Komisijos komunikatas Tarybai - Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių investicijų ir partnerystės programos (EVIPP) ir būsimų galimybių įvertinimas {SEC(2006)1294} /* KOM/2006/0592 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 17.10.2006 KOM(2006) 592 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių investicijų ir partnerystės programos (EVIPP) ir būsimų galimybių įvertinimas{SEC(2006)1294} ĮVADAS Atsižvelgdama į 2003 m. gruodžio mėn. Europos Tarybos išvadas[1] Europos Komisija, glaudžiai bendradarbiaudama su Europos investicijų banku (EIB), peržiūrėjo Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių investicijų ir partnerystės programą (EVIPP). Šiame komunikate apibendrinami pagrindiniai peržiūros rezultatai ir siūlomos galimybės ateičiai. Išsamesnė ir techninė informacija pateikta prie šio komunikato pridedamame Komisijos tarnybų darbo dokumente. EVIPP buvo sukurta 2002 m. spalio mėn., 2002 m. kovo mėn. Europos Vadovų Tarybai Barselonos susitikime padarius išvadą, kad reikėtų skatinti privataus sektoriaus plėtrą Viduržemio jūros regione[2] ir padėti jam pasiekti aukštesnį ekonominės plėtros lygį. Įgyvendinant EVIPP buvo teikiama techninė pagalba, rizikos kapitalas ir palūkanų normų subsidijos aplinkosaugos projektams, skiriant EIB paskolų lėšas ir ES biudžeto išteklius. Be to, buvo sukurta dialogo tarp ES ir Viduržemio jūros regiono valstybių partnerių struktūra. 2003 m. lapkričio mėn. Taryba, vadovaudamasi Komisijos įvertinimu, atliko pirmąją EVIPP veiklos peržiūrą ir nusprendė papildyti priemonę naujais elementais: sukurti specialųjį EVIPP didesnės rizikos paskolų finansavimo paketą, įsteigti donorų patikos fondą, pagerinti dialogo struktūrą ir dar labiau išplėsti EVIPP veiklą regione. Taryba taip pat sutiko padidinti regionui skiriamoms paskoloms numatytų Bendrijos garantijų sumą – šis padidinimas buvo oficialiai patvirtintas 2004 m. gruodžio mėn. atliekant EIB įgaliojimų dėl išorės skolinimo vidutinio laikotarpio peržiūrą. Europos Komisija taip pat paprašė ECOFIN tarybą, pasitarus su Viduržemio jūros regiono valstybėmis partnerėmis, 2006 m. atlikti naują peržiūrą. Konsultacijų metu ministrai, Komisija ir EIB tiesiogiai apsikeitė nuomonėmis 2006 m. birželio mėn. vykusiame EVIPP ministrų pasitarime, pirmojoje 2006 m. pusėje vyko dvišalės diskusijos tarp EIB ir Viduržemio jūros regiono valstybių ir buvo tariamasi su EVIPP suinteresuotosiomis šalimis, naudojant tikslinius ir internetinius klausimynus. Konsultacijų rezultatai kartu su atrinktais EIB įvertinimais ir ekonominiais duomenimis buvo panaudoti įvertinti, kaip EVIPP veiklos rodikliai atitinka pagrindinius priemonės tikslus – skatinti ekonominį augimą ir privataus sektoriaus plėtrą. 1. EVIPP VERTINIMAS, ATSIžVELGIANT į VIDURžEMIO JūROS REGIONO EKONOMINIUS POREIKIUS 1.1. Paramos investicijoms ir ūkio augimui regione skatinimas Pastaruoju metu Viduržemio jūros regiono ekonominis augimas, nors ir buvo gana didelis (2005 m. sudarė 4,8 % .), toliau atsiliko nuo palyginamų vidutinių pajamų šalių vidurkio. Pasirodė, jog nepakanka vien sumažinti nedarbą, kurio oficialiai skelbiamas lygis svyravo nuo 9 % iki 23 %. Be to, už mažiau kaip 3 JAV dolerius pragyventi turinčių žmonių procentinė dalis vis dar yra didelė ir svyruoja nuo 20 % (Tunise, Jordanijoje), 35 % (Alžyre) iki 70 % (Egipte). Regione, ypač naftos neišgaunančiose šalyse, kol kas investuojama vangiai, ir tiesioginių užsienio investicijų lygis, palyginti su kitais regionais, yra gana žemas; į Viduržemio jūros regioną nukreipiami vos 3 % besivystantiems regionams skiriamų grynųjų privataus kapitalo srautų. Tokią tendenciją iš esmės lemia vangi verslo aplinka, susijusi su numanoma didele politine ir ekonomine rizika. Be kita ko, tokia tendencija taip pat lemia dideles realias palūkanų normas, kurios parodo finansų rinkų ir reguliavimo trūkumus bei nepakankamą regiono integraciją į pasaulio kapitalo rinkas. Nors siekiant pagerinti verslo aplinką padaryta nemaža pažanga, regionas vis dar atsilieka nuo pasaulinio vidurkio pagal svarbius palankumo imtis verslo veiksnius, pavyzdžiui, galimybes gauti finansavimą, turto registravimą, investuotojų apsaugą ir administracines procedūras verslui pradėti, licencijų tvarkymą ir kt. Norint supaprastinti naujų įmonių steigimą ir plėtojimą, darbo vietų kūrimą ir ekonominę plėtrą, reikia imtis tolesnių reformų verslo aplinkai gerinti. Galimybės gauti finansavimą vis dar kelia ypatingų sunkumų privačioms įmonėms, ypač mažesnėms bendrovėms (mažoms ir vidutinėms įmonėms, MVI). Nors vidutiniškai bankai Viduržemio jūros regiono šalyse atrodo turintys pakankamai kapitalo ir yra likvidūs, jie nelinkę pernelyg rizikuoti. Taip iš dalies yra todėl, kad jau dabar laiku negrąžinamų paskolų procentinė dalis yra didelė. Taigi bankai nustato palyginti dideles palūkanų normas, išduoda trumpalaikes paskolas ir reikalauja iš savo paskolų gavėjų didelių garantijų. Galimybes gauti finansavimą dar labiau mažina nepakankamai išplėtoti finansavimo kanalai ir organizaciniai bankų trūkumai. Dažnai bankus valdo vyriausybės, o kai kuriose šalyse didelė paskolų dalis nukreipiama viešajam sektoriui ir skiriama vadovaujantis nekomerciniais kriterijais. Todėl privatus sektorius vis dar turi menkas galimybes gauti bankų kreditavimą, kuris aprėpia tik 4–20 % privataus sektoriaus investicijų reikmių. Mažos įmonės turi dar mažiau galimybių gauti kreditavimą negu privatus sektorius apskritai, nors daugelyje Viduržemio jūros regiono valstybių jos sudaro daugiau kaip 95 % visų įmonių ir jose dirba 50–70 % visų dirbančiųjų. Pagrindinė priežastis, dėl kurios MVI susiduria su daugiau sunkumų negu didesnės įmonės, – nepakankama šių įmonių kapitalizacija, reikiamo įkaito neturėjimas ir nepakankamai skaidri teikiama informacija. Be to, bankų sąnaudos, susijusios su mažų paskolų skyrimu, yra gerokai didesnės, palyginti su didesnėmis paskolomis. Mažiausių įmonių atveju šią problemą galėtų padėti išspręsti mikrofinansavimo institucijos ir mažesnių išteklių reikalaujančios standartizuotos priemonės. Nors gauti mažą kreditą galimybių sparčiai daugėja, jomis šiuo metu gali pasinaudoti mažiau kaip 0,5 % gyventojų, taigi neišnaudojama daug galimybių. 1.2. EVIPP daug prisidėjo prie investicijų augimo regione Šiomis aplinkybėmis EVIPP vaidmuo ypač svarbus, nes pagal šią priemonę palankiomis sąlygomis skiriamas finansavimas aukštos kokybės ir produktyvioms investicijoms į infrastruktūrą ir privatų sektorių. EVIPP buvo naudinga nukreipiant nemažas lėšas į Viduržemio jūros regioną. EIB teikia daugiausiai paskolų regionui, ir, parengus EVIPP, jo veikla Viduržemio jūros regione gerokai išaugo; pasirašytose paskolų sutartyse numatyta bendra suma padidėjo nuo 1,6 mlrd. EUR 2002 m. iki 2,2 mlrd. EUR 2005 m. (įskaitant Turkiją[3]). Maždaug trečdalis EVIPP projektų buvo bendrai finansuojami su kitomis institucijomis. Nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2005 m. pabaigos buvo pasirašytos sutartys dėl 77 projektų, kuriems buvo skirta 7,2 mlrd. EUR paskolų, o bendra projektų vertė viršijo 25 mlrd. EUR. Didžioji paskolų dalis teko paskolų gavėjams iš Turkijos, Egipto, Tuniso ir Maroko, ir numatoma, kad Euromed (Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių) II skolinimo Viduržemio jūros šalims įgaliojimai bus visiškai įgyvendinti iki 2006 m. pabaigos. EVIPP, remdama investicijas į infrastruktūrą (60 % visų paskolų) ir privačias įmones, skatino ekonominį augimą. Per pastaruosius kelerius metus gerokai padidėjo vietos tarpininkams skiriamų paskolų, kurios toliau skiriamos MVI (visuotinės paskolos), suma, kuri sudarė daugiau kaip 20 % bendros 2002–2005 m. suteiktų paskolų sumos. Bendras privačių projektų finansavimas pagal EVIPP absoliučia išraiška padidėjo beveik tris kartus – nuo 0,3 mlrd. EUR per metus 2000–2002 m. iki vidutiniškai 0,9 mlrd. EUR per metus 2003–2005 m. Be šios skolinimo veiklos, EIB taip pat skyrė rizikos kapitalą ir teikė techninę pagalbą, finansuojamą iš EU biudžeto išteklių[4]. Rizikos kapitalas daugiausia naudojamas dalyvauti privataus kapitalo fondų, mikrofinansavimo institucijų veikloje ir paskolų MVI garantijų programoje. Įsipareigojimų už 350 mln. EUR (iš kurių daugiau kaip 200 mln. EUR vertės rizikos kapitalas jau skirtas, bet dar nesumokėtas, t. y. dar nekompensuotas arba nenurašytas) turintis EIB tapo didžiausiu tarptautiniu rizikos kapitalo teikėju regione. Ši priemonė dažniausiai naudojama tik keliose šalyse (Maroke, Tunise ir Egipte), o tai atspindi rinkos išsivystymo lygį (teisės aktai, kvalifikuotų darbuotojų buvimas ir kt.) bei ūkio dydį. Techninė pagalba (TP) pasirodė esanti ypač naudinga nustatant, rengiant, įgyvendinant ir vertinant projektus. Techninės pagalbos sąvoka ir principai palankiai vertinami visose tikslinėse šalyse, ir tokios pagalbos teikimas veiksmingai prisideda prie gamybinės, prekybinės ar pažangiosios patirties perdavimo valstybėms gavėjoms. Iki šiol privačiam sektoriui buvo panaudota mažiau kaip 30 % techninės pagalbos, nors ji gali dar labiau paremti vietos finansinių tarpininkų ir MVI plėtrą. 2004 m. pabaigoje buvo įkurtas EVIPP donorų patikos fondas, kurio tikslas – finansuoti techninę pagalbą sektorių ir teminiams tyrimams bei rizikos kapitalo veiklai, kurios negali būti finansuojamos iš esančių EIB valdomų ES biudžeto fondų. Patikos fondas pradėjo veiklą 2005 m. pradžioje; iki 2006 m. rugpjūčio mėn. buvo patvirtinta dvylika techninės pagalbos operacijų ir viena rizikos kapitalo operacija. 1.3. EVIPP galėtų dar labiau skatinti privataus sektoriaus ir ypač MVI plėtrą Nors EVIPP buvo sėkmingai naudojama teikiant didelėms ilgalaikėms investicijoms tinkamas dideles paskolas ir stengėsi rūpintis mažesnių įmonių poreikiais, buvo sunku tvariai pakeisti santykį tarp viešojo ir privataus sektoriaus ir padidinti privačioms įmonėms tenkančią EVIPP paramą iki daugiau kaip 50 % visos pagal šią priemonę teikiamos paramos. Finansinėms institucijoms tolesniam skolinimui MVI teikiamas visuotines paskolas daugiausia naudoja didesnės ir eksportuoti linkusios mažos ir vidutinės įmonės, nes tarpininkaujantiems vietos bankams tenka prisiimti visą MVI riziką, o EIB paskolos šiems tarpininkams teikiamos užsienio valiuta. Taigi šios paskolos yra ne tokios naudingos siekiant nukreipti lėšas mažesnėms privataus sektoriaus įmonėms. EIB stengėsi siūlyti paskolas vietos valiuta, tačiau šioms pastangoms dažnai kliudė nepakankamas Viduržemio jūros regiono institucijų bendradarbiavimas , kad EIB galėtų platinti jų rinkose obligacijas vietos valiuta. Dvi EIB parengtos EIB veiklos Viduržemio jūros regione ataskaitos ir konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis rodo, kad pagrindinės kliūtys – verslo aplinka ir ypač būtina finansų sektoriaus reforma, nepakankamas Viduržemio jūros regiono vyriausybių bendradarbiavimas siekiant palengvinti privačiam sektoriui skirtų EIB priemonių įgyvendinimą jų šalyse, taip pat nepalankios aplinkybės EVIPP priemones pritaikyti prie šio regiono privataus sektoriaus projektų poreikių ir rizikos pobūdžio. Dėl griežtų įkaito ir garantijos reikalavimų, taip pat dėl užsienio valiutos rizikos, susijusios su EIB paskolomis, yra sunkiau pasirūpinti mažesniais privataus sektoriaus poreikiais. Įvertinimo ataskaitose taip pat buvo nurodyta, kad buvo prarastos kai kurios galimybės suteikti papildomos naudos, nes nebuvo pakankamai tiksliai apibrėžtas EIB vaidmuo šalyse bei sektoriuose ir nebuvo skirta pakankamai dėmesio instituciniams klausimams ir bendradarbiavimui su vietos institucijomis, Komisija ir kitais donorais. Specialaus EVIPP finansavimo paketo (SFE) įvedimas kai kuriais atvejais leido šiek tiek sušvelninti reikalavimus dėl įkaito. Nuo 2005 m. pabaigos šiuo paketu buvo pasinaudota tik du kartus (iš dalies todėl, kad kai kurios Viduržemio jūros regiono valstybės pradėjo abejoti galimybėmis taikyti pagrindų susitarimus su EIB privataus sektoriaus veiklai), tačiau pagal šį paketą svarstyti numatytų projektų sąrašas rodo, kad susidomėjimas teikia vilčių. Siekiant pašalinti nustatytus EVIPP finansinių priemonių trūkumus, reikės sureguliuoti ir diversifikuoti šiuo metu galiojančią investicinę priemonę. 2. TOLESNIų VEIKSMų KRYPTIS 2.1 Europos kaimynystės politikos (EKP) ateitis 2004 m. atsiradus Europos kaimynystės politikai atsirado nauja politinė aplinka, į kurią reikia atsižvelgti vertinant EVIPP ateitį. Nuo 2007 m. EB bendradarbiavimą su kaimyninėmis šalimis reglamentuos politinė Europos kaimynystės ir partnerystės priemonė (EKPP). Įgyvendinant šią naują priemonę konkrečiai numatoma būtinybę derinti veiklą su EIB. Šiame kontekste Komisija pateikė pasiūlymą dėl 2007–2013 EIB išorės įgaliojimo, kuris pastebimai padidins skolinimo išteklius, kuriuos galima skirti EKP šalims. Šiame pasiūlyme taip pat siūloma labiau derinti EIB išorės veiklą su Europos Sąjungos išorės politika ir tikslais. Atsižvelgiant į tolesnę EKP plėtrą tikimasi, jog ES kitais metais vyks išsamios diskusijos. Tai galėtų paskatinti drąsiau ir išsamiau pažvelgti į platesnę EKP sistemą. 2.2 Galimybės Dėl EVIPP ateities[5] nagrinėjamos trys galimybės, kiekviena iš kurių turi skirtingo lygmens tikslus: 1. pirmoji bazinė galimybė: priemonės nekeičiamos, didinama bendra paskolų suma ir stiprinamos sąsajos su Europos kaimynystės politika; 2. antroji galimybė: sureguliuojamos ir diversifikuojamos EVIPP finansinės priemonės, kartu stiprinant partnerystę ir plečiant veiklą vietos lygmeniu, siekiant dar labiau padidinti EVIPP veiksmingumą ir papildomą naudą, kurią ši priemonė duoda privataus sektoriaus plėtrai; 3. trečioji galimybė: EVIPP pertvarkoma į visavertę EIB Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių antrinę instituciją. 2.3 1 galimybė. Toliau taikyti EVIPP, kuriai skirta daugiau lėšų, ir stiprinti jos sąsajas su EKP Pagal šią bazinę galimybę būtų padidintos skolinimo apimtys, kad būtų galima patenkinti regiono investicijų poreikius, kaip bus numatyta būsimame Tarybos sprendime dėl EIB išorės skolinimo įgaliojimų[6]. Pagal Komisijos pasiūlymą padidinus regionui nustatytą viršutinę skolinimo ribą, skolinimo ištekliai, kuriais galės pasinaudoti regionas, realiai didės po 2 % per metus, taigi padės atitikti investicijų poreikius. Pasiūlyme dėl išorės skolinimo įgaliojimų taip pat numatyta stiprinti sąsają tarp EIB prioritetų ir ES politikos krypčių pagal Europos kaimynystės politiką (EKP), kad būtų sustiprinta ekonominė integracija tarp ES ir jos kaimynų, siekiant tolesnio prekybos liberalizavimo, bendrų transporto ir energetikos tinklų plėtojimo ir reguliavimo derinimo rinkoms atverti bei prekybos ir investicijų barjerams įveikti. Labiau integruojant EIB į ES šalių strategijas ir EKP sistemą (ypač į atitinkamas veiksmų planų dalis), taip pat geriau koordinuojant EIB ir ES veiklą ateityje padidėtų EIB skolinimo nuoseklumas ir jo poveikis sektoriams bei ūkio reformoms. Šie principai būtų įgyvendinti, jei EIB būtų dar glaudžiau susietas su Komisijos programavimo procesu (pavyzdžiui, šalies arba regiono strategijos dokumentais, orientacinėmis programomis ir veiksmų programomis) ir glaudžiai bendradarbiaujama pradžioje pasirenkant tinkamus EVIPP projektus ir juos įgyvendinant. Šiomis aplinkybėmis EVIPP galėtų būti panaudota finansuoti tam tikrus projektus konkrečiame sektoriuje, susiejant paskolą su sektoriuje įgyvendinama reforma arba strategija bei bendradarbiaujant su Komisija ir, jei tinkama, kitomis daugiašalėmis (dvišalėmis) institucijomis. Pirmiausia bus siekiama, kad EIB aktyviau dalyvautų plečiant transeuropinius tinklus Viduržemio jūros regione. Rizikos kapitalas ir techninė pagalba yra ir toliau bus finansuojami iš ES biudžeto išteklių. Per kitą finansinių perspektyvų laikotarpį Komisija ketina pagal EKPP regioninę programą pasiūlyti Viduržemio jūros regionui 32 mln. EUR per metus paketą kaip dotacijų paramą EVIPP, priklausomai nuo to, kada įsigalios EKPP, ir nuo atitinkamų komitologijos procedūrų. Be to, Komisija ketina peržiūrėti EIB ir Komisijos susitarimą dėl finansinės paramos Viduržemio jūros regiono valstybėms valdymo ir visų pirma sugrįžtančio rizikos kapitalo ir specialiųjų paskolų iš ankstesnių operacijų pagal MEDA – maždaug 35 mln. EUR per metus, panaudojimo, ketinant pridėti šiuos išteklius prie EVIPP skiriamo finansavimo. Sugrįžtančios lėšos, gautos įgyvendinus ankstesnius protokolus ir įgaliojimus bei iš būsimų operacijų, bus panaudotos finansuoti naujas rizikos kapitalo operacijas. Tai leis EVIPP siekti maždaug 50 mln. EUR per metus apimties naujose rizikos kapitalo operacijose (kurios atitinka 2005–2006 m. vidurkį) ir įsipareigoti skirti 20 mln. EUR per metus techninės pagalbos[7]. Be to, 2006 m. pabaigoje donorų patikos fonde atsirasiančios lėšos galėtų būti perkeltos į naują programų rengimo laikotarpį finansuoti papildomą techninę pagalbą ir rizikos kapitalo operacijas. Nacionalinėms institucijoms paprašius, atrinktiems projektams, kaip ir anksčiau, bus skiriamos palūkanų subsidijos, kurios bus finansuojamos iš šalių asignavimų pagal EKPP. Apytikriais EIB apskaičiavimais, siekiant tvarkyti didesnę paskolų sumą ir aktyvesnį EIB veiklos integravimą į EKP bei ES sektorių ir šalių strategijas, iki 2013 m. EIB reikės padidinti personalą nuo apytikriai 70 aptarnaujančių darbuotojų 2005 m. pabaigoje iki maždaug 110 aptarnaujančių darbuotojų. Darbuotojų skaičius vis tiek bus mažas, palyginti su kitomis tarptautinėmis finansų institucijomis. EIB vertinimais, pagal šį scenarijų administravimo išlaidos vis vien būtų didesnės negu einamosios įplaukos, nors ilgainiui būtų padengiama vis daugiau EVIPP išlaidų[8]. Ši bazinė galimybė kainuotų mažiausiai. Tačiau ji neišspręstų nustatytų problemų, susijusių su privataus sektoriaus plėtra. 2.4 2 galimybė. EKP sistemoje pakoreguoti EVIPP padidinant paramą MVI plėtrai ir stiprinant partnerystę Šios galimybės tikslas – pagerinti EVIPP gebėjimą geriau panaudoti savo potencialą siekiant patenkinti privataus sektoriaus poreikius ir įveikti programos trūkumus. Be 1 galimybėje numatytų elementų , pagal 2 galimybę siūloma patikslinti ir padidinti EVIPP priemonių skaičių bei didinti EIB dalyvavimą veikloje vietos lygmeniu. Tai padėtų geriau patenkinti privataus sektoriaus (ir ypač MVI) poreikius. Taip pat siūloma įsteigti patariamąjį komitetą, kad būtų galima sustiprinti partnerystę su Viduržemio jūros regiono valstybėmis ir didinti jų dalyvavimą įgyvendinant EVIPP. Geresnis privataus sektoriaus poreikių tenkinimas taikant įvairesnes finansines priemones ir paslaugas bei atkreipiant papildomą dėmesį į MVI. Siekiant įgyvendinti iniciatyvesnę politiką, geriau rūpintis MVI poreikiais , būtų galima, be kita ko, geriau paskirstyti riziką tarp EVIPP, vietos finansinių tarpininkų ir vietos įmonių, taip pat imtis priemonių, kad būtų pagerinti visų dalyvaujančių subjektų rizikos valdymo gebėjimai. EIB dažniau prisiimtų riziką, jeigu būtų aktyviau naudojamas specialus EVIPP finansavimo paketas, kad kai kuriais atvejais būtų galima sušvelninti griežtus reikalavimus dėl įkaito, kai teikiamos tiesioginės paskolos privačioms įmonėms ir suteikiamos garantijos, ir kad būtų galima skirti finansiniams tarpininkams daugiau visuotinių paskolų. Šiuo atžvilgiu būtinas Viduržemio jūros regiono valstybių bendradarbiavimas, kad būtų galima visiškai įgyvendinti dvišalius pagrindų susitarimus su EIB dėl privataus sektoriaus projektų. Dabartinę vietos tarpininkų nuostatą vengti rizikos taip pat būtų galima įveikti skatinant didesnę konkurenciją, kai siekiama visuotinių paskolų, bei įrašant į susitarimus dėl visuotinių paskolų tikslias mažesnėms MVI naudingas nuostatas. Be šių skolinimo veiklos patobulinimų, reikėtų papildomai plėtoti techninę pagalbą, galinčią padėti finansinėms institucijoms sukurti sistemas, skirtas geriau įvertinti kreditų riziką, optimizuoti procedūras ir pasiūlyti naujus produktus MVI. Šioje srityje EVIPP taip pat galėtų būti naudojama remti MVI paskolų garantijų programų (kurios mažintų vietos bankui MVI keliamą riziką) kūrimą. Šią priemonę būtų galima papildomai paremti, jei būtų įgyvendintos EKP šalių veiksmų planuose numatytos priemonės, kurių tikslas – skatinti pažangą įgyvendinant struktūrinę bankininkystės sektoriaus reformą. Be naudojamų rizikos kapitalo išteklių, MVI per nuosavus išteklius prisiimamą riziką būtų galima sumažinti pirmiausia teikiant paskolas vietos valiuta, kad jomis taip pat galėtų pasinaudoti mažiau arba jokių pajamų iš eksporto negaunančios įmonės ir projektai. Tam būtina, kad valstybių gavėjų reguliavimo institucijos įgyvendintų visus būtinus veiksmus, kad EIB galėtų platinti vietos rinkose vietos valiuta nominuotas obligacijas ar naudotų kitas rizikos draudimo priemones. Techninė pagalba taip pat galėtų būti teikiama siekiant dar labiau pagerinti MVI investicinių projektų kokybę ir sumažinti jų riziką. EVIPP galėtų būti panaudota remti mažesnėms MVI teikiamų verslo paslaugų kūrimą, kad padėtų joms rengti verslo planus, tobulinti ataskaitų teikimo gebėjimus ir bendrą skaidrumą, ir taip didintų jų patrauklumą bankams. Be to, taip pat galėtų būti kuriamos prekybinės finansinės priemonės (šiuo tikslu teikiant vietos finansinėms institucijoms visuotines paskolas arba garantijas), kad Viduržemio jūros regiono valstybių įmonės galėtų geriau naudotis Europos ir Viduržemio jūros regiono laisvos prekybos erdvės, kurią planuojama sukurti iki 2010 m., teikiamais pranašumais. Be to, manoma, kad ypač svarbu nukreipti daugiau rizikos kapitalo išteklių MVI, nes pagal šią priemonę teikiami ištekliai vietos valiuta netaikant didelio įkaito reikalavimų. Tam taip pat būtų naudinga toliau plėtoti mikrofinansavimo ir privataus kapitalo fondų veiklą didesnėje valstybių grupėje. Jei pagal EVIPP būtų įgyvendinama daugiau ir didesnių operacijų (pavyzdžiui, privatizuojamų įmonių akcijų paketų valdymas ar bendros kapitalo investicijos teikiant paskolas dideliems privataus sektoriaus projektams), finansavimo reikalavimai rizikos kapitalo operacijoms tikrai galėtų viršyti pagal 1 galimybę numatytą metinį 50 mln. EUR lygį (EIB apskaičiavimais, 2007–2013 m. laikotarpiu mažiausia suma siektų 80 mln. EUR per metus). Šiam finansavimo deficitui panaikinti papildomų lėšų galėtų suteikti ES valstybės narės ir Viduržemio jūros regiono valstybės arba pats EIB (pasitelkdamas savo atsargas arba alternatyvias finansavimo priemones). Partnerystės ir sąveikos vietos lygmeniu didinimas Siekiant, kad daugiau Viduržemio jūros regiono valstybių įsitrauktų į EVIPP veiklą ir joje dalyvautų, tokiu būdu geriau susiejant EVIPP veiklą su EKP procesu, taip pat būtų galima pagerinti dialogo struktūrą. 2006 m. birželio mėn. vykusiame EVIPP ministrų susitikime įvairios valstybės susidomėjo galimybėmis užuot kaip dabar du kartus per metus rengus ekspertų susitikimus sukurti patariamąjį komitetą , kuris posėdžiautų 2–4 kartus per metus. Šiame komitete būtų Viduržemio jūros regiono valstybių, valstybių narių ir Europos Komisijos atstovų ir galbūt būtų pakviesta išorės ekspertų. Toks komitetas savo susitikimuose, kaip ir dabartiniuose ekspertų susitikimuose, svarstytų su atskirais sektoriais susijusius klausimus, sektorių reformas bei klausimus, susijusius su bendra verslo aplinka, ir taip pat galėtų svarstyti EVIPP strategiją, prioritetus ir rezultatus (pavyzdžiui, EVIPP verslo planą, EVIPP metinę ataskaitą ir įvairių priemonių panaudojimą), taip pat kliūtis, su kuriomis susiduria EIB, įgyvendindamas operacijas Viduržemio jūros regiono valstybėse. Vadinasi, EVIPP taip pat galėtų geriau reaguoti į vietos poreikius. Patariamasis komitetas taip pat galėtų padėti pasiruošti metiniams EVIPP ministrų susitikimams. Taip pat būtų galima didinti EIB dalyvavimą veikloje vietos lygmeniu . Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko (ERPB) įgyta patirtis rodo, kad tai svarbu, jeigu norima sėkmingai tenkinti privataus sektoriaus poreikius. Iki šiol EIB turėjo tris vietos biurus, kuriuose iš viso dirbo 7 EIB darbuotojai[9]. Šie biurai yra visai maži, taigi, jie daugiausia veikia kaip atstovybės. Siekiant dar labiau padidinti EVIPP matomumą ir priartinti ją prie naudos gavėjų Viduržemio jūros regiono valstybėse, būtų galima šiek tiek padidinti šiuo metu veikiančius EIB vietos biurus, nes tai palengvintų bendravimą su institucijomis ir paskolų gavėjais, ir taip pat skatinti EIB integravimą į platesnes strategijas ir bendradarbiavimą su donorais, kad būtų galima lengviau pasirinkti naujus projektus, geriau stebėti įgyvendinamas operacijas ir perteikti valstybėms daugiau EIB žinių ir patyrimo. Taip pat reikėtų apsvarstyti galimybes padidinti vietos biurų skaičių, jei to reikėtų dėl veiklos ir verslo poreikių; dėl to EIB taptų matomesnis, o priimančioji valstybė gautų politinį ilgalaikių įsipareigojimų ženklą. Steigiant naujus biurus, reikėtų teikti pirmenybę iniciatyvai imtis bendros veiklos su Europos Komisijos ir (arba) dvišalėmis plėtros agentūromis. EIB apskaičiavimais, pagal 2 galimybę iki 2013 m. pabaigos reikėtų padidinti tiesiogiai operacijas Viduržemio jūros regione įgyvendinančių aptarnaujančių darbuotojų skaičių iki maždaug 130 darbuotojų, kad būtų įmanoma susidoroti su didesniu daugiau personalo reikalaujančių rizikos kapitalo operacijų skaičiumi, vietos biurų vaidmens didinimu ir patariamojo komiteto kūrimu. Dėl šios priežasties išlaidos būtų didesnės už išlaidas, numatytas pagal 1 galimybę. EIB vertinimu, administravimo išlaidos būtų didesnės už einamąsias įplaukas, nors 2007–2013 m. laikotarpiu EVIPP išlaidų padengimo koeficientas laipsniškai padidėtų. Pagal 2 galimybę būtų labiau atsižvelgta į privataus sektoriaus poreikius, EIB galėtų priartėti prie savo klientų ir kitų suinteresuotųjų šalių, o Viduržemio jūros regiono valstybės aktyviau dalyvautų įgyvendinant EVIPP strategiją ir siekiant rezultatų. Be to, ši galimybė taip pat padidintų EVIPP paramą steigtis ir plėstis MVI. 2.5 3 galimybė: visaverčio Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių banko steigimas Buvo svarstoma drąsesnė galimybė – sukurti visavertę atskirą instituciją (Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių banką). Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių bankas veiktų Viduržemio jūros regiono valstybėse partnerėse (šiuo metu 9 valstybės)[10]. Be ES valstybių narių, EIB (kuriam priklausytų kontrolinis akcijų paketas) ir Europos Bendrijos, akcininkais galėtų būti ir kitos Viduržemio jūros regiono valstybės, ypač valstybės kandidatės ir potencialios valstybės kandidatės. Lankstaus finansavimo teikimo priemonių, kurias naudotų įkurtoji antrinė institucija, įvairovė būtų bent tokia, kaip numatyta pagal 2 galimybę, įskaitant skolinimą, akcinį kapitalą, garantijas ir kt., tačiau daugiau dėmesio būtų skiriama didesnės rizikos produktams. Antrinė institucija, kaip EVIPP ir dauguma daugiašalių bankų, taip pat ieškotų galimybių pritraukti ir skatinti išorės donorų (t. y. ES, valstybių narių ir kitų akcininkų) lėšas iš dotacijų finansuojamai veiklai, pavyzdžiui, techninei pagalbai ir subsidijoms. Tikimasi, kad verslo apimtis padės padidinti aktyvesnis Viduržemio jūros regiono valstybių dalyvavimo antrinės institucijos valdyme ir veiklos vietos lygmeniu plėtra, kuri leis paremti daugiau privataus sektoriaus veiksmų. EIB apskaičiavimu, skolinimas, remiantis dabartinių įsisavinimo pajėgumų vertinimu, gali viršyti EVIPP numatytus lygius ir 2009 m. išaugti iki 1,8 mlrd. EUR, o iki 2013 m. – iki 2,6 mlrd. EUR. Tačiau priemonės, kurių tikimasi iš Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių antrinės institucijos, taip pat reikalautų didesnių išteklių, net darant prielaidą, kad antrinė institucija aktyviai naudosis EIB paramos paslaugomis už tam tikrą mokestį. Pavyzdžiui, kaip apskaičiavo EIB, „Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių bankui“ 2009 m. reikės 195–390 darbuotojų, o iki 2013 m. pabaigos – 270–540; tai priklausys nuo to, kiek antrinė institucija galės dalytis paramos paslaugomis su EIB. Tai reikštų, jog gerokai padidėtų kai kurių ar visų produktų administracinis antkainis arba iš akcininkų būtų reikalaujama įmokėti didelius kapitalo įnašus, kad būtų galima gauti dideles iždo pajamas. Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių bankas galėtų savo veiklai pasirinkti įvairias formas, kiekvienai iš kurių būtų keliami vis kitokie veiklos ir finansiniai reikalavimai. Remiantis EIB vertinimais[11], per laikotarpį iki 2013 m. institucijai reikės maždaug 22 mlrd. EUR (darant prielaidą, kad Viduržemio jūros regione EIB valdomas portfelis bus perduotas naujai institucijai ją sukūrus) kapitalo, kurį įneštų akcininkai. Pagrindiniai šios galimybės pranašumai – didinti suinteresuotumą, įtraukiant Viduržemio jūros regiono valstybes į sprendimų priėmimą ir akcijų valdymą. Palyginti su 2 galimybe, ši galimybė skatintų prisiimti daugiau rizikos ir didesnį priemonių lankstumą. Tačiau ši galimybė pareikalautų iš akcininkų papildomų išlaidų. Jei antrinė institucija negalės toliau naudotis ES biudžeto garantijomis, jos kapitalo bazė dėl riboto, palyginti su EIB, veiklos šalių skaičiaus turės bent prilygti kitų daugiašalių bankų bazei (santykis turėtų būti 100 %, tuo tarpu EIB santykis yra 250 %). Taip pat reikėtų didesnės įmokėto kapitalo dalies (t.y. 20 %), kad būtų įmanoma gauti pakankamai iždo įplaukų ir garantuoti su padidėjusiu darbuotojų skaičiumi susijusių didesnių išlaidų padengimą[12]. Būtina apsvarstyti, kokio termino reikia tokiai institucijai įsteigti. Antrinei institucijai sukurti reikės pakeisti EIB statutą (30 straipsnį); kadangi tokie pakeitimai būtų susiję su EB sutartimi, reikėtų ad-hoc tarpvyriausybinės konferencijos, po kurios dokumentą turėtų pasirašyti ir ratifikuoti kiekviena valstybė narė. Be to, taip pat gali užtrukti tarptautinės derybos dėl naujos institucijos statuto, kapitalo struktūros ir darbo metodų nustatymo. 3. IšVADA Ši analizė rodo, kad EVIPP sėkmingai nukreipė lėšas investicijoms į Viduržemio jūros regioną, tačiau šios priemonės įtaką ekonominėms reformoms ir privataus sektoriaus poreikiams galima pagerinti šiais būdais: 1. 1. didinti jos strateginį susitelkimą, glaudžiau susiejant EIB operacijas su ES ekonominių reformų politinėmis kryptimis, 2. plėtoti ir koreguoti EVIPP priemonių įvairovę, siekiant geriau tenkinti privataus sektoriaus poreikius, ir 3. skatinti aktyvesnį EVIPP panaudojimą veikloje vietos lygmeniu, kad būtų geriau nustatomi ir tenkinami Viduržemio jūros regiono valstybių poreikiai. Išlaidų ir laiko atžvilgiu veiksmingiausia galimybė būtų tolesnis EVIPP pritaikymas, paliekant dabartinę institucinę aplinką (išsaugoti EVIPP kaip vieną iš EIB priemonių, kaip numatyta pagal 2 galimybę), kartu gerokai tobulinant priemones, sąveiką vietos lygmeniu ir strateginį susitelkimą. Šis pritaikymas bus atliekamas priimant EKPP ir toliau plėtojant Europos kaimynystės politiką. [1] 2003 m. gruodžio 12–13 d. Briuselio Europos Vadovų Tarybos išvados: „Europos Vadovų Taryba teigiamai vertina ECOFIN tarybos sprendimą toliau plėtoti EVIPP priemonę, skatinant Europos investicijų banką aktyviau įgyvendinti EVIPP. Remiantis Barselonos Europos Vadovų Tarybos suteiktais įgaliojimais sprendimas buvo priimtas atsižvelgiant į teigiamai įvertintos EVIPP veiklos rodiklius ir pasikonsultavus su Viduržemio jūros regiono valstybėmis partnerėmis. Europos Vadovų Taryba siūlo ECOFIN tarybai 2006 m. gruodžio mėn. įvertinti Viduržemio jūros regiono valstybėms partnerėms skirtos antrinės institucijos, kurios kontrolinį paketą valdytų EIB, įsteigimą vadovaujantis papildytos priemonės veiklos rodiklių vertinimu ir atsižvelgiant į konsultacijų su Barselonos proceso partneriais rezultatą“. [2] Taikoma šioms Barselonos proceso šalims: Marokui, Alžyrui, Tunisui, Egiptui, Gazos Ruožui ir Vakarų Krantui, Izraeliui, Libanui, Sirijai, Jordanijai ir Turkijai. [3] Pripažinus Turkiją kandidate į ES, skolinimas šioje šalyje (kuriai anksčiau vidutiniškai teko daugiau kaip trečdalis EVIPP veiklos) nuo 2005 m. perkeltas kitam skolinimo įgaliojimui. Taigi ateityje u˛ operacijas Turkijoje nebebus atsiskaitoma pagal EVIPP, nors Turkija ir toliau dalyvaus institucinėje EVIPP veikloje (pavyzdžiui, EVIPP susitikimuose). [4] Galiojančiame EIB statute ribojamos EIB galimybės finansuoti tokias operacijas iš savo nuosavų lėšų. [5] Šios galimybės išsamiau pristatytos Komisijos tarnybų darbo dokumente [6] Pagal Komisijos pasiūlymą dėl EIB išorės skolinimo įgaliojimų 2007–2013 m., paskolų ištekliai, kuriais gali pasinaudoti Viduržemio jūros regiono šalys, bus padidinti nuo 6,5 mlrd. EUR 2000–2007 m. iki 10 mlrd. EUR 2007–2013 m. (garantuota ES biudžete). Be to, numatytas 2 mlrd. EUR finansavimo paketas be ES biudžeto garantijos. [7] Atsižvelgiant į sunkumus prognozuojant iš ankstesnių operacijų gautinų lėšų sumą, 50 mln. EUR ir 20 mln. EUR rodikliai yra orientaciniai. Taigi skirstant lėšas techninei pagalbai ir rizikos kapitalui, konkrečiais metais bus svarstoma galimybė taikyti lankstesnį požiūrį. [8] Per pastaruosius kelerius metus EVIPP išlaidų padengimo einamosiomis įplaukomis rodiklis siekė apie 80 %, ir gali būti laikomas atskaitos tašku. Išsamesnė informacija pateikiama Komisijos tarnybų darbo dokumente. [9] Neįskaitant vietos personalo, kuris šiuo metu atlieka tik nekoncepcines administracines užduotis (pavyzdžiui, priėmimas, apsauga, valymas, techninė priežiūra ir kt.). [10] Pripažinus Turkiją kandidate į ES, naujos operacijos Turkijoje toliau priklausys EIB, nors Turkija bus pakviesta tapti naujo banko akcininke. [11] Prie šio komunikato pridedame tarnybų darbo dokumente išdėstytas įvairiomis prielaidomis paremtas tokio Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių banko steigimo ir veiklos scenarijus. [12] Kiekvienam papildomam 1 mlrd. EUR EIB išduotų paskolų būtinas 0,4 mlrd. EUR kapitalas, kurio 5 % turi įmokėti EIB akcininkai. Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių antrinės institucijos, kuri turėtų savo kapitalo bazę, atveju reikėtų kapitalu dengti visą paskolų sumą (kiekvienam papildomam 1 mlrd. EUR paskolų reikės 1 mlrd. EUR kapitalo), todėl, siekiant padengti visas administracines išlaidas, bus taikomas didesnis kapitalo apmokėjimo koeficientas (20 % pagal svarstytas prielaidas).