ES visuomenė senėja ir ateinantį dešimtmetį jos narių skaičius pamažu pradės mažėti. Jau dabar Kaimo vietovių gyventojai yra vidutiniškai vyresni nei miestelių, priemiesčių ir miestų. Pastaraisiais metais kaimo regionuose gyventojų skaičius vidutiniškai mažėjo, daugiausia dėl neigiamos natūralios gyventojų kaitos, kurią nepakankamai kompensavo teigiama grynoji migracija. Kai kurios rytinės ir pietinės valstybės narės netgi susiduria su abiem iššūkiais, nes natūrali gyventojų kaita ir grynasis judėjimas į jų kaimo regionus buvo neigiami. Be to, labiau tikėtina, kad iš kaimo vietovių pasitrauks jaunos moterys, o ne jauni vyrai. Šios demografinės tendencijos, taip pat junglumo trūkumas, infrastruktūros ir našumo problemos ir mažas viešųjų paslaugų, įskaitant švietimą ir priežiūrą, prieinamumas gali prisidėti prie mažesnio kaimo vietovių, kaip gyvenimo ir darbo vietos, patrauklumo.

Europos Komisija, tvirtai laikydamasi savo įsipareigojimo užtikrinti demokratiją ir lygybę ir suvokdama demografinių pokyčių poveikį, yra pasiryžusi nė vieno asmens ir nė vienos vietovės nepalikti nuošalyje ir priartinti ES prie jos piliečių. Šiuo komunikatu siekiama suteikti naują impulsą kaimo vietovėms keičiant požiūrį į jas, atveriant naujas galimybes, suteikiant daugiau galios kaimo bendruomenėms, be kurių neįmanoma kurti Europos ateities. Kaimo bendruomenės taip pat atlieka labai svarbų vaidmenį įgyvendinant 20 Europos socialinių teisių ramsčio principų ir padeda kurti socialiai tvirtą Europą, kuri būtų teisinga, įtrauki ir teiktų daug galimybių.

Europos kaimo vietovės labai įvairios. Gamtinių ir klimato sąlygų, geografinių savybių, istorinės ir kultūrinės raidos, demografinių ir socialinių pokyčių, nacionalinių ir regioninių ypatumų ir ekonominio klestėjimo skirtumai reiškia, kad nė viena kaimo vietovė nėra tokia pati kaip kitos. Ši įvairovė reiškia, kad reikia vietos lygmeniu parengtų atsakymų ir sprendimų, atitinkančių kiekvienos teritorijos konkrečius poreikius ir galimybes. Be to, teritorinės plėtros strategijos turėtų būti pritaikytos kaimo vietovėms pagal jų individualias savybes ir aplinką. Todėl veiksmai turi būti skirti visų pirma atokiems ir mažiau išsivysčiusiems kaimo regionams.

Kaimo vietovės yra aktyvios ES žaliosios ir skaitmeninės pertvarkos dalyvės. Tvariai gamindamos maisto produktus, saugodamos biologinę įvairovę ir kovodamos su klimato kaita jos atlieka svarbų vaidmenį siekiant Europos Sąjungos žaliojo kurso, strategijos „Nuo ūkio iki stalo“ ir biologinės įvairovės tikslų. Be to, naujas technologijas kaimo vietovėse būtina diegti ir tam, kad būtų įgyvendintas Europos skaitmeninis dešimtmetis. Darbas siekiant 2030 m. ES skaitmeninių užmojų tikslų taip pat gali suteikti daugiau galimybių kaimo vietovių darniam vystymuisi neapsiribojant žemės ūkiu, ūkininkavimu ir miškininkyste. Jis gali padėti kurti naujas gamybos ir dar labiau paslaugų plėtros ir geografinio pasiskirstymo perspektyvas.

Europos žaliajame kurse – naujoje Europos ekonomikos augimo strategijoje – kaimo vietovėms numatytas svarbus vaidmuo siekiant, kad iki 2050 m. ES taptų pirmuoju poveikį klimatui neutralizavusiu žemynu. Pereinant prie žaliosios ekonomikos kaimo vietovėse reikės plėtoti inovacijomis, dalijimusi žiniomis ir bendradarbiavimu grindžiamą partnerystę visose ekonominės veiklos srityse, tarp visų sektorių įmonių, vietos valdžios institucijų, mokslininkų ir paslaugų teikėjų, be kita ko, per pažangiosios specializacijos procesus.

Didesnis dėmesys klimato kaitos švelninimui, be kita ko, energijos gamyba iš atsinaujinančiųjų išteklių, kaimo vietovėms atveria galimybę mažinti energijos nepriteklių, su sąlyga, kad bus tinkamai įvertintos ekosisteminės paslaugos ir verslo modeliai leis išsaugoti vertę kaimo bendruomenėse.

Gyvenimas kaimo vietovėse labai priklauso nuo galimybės naudotis kokybiškomis viešosiomis paslaugomis ir infrastruktūra. Per viešas konsultacijas nustatyta, kad aktualiausi poreikiai yra infrastruktūra, aptarnavimo objektų pasiekiamumas ir galimybė naudotis patogumais, skaitmeninis junglumas ir užimtumas. Ypač pagrindinės paslaugos ir susijusi infrastruktūra, pavyzdžiui, vandens tiekimas, sanitarinės sąlygos, energijos tiekimas, transportas, finansinės paslaugos ir skaitmeniniai ryšiai yra socialinės ir ekonominės įtraukties laidas. Jie papildo kitas įgalinančias paslaugas, pavyzdžiui, vaikų priežiūros, švietimo, ilgalaikės priežiūros, apgyvendinimo, darbo rinkos ir socialinių paslaugų, ir palengvina jų pasiekiamumą, taip pat gali būti svarbus darbo vietų kūrimo šaltinis,.

Aukštąjį išsilavinimą turinčių gyventojų dalis kaimo vietovėse tebėra nedidelė, nors ir didėjo nuo 18 proc. 2012 m. iki 22 proc. 2019 m. Skirtumas tarp kaimo vietovių ir miestų taip pat padidėjo nuo 17 procentinių punktų 2012 m. iki 19 procentinių punktų 2019 m. (daugumoje valstybių narių jis yra stabilus arba auga). Kalbant apie pagrindinius įgūdžius (skaitymo, matematikos ir gamtos mokslų), daugelyje šalių miesto ir kaimo vietovių pasiekimų atotrūkis taip pat didelis, kaip matyti iš 2018 m. PISA rezultatų. Kalbant apie bent pagrindinius skaitmeninius įgūdžius, 2019 m. atotrūkis siekė 14 procentinių punktų (48 proc. kaimo vietovėse, palyginti su 62 proc. miestuose) ir nuo 2015 m. išliko stabilus. Be to, ES lygmeniu švietimo ir mokymo programų nebaigusių asmenų dalis kaimo vietovėse ir miesteliuose yra didesnė nei miestuose. Kai kurių kaimo vietovių mokykloms dažnai sunku užtikrinti kokybišką išsilavinimą, nes jos geografiškai izoliuotos ir mažos. Joms nepakanka infrastruktūros, švietimo pagalbos paslaugų ir patyrusių mokytojų, o jų švietimo pasiūla ribota. Tai gali riboti e. paslaugų diegimą ir galimybes mokytis ir dirbti nuotoliniu būdu, o tai turi įtakos kokybiškų darbo vietų prieinamumui kaimo vietovėse.

Vyrų ir moterų užimtumo skirtumas kaimo vietovėse yra 13 procentinių punktų (miestuose – 10 procentinių punktų), o kai kuriose valstybėse narėse jis išaugo iki daugiau kaip 20 procentinių punktų. Nuo 2012 m. šis skirtumas ES lygmeniu išliko gana stabilus. Daugiau kaip pusėje valstybių narių ši lyčių nelygybė kaimo vietovėse yra didesnė negu miestuose. Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad daug moterų turi mažų garantijų darbo sutartis (pvz., sezoninių darbuotojų) arba atlieka nematomą vaidmenį kaimo bendruomenėse (pvz., talkina sutuoktiniui), todėl jos gali atsidurti pažeidžiamoje padėtyje (pvz., kai kuriais atvejais negali pasinaudoti socialine apsauga arba gauti motinystės išmokų). Be to, moterys yra svarbi klestėjimo ir socialinės įtraukties kaimo vietovėse varomoji jėga, konkrečiai, kai imasi verslų.

Vidutinis užimtumo lygis ES kaimo vietovėse 2012–2020 m. didėjo (nuo 67,5 proc. iki 73,1 proc., t. y. jis didesnis negu miestuose), o vidutinis nedarbo lygis sumažėjo (nuo 10,4 proc. iki 5,9 proc., t. y. jis mažesnis negu miestuose). Ši palanki bendra dinamika gožia situacijų įvairovę, visų pirma labai skirtingą padėtį valstybėse narėse ir tai, kad jaunimo nedarbo lygis, palyginti su visų darbingo amžiaus gyventojų, yra didesnis, taip pat ir kaimo vietovėse. Be to, gyventojų, kuriems gresia skurdas ar socialinė atskirtis, dalis 2019 m. buvo didesnė kaimo vietovėse (22,4 proc.), palyginti su miestais (21,3 proc.), miesteliais ir priemiesčiais (19,2 proc.), o dešimtyje valstybių narių kaimo vietovių gyventojų, kuriems gresia skurdas, nuošimtis nuo 2012 m. didėjo.

Tokiems sektoriams kaip turizmas taip pat naudinga įvairesnė kokybiškos turizmo veiklos pasiūla, pavyzdžiui, veikla ūkiuose, kokybiškų vietos produktų gamyba, tinkamas kraštovaizdžio valdymas, sąveika tarp jūroje ir sausumoje vykdomos veiklos kaimo vietovėse pakrantėje. Šioje srityje daug žadanti koncepcija (ypač kai derinama su tinklu „Natura 2000“) yra ekologiją puoselėjantys regionai – geografinės vietovės, kuriose ūkininkai, visuomenė, turizmo veiklos vykdytojai, asociacijos ir valdžios institucijos susitaria tvariai valdyti vietos išteklius pagal ekologijos principus ir metodus. Todėl svarbu atsižvelgti į mažųjų ir vidutinių ūkininkų poreikius, kad žemė nebūtų apleidžiama ir kad būtų lengviau gauti galimybę ja naudotis, taip pat kad ūkininkavimo imtųsi jaunimas, nauji ūkininkai ir moterys. Kalbama ir apie žemės ūkyje dirbančius asmenis, įskaitant sezoninius ir migrantų kilmės darbuotojus. Taip pat reikėtų remti turizmo pasiūlos plėtrą ir valdymą intensyviai naudojant technologijas ir skaitmenines paslaugas.

Skaitmeninis junglumas yra pagrindinis ekonominės veiklos įvairinimo kaimo vietovėse veiksnys. Jis sudarys sąlygas verslininkams ir startuoliams lengviau steigti ir plėsti savo verslą ir taip sukurti naujų ekonominių galimybių kaimo vietovėms. Inovacijų ekosistemų vystymas sudarys sąlygas kaimo bendruomenėms kaimo vietovėse kurti aukštos kokybės darbo vietas visuose sektoriuose.

Daug galimybių kaimo vietovėms atsivertų gerinant gyvenimo kokybę ir vietos bendruomenėms įsitraukiant į sprendimų priėmimo procesą. Aktyvaus dalyvavimo viešajame ir socialiniame gyvenime galimybės, įskaitant meninę ir kultūrinę veiklą, taip pat gali turėti įtakos santykiniam kaimo vietovių patrauklumui.





2.Kaimo vietovių 2040 m. vizija

Vizijai formuoti skirti svarstymai yra pagrįsti kaimo vietovių iššūkiais ir galimybėmis, kurių keletas greičiausiai liks ir ateityje. Rengiant šią viziją, atspindinčią pageidaujamą kaimo vietovių būklę 2040 m., aktyviai dalyvavo piliečiai ir organizacijos iš kaimo vietovių. Be to, buvo atlikti tam skirti prognozavimo darbai. Juos atliekant nagrinėtos pokyčius iki 2040 m. skatinsiančios didžiosios tendencijos ir nustatyti pagrindiniai pokyčių veiksniai, kurie, tikėtina, formuos kaimo vietovių ateitį (žr. 1 diagramą). Kaip reikšmingiausi ir mažiausiai numatomi veiksniai buvo nurodyti demografija ir valdymas, ir pagal juos buvo parengti keturi scenarijai. Kiekvienas iš jų vaizduoja galimą kaimo vietovių ateitį 2040 m., priklausomą nuo to, ar jos pritrauks naujų gyventojų, ar ne, ir nuo daugiapakopio valdymo kokybės. Scenarijuose taip pat atsižvelgta į kaimo ir miesto tarpusavio priklausomybę.

Svarstant nustatytus veiksnius ir scenarijus ir atsižvelgiant į daugelį konsultacijų išryškėjo keturios viena kitą papildančios veiklos sritys, įkūnijančios ilgalaikę viziją iki 2040 m., kylančią iš stipresnių, sujungtų, atsparių ir klestinčių kaimo vietovių, joms skirtą ir jų įgyvendinsimą.





1 diagrama. Pagrindiniai kaimo vietovių ateitį iki 2040 m. formuosiantys veiksniai ir keturios papildomos veiklos sritys

Stipresnės •Galių įgijusios bendruomenės •Galimybė naudotis paslaugomis •Socialinės inovacijos

Sujungtos •Skaitmeninis junglumas • Transporto jungtys ir

nauji mobilumo tipai

Atsparios •Atsparumas klimato kaitai •Atsparumas aplinkos pokyčiams •Socialinis atsparumas