą siekiant nustatytų jos tikslų. EŽŪKP lėšomis finansuojamų veiksmų efektyvumo ir poveikio regimumas ir gerinimas priklauso nuo tinkamo vertinimo, vykdomo pasirengimo programai, jos įgyvendinimo ir užbaigimo etapais. Todėl Komisija ir valstybės narės turėtų parengti stebėsenos ir vertinimo sistemą, kurios tikslas būtų parodyti kaimo plėtros politikos įgyvendinimo pažangą ir vertinti jos poveikį bei efektyvumą; 60. siekiant užtikrinti, kad būtų galima kaupti informaciją Sąjungos lygmeniu, į sistemą turėtų būti įtrauktas bendrų rodiklių rinkinys. Svarbiausia informacija apie kaimo plėtros programas turėtų būti registruojama ir saugoma elektroninėmis priemonėmis, kuriomis būtų palengvintas duomenų kaupimas. Todėl paramos gavėjų turėtų būti reikalaujama pateikti privalomą būtiną informaciją, reikalingą stebėsenai ir vertinimui; 61. atsakomybę už programos stebėseną turėtų dalytis valdymo institucija ir šiuo tikslu sudarytas stebėjimo komitetas. Stebėsenos komiteto užduotis turėtų būti stebėti programos įgyvendinimo efektyvumą. Šiuo tikslu turėtų būti apibrėžta jo atsakomybė; 62. programos stebėsenos dalis turėtų būti Komisijai siunčiamos metinės įgyvendinimo ataskaitos rengimas; 63. kiekviena kaimo plėtros programa turėtų būti vertinama siekiant pagerinti jos kokybę ir parodyti jos rezultatus; 64. pagal šį reglamentą kaimo plėtros priemonėms teikiamai paramai turėtų būti taikomi Sutarties 107, 108 ir 109 straipsniai. Tačiau turėtų būti nustatyta, kad dėl žemės ūkio sektoriaus specifiškumo su veiksmais, kuriems taikomas Sutarties 42 straipsnis, susijusioms kaimo plėtros priemonėms, vykdomoms pagal šį reglamentą ir suderinamoms su juo, ir valstybių narių mokamoms išmokoms, numatytoms kaip papildomas nacionalinis kaimo plėtros veiksmų, kuriems yra teikiama Sąjungos parama ir kuriems taikomas Sutarties 42 straipsnis, finansavimas, Sutarties 107, 108 ir 109 straipsniai taikomi nebūtų; 65. be to, siekiant užtikrinti darną su kaimo plėtros priemonėmis, kurios atitinka Sąjungos paramos skyrimo reikalavimus, ir supaprastinti procedūras, valstybių narių mokamos išmokos, numatytos kaip papildomas nacionalinis kaimo plėtros veiksmų, kuriais yra teikiama Sąjungos parama ir kuriems taikomas Sutarties 42 straipsnis, finansavimas, pagal pranešimo procedūrą ir laikantis šio reglamento nuostatų turėtų būti patvirtintos kaip programavimo dalis. Siekdama užtikrinti tinkamą šių išmokų stebėseną, Komisija jas vertindama turėtų analogijos būdu taikyti kriterijus, nustatytus Sutarties 107 straipsnio taikymui. Siekiant užtikrinti, kad papildomas nacionalinis finansavimas, kurio Komisija nepatvirtino, nebūtų įgyvendinamas, atitinkama valstybė narė savo siūlomą papildomą kaimo plėtros finansavimą turėtų paskelbti galiojančiu tik po jo patvirtinimo. Apie valstybių narių mokamas išmokas, numatytas kaip papildomas kaimo plėtros veiksmų, kuriems yra teikiama Sąjungos parama ir kuriems netaikomas Sutarties 42 straipsnis, finansavimas, turėtų būti pranešama Komisijai pagal Sutarties 108 straipsnio 3 dalį, išskyrus tuos atvejus, kai jos priklauso reglamento, priimto pagal Tarybos reglamentą Nr. 994/98[21], taikymo sričiai ir negali įsigalioti, kol šios procedūros galutinai nepatvirtino Komisija; 66. siekiant užtikrinti veiksmingą ir saugų keitimąsi duomenimis, turėtų būti nustatyta elektroninė informacijos sistema; 67. turėtų būti taikomi Sąjungos teisės aktai dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, visų pirma 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo[22] ir 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo[23]; 68. siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas, susijusias su kaimo plėtros programų pristatymu, patvirtinimu ir keitimu, programų patvirtinimo procedūromis ir tvarkaraščiais, programų pakeitimų patvirtinimo procedūromis ir tvarkaraščiais, įskaitant jų įsigaliojimą ir pateikimo dažnumą, su specifinėmis kaimo plėtros priemonių įgyvendinimo sąlygomis, pagal šį reglamentą sukurtų tinklų struktūra ir veikla, stebėsenos ir vertinimo sistemos priėmimu ir informacinės sistemos veikimo taisyklėmis, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Šie įgaliojimai turėtų būti vykdomi pagal 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai[24]; 69. šiuo reglamentu numatyta naująja paramos schema pakeičiama paramos schema, nustatyta Reglamentu (EB) Nr. 1698/2005. Todėl Reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 turėtų būti panaikintas nuo 2014 m. sausio 1 d.; 70. siekiant, kad parėjimas nuo Reglamentu (EB) Nr. 1698/2005 nustatytos sistemos prie šiuo reglamentu nustatytos sistemos būtų sklandesnis, Komisijai turėtų būti deleguotas įgaliojimas pagal Sutarties 290 straipsnį priimti aktus dėl pereinamojo laikotarpio priemonių nustatymo, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: TURINYS EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis 10 I ANTRAŠTINĖ DALIS Tikslai ir strategija 28 I skyrius Taikymo sritis ir apibrėžtys 28 II skyrius Paskirtis, tikslai, prioritetai ir derėjimas su kitomis priemonėmis 31 II ANTRAŠTINĖ DALIS Programavimas 34 I skyrius Programavimo turinys 34 II skyrius Kaimo plėtros programų parengimas, patvirtinimas ir keitimas 38 III ANTRAŠTINĖ DALIS Parama kaimo plėtrai 40 I skyrius Priemonės 40 1 skirsnis 40 Individualios priemonės 40 2 skirsnis 64 „Leader“ programa 64 II skyrius Kelioms priemonėms bendros nuostatos 66 III skyrius Techninė pagalba ir tinklų kūrimas 68 IV skyrius Vietos inovacinio bendradarbiavimo kaimo vietovėse apdovanojimas 72 IV ANTRAŠTINĖ DALIS EIP žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje 75 V ANTRAŠTINĖ DALIS Finansinės nuostatos 77 VI ANTRAŠTINĖ DALIS Valdymas, kontrolė ir informavimas 82 VII ANTRAŠTINĖ DALIS Stebėsena ir vertinimas 85 I skyrius Bendrosios nuostatos 85 1 skirsnis Stebėsenos ir vertinimo sistemos sukūrimas ir tikslai 85 2 skirsnis Techninės nuostatos 85 II skyrius Stebėsena 86 III skyrius Vertinimas 88 VIII ANTRAŠTINĖ DALIS Konkurencijos nuostatos 90 IX ANTRAŠTINĖ DALIS Komisijos įgaliojimai, bendrosios nuostatos, pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos 91 I skyrius Komisijos įgaliojimai 91 II skyrius 92 Bendrosios nuostatos 92 III skyrius 92 Pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos 92 I PRIEDAS Sumos ir paramos dydžiai 94 II PRIEDAS Vietovių, kuriose esama gamtinių kliūčių, ribų nustatymo biofiziniai kriterijai 99 III PRIEDAS Orientacinis priemonių ir veiksmų, kurie turi ypatingos svarbos 8 straipsnyje nurodytiems tematiniams paprogramiams 101 IV PRIEDAS Kaimo plėtros ex ante sąlygos 103 V PRIEDAS Orientacinis priemonių, kurios turi svarbos vienam ar keliems Sąjungos kaimo plėtros prioritetams, sąrašas 109 I ANTRAŠTINĖ DALIS Tikslai ir strategija I skyrius Taikymo sritis ir apibrėžtys 1 straipsnis Taikymo sritis 71. Šiuo reglamentu: 72. nustatomos bendrosios taisyklės, kuriomis reglamentuojama kaimo plėtrai teikiama Sąjungos parama, finansuojama Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (toliau – EŽŪFKP), įsteigto Reglamentu (ES) Nr. HR/2012, lėšomis; 73. nustatomi tikslai, prie kurių įgyvendinimo turi būti prisidedama vykdant kaimo plėtros politiką, ir atitinkami Sąjungos kaimo plėtros prioritetai; 74. apibrėžiamas kaimo plėtros politikos strateginis kontekstas; 75. apibrėžiamos kaimo plėtros politikos priemonės; 76. nustatomos programavimo, tinklų kūrimo, valdymo, stebėsenos ir vertinimo taisyklės, grindžiamos bendra valstybių narių ir Komisijos atsakomybe; 77. nustatomos taisyklės, kuriomis užtikrinamas EŽŪFKP koordinavimas su kitomis Sąjungos priemonėmis. 78. Šiuo reglamentu papildomos Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012]. 2 straipsnis Apibrėžtys 79. Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys: 80. programavimas – keliais etapais vykdomas organizavimo, sprendimų priėmimo ir finansinių išteklių skyrimo procesas, kuriuo, siekiant Sąjungos kaimo plėtros prioritetinių tikslų, įgyvendinama daugiametė bendra Sąjungos ir valstybių narių veikla; 81. regionas – teritorinis vienetas, atitinkantis Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūros 1 arba 2 lygius (NUTS 1 ir 2 lygiai), kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1059/2003[25]; 82. priemonė – veiksmų, kuriais prisidedama siekiant vieno ar kelių Sąjungos kaimo plėtros prioritetinių tikslų, rinkinys; 83. veiksmas – pagal atitinkamos kaimo plėtros programos kriterijus parinktas projektas, projektų grupė, sutartis, susitarimas ar kitas veiklos aspektas, kurį įgyvendina vienas arba keli paramos gavėjai ir kuriais sudaromos sąlygos siekti vieno arba kelių Sąjungos kaimo plėtros prioritetinių tikslų; 84. paramos gavėjas – fizinis ar juridinis asmuo arba kitokia viešoji ar privačioji įstaiga, kuri yra atsakinga už veiksmų įgyvendinimą arba gauna paramą; 85. stebėjimo ir vertinimo sistema – bendras Komisijos ir valstybių narių sukurtas metodas, kuriuo apibrėžiamas ribotas bendrų rodiklių, susijusių su pradine padėtimi ir programų finansiniu vykdymu, apimtimi, rezultatais bei poveikiu, skaičius; 86. vietos plėtros strategija – nuoseklus veiksmų, kurie yra orientuoti į vietos tikslus ir poreikius, rinkinys, skirtas padėti siekti Sąjungos kaimo plėtros prioritetinių tikslų ir tinkamu lygiu įgyvendinamas partnerystės šalių; 87. paramos dydis – viso viešojo įnašo į veiksmą dydis; 88. viešosios išlaidos – viešasis įnašas į veiksmų, kurių pradinis finansavimas skiriamas iš valstybės, regionų ir vietos valdžios institucijų arba Sąjungos biudžeto, finansavimą ir panašios išlaidos. Bet koks įnašas į veiksmų, kurių pradinis finansavimas skiriamas iš viešąja teise reglamentuojamų įstaigų arba vienos ar kelių regionų ar vietos valdžios institucijų arba viešąja teise reglamentuojamų įstaigų, kaip apibrėžta Direktyvoje 2004/18/EB[26], asociacijų biudžeto, finansavimą, laikomas viešuoju įnašu; 89. mažiau išsivystę regionai – regionai, kurių bendrasis vidaus produktas (BVP) vienam gyventojui yra mažesnis nei 75 proc. vidutinio 27 ES valstybių narių BVP; 90. labai mažos, mažosios ir vidutinės įmonės (toliau – MVĮ) – labai mažos, mažosios ir vidutinės įmonės, kaip apibrėžta Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB[27]; 91. sandorio išlaidos – išlaidos, kurios yra susijusios su įsipareigojimu, bet nėra tiesiogiai priskiriamos jo įgyvendinimo išlaidoms; 92. žemės ūkio naudmenos (toliau – ŽŪN) – žemės ūkio naudmenos, kaip apibrėžta 2009 m. lapkričio 30 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1200/2009[28]; 93. ekonominiai nuostoliai – visos papildomos išlaidos, ūkininko patirtos dėl išskirtinių priemonių, kurių jis ėmėsi siekdamas sumažinti pasiūlą atitinkamai rinkai, arba didelis gamybos sumažėjimas; 94. žalingas oro reiškinys – oro sąlygos, kaip antai šalna, audra, kruša, ledėjimas, smarkus lietus arba didelė sausra, kurios gali būti prilyginamos stichinei nelaimei; 95. gyvūnų ligos – ligos, nurodytos gyvūnų ligų sąraše, kurį sudarė Pasaulinė gyvūnų sveikatos organizacija arba kuris nustatytas Tarybos sprendimo 90/424/EEB[29] priede; 96. su aplinka susijęs įvykis – specifinis taršos, užteršimo arba aplinkos kokybės pablogėjimo atvejis, kuris yra susijęs su konkrečiu įvykiu ir ribotos geografinės apimties. Jiems nepriskiriami bendro pobūdžio su konkrečiu įvykiu nesusiję aplinkos pavojai, pvz., klimato kaitos arba atmosferos taršos; 97. stichinė nelaimė – natūralus biotinio arba nebiotinio pobūdžio įvykis, dėl kurio kyla didelių žemės ūkio gamybos sistemų ir miškų struktūrų trikdžių, ilgainiui ūkininkavimo ir miškininkystės sektoriams atnešančių didelę ekonominę žalą; 98. katastrofinis įvykis – nenumatytas biotinio arba nebiotinio pobūdžio įvykis dėl žmogaus veiklos, dėl kurio kyla didelių žemės ūkio gamybos sistemų ir miškų struktūrų trikdžių, ilgainiui ūkininkavimo ir miškininkystės sektoriams atnešančių didelę ekonominę žalą; 99. trumpa tiekimo grandinė – tiekimo grandinė, kuriai priklauso ribotas ūkinės veiklos vykdytojų, įsipareigojusių bendradarbiauti, vykdyti vietos ekonomikos plėtrą ir palaikyti artimus geografinius ir socialinius gamintojų bei vartotojų ryšius, skaičius; 100. jaunasis ūkininkas – ūkininkas, kuris paraiškos pateikimo momentu yra jaunesnis nei 40 metų, turi reikiamų profesinių įgūdžių bei gebėjimų ir pirmą kartą įsikuria žemės ūkio valdoje kaip ūkio vadovas; 101. užbaigtas veiksmas – fiziškai užbaigtas arba visiškai įgyvendintas veiksmas, dėl kurio paramos gavėjai yra atlikę visus susijusius mokėjimus ir gavę atitinkamą viešojo įnašo dalį; 102. teminiai tikslai – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. [CSF/2012][30] 9 straipsnyje apibrėžti teminiai tikslai; 103. Bendra strateginė programa (toliau – BSP) – Reglamento (ES) Nr. [CSF/2010] 10 straipsnyje nurodyta bendra strateginė programa. 104. Atsižvelgiant į 1 dalies u punkte nustatytą jaunojo ūkininko apibrėžtį, Komisija įgaliojama pagal 90 straipsnį priimti deleguotuosius aktus dėl sąlygų, kuriomis juridinis asmuo gali būti laikomas jaunuoju ūkininku, įskaitant lengvatinį profesinių įgūdžių įgijimo laikotarpį. II skyriusPaskirtis, tikslai, prioritetai ir derėjimas su kitomis priemonėmis 3 straipsnis Paskirtis EŽŪFKP prisideda prie strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo skatindamas tvarią kaimo plėtrą visoje Sąjungoje ir papildydamas kitas bendros žemės ūkio politikos (toliau – BŽŪP) priemones, sanglaudos politiką ir bendrą žuvininkystės politiką. Jis siekia, kad Sąjungos žemės ūkio sektorius būtų labiau subalansuotas teritorijos ir aplinkos požiūriu, palankus klimatui, atsparus jo kaitai ir grindžiamas inovacijomis. 4 straipsnis Tikslai Pagal visą BŽŪP sistemą parama kaimo plėtrai padeda siekti šių tikslų: 105. žemės ūkio konkurencingumo, 106. tausaus gamtos išteklių valdymo ir klimato politikos tikslų, 107. subalansuotos teritorinės kaimo vietovių plėtros. 5 straipsnis Sąjungos kaimo plėtros prioritetai Kaimo plėtros tikslų, kuriais prisidedama prie pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo, siekiama įgyvendinant šešis Sąjungos kaimo plėtros prioritetus, vadinamuosius BSP teminius tikslus: 108. skatinti žinių perteikimą ir inovacijas žemės ūkyje, miškininkystėje ir kaimo vietovėse, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims: 109. inovacijų skatinimui ir žinių bazės vystymui kaimo vietovėse, 110. žemės ūkio bei miškininkystės ir mokslinių tyrimų bei inovacijų ryšių stiprinimui, 111. mokymosi visą gyvenimą ir profesinio mokymo žemės ūkio ir miškininkystės sektoriuose skatinimui; 112. didinti visų tipų žemės ūkio veiklos konkurencingumą ir ūkių perspektyvumą, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims: 113. ūkių, kurie susiduria su didelėmis struktūrinėmis problemomis, visų pirma ūkių, kurių dalyvavimo rinkoje laipsnis mažas, tam tikrų sektorių į rinką orientuotų ūkių ir ūkių, kuriems reikalingas žemės ūkio veiklos įvairinimas, restruktūrizavimo palengvinimui, 114. kartų kaitos žemės ūkio sektoriuje palengvinimui; 115. skatinti maisto grandinės organizavimą ir rizikos valdymą žemės ūkyje, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims: 116. geresniam pirminės produkcijos gamintojų integravimui į maisto grandinę taikant kokybės schemas, populiarinant gamintoją vietos rinkose ir trumpose tiekimo grandinėse, gamintojų grupėse ir tarpšakinėse organizacijose, 117. ūkių rizikos valdymo rėmimui; 118. atkurti, išsaugoti ir pagerinti nuo žemės ūkio ir miškininkystės priklausančias ekosistemas, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims: 119. biologinės įvairovės gerinimui, įskaitant „Natura 2000“ teritorijose, didelės gamtinės vertės ūkininkavimui ir Europos kraštovaizdžių būklei; 120. vandentvarkos gerinimui, 121. dirvožemio valdymo gerinimui; 122. skatinti efektyvų išteklių naudojimą ir remti perėjimą prie klimato kaitai atsparios mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos žemės ūkio ir miškininkystės sektoriuose, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims: 123. vandens naudojimo žemės ūkyje veiksmingumo didinimui, 124. energijos vartojimo žemės ūkyje ir maisto perdirbimo sektoriuje efektyvumui didinimui, 125. atsinaujinančiųjų energijos išteklių, šalutinių produktų, atliekų, liekanų ir kitų ne maistinių žaliavų tiekimo ir naudojimo palengvinimui bioekonomikos tikslais, 126. žemės ūkyje išmetamo azoto oksido ir metano kiekio mažinimui, 127. anglies dioksido sekvestracijos žemės ūkyje ir miškininkystėje skatinimui; 128. skatinti socialinę įtrauktį, skurdo mažinimą ir ekonominę plėtrą kaimo vietovėse, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims: 129. veiklos įvairinimo, naujų mažų įmonių ir darbo vietų kūrimo lengvinimui, 130. vietos plėtros kaimo vietovėse skatinimui, 131. prieigos prie informacinių ir ryšių technologijų (IRT) plėtrai, jų naudojimo skatinimui ir kokybės gerinimui kaimo vietovėse. Visais šiais prioritetais prisidedama siekiant esminių inovacijų, aplinkos ir klimato kaitos švelninimo bei prisitaikymo prie jos tikslų. 6 straipsnis Derėjimas su kitomis priemonėmis 132. Užtikrinamas EŽŪFKP lėšomis teikiamos paramos derėjimas su Europos žemės ūkio garantijų fondo lėšomis finansuojamomis priemonėmis. 133. Pagal šį reglamentą neskiriama jokia parama veiksmams, kurie remiami bendro rinkos organizavimo priemonėmis. Komisija įgaliojama pagal 90 straipsnį priimti deleguotuosius aktus, kuriais būtų apibrėžiamos šios taisyklės taikymo išimtys. II ANTRAŠTINĖ DALISProgramavimas I skyrius Programavimo turinys 7 straipsnis Kaimo plėtros programos 134. EŽŪFKP lėšomis teikiama parama valstybėse narėse įgyvendinama per kaimo plėtros programas. Šiomis programomis įgyvendinama strategija, kuria siekiama įgyvendinti Sąjungos kaimo plėtros prioritetus taikant III antraštinėje dalyje apibrėžtų priemonių rinkinį; šiems prioritetams įgyvendinti bus prašoma pagalbos EŽŪFKP lėšomis. 135. Valstybė narė gali pateikti bendrą nacionalinę visos jos teritorijos programą arba regioninių programų rinkinį. 136. Valstybės narės, kurios pasirenka parengti regioninių programų rinkinį, taip pat gali pateikti nacionalinę sistemą, į kurią būtų įtraukti šioms programoms bendri elementai ir kuriai nebūtų skiriama atskirų biudžeto lėšų. 8 straipsnis Teminiai paprogramiai 137. Valstybės narės gali į savo kaimo plėtros programas įtraukti teminius paprogramius, kuriais prisidėtų prie Sąjungos kaimo plėtros prioritetų įgyvendinimo, kurie būtų skirti specifiniams poreikiams patenkinti ir kurie visų pirma būtų susiję su: 138. jauniesiems ūkininkams, 139. 20 straipsnio 2 dalies trečiojoje pastraipoje nurodytais mažais ūkiais; 140. 33 straipsnio 2 dalyje nurodytomis kalnų vietovėmis; 141. trumpomis tiekimo grandinėmis. III priede pateiktas orientacinis priemonių ir veiksmų tipų, kuriems teminiuose paprogramiuose teikiama ypatinga svarba, sąrašas. 142. Tematiniais paprogramiais gali būti siekiama patenkinti specifinius poreikius, susijusius su žemės ūkio sektorių, kurie turi didelio poveikio konkrečios kaimo vietovės plėtrai, restruktūrizavimu. 143. I priede nustatyti paramos dydžiai gali būti padidinti 10 procentinių taškų tais atvejais, kai parama skiriama veiksmams, remiamiems pagal tematinius paprogramius, susijusius su mažais ūkiais ir trumpomis tiekimo grandinėmis. Didžiausias jauniesiems ūkininkams ir už žemės ūkio veiklą kalnų vietovėse skiriamos paramos dydis gali būti padidintas pagal I priedą. Tačiau didžiausias kompleksinės paramos dydis neviršija 90 proc. 9 straipsnis Kaimo plėtros programų turinys 144. Be Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012] 24 straipsnyje nurodytų elementų, į kiekvieną kaimo plėtros programą įtraukiama: 145. Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012] 48 straipsnyje nurodytas ex ante vertinimas; 146. padėties analizė stiprybių, silpnybių, galimybių ir grėsmių požiūriu (toliau – SWOT analizė) ir nustatyti poreikiai, kurie turi būti patenkinti geografinėje vietovėje, kurioje taikoma programa ir, atitinkamais atvejais, 8 straipsnyje nurodyti teminiai paprogramiai. Analizės struktūra turi būti nustatyta atsižvelgiant į Sąjungos kaimo plėtros prioritetus. Specifiniai su aplinka, klimato kaitos švelninimu bei prisitaikymu prie jos ir inovacijomis susiję poreikiai įvertinami atsižvelgiant į Sąjungos kaimo plėtros prioritetus, siekiant pagal kiekvieną prioritetą nustatyti tinkamas šių trijų sričių atsakomąsias priemones; 147. strategijos aprašymas, į kurį įtraukiami kiekvienoje programoje numatytų Sąjungos kaimo plėtros prioritetų tikslinės srities tikslai, grindžiami 76 straipsnyje nurodytais bendraisiais rodikliais, kurie turi būti nustatomi kaip 74 straipsnyje nurodytos stebėsenos ir vertinimo programos dalis, ir priemonių, grindžiamų sveika intervencine programos logika, rinkinys, įskaitant tikslams pasiekti parinktų priemonių numatomo indėlio įvertinimą. Kaimo plėtros programa atitinka šiuos reikalavimus: i) į ją turi būti įtraukti atitinkami priemonių, susijusių su programoje numatytais Sąjungos kaimo plėtros prioritetais, deriniai, loginiu pagrindu sudaryti remiantis a punkte nurodyto ex ante įvertinimo ir b punkte nurodytos analizės rezultatais; ii) programos priemonėms skirti finansiniai ištekliai yra tinkamai subalansuoti ir pakankami nustatytiems tikslams pasiekti; iii) joje turi būti atsižvelgta į specifinius poreikius, susijusius su specifinėmis regioninio arba žemesnio lygio sąlygomis, ir numatyti tinkami konkretūs jiems patenkinti skirtų priemonių arba teminių paprogramių deriniai; iv) į ją turi būti integruotas tinkamas į inovacijas, aplinką, įskaitant specifinius „Natura 2000“ teritorijų poreikius, ir klimato kaitos švelninimą bei prisitaikymą prie jos orientuotas metodas; v) joje turi būti numatyti atitinkami žingsniai, kuriais siekiama supaprastinti programos įgyvendinimą; vi) joje turi būti numatytos priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti pakankamus konsultavimo dėl reguliavimo reikalavimų ir visų su tvariu žemės ūkio ir miškininkystės valdymu susijusių aspektų, taip pat klimato politikos, pajėgumus; vii) turi būti suplanuotos iniciatyvos, kuriomis siekiama didinti informuotumą, imtis inovacinių veiksmų ir kurti EIP žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje veiklos grupes; viii) turi būti apibrėžtas tinkamas metodas, kuriuo nustatomi principai, susiję su projektų ir vietos plėtros strategijų, kuriose atsižvelgiama į atitinkamus tikslus, atrankos kriterijų nustatymu. Šiame kontekste valstybės narės gali numatyti teikti pirmenybę arba skirti didesnę paramą veiksmams, kurių bendrai imasi kelios grupės arba keli ūkininkai; 148. ex ante sąlygų įvertinimas ir, jei reikia, Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012] 17 straipsnio 4 dalyje nurodyti veiksmai ir to paties reglamento 19 straipsnio taikymo tikslais nustatytos gairės; 149. kiekvienos atrinktos priemonės aprašymas; 150. vietos plėtros atveju, konkretus koordinavimo mechanizmo, siejančio vietos plėtros strategijas, 36 straipsnyje nurodytą bendradarbiavimo priemonę, 21 straipsnyje nurodytą pagrindinių paslaugų ir kaimų atnaujinimo kaimo vietovėse priemonę ir pagal 20 straipsnyje nurodytą ūkių ir verslo plėtros kaimo vietovėse priemonę teikiamą paramą ne žemės ūkio veiklai kaimo vietovėse, aprašymas; 151. metodo, kuriuo siekiama skatinti inovacijas, kad būtų padidintas našumas ir pagerintas tvarus išteklių valdymas, aprašymas ir indėlis siekiant 61 straipsnyje nurodytos EIP žemės ūkio našumo ir tvarumo srityje tikslų; 152. su stebėsenos ir vertinimo reikalavimais susijusių poreikių analizė ir Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012] 49 straipsnyje nurodytas vertinimo planas. Valstybės narės skiria pakankamai išteklių ir imasi pakankamos gebėjimų stiprinimo veiklos, kad būtų patenkinti nustatyti poreikiai; 153. finansinis planas, į kurį įtraukiama: i) lentelė, kurioje pagal 64 straipsnio 4 dalį nustatomas bendras kiekvieniems metams planuojamas EŽŪFKP įnašas. Atitinkamais atvejais šioje lentelėje atskirai nurodoma, kokią bendro EŽŪFKP įnašo dalį sudaro asignavimai mažiau išsivysčiusiems regionams ir lėšos, pervestos į EŽŪFKP taikant Reglamento (ES) Nr. DP/2012 7 straipsnio 2 dalį. Planuojamas metinis EŽŪFKP įnašas yra suderinamas su daugiamete finansine programa; ii) lentelė, kurioje kiekvienai priemonei nustatomas veiksmo tipas, jam taikomas specifinis EŽŪFKP įnašo dydis ir techninė pagalba, bendras Sąjungos įnašo dydis ir taikomas EŽŪFKP įnašo dydis. Jei reikia, šioje lentelėje atskirai nurodomas EŽŪFKP įnašo mažiau išsivysčiusiems regionams ir kitiems regionams dydis; 154. orientacinis planas, kuriame nurodomi kiekvienam programoje numatytam Sąjungos kaimo plėtros prioritetui taikomi rodikliai ir atrinktos priemonės su planuojamais rezultatais ir atskirai nurodytomis numatomomis viešosiomis ir privačiomis išlaidomis; 155. atitinkamais atvejais papildomo nacionalinio kiekvienos priemonės finansavimo pagal 89 straipsnį lentelė; 156. įvertinimui pagal 89 straipsnį būtini elementai ir, atitinkamais atvejais, 88 straipsnio 1 dalies taikymo sričiai priklausančių pagalbos schemų, kurios bus naudojamos programoms įgyvendinti, sąrašas; 157. informacija apie priemonių, finansuojamų pagal kitas bendros žemės ūkio politikos priemones, pagal sanglaudos politiką arba Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondo lėšomis, papildomumą; 158. programos įgyvendinimo taisyklės [tvarka], į kurias įtraukiama: i) visos valstybių narių paskirtos 72 straipsnio 2 dalyje nurodytos institucijos ir informacijos tikslais valdymo ir kontrolės struktūros trumpas aprašymas; ii) stebėsenos ir vertinimo procedūrų aprašymas ir stebėjimo komiteto sudėtis; iii) nuostatos, kuriomis užtikrinama, kad programa būtų paskelbta, įskaitant ir per 55 straipsnyje nurodytą nacionalinį kaimo tinklą; 159. Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012] 5 straipsnyje nurodyti paskirti partneriai ir konsultacijų su partneriais rezultatai; 160. jei taikoma, pagrindiniai nacionalinio kaimo tinklo veiklos plano elementai, 55 straipsnio 3 dalyje nurodyta struktūra ir jo valdymo nuostatos, kurios sudaro jo metinių veiklos planų pagrindą. 161. Jei į kaimo plėtros programą yra įtraukti teminiai paprogramiai, į kiekvieną paprogramį įtraukiama: 162. specifinė padėties SWOT analizė ir poreikiai, kurie turi būti patenkinti taikant paprogramį; 163. specifiniai paprogramio lygio tikslai ir priemonių rinkinys, grindžiamas nuodugniu paprogramio intervencinės logikos apibrėžimu, įskaitant tikslams pasiekti parinktų priemonių numatomo indėlio įvertinimą; 164. atskirtas specifinių rodiklių planas su planuojamais rezultatai ir atskirai nurodytomis planuojamomis viešosiomis ir privačiomis išlaidomis. 165. Komisija įgyvendinimo aktais nustato taisykles dėl 1 ir 2 dalyje aprašytų elementų pateikimo kaimo plėtros programose. Šie įgyvendinimo aktai priimami pagal 91 straipsnyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. II skyriusKaimo plėtros programų parengimas, patvirtinimas ir keitimas 10 straipsnis Ex ante sąlygos Be IV priede nurodytų ex ante sąlygų, EŽŪFKP taikomos ir Reglamento (ES) Nr. [CSF/2012] IV priede nustatytos bendrosios ex ante sąlygos. 11 straipsnis Kaimo plėtros programų patvirtinimas 166. Valstybės narės Komisijai pateikia kiekvienos kaimo plėtros programos pasiūlymą, į kurį įtraukiama 9 straipsnyje nurodyta informacija. 167. Kiekvieną kaimo plėtros programą įgyvendinimo aktu, priimtu pagal 91 straipsnyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą, patvirtina Komisija. 12 straipsnis Kaimo plėtros programų pakeitimai 168. Valstybių narių pateikti programų pakeitimų prašymai tvirtinami pagal šias procedūras: a) Komisija įgyvendinimo aktais priima sprendimą dėl prašymų leisti atlikti: i) programos strategijos pakeitimą, kuriuo įvedami dideli išmatuojamų tikslų pakeitimai; ii) vienai ar kelioms priemonėms taikomo EŽŪFKP įnašo dydžio pakeitimą; iii) viso Sąjungos įnašo arba jo metinio paskirstymo programų lygmeniu pakeitimą; iv) vienos priemonės lėšų perleidimą kitai, kai toms priemonėms taikomas skirtingas EŽŪFKP įnašo dydis. Šie įgyvendinimo aktai priimami pagal 91 straipsnyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. b) Komisija įgyvendinimo aktais priima sprendimą dėl prašymų leisti atlikti visus kitus programos pakeitimus. Tai visų pirma: i) priemonių arba veiksmų tipų įtraukimas arba išbraukimas; ii) priemonių aprašymų pakeitimai, įskaitant paramos skyrimo sąlygų pakeitimus. 169. Komisija įgaliojama pagal 90 straipsnį priimti deleguotuosius aktus dėl kriterijų, kuriais apibrėžiama, kas yra dideli išmatuojamų tikslų pakeitimai, nurodyti 1 dalies a punkto i papunktyje. 13 straipsnis Procedūrų ir tvarkaraščių taisyklės Komisija įgyvendinimo aktais priima taisykles dėl procedūrų ir tvarkaraščių, taikomų: 170. tvirtinant kaimo plėtros programas; 171. teikiant ir tvirtinant kaimo plėtros programų pakeitimų pasiūlymus, įskaitant šių pasiūlymų įsigaliojimą ir pateikimo dažnumą programavimo laikotarpiu. Šie įgyvendinimo aktai priimami pagal 91 straipsnyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. III ANTRAŠTINĖ DALISParama kaimo plėtrai I skyrius Priemonės 14 straipsnis Priemonės Kiekviena kaimo plėtros priemonė yra programuojama taip, kad padėtų įgyvendinti vieną ar kelis konkrečius Sąjungos kaimo plėtros prioritetus. V priede pateiktas orientacinis priemonių, kurios turi ypatingos svarbos Sąjungos prioritetams, sąrašas. 1 skirsnis INDIVIDUALIOS PRIEMONėS 15 STRAIPSNIS Žinių perdavimas ir informavimo veikla 172. Parama pagal šią priemonę skiriama profesiniam mokymui, įgūdžių įgijimo veiklai, parodomajai ir informavimo veiklai. Profesinį mokymą ir įgūdžių įgijimo veiklą gali sudaryti mokymo kursai, praktiniai seminarai ir konsultavimas. Parama gali būti skiriama ir trumpalaikiams apsikeitimams valdomais ūkiais ir apsilankymams ūkiuose. 173. Parama pagal šią priemonę naudojasi žemės ūkio, maisto ir miškininkystės sektoriuose veikiantys asmenys, žemės valdytojai ir kiti ūkinės veiklos dalyviai, konkrečiai – kaimo vietovėse veikiančios įmonės. Paramos gavėjas yra subjektas, teikiantis mokymo arba kitokio žinių perteikimo ir informavimo veiklos paslaugas. 174. Parama pagal šią priemonę neskiriama tiems instruktavimo arba mokymo kursams, kurie yra įprastinių vidurinio arba aukštojo lygmens švietimo programų arba s