[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.6.2 KOM(2010) 286 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Komisijos rekomendacijos 2009/384/EB dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos (2009 m. rekomendacijos dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos) taikymo ES valstybėse narėse ataskaita {KOM(2010) 284 galutinis}{KOM(2010) 285 galutinis}{SEK(2010) 671} KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Komisijos rekomendacijos 2009/384/EB dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos (2009 m. rekomendacijos dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos) taikymo ES valstybėse narėse ataskaita (Tekstas svarbus EEE) 1. ATASKAITOS TIKSLAS Nors jau kuris laikas plačiai diskutuojama apie finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų dydį, iki šiol nedaug dėmesio skirta finansinių paslaugų sektoriaus metinių premijų ir (arba) kintamosios atlyginimo dalies orientavimui į trumpąjį laikotarpį ir nepakankamam vertinimui pagal riziką[1]. Tačiau dabar plačiai sutariama, kad metinių premijų sistema iš esmės yra skatinama prisiimti pernelyg didelę riziką, nes kai nėra nuostatų dėl išmokėto priedo susigrąžinimo, jo gavėjai gali gauti tik pelno, kurį jie atneša, dalį ir neatsakyti už visus nuostolius, patirtus rizikai pasitvirtinus. Šios finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos problemos kyla ne tik dėl direktorių ir vadovų atlyginimų, bet ir dėl kitų lygių darbuotojų atlyginimų sistemų, visų pirma asmenų, kurių darbas susijęs su rizikos prisiėmimu (pvz., biržos prekeivių) ir kurių atlyginimo kintamoji dalis priklauso nuo veiklos rezultatų. Kovo 4 d. pranešime „Europos ekonomikos atkūrimo skatinimas“[2] Europos Komisija nurodė, kad ji stiprins 2004 m. rekomendaciją dėl bendrovių, kurių vertybiniai popieriai yra įtraukti į biržos sąrašus, direktorių atlyginimų nustatymo tvarkos ir pateiks naują rekomendaciją dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo tvarkos, kad būtų sprendžiamas visų įmonių netinkamų paskatų klausimas. Atsižvelgiant į Didžiojo dvidešimtuko (G20) aukščiausiojo lygio susitikimo Londone išvadas[3], 2009 m. balandžio 30 d. priimta Komisijos rekomendacija dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos[4]. Komisija pirmoji iš Didžiojo dvidešimtuko susitikimo dalyvių įgyvendino jo išvadas dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos. Pagrindinis naujos rekomendacijos tikslas – užtikrinti, kad finansų įstaigų atlyginimų nustatymo politika nebūtų skatinama prisiimti pernelyg didelę riziką ir kad ta politika atitiktų ilgalaikius finansų įstaigų interesus. Rekomendacija valstybės narės raginamos imtis priemonių keturiose pagrindinėse srityse: i) atlyginimų nustatymo politikos struktūra, ii) valdymas, iii) informacijos apie atlyginimų nustatymo politiką atskleidimas, iv) priežiūra[5]. Komisija norėjo imtis veiksmų nedelsdama ir valstybėms narėms ir rinkos subjektams neatidėliodama pasiųsti aiškų signalą, kad reikalingi esminiai atlyginimų nustatymo politikos kūrimo ir taikymo pokyčiai. Komisija taip pat laikėsi nuomonės, kad rekomendacija turėtų būti taikoma visam finansinių paslaugų sektoriui, nepaisant finansų įstaigų teisinio statuso. Komisijos požiūriu, jei naujieji principai būtų taikomi tik kai kuriems subjektams (pvz., bankams ir investicinėms įmonėms), nuošalyje liktų finansų įstaigos, kurios taip pat gali būti svarbios užtikrinant finansinį stabilumą, o netinkama paskatų politika, kuria šiose įstaigose skatinama prisiimti pernelyg didelę riziką, galėtų sukelti tas pačias pasekmes kaip ir bankuose ir investicinėse įmonėse. Be to, patikimos atlyginimų nustatymo praktikos principus taikant tik daliai finansinių paslaugų sektoriaus galėtų būti iškraipyta konkurencija tarp įvairių sektorių, konkuruojančių dėl panašaus profilio darbuotojų toje pačioje darbo rinkoje pritraukimo. Šios ataskaitos, kurią Komisija įsipareigojo pateikti po metų nuo rekomendacijos priėmimo, tikslas – įvertinti, kaip valstybės narės įgyvendino reikiamą sistemą, kad įsigaliotų pagrindiniai 2009 m. rekomendacijos dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos principai. Valstybės narės ragintos iki 2009 m. gruodžio 31 d. imtis reikalingų priemonių Komisijos rekomendacijos taikymui skatinti. Ši ataskaita pagrįsta valstybių narių atsakymais į Komisijos klausimyną. Šią ataskaitą papildo Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, kuris pridedamas prie šios ataskaitos ir kuriame pateiktos lentelės, kuriose nurodyta, kaip valstybės narės laikėsi rekomendacijos reikalavimų. 2. PAGRINDINIAI VERTINIMO REZULTATAI Pagal Komisijos rekomendaciją nacionalines priemones priėmė 16 valstybių narių (Belgija, Bulgarija, Kipras, Vokietija, Ispanija, Prancūzija, Vengrija, Italija, Lietuva, Latvija, Liuksemburgas, Malta, Nyderlandai, Rumunija, Švedija, JK). Iš likusių 11 valstybių narių (Austrija, Čekija, Danija, Estija, Graikija, Suomija, Airija, Lenkija, Portugalija, Slovėnija, Slovakija) šešios nurodė, kad jos šiuo metu rengia arba rengiasi priimti atitinkamas šios srities nacionalines priemones. Šešiose valstybėse narėse (Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Maltoje, Nyderlanduose, JK) patikimos atlyginimų nustatymo politikos principai jau taikomi 2009 m. premijoms. Kitose valstybėse narėse šie principai bus taikomi atitinkamoms finansų įstaigoms 2010 m. Tik septynios valstybės narės (Belgija, Prancūzija, Vengrija, Lietuva, Latvija, Nyderlandai, Švedija) priėmė nacionalines priemones, kurios taikomos viso finansinių paslaugų sektoriaus finansų įmonėms. Devyniose likusiose valstybėse narėse nacionalinių priemonių taikymo sritis smarkiai skiriasi, nors visos jos taikomos kredito įstaigoms. Visos 16 valstybių narių priėmė nacionalines priemones, kad atlyginimų nustatymo politika būtų vertinama pagal riziką ir suderinta su ilgalaikiais finansų įstaigų interesais. Tačiau nacionalinių nuostatų, kurios taikomos atlyginimų nustatymo politikos struktūrai, turinys ir išsamumas smarkiai skiriasi. Tik keletas valstybių narių visiškai įgyvendino svarbias rekomendacijas dėl valdymo, kaip antai (stebėtojų tarybų) valdybų vaidmuo arba atlyginimo komitetų narių kvalifikacija ir kompetencija. Informacijos atskleidimo reikalavimų turinys skirtingose valstybėse narėse skiriasi. Keliose valstybėse narėse paskelbta apie būsimus teisės aktus, kurių tikslas – griežtinti informacijos atskleidimo reikalavimus. 3. REKOMENDACIJOS įGYVENDINIMO VERTINIMAS 3.1. Taikymo sritis ir bendrieji klausimai 16 valstybių narių (Belgija, Bulgarija, Kipras, Vokietija, Ispanija, Prancūzija, Vengrija, Italija, Lietuva, Latvija, Liuksemburgas, Malta, Nyderlandai, Rumunija, Švedija, JK) pagal Komisijos rekomendaciją priėmė nacionalines priemones. 11 valstybių narių (Austrija, Čekija, Danija, Estija, Graikija, Suomija, Airija, Lenkija, Portugalija, Slovėnija, Slovakija) ataskaitos rengimo metu dar nebuvo priėmusios specifinių nacionalinių priemonių. Iš šių 11 valstybių narių šešios (Čekija, Danija, Estija, Suomija, Airija ir Portugalija) vis dėlto nurodė, kad rengia arba rengiasi priimti atitinkamas nacionalines priemones[6], visų pirma atsižvelgdamos į tai, kad bus peržiūrima Kapitalo poreikių direktyva (KPD)[7]. Iš valstybių narių, kurios dar nesiėmė specifinių priemonių ir jų nerengia, Austrija ir Graikija teigė, kad jos jau turi keletą nacionalinių nuostatų dėl atlyginimų nustatymo. Tačiau tos nuostatos susijusios su bendrąja bendrovių teise arba įmonių valdymu ir jomis atskirai nesprendžiami Komisijos rekomendacijoje dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos keliami klausimai. Slovakijos vertinimu, atlyginimų nustatymo nebūtina reglamentuoti turint omenyje Slovakijos finansų įstaigų vadovų atlyginimų mažumą, ribotą jų poveikį stabilumui, nedidelį investicinės bankininkystės sektorių ir menką investicinių paslaugų paplitimą. Lenkijos nuomone, šiuo metu nepagrįsta kištis į privačių įmonių atlyginimų nustatymo sistemas ir užduotį rekomendacijos principus įtraukti į savo įmonių valdymo ir gerosios verslo praktikos taisykles reikėtų palikti atitinkamų verslo įstaigų apdairumui ir atsakomybei. Tačiau Lenkija planuoja nacionalinius kredito įstaigų ir investicinių įmonių atlyginimų nustatymo politikos principus įgyvendinti po KPD peržiūros. Išskyrus šešias valstybes nares (Vokietiją, Prancūziją, Italiją, Maltą, Nyderlandus ir JK), kuriose patikimos atlyginimų nustatymo politikos principai jau taikomi 2009 m. skirtoms premijoms, šiuos principus daugelyje valstybių narių atitinkamos finansų įstaigos taikys 2010 m. Nors visų 16 valstybių narių, kurios priėmė specifines nacionalines priemones pagal Komisijos rekomendaciją, priemonės taikomos kredito įstaigoms, tik septynios valstybės narės (Belgija, Prancūzija, Vengrija, Lietuva, Latvija, Nyderlandai, Švedija) priėmė nacionalines priemones, taikomas viso finansinių paslaugų sektoriaus finansų įmonėms. Devyniose likusiose valstybėse narėse nacionalinių priemonių taikymo sritis smarkiai skiriasi: - šešių valstybių narių (Bulgarijos, Kipro, Ispanijos, Italijos[8], Maltos, Rumunijos) priemonės taikomos tik kredito įstaigoms; - vienos valstybės narės (JK) priemonės taip pat taikomos investicinėms įmonėms; - vienos valstybės narės (Vokietijos) priemonės taip pat taikomos draudimo sektoriui ir investicinėms įmonėms; - vienos valstybės narės (Liuksemburgo) priemonės taikomos visoms finansų įmonėms, išskyrus draudimo sektorių. Keliose valstybėse narėse nustatyta ribos arba dydžio sąlyga, pagal kurią taikomos visos arba tam tikros griežtesnės taisyklės. Italijoje 2009 m. spalio mėn. Italijos banko nuostatose nurodytos šešios pagrindinės bankų grupės, kurios, be visiems bankams taikomų taisyklių, turi laikytis 2009 m. rugsėjo mėn. Finansinio stabilumo tarybos įgyvendinimo standartų. Jungtinėje Karalystėje į FSA vadovą įtrauktas FSA atlyginimų nustatymo kodeksas taikomas maždaug 26 JK registruotiems didiesiems bankams, statybos draugijoms ir finansų maklerių įmonėms. Dviejose valstybėse narėse (Vokietijoje, Ispanijoje) iš finansų įstaigų, kurioms priemonės taikomos, reikalaujama pačioms nustatyti, ar joms tie reikalavimai turėtų būti taikomi (savarankiškas vertinimas). Vokietijoje visos finansų įstaigos, kurioms priemonės taikomos, turėtų laikytis bendrųjų reikalavimų, kuriais atlyginimų nustatymo politika susiejama su patikimu rizikos valdymu ir ilgalaikiais tikslais. Tačiau atitinkama finansų įstaiga, išanalizavusi riziką, pati turi nuspręsti, ar jai turėtų būti taikomi specialūs reikalavimai. Vokietijos teigimu, „analizė turi būti patikima, išsami ir skaidri trečiosioms šalims“. Visos 16 valstybių narių principus taiko tų kategorijų darbuotojams, kurių profesinė veikla turi reikšmingos įtakos finansų įmonės rizikos profiliui. Tačiau kelios valstybės narės (Bulgarija, Kipras, Vengrija, Italija, Malta, Nyderlandai, Rumunija, Švedija, JK) laikydamosi CEBS gairių žengė toliau ir reikalavimus pritaikė visų kategorijų darbuotojams, ypatingai atkreipiant dėmesį į vadovaujančius ir kitus riziką prisiimančius darbuotojus. Kai kurios valstybės narės (Belgija, Vokietija, Italija[9], Švedija) paprašė, kad finansų įstaigos pačios sudarytų darbuotojų, kurie turi reikšmingos įtakos savo įmonės rizikos profiliui, kategorijų sąrašą. Neskaitant pavyzdžių (kaip antai vyresnioji vadovybė arba kontrolės funkciją vykdantys darbuotojai), nė viena valstybė narė neapibrėžė darbuotojų, kurie turi reikšmingos įtakos rizikos profiliui, kategorijų[10],[11]. Daugelis valstybių narių (išskyrus Prancūziją) nacionalines nuostatas dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo priėmė priežiūros aktu. Jis atitinka rekomendaciją arba privalomą teisės aktą, kai priežiūros institucija turi įgaliojimus teikti privalomas taisykles ir principus. Prancūzijoje Finansų ministerija priėmė reglamentą (pranc. Arrêté). Kelios valstybės narės nurodė, kad jei atitinkama finansų įstaiga nesilaiko nustatytų reikalavimų, nacionalinės priežiūros institucijos turi teisę imtis priežiūros priemonių, pvz., reikalauti pataisyti atlyginimų nustatymo sistemas (kokybinės priemonės) arba prašyti didinti kapitalą (kiekybinės priemonės). Su priežiūra susijusios rekomendacijos kai kuriose valstybėse narėse įgyvendintos priimant teisės aktus, nes jos priklauso kompetentingoms institucijoms suteiktiems bendriesiems įgaliojimams (prerogatyvoms). Informacijos atskleidimo reikalavimai kai kuriais atvejais įgyvendinti keičiant įmonių valdymo kodeksą (dažniausiai, kai jie susiję su finansų įstaigų, kurių vertybiniai popieriai įtraukti į biržos sąrašus, direktoriais). Kelios valstybės narės (Bulgarija, Vokietija, Ispanija, JK) nurodė, kad dabartinėmis priežiūros priemonėmis nedaroma įtakos būsimiems nacionalinės teisės aktams. Trijų valstybių narių (Vokietijos, Prancūzijos ir Nyderlandų) nacionalines priemones papildė papildomi sektoriaus įsipareigojimai, nustatyti verslo kodekse. Visos nacionalines priemones priėmusios valstybės narės nurodė, kad atitinkamoms finansų įstaigoms jos bus taikomos atskirai ir konsoliduotai[12]. Laikantis ES reikalavimų, EEE įstaigų, veiklą vykdančių ES valstybės narės teritorijoje, filialams priemonės netaikomos. Visos nacionalines priemones priėmusios valstybės narės nustatė proporcingumo patikrinimą, kad būtų atsižvelgta į finansų įstaigos pobūdį, dydį ir specifinį jos veiklos mastą. Be to, visos 16 valstybių narių laikydamosi Komisijos rekomendacijos į nacionalinių priemonių taikymo sritį neįtraukė mokesčių ir komisinio atlygio. 3.2. Atlyginimų nustatymo politikos struktūra Visos 16 valstybių narių įgyvendino bendruosius reikalavimus pagal Komisijos rekomendacijos 3.1 ir 3.2 rekomendacijas. 3.1 rekomendacija nustatytas bendrasis reikalavimas, kad atlyginimų nustatymo politika turėtų būti susieta su patikimu rizikos valdymu, o 3.2 rekomendacija siekiama, kad ši politika būtų suderinta su ilgalaikiais finansų įstaigos interesais. Tačiau Ispanija 3.2 rekomendaciją pritaikė tik vykdomiesiems vadovams ir valdybos nariams[13]. JK nurodė, kad ji 3.2 rekomendaciją įgyvendino „netiesiogiai“ (nes šios šalies kodeksas bendras). Nors visos 16 valstybių narių įgyvendino 4.1 rekomendaciją dėl poreikio užtikrinti tinkamą fiksuotųjų ir kintamųjų atlyginimo dalių pusiausvyrą (išskyrus Ispaniją, kuri nustatė tokį patį apribojimą, kaip minėta pirmiau), tik keturios valstybės narės (Belgija, Liuksemburgas, Malta, Nyderlandai) įtraukė reikalavimą, kad finansų įstaigos turėtų nustatyti viršutinę kintamosios dalies ribą. 15 valstybių narių (išskyrus Rumuniją) įgyvendino 4.2 rekomendaciją dėl premijų politikos. Vengrija tik iš dalies įgyvendino šią rekomendaciją, nes nenustatė taisyklės dėl galimybės neišmokėti premijų. Nors visos 16 valstybių narių įgyvendino 4.3 rekomendaciją dėl kintamosios dalies išmokėjimo atidėjimo, šešios valstybės narės (Bulgarija, Kipras, Vengrija, Latvija, Malta ir Rumunija) neįtraukė nuorodos į mažiausią atidėjimo laikotarpį. Italija tokią nuorodą įtraukė tik šešių pagrindinių bankų atveju. Lietuva šios nuostatos neįgyvendino draudimo sektoriuje. Visos 16 valstybių narių įgyvendino 4.4 rekomendaciją dėl atidėtos kintamosios dalies vertinimo pagal riziką, bet Lietuva jos netaiko draudimo sektoriui. Iš 16 valstybių narių dvi (Rumunija ir Malta) neįgyvendino 4.5 rekomendacijos dėl išeitinės išmokos. Lietuva į jos taikymo sritį neįtraukė draudimo sektoriaus. Prancūzija ją taiko tik bendrovių, kurių vertybiniai popieriai yra įtraukti į biržos sąrašus, direktoriams ir vadovams. Tik šešios valstybės narės (Belgija, Vokietija, Ispanija, Liuksemburgas, Malta, Nyderlandai) įgyvendino 4.6 rekomendaciją dėl susigrąžinimo ir galimybės reikalauti grąžinti dalį kintamosios dalies (arba ją visą). Bulgarija, Kipras ir Vengrija išmokėtų lėšų susigrąžinimą taiko tik sukčiavimo atvejais. Italija šią nuostatą taiko tik šešiems pagrindiniams bankams. Lietuva jos netaiko kredito įstaigoms. Prancūzija, Latvija, Rumunija, Švedija ir JK šios rekomendacijos neįgyvendino. Trys valstybės narės (Bulgarija, Malta ir Rumunija) neįgyvendino 4.7 rekomendacijos dėl poreikio ilgainiui atnaujinti atlyginimų nustatymo politikos struktūrą. Visos 16 valstybių narių įgyvendino 5.1 rekomendaciją dėl veiklos rezultatų vertinimo. Aštuonios valstybės narės (Belgija, Vokietija, Ispanija, Prancūzija, Italija, Liuksemburgas, Nyderlandai, JK) įgyvendino 5.2 rekomendaciją dėl daugiamečio veiklos rezultatų vertinimo. Latvija ją įgyvendino, bet pridėjo leidžiančią nukrypti nuostatą tuo atveju, kai darbo sutartys trumpesnės už veiklos rezultatų vertinimo laikotarpį. Rumunija neįgyvendino šios rekomendacijos. Bulgarija, Kipras, Vengrija, Lietuva, Malta ir Švedija ją įgyvendino iš dalies – šios šalys nenumato konkrečios daugiametės sistemos, o tik reikalauja atsižvelgti į ilgesnio laikotarpio veiklos rezultatus ir dabartinę bei būsimą riziką. Visos 16 valstybių narių įgyvendino 5.3 rekomendaciją dėl veiklos rezultatų vertinimo pagal riziką. Tačiau Nyderlandai nepatikslino, kad vertinant pagal riziką reikėtų atsižvelgti į naudojamo kapitalo sąnaudas ir reikalingą likvidumą. Lietuva šios rekomendacijos neįgyvendino draudimo sektoriuje. Visos 16 valstybių narių įgyvendino 5.4 rekomendaciją dėl nefinansinių kriterijų nustatymo vertinant individualius veiklos rezultatus. Tai, kad yra didelių skirtumų šalims įgyvendinant tokį esminį aspektą kaip atlyginimų nustatymo politikos struktūra, kelia susirūpinimą. Skirtumai dar didesni tuomet, kai valstybės narės (Prancūzija, Vokietija, Italija, Nyderlandai, Švedija, JK) taip pat įgyvendino griežtesnes Finansinio stabilumo tarybos įgyvendinimo standartų taisykles[14]. 3.3. Valdymas 6.1 rekomendacijos dėl poreikio įtraukti interesų konfliktų vengimo priemones ir nustatyti atlyginimų nustatymo tvarkos reikalavimus neįgyvendino tik Ispanija. Be to, Malta ir Nyderlandai ją įgyvendino tik iš dalies, nes visiškai neįtraukė specifinių nuostatų dėl interesų konfliktų (Malta) arba ją pritaikė tik valdybos nariams ir nustatė baigtinį potencialių interesų konfliktų sąrašą (Nyderlandai). Visos 16 valstybių narių priėmė nacionalines priemones, kuriomis įgyvendinama 6.2 rekomendacija dėl valdybos vaidmens. Tačiau dvi valstybės narės (Belgija ir Malta) ją įgyvendino tik iš dalies, nes (stebėtojų taryba) valdyba nenustato direktorių atlyginimų. Be to, Prancūzijoje valdyba nustato direktorių atlyginimus tik tose įmonėse, kurios gavo valstybės paramą. Tik Rumunija neįgyvendino 6.3 rekomendacijos dėl kontrolės funkcijų padalinių ir prireikus žmogiškųjų išteklių padalinių ar išorės ekspertų dalyvavimo kuriant atlyginimų nustatymo politiką. Tačiau Vokietija ir Lietuva jos neįgyvendino draudimo sektoriuje. Be to, Lietuva į jos taikymo sritį neįtraukė bankų. Iš 16 valstybių narių tik septynios (Belgija, Prancūzija, Latvija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Švedija, JK) visiškai įgyvendino 6.4 rekomendaciją dėl (stebėtojų tarybos) valdybos ir atlyginimų nustatymo komitetų narių kompetencijos ir kvalifikacijos. Lietuva jos neįgyvendino bankų ir draudimo įmonių atžvilgiu. Kitos valstybės narės (Bulgarija, Kipras, Vokietija, Ispanija, Italija) turi tik bendrąsias nuostatas dėl atlyginimų nustatymo komiteto narių ar kontrolės funkcijas vykdančių darbuotojų kvalifikacijos ir nepriklausomybės. 6.5 rekomendacijos dėl kontrolės funkcijų padalinių atliekamo atlyginimų nustatymo politikos įgyvendinimo patikrinimo neįgyvendino tik Ispanija. 13 valstybių narių (Belgija, Bulgarija, Kipras, Ispanija, Prancūzija, Italija, Latvija, Liuksemburgas, Malta, Nyderlandai, Rumunija, Švedija, JK) įgyvendino 6.6 rekomendaciją dėl kontrolę vykdančių darbuotojų. Vokietija ją įgyvendino kredito įstaigų ir investicinių įmonių atžvilgiu, o draudimo sektoriuje – tik iš dalies (nėra nuostatų dėl kontrolę vykdančių darbuotojų atlyginimų). Lietuva draudimo sektoriuje įgyvendino ne visą šios rekomendacijos turinį. Vengrija taip pat ją įgyvendino tik iš dalies, nes ji nenustato specifinių taisyklių dėl kontrolės funkcijas vykdančių darbuotojų atlyginimų, išskyrus tas, kurios susijusios su nesikišimu į verslo padalinių veiklą. Apskritai 6.2 ir 6.4 rekomendacijos įgyvendintos nepakankamai ir atsižvelgiant į jų svarbą tai yra problema. 3.4. Informacijos apie atlyginimų nustatymo politiką atskleidimas 7 rekomendacijos, kuria nustatomas bendras reikalavimas atskleisti informaciją, neįgyvendino tik Ispanija, kuri pranešė, kad šiuo klausimu rengiamasi priimti teisės aktą. Lietuva ją įgyvendino iš dalies, nes specifinių nuostatų nepriėmė draudimo sektoriui. 8 rekomendacija papildomai patikslinamas reikalaujamos atskleisti informacijos turinys. Septynios valstybės narės (Belgija, Prancūzija, Italija, Latvija, Liuksemburgas, Švedija, JK) visiškai ją įgyvendino. Vokietija ją visiškai įgyvendino kredito įstaigų ir investicinių įmonių atžvilgiu, o draudimo sektoriuje – iš dalies (nereikalaujama atskleisti išsamią informaciją). Bulgarija, Kipras, Lietuva, Malta, Nyderlandai ir Rumunija ją įgyvendino iš dalies, nes trūksta tam tikrų reikalavimų arba taikymo sritis neapima tam tikrų finansų įstaigų arba tam tikrų darbuotojų kategorijų (t. y. tik direktoriai) arba teisinės formos rūšių (t. y. tik bendrovės, kurių vertybiniai popieriai įtraukti į biržos sąrašus). Ispanija ir Vengrija jos neįgyvendino. 3.5. Priežiūra 11 rekomendacija valstybės narės ragintos užtikrinti, kad finansų įstaigos kompetentingoms institucijoms praneštų visą svarbią informaciją, įskaitant nurodymą apie atitiktį principams. Iš 16 valstybių narių tik Ispanija nesilaikė šios rekomendacijos. Lietuva nenumatė specifinės taisyklės draudimo įmonėms. 12 rekomendacija valstybės narės ragintos užtikrinti, kad kompetentingos institucijos galėtų pareikalauti visos informacijos, kuri, jų nuomone, reikalinga įvertinti, kokiu mastu laikomasi principų, ir šią informaciją peržiūrėti. Iš 16 valstybių narių, priėmusių nacionalines priemones, tik Vengrija neįgyvendino šios rekomendacijos. 4. DABARTINIAI POKYčIAI Prie minėtų rekomendacijų pridėtame komunikate[15] Komisija pripažino, kad jos yra tik pirmasis Komisijos strategijos siekiant spręsti šį klausimą etapas ir kad bus priimta ir ES teisės aktų. 2009 m. liepos mėn. Komisija priėmė pasiūlymą peržiūrėti Kapitalo poreikių direktyvą[16], kuriame, inter alia , aptariami kredito įstaigų atlyginimų nustatymo politikos klausimai. Atsižvelgdama į krizę, Komisija teikė pirmenybę teisinėms priemonėms bankų ir investicinių įmonių sektoriuje, nes būtent ten yra daugiausia neigiamo netinkamų paskatų poveikio pavyzdžių. Komisijos pasiūlymo tikslas – Rekomendacijos dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos principus paversti ES teisės reikalavimais. Iš bankų priežiūros institucijų reikalaujama prižiūrėti atlyginimų nustatymo politiką ir joms suteikiamas įgaliojimas taikyti sankcijas bankams, nesilaikantiems naujųjų reikalavimų. Siekiant nubausti už reikalavimų nesilaikymą joms suteikiama galimybė pasinaudoti keletu priemonių, kaip antai: reikalauti, kad ta įstaiga sumažintų riziką, būdingą tam tikroms atlyginimų nustatymo sistemoms, skirti baudas arba blogiausiu atveju – reikalauti padidinti kapitalą. 2009 m. lapkričio mėn. ECOFIN tarybos susitikime pasiektas bendras susitarimas rodo, kad ES pasiryžusi imtis veiksmų šiuo klausimu. Atsižvelgdamos į 2009 m. rugsėjo mėn. priimtus Finansinio stabilumo tarybos papildomus įgyvendinimo standartus dėl atlyginimų, valstybės narės taip pat susitarė juos tiksliai perkelti į KPD pasiūlymą[17]. Be to, panašias nuostatas dėl atlyginimų nustatymo politikos valstybės narės taip pat įtraukė į direktyvos dėl alternatyvaus investavimo fondų valdytojų (rizikos draudimo fondų) pasiūlymą[18]. Abu pasiūlymai dabar svarstomi Taryboje ir Europos Parlamente. 5. IšVADA Nepaisant dėl krizės atsiradusio stimulo greičiau įgyvendinti esminę atlyginimų nustatymo politikos srities reformą, tik 16 valstybių narių visiškai arba iš dalies pritaikė Komisijos rekomendaciją. Šešios valstybės narės rengiasi priimti priemones, kuriomis būtų skatinamas rekomendacijos taikymas, bet vis dar yra palyginti daug valstybių narių, kurios nesiėmė jokių priemonių arba ėmėsi nepakankamų priemonių. Tik septynios valstybės narės svarbias priemones taiko visame finansinių paslaugų sektoriuje. Tai, kad yra didelių skirtumų šalims įgyvendinant tokį esminį aspektą kaip atlyginimų nustatymo politikos struktūra, kelia susirūpinimą. Taigi šiai problemai spręsti reikia daugiau pastangų. Sėkmingai įgyvendinti reformos neįmanoma iš tikrųjų nepakeitus pagrindinių principų, pagal kuriuos finansinių paslaugų sektorius sprendžia, kaip skatinti savo darbuotojus (tiek eilinius darbuotojus, tiek vadovus). Kai kurios finansų įstaigos jau išreiškė nepritarimą šios srities reformai ir trumpalaikių premijų principą toliau laiko išskirtiniu konkurencingumo aspektu ir pelningiausiu darbuotojų skatinimo būdu. Iš tiesų finansų įstaigų svarbus interesas – sukurti trumpalaikių premijų terpę, kad darbo vieta būtų kuo lankstesnė[19]. Finansinių paslaugų sektoriaus darbuotojų rizikingas elgesys pasikeis tik tuomet, jei jie žinos, kad bus vertinami už pakankamai ilgą laikotarpį ir kad atlyginimo dydis bus smarkiai sumažintas, jei jie prisiims pernelyg didelę riziką. Nepaisant būsimų teisės aktų, siekiant užtikrinti bendrą požiūrį ES bus būtinos priežiūros gairės. Siekiant užtikrinti vienodas veiklos sąlygas visiems, taip pat reikės priežiūros konvergencijos veikiant Bazelio komitetui. Kiek tai susiję su pačių finansų įstaigų praktika, šiuo metu sudėtinga įvertinti, ar ir kaip finansų įstaigos praktikoje įgyvendino patikimą atlyginimų nustatymo politiką, nes dar per anksti ir reglamentavimo pokyčiai vis dar atliekami. Nors finansų įstaigos pradėjo koreguoti savo atlyginimų nustatymo politiką, turint omenyje jų susirūpinimą dėl pirmaujantiesiems kylančių nepalankių aspektų, nereikėtų tikėtis, kad jos įsipareigos vykdyti ilgalaikę bendros atlyginimų nustatymo politikos reformą, jei nebus priimti šioje srityje inicijuoti teisės aktai[20]. Nors finansų įstaigos apie kai kuriuos atlyginimų nustatymo politikos pokyčius, visų pirma susijusius su direktorių atlyginimu[21], praneša rinkai ir juos taktikos sumetimais „parduoda“, apie individualius žemesnio lygio darbuotojų atlyginimus arba jų struktūrą vis dar pateikiama labai mažai informacijos arba jos nepateikiama visai. Savo ruožtu Komisija ketina: - 2010 m.–2011 m. pradžioje pasiūlyti panašią teisinę priemonę dėl atlyginimų nustatymo ne bankų finansinių paslaugų sektoriuje (draudimo, KIPVPS); - užtikrinti, kad valstybės narės ir Europos Parlamentas nedelsdami susitartų dėl dar nepriimtų teisės aktų pasiūlymų, susijusių su atlyginimų nustatymo klausimais, ir įsipareigoti atidžiai stebėti jų įgyvendinimą valstybėse narėse; - dalyvaudama Finansinio stabilumo tarybos ir Didžiojo dvidešimtuko veikloje, užtikrinti, kad panašios finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos taisyklės būtų veiksmingai taikomos visame pasaulyje, kad šiuo atžvilgiu būtų sudarytos vienodos veiklos sąlygos; - reguliariai iš naujo nagrinėti padėtį ir pasilikti teisę prireikus siūlyti visas papildomas priemones. - [1] 2008 m. JAV įsteigta Sandorio šalies rizikos valdymo politikos grupė III (angl. Counterparty Risk Management Policy Group III , CRMPG III) kredito rinkos krizei analizuoti savo ataskaitoje padarė išvadą, kad finansinių paslaugų sektoriaus atlygio sistemos buvo vienas iš penkių pagrindinių finansų krizę nulėmusių veiksnių. CRMPG III pabrėžė, kad reikia tinkamai suderinti atlygio paskatas su ilgalaikiais finansų įstaigos interesais ir neleisti pernelyg rizikuoti trumpuoju laikotarpiu. ES lygmeniu J. de Larosière’o ataskaitoje padaryta ta pati išvada, nes rekomenduojama dėmesį sutelkti į finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos struktūrą ir „atlygio paskatas vėl suderinti su akcininkų interesais ir ilgalaikiu visos įmonės pelningumu“ . [2] 2009 m. kovo 4 d. Komisijos pranešimas pavasario Europos Vadovų Tarybai „Europos ekonomikos atkūrimo skatinimas“, COM(2009) 114. [3] Didžiojo dvidešimtuko aukščiausiojo lygio susitikimo išvados, Londonas, 2009 m. balandžio 2 d., 15 dalis. [4] Komisijos rekomendacija 2009/384/EB dėl finansinių paslaugų sektoriaus atlyginimų nustatymo politikos (OL L 120, 2009 5 15, p. 22). [5] Išsamų rekomendacijos turinio aprašą žr. Komisijos tarnybų darbiniame dokumente SEC(2010) 671, kuris papildo šią ataskaitą. [6] Šioje ataskaitoje bus nagrinėjamos tik tos valstybės narės, kurios priėmė nacionalines priemones pagal Komisijos rekomendaciją. [7] COM(2009) 362. Daugiau informacijos žr. šios ataskaitos 4 skirsnyje. [8] Italija nurodė, kad šioje šalyje galioja tam tikri bendrieji atlyginimų principai, susiję su investicinių paslaugų teikimu ir tokios veiklos vykdymu, kurie būtų taikomi investicinėms įmonėms ir turto valdymo įmonėms (2007 m. spalio mėn. bendras Italijos banko ir CONSOB reglamentas). [9] Tik 6 Italijos pagrindiniai bankai. [10] Vis dėlto Švedija patikslino, kad „ darbuotojas, kurio veiksmai gali daryti reikšmingą poveikį įmonės rizikos pozicijai, apibrėžiamas taip: darbuotojas, kuris priklauso tokios kategorijos personalui, kuris pagal pareigas turi arba gali turėti nemažą įtaką įmonės rizikos pozicijai “. [11] Jungtinėje Karalystėje finansų įstaigos, kurioms taikomos priemonės, turi turėti „asmenų, kurie vykdo įmonei reikšmingos įtakos funkciją (ir todėl turėtų būti patvirtinti, kad vykdytų tą funkciją), ir darbuotojų, kurių veikla daro arba galėtų daryti reikšmingą poveikį įmonės rizikos profiliui“. Daroma prielaida, kad antrosios kategorijos darbuotojui priemonės taikomos tuomet, jeigu jo bendras numatomas atlygis už 2009 m. viršija 1 mln. GBP. [12] Tam tikrais atvejais atsižvelgiant į specifines trečiosios šalies, kurioje grupės įmonės vykdo veiklą, darbo ir (arba) fiskalinės teisės taisykles. [13] Ispanijos teigimu, atsižvelgiant į tai, kad: i) atlyginimų nustatymo politika iki šiol nesukėlė problemų Ispanijoje ir ii) reikia užtikrinti Europos teisės aktų pokyčių nuoseklumą, ši šalis laukia, kol bus priimtos atitinkamos Europos direktyvos, kurias ji įgyvendins. [14] Dėl specifinių nacionalinių nuostatų arba finansų įstaigų, kurioms suteikta finansinė parama, atveju yra kitų skirtumų, bet jie specifiškesni ir nedideli. [15] COM(2009) 211, 2009 4 30. [16] COM(2009) 362. [17] Žr. susitarimą, 2009 m. lapkričio 10 d. pasiektą ECOFIN taryboje. [18] COM(2009) 207, 2009 4 30. [19] Trumpalaikės premijos susijusios su trumpalaikėmis darbo sutartimis. Galėdamos darbuotojų skaičių sumažinti daug kartų per metus, finansų įstaigos didina darbuotojų konkurenciją ir išlaiko premijų fondų dydį kaip tokio judumo priimtinumo dalį. [20] Naujausiame Tarptautinių finansų instituto pranešime teigiama, kad nors „ pažanga atlyginimų nustatymą suderinant su Tarptautinių finansų instituto ir Finansinio stabilumo tarybos principais taip pat padaryta, bet reikia padaryti kur kas daugiau. Dauguma apklaustų įmonių atlyginimą siejo su veiklos rezultatais ir taikė atlyginimo dalies išmokėjimo atidėjimą, tačiau daugeliui kilo problemų atlyginimą suderinant su pajamoms kylančios rizikos laikotarpiu ir kapitalo sąnaudų ir rizikos veiksnius įtraukiant į veiklos rezultatų vertinimą “. [21] Pvz., savanoriškus aukščiausiojo lygio vadovų premijų arba vadinamųjų auksinių parašiutų apribojimus ir viršutines ribas, dideles labdarai skirtas pinigų sumas ir kt.