1. ĮVADAS

2018 m. gruodžio 24 d. įsigaliojus Direktyvai (ES) 2018/2001 dėl skatinimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją (toliau – AIED II) nustatyta nauja perspektyvi sistema siekti privalomo Sąjungos tikslo, kad iki 2030 m. atsinaujinančių išteklių energijos dalis sudarytų bent 32 proc. bendro galutinio energijos suvartojimo. Ši sistema bus grindžiama pažanga, pasiekta taikant galiojančią direktyvą, įskaitant, inter alia, valstybių narių prievolę išlaikyti 2020 m. tikslus kaip savo atitinkamos kito dešimtmečio trajektorijos pagrindą. Ją papildo kiti rinkinio „Švari energija visiems europiečiams“ elementai.

Atsinaujinančiųjų išteklių energija yra vienas svarbiausių energetikos sąjungos prioritetų. Direktyva 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją (toliau – AIED I) yra esminis energetikos sąjungos politikos elementas ir pagrindinis veiksnys siekiant 2020 m. atsinaujinančiųjų išteklių energijos tikslų.

Europos Sąjungos politinis prioritetas tapti pasauline atsinaujinančiųjų energijos išteklių lydere pagrįstas atsinaujinančiųjų energijos išteklių įtraukimu į visus penkis energetikos sąjungos aspektus. Kalbant apie energetinį saugumą, atsinaujinantieji energijos ištekliai mažina priklausomybę nuo iškastinio kuro importo. Apskaičiuota, kad padidėjęs atsinaujinančiųjų išteklių energijos naudojimas, palyginti su 2005 m. suvartotos atsinaujinančiosios energijos kiekiu, padėjo ES 2016 m. sumažinti iškastinio kuro paklausą 143 mln. tne (apie 12 proc. viso pirminio iškastinio kuro suvartojimo). Europos priklausomybė nuo energijos importo, visų pirma naftos ir dujų importo, taip pat sumažės nuo 55 proc. dabartiniu laikotarpiu iki 20 proc. 2050 m., nes pirminė energija bus daugiausia tiekiama iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių šaltinių. Kalbant apie energijos vidaus rinką, atsinaujinančiųjų energijos išteklių vaidmuo vis didėja, visų pirma tai pasakytina apie elektros energijos rinką, kurioje 2017 m. beveik trečdalis (30,8 proc.) ES 28 valstybių pagaminto bendrojo elektros energijos kiekio buvo pagaminta iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių.

Taip pat pastebimas didėjantis dujų iš atsinaujinančiųjų išteklių vaidmuo. Kaip pavyzdį galima paminėti tai, kad 2018 m. liepos mėn. Danijoje 18,6 proc. bendro suvartojamų dujų kiekio sudarė biodujos ir šis rodiklis, palyginti su praėjusiais metais, padidėjo 50 proc.. Kalbant apie energijos vartojimo efektyvumą, mažesnis energijos suvartojimas yra glaudžiai susijęs su didesne atsinaujinančiųjų energijos išteklių dalimi ir didesne mažų atsinaujinančiosios energijos šaltinių integracija pastatuose, nes taip ekonomiškai efektyviu būdu didinamas energijos vartojimo efektyvumas. Be to, atsinaujinančiųjų išteklių energijai tenka svarbus vaidmuo mažinant priklausomybę nuo iškastinio kuro, 2016 m. dėl atsinaujinančiųjų išteklių naudojimo buvo išvengta 460 mln. tonų bendro išmetamo CO2 kiekio (tai yra daugiau už Italijos 2016 m. išmestų ŠESD kiekį) ir manoma, kad 2017 m. šis kiekis padidės iki 499 mln. tonų. Be to, atsinaujinantieji energijos ištekliai yra pagrindinis inovacijų aspektą užtikrinantis veiksnys. Atsinaujinančiųjų energijos išteklių srityje 53 proc. ES įsisteigusių įmonių išradimų įgyja patentinę apsaugą už Europos ribų. Tai rodo didelę inovacijų vertę, nes apsauga taikoma tam, kad ji galėtų pasiekti užsienio rinkas ir būtų ten sėkmingai įgyvendinta. Todėl ES yra pasaulinė lyderė inovacijų srityje, nes jai tenka didesnė dalis nei bet kuriai kitai iš ekonomiškai stipriausių valstybių. Šiuo atžvilgiu, kaip pripažino Tarptautinė atsinaujinančiųjų išteklių energijos agentūra (IRENA), Europa tapo „švyturiu“, rodančiu veiksmingus atsinaujinančiųjų išteklių energetikos ateities perspektyvų įgyvendinimo būdus, ir yra energetikos inovacijų lyderė.

Be to, pirmaujantis vaidmuo matyti įvairiose atsinaujinančiųjų energijos išteklių technologijų tiekimo grandinėse. Kai kurių technologijų, pavyzdžiui, vėjo jėgainių, ES gamintojams 2016 m. priklausė ne mažiau kaip 41 proc. visų naujų įrengtųjų pajėgumų pasaulyje. Kalbant apie ES fotovoltinių produktų pramonę, ES fotovoltinių produktų gamintojai pirmauja užimdami 50 proc. pasaulinės rinkos, o ES inverterių gamintojų užimama dalis pasaulinėje rinkoje yra didesnė nei 18 proc.. Be to, kad būtų išlaikytos ir išplėstos besiformuojančių vandenyno atsinaujinančiosios energijos technologijų srities pasaulinės lyderės pozicijos, Komisija bendradarbiavo su valstybėmis narėmis, siekdama sutelkti pastangas skatinti technologijų diegimą ir siekti Europos strateginiame energetikos technologijų plane nustatytų išlaidų mažinimo tikslų. Siekdama sustiprinti atsinaujinančiųjų energijos išteklių pramonės pagrindą Europoje, Komisija įsteigė atsinaujinančiųjų energijos išteklių švarios energijos pramonės forumą. Glaudžiai bendradarbiaujant su pagrindiniais sektoriaus dalyviais, forume siūlomi veiksmai, kuriais siekiama didinti Europos atsinaujinančiųjų energijos išteklių tiekimo grandinės konkurencingumą.

Atsinaujinančiųjų energijos išteklių nauda apima ne tik penkis pirmiau nurodytus politikos aspektus. Atsinaujinantieji energijos ištekliai yra Europos ekonomikos augimo ir darbo vietų europiečiams kūrimo šaltinis, visų pirma kuriant vietos darbo vietas, kuriose šiuo metu dirba daugiau kaip 1,4 mln. žmonių ir kurių apyvarta siekia 154,7 mlrd. EUR. Naujausioje energijos kainų ir išlaidų Europoje ataskaitoje nurodomas tolesnis teigiamas poveikis pramonės konkurencingumui, nes didesnis gaminamos atsinaujinančiosios energijos kiekis pastaraisiais metais yra pagrindinis didmeninių energijos kainų mažėjimo veiksnys. Kaip pabrėžė IRENA, didėjantis atsinaujinančiųjų energijos išteklių naudojimas taip pat paskatino pasaulinę energetikos pertvarką, kuri labai paveikė geopolitiką, ir ES aiškiai užima pirmaujančią poziciją.

Be to, jie padeda mažinti oro taršą ir užtikrina galimybę besivystančioms šalims gauti nebrangios ir švarios energijos. 2011–2016 m. atsinaujinančiųjų energijos išteklių gamybos pajėgumai išaugo beveik 10 GW, o žmonių, kurie naudojasi nuo elektros tinklų nepriklausomos atsinaujinančiosios energijos sprendimais, skaičius padidėjo šešis kartus ir pasiekė daugiau nei 133 mln.. Apskaičiuota, kad iki 2030 m. atsinaujinantieji energijos ištekliai bus naudojami tiekiant energiją daugiau kaip 60 proc. naujų elektros energijos vartotojų, o autonominėmis ir mikrotinklo sistemomis naudosis beveik pusė naujų vartotojų. Galiausiai, svarbiausia tai, kad dėl mažesnių technologijų sąnaudų, taip pat dėl skaitmeninimo atsinaujinančiųjų išteklių energija tampa realia vartotojų įgalinimo ir svarbaus vaidmens įgijimo pereinant prie kitokio energetikos modelio varomąja jėga.

Šioje ataskaitoje pateikiamos naujausios įžvalgos dėl pažangos, padarytos iki 2017 m., siekiant 20 proc. atsinaujinančiųjų išteklių energijos 2020 m. tikslo ir įvykdomi kiti Europos Komisijos ataskaitų teikimo įpareigojimai pagal AEID I ir Direktyvą dėl netiesioginio žemės naudojimo keitimo (NŽNK). Oficiali iki 2019 m. sausio mėn. valstybių narių Eurostatui pateikta energetikos statistika naudojama kaip pagrindinis duomenų šaltinis pažangai, padarytai siekiant 2020 m. tikslo, vertinti. Šioje ataskaitoje remiamasi valstybių narių rengiama 4-ąja dvimete atsinaujinančiųjų išteklių energijos naudojimo pažangos ataskaita, apimančia 2015–2016 m. laikotarpį, ir papildoma 2018 m. atlikta technine analize. Joje taip pat apžvelgiamas bendradarbiavimo mechanizmų potencialas ir pateikiamas administracinių sistemų ir biodegalų tvarumo vertinimas.

2. ES 28 ATSINAUJINANČIŲJŲ IŠTEKLIŲ ENERGIJOS PLĖTROS PAŽANGA

2017 m. ES pasiekė 17,52 proc. atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalį bendrame galutiniame energijos suvartojime, siekdama 20 proc. tikslo iki 2020 m., ir viršijo 2017–2018 m. laikotarpiui nustatytą 16 proc. orientacinę trajektoriją. Be to, visa ES taip pat yra viršijusi šiek tiek platesnio užmojo tikslą, kurį pačios valstybės narės nustatė savo nacionaliniuose atsinaujinančiųjų išteklių energijos veiksmų planuose (NAIEVP). ES sėkmingai siekia savo 2020 m. tikslo. Pastaraisiais metais ES lygmeniu nuolat didėjo bendra atsinaujinančiųjų energijos išteklių (AEI) dalis ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalis elektros energijos sektoriuje (AEI-E), šildymo ir vėsinimo sektoriuje (AEI-S ir V) ir, kiek mažesniu mastu, transporto sektoriuje (AEI-T).

Tačiau atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalies didėjimo tempai nuo 2014 m. sulėtėjo. Palyginti su 16,19 proc. siekiančia dalimi 2014 m., vidutinis padidėjimas 2014–2017 m. laikotarpiu sudarė vos 0,44 procentinio punkto per metus, t. y. buvo mažesnis nei metinis 0,83 procentinio punkto vidurkis per metus, būtinas norint pasiekti 20 proc. dalį 2020 m. Kadangi pagal AIED I nustatyta orientacinė trajektorija pastaraisiais metais yra statesnė, reikės ilgalaikių pastangų, kad tikslai būtų pasiekti.

Dėl atskirų sektorių pažymėtina, kad atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalis elektros energijos ir šildymo bei vėsinimo sektoriuose ES lygmeniu nuolat viršijo valstybių narių savo NAIEVP nustatytą lygį, o atsinaujinančiųjų energijos išteklių dalis transporto sektoriuje iš esmės atitinka numatytą trajektoriją.

1 pav. Faktinė ir planuojama ES 28 valstybių narių atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalis (2005–2020 m., %). Šaltinis: Eurostatas ir nacionaliniai atsinaujinančiųjų išteklių energijos veiksmų planai (NAIEVP)

Kalbant apie absoliutųjį atsinaujinančiųjų išteklių energijos suvartojimą, 2017 m. daugiausia jos buvo suvartota šildymo ir vėsinimo sektoriuje (iš viso 102 mln. tne), nedaug atsiliko elektros energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių sektorius (86,7 mln. tne) ir transporto sektorius (23,65 mln. tne) .

Pagrindiniai energijos vartotojų naudojami atsinaujinantieji energijos ištekliai buvo biomasė šildymui ir vėsinimui, elektros energijos gamybai naudojama hidroenergija ir vėjo energija, taip pat transportui skirti biodegalai. Elektros energijos sektoriuje vyksta aiškus esminis perėjimas prie atsinaujinančiųjų energijos išteklių. Vienas iš pagrindinių veiksnių – elektros energijos, gaunamos iš saulės fotovoltinės energijos ir vėjo energijos, sąnaudų sumažėjimas: laikotarpiu nuo 2009 m. iki 2018 m. šios sąnaudos sumažėjo atitinkamai beveik 75 proc. ir maždaug 50 proc. (priklausomai nuo rinkos), nes sumažėjo investicinės sąnaudos, pasiekta efektyvumo pažanga, patobulinta tiekimo grandinė ir vyko konkurencingi konkursai dėl paramos schemų. 2018 m. projektas „Ourika“ Portugalijoje tapo pirmuoju Europos saulės energijos projektu, įgyvendinamu be jokios viešosios paramos. Vokietijoje už 1,4 MW galios saulės fotovoltinių elektrinių projektą sumokėta rinkos priemoka buvo mažesnė už saulės energijos rinkos vertę 2018 m. vasarą, o Danijoje nauji vėjo energijos projektai buvo plėtojami taikant fiksuotą 2,5 EUR/MWh supirkimo tarifą. Tiek Vokietijoje, tiek Nyderlanduose konkursuose dėl 1 610 ir 700 MW galios vėjo jėgainių parkų jūroje įrengimo buvo gauti nulinių subsidijų pasiūlymai.