Europos Parlamento rezoliucija dėl padėties Artimuosiuose Rytuose



Oficialusis leidinys 305 E , 14/12/2006 p. 0236 - 0239



P6_TA(2006)0348 Padėtis Artimuosiuose Rytuose Europos Parlamento rezoliucija dėl padėties Artimuosiuose Rytuose Europos Parlamentas, - atsižvelgdamas į ankstesnę rezoliuciją dėl padėties Artimuosiuose Rytuose, ypač į 2006 m. birželio 1 d. rezoliuciją dėl humanitarinės krizės Palestinos teritorijose ir Sąjungos vaidmens [1], - atsižvelgdamas į Jungtinių Tautų Tarybos rezoliucijas Nr. 1701(2006), 1559(2004), 520(1982), 426(1978), 338(1973) ir 242(1967), - atsižvelgdamas į Europos Parlamento Pirmininkų sueigos pareiškimą, paskelbtą 2006 m. liepos 20 d., - atsižvelgdamas į 2006 m. liepos 26 d. Tarptautinės konferencijos dėl Libano pirmininkų pareiškimą, - atsižvelgdamas į neeilinio Bendrųjų reikalų ir išorės santykių tarybos (BRIST) posėdžio išvadas, pateiktas 2006 m. rugpjūčio 25 d., - atsižvelgdamas į 2006 m. rugpjūčio 24 d. Europos ir Viduržemio jūros šalių parlamentinės asamblėjos biuro (EVPA) pareiškimą, - atsižvelgdamas į 2006 m. rugpjūčio 31 d. Stokholmo konferencijos dėl Libano skubaus atkūrimo išvadas, - atsižvelgdamas į Ženevos tarptautinės humanitarinės teisės konvencijas, - atsižvelgdamas į specialiojo pranešėjo dėl žmogaus teisių padėties okupuotose Palestinos teritorijose pareiškimą, paskelbtą per ypatingą JT Žmogaus teisių tarybos posėdį, vykusį 2006 m. liepos 5 d. Ženevoje, - atsižvelgdamas į ES sutarties 15, 16 ir 19 straipsnius, - atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 103 straipsnio 4 dalį straipsnį, A. kadangi Libane kilęs konfliktas sukėlė humanitarinę katastrofą, dėl kurios abiejose pusėse žuvo ir buvo sužalota šimtai žmonių, suniokota civilinė infrastruktūra ir valstybės viduje buvo perkelta tūkstančiai žmonių, ir krizė nepasibaigė paskelbus paliaubas, B. labai sukrėstas dėl karo veiksmų pradžios Pietų Libane, dėl Hezbollah kovotojų atakų ir dėl Izraelio kariuomenės per didelės jėgos panaudojimo, dėl kurių kilo didelis pavojus tarptautinei taikai ir saugumui, C. pažymėdamas, kad JT vyriausioji žmogaus teisių komisarė ragina išnagrinėti, ar konflikto metu buvo pažeidžiama tarptautinė teisė, D. atsižvelgdamas į civilių gyvenviečių patirtą platų Izraelio vykdyto bombardavimo mastą ir Hezbollah bei Palestinos karinių grupuočių vykdytą apšaudymą raketomis, E. kadangi JT Saugumo tarybos (JTST) Rezoliucijoje Nr. 1701 Libano vyriausybė raginama kontroliuoti valstybės teritoriją naudodama teisėtas ginkluotas pajėgas ir nuspręsta sustiprinti JT pajėgas Libane (UNIFIL) ir pratęsti jų įgaliojimus, F. kadangi JTST Rezoliucijoje Nr. 1701 Izraelio vyriausybė raginama išvesti visas pajėgas iš Pietų Libano, kadangi pradėtas UNIFIL dislokavimas, ir nutraukti Libano oro uostų ir uostų blokadą, G. pabrėždamas, kad visiškai demokratizuotas ir suverenus Libanas galėtų prisidėti prie Artimųjų Rytų konflikto sprendimo ir prie stabilios Europos ir Viduržemio jūros valstybių partnerystės plėtojimo, H. pažymėdamas, kad humanitarinė krizė okupuotose teritorijose pagilėjo nepaisant tarptautinės bendruomenės įsteigtos laikinosios tarptautinės priemonės (TIM), kurią naudojant siekiama nenutraukti pagalbos teikimo Palestinos gyventojams, I. kadangi Artimųjų Rytų taikos procesas yra politinėje ir diplomatinėje aklavietėje, nors reikia teisingo ir ilgalaikio Izraelio bei Palestinos konflikto sprendimo siekiant užtikrinti taiką ir saugumą visame regione, J. kadangi Europos Sąjunga jaučia ypatingą atsakomybę užtikrinant taiką ir saugumą Artimuosiuose Rytuose, kurie yra Europos kaimynystėje, ir kadangi siekiant šio tikslo turi būti pagerintos Bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) koordinavimo priemonės ir metodai, įskaitant bendrosios pozicijos tvirtinimą BUSP pagrindu pagal ES sutarties 15 ir 16 straipsnius, 1. pareiškia esąs labai susirūpinęs dėl karinio konflikto Pietų Libane masto ir intensyvumo, apgailestauja dėl žuvusių Libano ir Izraelio civilių gyventojų, kareivių ir JT stebėtojų ir dėl masinio infrastruktūros naikinimo; pakartotinai teigia, kad Artimųjų Rytų konfliktas negali būti išspręstas karinėmis priemonėmis; 2. pabrėžia, kad šiomis aplinkybėmis paliaubos negali ilgai trukti, jei tiesiogiai ar netiesiogiai į konfliktą įtrauktos šalys neparodo politinės valios siekdamos panaikinti šios krizės esminę priežastį; 3. primena raginimą nedelsiant paleisti pagrobtus Izraelio kareivius, Palestinos vyriausybės narius ir Palestinos įstatymų leidybos tarybos narius, kurie šiuo metu įkalinti Izraelyje; 4. džiaugiasi, kad JTST vienbalsiai pritarė Rezoliucijai Nr. 1701, kurioje nustatytos karinių veiksmų nutraukimo sąlygos ir stiprinamos UNIFIL, kad jos galėtų užkirsti kelią paliaubų nutraukimui, padėti Libano vyriausybei pasinaudoti savo šalies suverenitetu ir veiksmingai kontroliuoti visą jos teritoriją, įskaitant teritorinius vandens telkinius, paremti JTST Rezoliucijos Nr. 1559 įgyvendinimą ir prisidėti prie civilių gyventojų ir pačių UNIFIL apsaugos; 5. džiaugiasi Libano vyriausybės sprendimu dislokuoti karines pajėgas Pietų Libane ir Izraelio kariuomenės sutikimu pasitraukti nuo mėlynosios linijos (Izraelio ir Libano pasienio linijos), kaip numatyta JTST Rezoliucijoje Nr. 1701; džiaugiasi, kad Libano vyriausybė pritarė sustiprintam UNIFIL vaidmeniui; 6. mano, kad UNIFIL įgaliojimai turėtų apimti rimtą įsipareigojimą dėl tinkamos pagalbos teikimo Libano vyriausybei nustatant veiksmingas kontrolės ir saugumo procedūras, kaip numatyta JTST rezoliucijose Nr. 1559 ir Nr. 1701; 7. džiaugiasi pirmiau minėto BRIST posėdžio išvadomis, ypač tarybos pritarimu JTST Rezoliucijos Nr. 1701 įgyvendinimui ir valstybių narių įsipareigojimu iš maksimaliai numatytų 15000 kareivių pristatyti 7000UNIFIL pajėgoms; 8. pabrėžia aktyvų Prancūzijos ir Italijos vaidmenį, pritaria Prancūzijos sprendimui toliau vadovauti UNIFIL iki 2007 m. vasario mėn. ir tam, kad po to Italija perims valdymą iš žemės; tačiau pabrėžia, kad turi būti vengiama valdymo struktūrų dubliavimosi; 9. tačiau pabrėžia, kad svarbu aiškiai ir tinkamai apibrėžti UNIFIL įgaliojimus, taisykles, struktūrą ir kompetencijos sritį, jei prireiks, naujoje JTST rezoliucijoje, kurioje turi būti atsižvelgta į pastarąsias JT taikos palaikymo misijas, ypač Bosnijoje ir Hercegovinoje; 10. mano, kad svarbu, jog visi į Libaną importuojami ginklai būtų skirti tik oficialiajai Libano armijai, ir prašo Libano vyriausybės užtikrinti, kad ji, bendradarbiaudama su UNIFIL, įgyvendintų Rezoliuciją Nr. 1559; taip pat pabrėžia, kad svarbu, jog visos ES valstybės narės veiktų vadovaudamosi Rezoliucijos Nr. 1701, susijusios su ginklų tiekimu, reikalavimais (nauja); ir pabrėžia, kad šis susitarimas turėtų lemti karinių grupuočių, įskaitant Hezbollah, nusiginklavimą ir sutrukdyti ginklams patekti į Libaną; 11. ragina valstybes nares griežtai laikytis Ginklų eksporto elgesio kodekso visais atvejais, kai į regioną tiekiami ginklai; 12. prašo Europos Sąjungos imtis darbo su visomis susijusiomis šalimis ir ragina jas laikytis savo įsipareigojimų kruopščiai įgyvendinant JT Saugumo Tarybos Rezoliuciją Nr. 1701 siekiant sudaryti sąlygas teikti skubią humanitarinę pagalbą ir grįžti perkeltiems asmenims užtikrinant didžiausią jų saugumą; ragina atšaukti jūrų ir oro blokadą Libanui ir atsižvelgdamas į atitinkamas Rezoliucijos Nr. 1701 nuostatas primena, kad vienas iš prioritetų yra veiksmingos priemonės ginklų, su jais susijusių priemonių, mokymo ir pagalbos srityse; 13. nurodo, kad reikia greitai ir veiksmingai dėti dideles pastangas siekiant atstatyti Libaną; atsižvelgdamas į tai pritaria rugpjūčio 31 d. Stokholmo konferencijoje dėl greito Libano atstatymo, kurio metu šalys rėmėjos nusprendė daug prisidėti prie šalies atstatymo, o Komisija ir valstybės narės skyrė 120 milijonų EUR humanitarinės pagalbos, priimtoms išvadoms; 14. ragina Tarybą ir Komisiją toliau dėti pastangas siekiant sudaryti ilgalaikę partnerystę su demokratinėmis politinėmis jėgomis ir pilietine visuomene, kad būtų galima remti tolesnį Libano demokratijos procesą po 2005 m. kovo mėnesio įvykių; 15. skubiai ragina Iraną ir Siriją imtis konstruktyvaus vaidmens, ypač įgyvendinant rezoliucijas Nr. 1559 ir Nr. 1701; ypač ragina Siriją padidinti sienos su Libanu kontrolę iš savo pusės vadovaujantis Rezoliucija Nr. 1701, kurioje reikalaujama, kad kaimynės šalys neleistų tiekti ginklų nevalstybinėms organizacijoms; 16. ragina Tarybą ir Komisiją iš naujo pradėti rimtą dialogą su Sirija siekiant įtraukti šią šalį į taikos procesą, kuriuo siekiama visapusiškai išspręsti konfliktą; tikisi, kad JT Generalinio Sekretoriaus pranešimas, numatytas Rezoliucijoje Nr. 1701 dėl tarptautinių sienų žymėjimo Libane, taip pat dėl ginčo dėl Šebos gyvenviečių, prisidės prie pažangos šiuo klausimu; 17. ragina, bendradarbiaujant su JT Generaliniam Sekretoriaus biurais Libane ir Izraelyje, atlikti tarptautinę įvairiapusišką aukšto lygio apklausą, kurios tikslas būtų ištirti pranešimus apie didelius žmogaus teisių pažeidimus, nukentėjusiųjų padėtį ir humanitarinės teisės pažeidimus; 18. mano, kad Europos Sąjunga, kaip pagrindinė rėmėja, ir tarptautinė bendruomenė turėtų išnagrinėti galimos atskaitomybės būdus; 19. pritaria ankstyviems Europos Komisijos stebėjimo ir informavimo centro veiksmams, t. y. planui sutvarkyti išsiliejusią naftą, kuri užteršė daugiau kaip 50 km Libano pakrantės; pabrėžia, kad būtina imtis kovos su kai kurių sričių tarša ir ypač kovos su pragaištingu Libano pakrantėse išsiliejusios naftos poveikiu priemonių; ragina valstybes nares ir Komisiją suteikti pagalbą ir paramą pagal Taršos prevencijos planą, Barselonos konvencijos protokolą ir kad ją suteiktų Viduržemio jūros regioninis reagavimo avariniu taršos atveju centras (REMPEC), kurio veikla vykdoma vadovaujantis Viduržemio jūros regiono veiksmų planu (MAP); 20. labai apgailestauja dėl blogėjančios Gazos ir Vakarų pakrantės gyventojų padėties ir civilinės infrastruktūros; prašo visų šalių nutraukti puolimų ir kontrpuolimų, kurių metu žuvo ir buvo sužeista šimtai žmonų, o infrastruktūrai padaryta didžiulė žala, uždarą ratą; 21. pabrėžia, kad Artimųjų Rytų taikos proceso klausimą reikią įtraukti į svarbiausių tarptautinės politinės darbotvarkės klausimų sąrašą; ragina Ketvertą (JT, ES, JAV ir Rusiją) atnaujinti Taikos plano įgyvendinimą turint mintyje 2006 m. rugsėjo mėn. JT Generalinę asamblėją; dar kartą patvirtina, kad dviejų valstybių sprendimas, pagal kurį Izraelio ir Palestinos valstybės taikiai ir saugiai egzistuotų viena šalia kitos, yra pagrindinė Artimųjų Rytų konflikto sprendimo sąlyga; 22. ragina Tarybą ir Komisiją kartu su tarptautine bendruomene ir toliau užtikrinti būtiniausią humanitarinę pagalbą Palestinos gyventojams; prašo, kad būtų sustiprinta laikinoji tarptautinė priemonė ir jai įgyvendinti būtų skirta daugiau lėšų ir išteklių; ragina Izraelio vyriausybę skubiai grąžinti sulaikytus Palestinos muito ir kitus mokesčius; ragina Izraelį atsižvelgti į Susitarimą dėl asmenų judėjimo ir prieigos Rafos ir kituose Gazos tarpvalstybinėse teritorijose ir leisti žmonėms judėti; 23. atnaujina savo paramą Palestinos vyriausybės prezidentui Mahmud Abbas, kuris deda daug pastangų, kad būtų užmegztas dviejų atskirų Palestinos partijų nacionalinis dialogas, siekdamas sudaryti naują Palestinos vyriausybę; 24. mano, kad daugianacionalinių pajėgų dislokavimas Libane turėtų būti sektinas pavyzdys derybose dėl Izraelio ir Palestinos konflikto sprendimo; 25. ragina Tarybą dėti visas pastangas siekiant surengti tarptautinę taikos konferenciją, panašią į 1991 m. Madride vykusią konferenciją, siekiant rasti įvairiašalį, ilgalaikį, perspektyvų šios srities problemų sprendimą, pagrįstą atitinkamomis JTST rezoliucijomis, į kurias įtraukta Izraelio teisė gyvuoti turint saugias ir pripažintas sienas ir Palestinos gyventojų teisė turėti valstybę okupuotose teritorijose ir spręsti visus saugumo bei nusiginklavimo klausimus; mano, kad turi būti atmestas vienašališkas visų susijusių šalių metodas; 26. mano, kad sprendžiant šį klausimą būtina įtraukti Arabų valstybių lygą; mano, kad Arabų lygos sutartas 2002 m. Beiruto planas ir Ženevos iniciatyva yra svarbus derybų indėlis ir į jį turėtų būti tinkamai atsižvelgta; 27. mano, kad Europos ir Viduržemio jūros regiono parlamentinė asamblėja, kaip vienintelė Barselonos proceso parlamentinė instancija, vienijanti Viduržemio jūros pietų pakrantės ir Europos Sąjungos išrinktus atstovus, turi imtis atsakomybės ir palengvinti dialogo atnaujinimą ir bendradarbiavimą tarp šalių, sprendžiančių Artimųjų Rytų padėtį; pritaria Europos ir Viduržemio jūros regiono parlamentinės asamblėjos valdybos pageidavimui nedelsiant surengti Barselonos proceso užsienio reikalų ministrų EUROMED tarybos neeilinį posėdį; 28. mano, kad vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu institucijos, vienijančios Viduržemio jūrų baseino šalis, pavyzdžiui, Europos ir Viduržemio jūros regiono plėtros bankas, geriausiai užtikrins ilgalaikę taiką ir vystymąsi; ragina ES valstybes nares verčiau dėti pastangas kuriant tokias institucijas nei siekti dvišalių susitarimų; 29. pritaria tam, kad būtų siunčiama tiriamoji delegacija į Libaną, Palestiną ir Izraelį, kuri siektų stebėti padėtį ir ypatingą dėmesį kreiptų į humanitarines bei politines sąlygas; 30. paveda Primininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai, Komisijai, JT Generaliniam Sekretoriui, JT Generalinės Asamblėjos Pirmininkui, ES valstybių narių vyriausybėms ir parlamentams, Izraelio, Libano parlamentams ir Palestinos Vadovybei, Sirijai, Iranui, JAV, Rusijai ir Arabų valstybių lygos Generaliniam sekretoriui. [1] Priimti tekstai, P6_TA(2006)0237. --------------------------------------------------