Šioje ataskaitoje apžvelgiamas JSPD įgyvendinimas per pirmąjį įgyvendinimo ciklą, prie jos pridedami trys tarnybų darbiniai dokumentai. Kuo greičiau ir ne vėliau kaip 2023 m. bus parengta išsamesnė šios direktyvos peržiūra, laikantis geresnio reglamentavimo reikalavimų. Ši ataskaita grindžiama valstybių narių, Komisijos, išorės stebėtojų ir ekspertų pagal JSPD parengta informacija. Joje daugiausia dėmesio skiriama pagrindinėms politikos gairėms ir per pirmąjį įgyvendinimo ciklą įgytai patirčiai.

Galimybė susipažinti su informacija apie aplinką, visuomenės dalyvavimas priimant sprendimus aplinkos klausimais ir teisė kreiptis į teismą yra bendrieji principai, skatinami tarptautiniu lygmeniu vykdant įsipareigojimus aplinkos apsaugos srityje. Į JSPD įtraukti aiškūs reikalavimai, kuriais siekiama padėti įgyvendinti šiuos įsipareigojimus. JSPD nustatytas skaidrus nacionalinių jūrų strategijų rengimo ir įgyvendinimo bei proceso stebėjimo Europos lygmeniu mechanizmas (pvz., įgyvendinimas gali būti stebimas naudojantis atviromis platformomis, kad būtų galima dalytis informacija). Aiškiai reikalaujama, kad valstybės narės skatintų aktyvų visų suinteresuotųjų šalių dalyvavimą. Be to, kiekviename įgyvendinimo etape vyksta viešos konsultacijos, kurias organizuoja kiekviena iš 23 jūrinių valstybių narių (SWD(2020) 60). Daugelyje JSPD priemonių programų taip pat numatytos informuotumo didinimo kampanijos.

JSPD paskatino taikyti taikomųjų mokslinių tyrimų iniciatyvas, kuriomis buvo informuojami ekspertai, vadovai ir politikos formuotojai. Keletas pavyzdžių susiję su jūrą teršiančių šiukšlių ir povandeninio triukšmo vertinimu – prieš priimant JSPD, labai trūko žinių šiomis dviem temomis. Remdamasi pagal JSPD vykdoma jūrą teršiančių šiukšlių stebėsena ir sukauptomis žiniomis, ES priėmė naujus teisės aktus, kuriais siekiama sumažinti vienkartinių plastikų ir prarastų žvejybos įrankių, kurie sudaro apie 70 proc. visų paplūdimius teršiančių šiukšlių, kiekį. JSPD suteikta paskata rengti povandeninio triukšmo stebėsenos tyrimus ir sukurti impulsinio povandeninio garso registrus. Be to, JSPD reikalavimais grindžiama keletas tokių naujų metodų kaip jūros dugno vientisumo analizė ir ištisų mitybos tinklų analizė.

JSPD I priede nustatyta, kad visi versliniais tikslais naudojamų žuvų ir jūrinių bestuburių ištekliai turėtų atitikti saugias biologines ribas. Šiai padėčiai įvertinti JSPD vartojama bendroje žuvininkystės politikoje taikoma didžiausio galimo tausios žvejybos laimikio sąvoka. Taigi ja skatinama naudoti išteklių vertinimus ir atitinkamus daugiamečius planus ir konsultuotis su atitinkamomis mokslo įstaigomis. Nors informacija apie žuvų išteklius yra daugiau ar mažiau prieinama pagal bendrą žuvininkystės politiką ir teikiama visų valstybių narių, apie kitus kriterijus, pavyzdžiui, su atsitiktine priegauda susijusį žuvų mirtingumą ir (arba) sužalojimus arba fizinį jūros dugno trikdymą dėl žvejybos veiklos valstybės narės sistemingų duomenų neteikia. Kartais šias spragas gali padėti užpildyti regionų informacija; pavyzdžiui, 86 proc. Didžiojoje Šiaurės jūroje ir Keltų jūrose įvertinto jūros dugno matyti požymiai, kad naudojant dugninius tralus fiziškai trikdomas jūros dugnas. Jei tiek JSPD, tiek bendros žuvininkystės politikos tikslai būtų įgyvendinti praktiškai, pagerėtų verslinių rūšių žuvų išteklių, biologinės įvairovės ir buveinių apsauga. Be to, pagal JSPD nustačius slenkstines vertes būtų lengviau įgyvendinti tikslines priemones, įskaitant bendros žuvininkystės politikos priemones.

Vienas iš bendros žuvininkystės politikos tikslų – derėti su JSPD ir jos tikslu užtikrinti gerą aplinkos būklę. Nustatant išteklių naudojimo lygius ir technines priemones, kuriomis apibrėžiama tausi žvejybos praktika, bendra žuvininkystės politika siekiama mažinti žvejybos poveikį verslinių rūšių žuvų ir jūrinių bestuburių ištekliams (vienas iš JSPD deskriptorių). Šia politika taip pat siekiama užtikrinti, kad neigiamas žvejybos veiklos poveikis jūrų ekosistemai būtų kuo mažesnis. Tai susiję su poveikiu jūrų gyvūnijos ir augalijos gausai ir įvairovei, jūriniams mitybos tinklams ir ekosistemoms, taip pat jūros dugno buveinėms (tai ypač aktualu kalbant apie kitus tris JSPD deskriptorius). Be to, dėl žvejybos sektoriuje susidarančių šiukšlių, pvz., į jūrą išmestų ar prarastų žvejybos tinklų ir kitų įrankių, gali pakisti buveinės. Kalbant apie JSPD priemones, dauguma valstybių narių jūrų biologinei įvairovei ir verslinių rūšių žuvims bei jūriniams bestuburiams skirtas priemones sieja su bendra žuvininkystės politika, nors tik kelios valstybės narės tai padarė dėl jūrą teršiančių šiukšlių. Pritaikius Komisijos pagal šią politiką pasiūlytas valdymo priemones, sumažėjo kai kurių versliniais tikslais naudojamų žuvų ir jūrinių bestuburių išteklių mirtingumas dėl žvejybos šiaurės rytų Atlanto vandenyne ir Baltijos jūroje; vis dėlto šios pažangos dar nepakanka, kad būtų pasiekti atitinkami bendros žuvininkystės politikos tikslai. Padėtis blogesnė Viduržemio jūroje ir Juodojoje jūroje, kur peržvejojimas tebėra įprasta praktika.

Visų trijų direktyvų tikslai panašūs, nors JSPD taikymo sritis yra platesnė. Pagrindinis Buveinių direktyvos tikslas – pasiekti rūšių ir buveinių, kurioms ji taikoma, „gerą apsaugos būklę“ – ir panašus su visais laukiniais paukščiais susijęs Paukščių direktyvos tikslas nevisiškai atitinka „gerą aplinkos būklę“ apibrėžties, priemonių ar terminų požiūriu. Tačiau abi sąvokos viena kitą papildo. Valstybės narės vertina rūšių ir buveinių, saugomų pagal Paukščių ir Buveinių direktyvas, būklę ir tendencijas ir kas šešerius metus teikia ataskaitas. 2007–2012 m. laikotarpiu rūšių, apie kurias pagal Buveinių direktyvą pranešta, kad jų apsaugos būklė yra gera, procentinė dalis Europos jūrų regionuose svyravo nuo nulio Juodojoje jūroje iki 20 proc. Baltijos jūroje. 2017 m. sprendime numatyta, kai įmanoma, pakartotinai naudoti pagal Paukščių ir Buveinių direktyvas atliktus jūrų rūšių ir buveinių vertinimus, tačiau kiekviena valstybė narė gali tai daryti skirtingai . Be to, tiek JSPD, tiek Buveinių direktyvoje nustatyti geografiniai regionai, kuriuose valstybės narės turėtų bendradarbiauti ir taikyti bendrus metodus. Abiejose direktyvose nustatytos regioninės sienos dabar yra iš esmės suderintos.

Įgyvendinant JSPD sukauptos žinios apie jūrą teršiančias šiukšles, mikrošiukšles ir jų poveikį laukinei gyvūnijai, nors ir ribotos, padėjo plėtoti ES plastikų strategiją ir taip prisidėjo prie žiedinės ekonomikos veiksmų plano. Konkretus JSPD indėlio į tolesnę veiklą, susijusią su plastikų strategija, pavyzdys yra pagal ją suteiktas pagrindas naujajai direktyvai dėl vienkartinių plastikų ir žvejybos įrankių. Pagal JSPD vykdydama paplūdimius teršiančių šiukšlių stebėsenos veiklą, Komisija surinko pakankamai duomenų, kad galėtų pateikti poveikio vertinimą ir pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto. Be to, JSPD labai padės įvertinti šios naujos direktyvos dėl plastikų veiksmingumą ir stebėti kitų strategijos veiksmų, pavyzdžiui, šiukšlių ir mikroplastikų kiekio nustatymo ir jų žemėlapių sudarymo, pažangą. Tikimasi, kad toks indėlis bus naudojamas ir naujajam žiedinės ekonomikos veiksmų planui.

Apie 28 proc. Europos pakrantės veikia nuolatiniai hidrografiniai pokyčiai, be kita ko, susiję su jūros vandens judėjimu, druskingumu ir jūros temperatūros pokyčiais, kuriuos lemia žmogaus veikla, pavyzdžiui, dugno gilinimas, infrastruktūros plėtra, smėlio išgavimas arba gėlinimas. Tačiau pagal JSPD teikiamos informacijos apie su hidrografinėmis sąlygomis susijusias tendencijas ir aplinkos būklę yra per mažai ir ji pernelyg išskaidyta, kad būtų galima atlikti tinkamą didelio masto vertinimą. Taikomi kriterijai ir metodai nėra suderinti. Žmogaus veiklos sukelti tiesioginiai ir netiesioginiai hidrografinių kintamųjų pokyčiai, taip pat jų poveikis jūros dugnui ir vandens storymės buveinėms ne visada gerai suprantami ir apie juos ne visada pranešama pagal JSPD. Kadangi didelė dalis žmogaus veiklos, tiesiogiai susijusios su hidrografiniais veiksniais, vykdoma pakrančių vandenyse, šis klausimas glaudžiai susijęs su Vandens pagrindų direktyva.

Baltijos ir Juodosios jūrų regionuose pastebėta daug vietovių, dėl eutrofikacijos, gamtinių sąlygų ir klimato kaitos poveikio netekusių deguonies. Tai daro didelį poveikį bentoso buveinėms ir mitybos tinklams. Maistinių medžiagų nuotėkis iš taškinių šaltinių ES gerokai sumažėjo, nors nuotėkis iš pasklidųjų šaltinių, t. y. dėl žemės ūkio veiklos, vis dar per didelis. Be to, nuo faktinio maistinių medžiagų patekimo į aplinką sumažėjimo iki eutrofikacijos poveikio sumažėjimo praeina ilgas laiko tarpas.

46 proc. Europos pakrančių vandenų neatitinka geros ekologinės būklės. Tačiau kai kuriose šalyse nukentėjusių vietovių mastas mažėja. Maistinės medžiagos daugiausia problemų kelia Baltijos jūros regione – net 58 proc. jo pakrančių vandenų pasižymi per didele jų koncentracija, o fitoplanktonas – Juodosios jūros regione, kur per didelė jo koncentracija susidariusi net 85 proc. pakrančių vandenų. Eutrofikacija taip pat pastebima pietinėje Šiaurės jūros dalyje, Prancūzijos šiaurės vakarų pakrantėje ir netoli upių ištakų Viduržemio jūroje.

Jei persvarstytas sprendimas dėl geros aplinkos būklės bus visiškai įgyvendintas, tai bus drąsus ir svarbus žingsnis siekiant nustatyti gerą aplinkos būklę taikant bendrą metodą (pvz., sudarant rūšių sąrašus, nustatant vertinimo mastą ir slenkstines vertes). Kai kurios valstybės narės pademonstravo vis didesnes pastangas ir didesnį užmojį. Vis dėlto, atsižvelgiant į finansuotus projektus, kuriais remiamas JSPD įgyvendinimas, ir kai kurias diskusijas dėl regioninių jūrų konvencijų, matyti, kad, išskyrus kelias išimtis, vis dar nėra bendro regioninio supratimo, kas yra gera aplinkos būklė. Nors Komisija dar nebaigė oficialaus naujai pateiktos informacijos vertinimo, iš pradinės analizės matyti, kad 2018 m. pateikti geros aplinkos būklės nustatymai vis dar labai skiriasi; tačiau kai kuriose regioninėse jūrų konvencijose padaryta didelė pažanga apibrėžiant bendrus rodiklius su regionų lygmeniu sutartomis slenkstinėmis vertėmis. Nors bendra įgyvendinimo strategija siekiama direktyvos įgyvendinimo nuoseklumo, valstybės narės gali lanksčiai nustatyti savo aplinkybėms ir regionui tinkamus ilgalaikius ir trumpalaikius tikslus. 2017 m. sprendime reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų tam tikras slenkstines vertes Sąjungos lygmeniu, o ne per regionines struktūras. Su jomis susijęs darbas pradėtas per pirmąjį įgyvendinimo ciklą. Tačiau net ir šiuo atveju bandymai apibrėžti slenkstines vertes parodė, kad ši sąvoka yra dviprasmiška: kadangi gera aplinkos būklė turi būti plataus užmojo, nes turėtų atspindėti bendrą apibrėžtį, ką norime pasiekti mūsų jūroms, nustačius terminą (dabartinėje direktyvoje – 2020 m.) valstybės narės negali patvirtinti plataus užmojo geros aplinkos būklės apibrėžties.

5.3.1.Sudėtingumas

Akivaizdu, kad platus JSPD užmojis ir holistinis požiūris reiškia, kad reikia išsamių žinių, vertinimo ir ataskaitų teikimo, ir tiek valstybės narės, tiek Komisijos tarnybos yra įsipareigojusios patenkinti šiuos poreikius. Pirmasis įgyvendinimo ciklas buvo ypač sudėtingas visiems bendros įgyvendinimo strategijos dalyviams, nes kiekvienas etapas buvo aptartas, apibrėžtas, pristatytas ataskaitose ir įvertintas pirmą kartą. Dauguma bendros įgyvendinimo strategijos narių nurodo, kad pagrindiniai iššūkiai yra tinkamas direktyvos įgyvendinimas, išteklių (daugiausia žmogiškųjų išteklių ir laiko) trūkumas, lėtas jūrų ekosistemų atsigavimas ir politinės valios trūkumas. Pasikartojantys valstybių narių ataskaitų teikimo pagal direktyvą vėlavimai ir su tuo susiję pažeidimai atskleidžia, kad valstybėms narėms buvo sunku įvykdyti reikalavimus. Nors tikimasi, kad per kitus ciklus šis procesas pagerės, nes dabar ataskaitų teikimas turėtų būti daug paprastesnis ir aiškesnis, vis dar yra tam tikrų konkrečių klausimų, kuriuos būtų galima išspręsti siekiant racionalizuoti įgyvendinimo procesą.

Pirmasis ciklas parodė, kad JSPD įgyvendinimui skirti ištekliai, atrodo, neatitinka tinkamo direktyvos įgyvendinimo poreikių, net jei didelė įgyvendinimo dalis remiama kitų sričių politika. Pateikta tam tikrų sumanymų, kaip padidinti šiuos išteklius, pavyzdžiui, įtraukti tam tikrus pramonės sektorius į jų poveikio stebėseną, susieti jūrinių teritorijų planavimo procesą, kad būtų užtikrinta tinkama mėlynosios ekonomikos ir tvarumo pusiausvyra, geriau panaudoti stebėjimo sistemas, koordinuojamas pagal mokslinių tyrimų programas (pvz., „Horizontas 2020“) ir ES lygmeniu sukurtais produktais (pvz., „Copernicus“), ir paraginti valstybes nares visapusiškai pasinaudoti Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondu nacionalinių jūrų strategijų kūrimui ir įgyvendinimui finansuoti.

JSPD neabejotinai yra sudėtinga sistema, kuri netrukus (pradedant šiais metais) bus peržiūrėta atliekant teisės aktų vertinimą. Per pirmąjį įgyvendinimo ciklą visi susiję subjektai turėjo suprasti įvairių strategijų elementų sąsajas. Tai ne visada buvo aišku. Pavyzdžiui, valstybėms narėms dažnai nepavyko atskirti tikslų ir geros aplinkos būklės nustatymo. Jos nesusiejo savo tikslų su savo priemonėmis, kad galėtų pagrįstai įvertinti savo pažangą, padarytą siekiant geros aplinkos būklės. Stebėsenos programos taip pat ne visada buvo susietos su tikslais, o dėl to, kad buvo parengtos prieš įgyvendinant priemones, jų tarpusavio ryšys taip pat buvo nepakankamas. Iki šiol pažanga nustatant slenkstines vertes, pagal kurias nustatoma gera aplinkos būklė, buvo lėta ir panašu, kad nenorėta nustatyti plataus užmojo lygių, nes tai trukdytų valstybėms narėms pasiekti gerą aplinkos būklę per direktyvoje nustatytą terminą. Dokumente SWD(2020) 62 Komisija nagrinėja šiuos kompleksinius klausimus.

5.3.2.Terminai

Direktyvoje nustatyti ataskaitų teikimo terminai yra neaiškūs, nes joje nustatyti pastovūs įvairių nacionalinių jūrų strategijų dalių pateikimo terminai, tačiau pateikti varijuojantys konsultacijų, paskelbimo ar įgyvendinimo pažangos vertinimo terminai. Ši problema išspręsta pasiekus susitarimą su valstybėmis narėmis dėl bendros įgyvendinimo strategijos taikyti pastovius terminus. Be to, 2020 m. terminas, iki kurio pagal 1 straipsnį turi būti pasiekta gera aplinkos būklė, nėra konkrečiai suderintas su ataskaitų teikimo ciklais, nes pažangos siekiant šio tikslo vertinimas, grindžiamas stebėsenos duomenimis iki 2020 m. ir vėliau, bus pateiktas tik 2024 m. Be to, šios direktyvoje nustatytos įgyvendinimo ataskaitos paskelbimo data nesuteikė realių galimybių visapusiškai pripažinti 2018 m. pateiktą informaciją apie jūros aplinkos vertinimą, geros aplinkos būklės apibrėžtis ir aplinkos apsaugos tikslus arba apie priemonių programų įgyvendinimo pažangą. Taip pat reikia atsižvelgti į galimą vėlavimą, nes konkrečių priemonių įgyvendinimas ne visada iš karto lemia jūros aplinkos atkūrimą.

Nors ES jau suderino šešerių metų vandens ir jūrų politikos valdymo ir ataskaitų teikimo ciklą, tolesnis derinimas su gamtinių ataskaitų teikimo ciklu (iš esmės 1 metų vėlavimas) galėtų būti naudingas ir padaryti vertinimus efektyvesnius.

5.3.3.Ataskaitų teikimas

Ataskaitų teikimas yra labai sudėtingas dėl plačios direktyvos taikymo srities ir ataskaitų teikimo dažnumo (trys pagrindinės ataskaitos per šešerių metų ciklą). Kompetentingos institucijos ir Komisija yra priverstos vieną po kito prisiimti įsipareigojimus teikti ataskaitas ir atlikti atitinkamą vertinimą, neturėdamos pakankamai laiko ar išteklių, kad galėtų tinkamai apsvarstyti kiekvieną etapą ir strategines diskusijas prieš pradėdamos kitą etapą. Daugelis valstybių narių, kurios vėluoja teikti ataskaitas, taip pat lėtina procesą (žr. 8 išnašą ir SWD(2020) 60), o tai daro grandininį poveikį Komisijos atliekamiems vertinimams. Tai reiškia, kad grįžtamoji informacija valstybėms narėms pateikiama pavėluotai, dažnai per vėlai, kad į ją būtų galima atsižvelgti rengiant vėlesnes ataskaitas.

Valstybės narės daug investuoja į tekstines ataskaitas, susijusias su jų nacionaliniais procesais ir viešomis konsultacijomis. Tačiau šiandien elektroninių ataskaitų teikimas yra labai svarbus, kad būtų galima laiku surinkti palyginamą informaciją visoje ES. Sistema grindžiama iš nacionalinių vertinimų gauta informacija, o naujos stebėsenos technologijos gali padėti susidaryti tikslesnį vaizdą apie faktinę jūrų būklę ir pažangą siekiant geros aplinkos būklės. Be to, per pirmąjį JSPD ciklą tekstinės ir elektroninės ataskaitos ne visada buvo lygiavertės. Kai kurios valstybės narės gali naudotis regioninių jūrų konvencijų ataskaitomis, tačiau jų formatas nėra visiškai suderintas su e. ataskaitų teikimo poreikiais.

Komisija ir Europos aplinkos agentūra siekia tobulinti ir skaitmeninti ataskaitų teikimo priemones, kad informacija, teikiama pagal regionines jūrų konvencijas, kitas ES politikos priemones arba anksčiau pateikta informacija būtų sklandžiai perduodama JSPD ataskaitų teikimo tikslais. Reikėtų pašalinti elektroninėse ataskaitose ir statistinėse tekstinėse ataskaitose, kurioms kai kurios valstybės narės, regis, teikia pirmenybę, pateikiamų duomenų neatitikimus, nes jie trukdo visam procesui. Su JSPD susijusi informacija pradedama efektyviai ir skaidriai skelbti portale „WISE Marine“, skelbiant centralizuotas ataskaitų lenteles ir nacionaliniu lygmeniu teikiamus duomenis.

5.4.Didesnis politikos integravimas

Kaip jau minėta skirsnyje dėl veiksmingumo, JSPD apima visą veiklą, kuri daro poveikį jūrų ekosistemoms (pvz., žvejybą, laivybą, naftos ir dujų gavybą jūroje, atsinaujinančiuosius energijos išteklius), tačiau šia direktyva tokia veikla nėra konkrečiai reglamentuojama. Nenuostabu, kad apie 75 proc. JSPD priemonių susijusios su kitomis teisinėmis sistemomis. Todėl siekiant JSPD tikslų tiek nacionaliniu, tiek ES lygmeniu labai svarbus racionalizavimas ir koordinavimas su kitų sektorių politika. Nors Mėlynojo augimo strategija grindžiama tuo pačiu esminiu tvarumo principu kaip ir JSPD, jei ji nebus tvariai įgyvendinta, ja gali būti šiek tiek prieštaraujama JSPD priemonėms, kuriomis siekiama geros aplinkos būklės, ypač atsižvelgiant į galimą jūrinės veiklos, pavyzdžiui, jūros išteklių energijos ir akvakultūros, plėtrą. Siekdamos užtikrinti, kad įprastos ar naujos ekonominės veiklos plėtra nedarytų papildomo neigiamo poveikio jūros aplinkai, ES ir jos valstybės narės, remdamosi moksliniais duomenimis, turi sukurti tvirtesnes sąsajas tarp JSPD ir politikos, kuria reglamentuojama jūrinė veikla, pavyzdžiui, Jūrinių teritorijų planavimo direktyvos, bendros žuvininkystės politikos, su energetika susijusių iniciatyvų , jūrų transporto politikos ar bet kokios kitos veiklos (pvz., akvakultūros, gėlinimo, atliekų tvarkymo). Šiai veiklai tenka svarbus vaidmuo pertvarkant mūsų visuomenę ir ekonomiką ir paverčiant jas tvaria sistema ir anglies dioksido neišskiriančiu žemynu. Toks tikslas nustatytas Europos žaliajame kurse. Siekiant panaikinti priklausomybę nuo iškastinio kuro, reikalingi jūros vėjo elektrinių parkai. Tvari akvakultūra užtikrina aprūpinimo maistu saugumą ir tvarią mitybą, kartu išvengiant didesnio neigiamo poveikio, kurį sukelia žemės naudojimas. Būsima jūros vėjo energijos strategija ir persvarstytos tvarios ES akvakultūros strateginės gairės, kurios turi būti priimtos 2020 m., padės siekti šio tikslo ir turėtų apimti visus susijusius aplinkos apsaugos aspektus. Tokia plėtra negali būti vykdoma prarandant jūrų ekosistemų atsparumą, nes tai turėtų grandininį poveikį bendram planetos atsparumui klimato kaitos poveikiui.

JSPD bendros įgyvendinimo strategijos nariai nustatė, kad siekiant geros aplinkos būklės reikia daugiau dirbti visose grupėse ir sektoriuose sprendžiant kompleksinius klausimus, pavyzdžiui, veiklos, neigiamo poveikio ir būklės sąsajų, taip pat klimato kaitos.

2017 m. sprendime nurodyta, kaip jūrų būklės vertinimai turėtų būti susieti su kituose ES teisės aktuose nustatytais standartais ir procesais. Visos valstybės narės daugumą savo stebėsenos programų ir priemonių programų susiejo su kitais, daugiausia aplinkos, teisės aktais (būtent Vandens pagrindų direktyva, Buveinių direktyva ir Paukščių direktyva). Tačiau iš Komisijos vertinimų ir mokslinių analizių matyti, kad politika dar nėra integruota veiklos lygmeniu (pvz., duomenų integravimo, stebėsenos planavimo, vertinimų nustatymo) ir kad reikia dėti daugiau pastangų siekiant išnaudoti sinergiją, suderinti procesus ir galiausiai sutaupyti išteklių. Šios ataskaitos 3 skirsnyje nurodomos galimos temos, kurias būtų galima geriau susieti arba koordinuoti tarpusavyje vykdant įvairią ES politiką.

Ypač svarbus yra JSPD ir klimato politikos ryšys. Vandenynai yra pagrindinė klimato sistemos sudedamoji dalis, kurioje saugomas antropogeninės kilmės CO2 ir kur kas didesnis šilumos kiekis nei atmosferoje; jie veikia kaip pagrindiniai anglies dioksido absorbentai ir reguliuoja šilumos judėjimą aplink Žemę. Todėl vandenynai gali turėti dramatišką poveikį pasaulio klimatui ir atvirkščiai. Remiantis neseniai paskelbta Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos (IPCC) ataskaita dėl vandenynų ir kriosferos keičiantis klimatui: i) nuo 1993 m. vandenynų atšilimo tempas padidėjo daugiau nei dvigubai ir jau veikia visą vandens storymę; ii) nuo 9-ojo dešimtmečio į vandenyną pateko 20–30 proc. viso antropogeninės kilmės CO2 teršalų kiekio, todėl vandenynas dar labiau parūgštėjo; iii) vandenynas netenka deguonies, o deguonies išeikvojimo zonos išsiplėtė; iv) nuo 1982 m. jūrų karščio bangų dažnis padvigubėjo, jos tapo ilgesnės bei intensyvesnės. Šie okeanografiniai pokyčiai gali turėti dramatiškų pasekmių jūrų biologinei įvairovei ir ekosistemų atsparumui. Visoms IPCC ataskaitoje vertintoms jūrų ekosistemoms iškilusi padidėjusi klimato kaitos poveikio rizika.

Nepaisant JSPD svarbos, ryšys tarp jos ir klimato kaitos tiek stebėsenos, tiek politikos formavimo lygmenimis nėra akivaizdus. Valstybės narės pabrėžė, kad klimato kaitos ir vandenynų rūgštėjimo poveikis yra svarbūs tarpvalstybiniai klausimai, kurie tiesiogiai arba netiesiogiai sprendžiami vykdant JSPD stebėsenos programas. Vis dėlto pagrindinės temos, kaip antai vandens rūgštėjimo Europos jūrose stebėsena ir jūros vandens temperatūros šuolių poveikis jūrų biologinei įvairovei, nėra gerai išnagrinėtos.

5.5.Regioninio bendradarbiavimo skatinimas

Priėmus JSPD, regioninis bendradarbiavimas pagerėjo, tačiau reikia aktyviau bendradarbiauti, kad būtų pasiekta visiškas jūrų strategijų regioninis nuoseklumas (žr. SWD(2020) 60). Kalbant apie tris pagrindinius direktyvos įgyvendinimo etapus: a) Komisija rekomendavo, kad valstybės narės, vertindamos savo jūrų vandenų būklę, taikytų daugiau standartų, nustatytų ES teisės aktuose, arba bendrus regioninius rodiklius; b) ES stebėsenos programų regioninis nuoseklumas laikytas vidutinišku arba dideliu, išskyrus Viduržemio jūros regioną, kuriame jis mažesnis; c) bendra priemonių programų nuoseklumas buvo vidutiniškas visuose regionuose ir didelis Juodosios jūros regione. Todėl pastangos mažinti pagrindinius neigiamus veiksnius, darančius poveikį kiekvienam regionui (paregioniui), turėtų būti geriau koordinuojamos.

Iš preliminarios 2018 m. pateiktos informacijos analizės matyti, kad per antrąjį ciklą gretimose valstybėse narėse jūrų ekosistemų būklei įvertinti naudojami elementai dar labai skiriasi. Valstybės narės galėtų plačiau naudotis regioninių jūrų konvencijų rezultatais, kai jie atitinka JSPD reikalavimus. Svarbu tai, kad šios konvencijos apima kaimyninių (ne ES) šalių veiksmus ir padeda stiprinti pajėgumus. Tačiau tais atvejais, kai regioninės jūrų konvencijos negali patenkinti JSPD poreikių, valstybės narės turėtų parengti savo tarpvalstybinio ir regioninio koordinavimo strategijas pagal šią direktyvą. Galutinis ES tikslas – siekti veiksmingesnės, labiau suderintos ir ekonomiškai efektyvios jūros aplinkos apsaugos. Regioninės slenkstinės vertės turėtų būti nustatytos pagal 2017 m. Komisijos sprendimą.