KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Metinė Komisijos vykdytų derybų eksporto kreditų srityje ataskaita pagal Reglamentą (ES) Nr. 1233/2011 /* COM/2014/0299 final */





1. Įžanga Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1233/2011 dėl tam tikrų gairių taikymo oficialiai remiamiems eksporto kreditams, kuriuo panaikinami Tarybos sprendimai 2001/76/EB ir 2001/77/EB[1], I priede numatyta, kad Europos Komisija, „atsižvelgdama į savo kompetenciją ir įgaliojimą derėtis įvairiuose tarptautinio bendradarbiavimo forumuose, pateikia Europos Parlamentui metinę vykdytų derybų ataskaitą, kad būtų nustatyti visuotiniai standartai oficialiai remiamų eksporto kreditų srityje“. Šioje ataskaitoje aptariamas 2013 m. kovo mėn. – 2014 m. kovo mėn. laikotarpis. 2. 2013 m. pagrindiniai pokyčiai eksporto kreditų srityje Paprastai didžiąją dalį veiklos, susijusios su Komisijos derybomis šios politikos srityje, vykdo Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija (EBPO), kuri tebėra vienintelė tarptautinė organizacija, parengusi išsamias eksporto kreditų technines taisykles. Europos Komisija, būdama atsakinga už derybas prekybos srityje, atstovauja ES visose derybose dėl EBPO susitarimo dėl oficialiai remiamų eksporto kreditų[2] ir jo sektorių susitarimų (kurie aprėpia specialias finansavimo taisykles konkretiems pramonės sektoriams), tiksliau: · Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų laivams; · Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų branduolinėms elektrinėms; · Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų civiliniams orlaiviams; · Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų atsinaujinantiesiems energijos šaltiniams, klimato kaitos švelninimui ir vandens projektams. EBPO toliau vykdo su derybomis susijusią veiklą: per ataskaitinį laikotarpį, inter alia, priimtas naujas Sektorių susitarimas dėl eksporto kreditų geležinkelių infrastruktūrai ir tęstos diskusijos dėl Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų atsinaujinantiesiems energijos šaltiniams, klimato kaitos švelninimui ir vandens projektams taikymo srities išplėtimo (išsamiau žr. 4 skirsnį). Apskritai EBPO susitarimas yra veiksminga priemonė, kuria susitarimo šalims užtikrinamos vienodos eksporto kreditų programų sąlygos. Tačiau pagrindinės naujos eksporto kreditų teikėjos, kaip antai Kinija, Indija ar Brazilija[3], nėra šio susitarimo šalys. Po 2012 m. vasario mėn. Prezidento B. Obamos ir ministro pirmininko pavaduotojo Xi Jinpingo bendros iniciatyvos įsteigus Tarptautinę eksporto kreditų darbo grupę (TDG) sudaryta strateginė galimybė EBPO susitarimo šalims ir šalims, kurios nėra prisijungusios prie EBPO susitarimo, bendradarbiauti ir parengti naujas eksporto kreditų taisykles visiškai naujoje aplinkoje. Todėl Europos Sąjunga nuo pat pradžių visapusiškai rėmė TDG darbą. 2013 m. TDG tebebuvo pagrindinis prioritetas – su šia grupe susijusiai veiklai teko net didesnė nei 2012 m. ES veiklos eksporto kreditų srityje dalis (išsamiau žr. 3 skirsnį). 3. Tarptautinė eksporto kreditų darbo grupė Primenama, kad pradžioje prie naujos Tarptautinės eksporto kreditų darbo grupės (TDG) kviestos prisijungti 18 pagrindinių eksporto kreditų teikėjų: visos 9 EBPO susitarimo dėl oficialiai remiamų eksporto kreditų šalys (ES, JAV, Kanada, Japonija, Korėja, Norvegija, Šveicarija, Australija ir Naujoji Zelandija) ir Kinija, Brazilija, Rusijos Federacija, Pietų Afrika, Indija, Indonezija, Malaizija, Turkija bei Izraelis. Susitarta, kad prieš TDG posėdžius susitiks iš JAV, ES, Kinijos ir Brazilijos atstovų sudaryta iniciatyvinė grupė. TDG neturi nuolatinio pirmininko, sekretoriato ar buveinės. Posėdžius rotaciniu principu rengia iniciatyvinės grupės nariai. Kaip minėta Komisijos ankstesnėje ataskaitoje, pirmosios diskusijos per pirmąjį oficialų TDG posėdį (2012 m. lapkričio mėn. Vašingtone) nebuvo lengvos. Dauguma TDG narių būtų pageidavę pagrindinį dėmesį skirti visiems eksporto kreditams taikomoms bendrosioms horizontaliosioms taisyklėms, tačiau Kinija primygtinai reikalavo taikyti „sektorinį požiūrį“, t. y. kad TDG pirmiausia peržiūrėtų eksporto kreditų teikimo konkrečiuose pramonės sektoriuose praktiką ir tik antrame etape dėmesį skirtų horizontaliosioms taisyklėms. Galiausiai TDG sektorinį požiūrį priėmė kaip darbo metodą, tačiau nagrinėtino (-ų) sektoriaus (-ių) pasirinkimas buvo ginčytinas: Kinija primygtinai reikalavo rinktis laivų sektorių, nors buvo puikiai žinoma, kad JAV ir kelios kitos TDG narės šiame sektoriuje apskritai neužsiima eksporto kreditavimu. Pasiūlymai pasirinkti bent antrą sektorių (su kuriuo susijusioje veikloje galėtų aktyviai dalyvauti visos TDG narės) ne iš karto buvo priimti. Išeičiai iš šios aklavietės rasti ES delegacija pasiūlė surengti neoficialų posėdį, kuriame delegacijos galėtų toliau diskutuoti ekspertų lygmeniu. Šis 2013 m. kovo mėn. Berlyne surengtas susitikimas labai teigiamai paveikė TDG darbo aplinką (konstruktyviai aptarta įvairių dalyvių techninė patirtis įvairiuose pramonės sektoriuose). Kinija 2013 m. gegužės mėn. Pekine surengė antrąjį oficialų TDG posėdį, per kurį pavyko susitarti dėl antrojo sektoriaus – medicininės įrangos sektoriaus. Medicininės įrangos sektorius paprastai nėra laikomas sektoriumi, kuriame būtų masiškai teikiami eksporto kreditai, tačiau šiame sektoriuje nėra specializuotos kreditų teikimo praktikos, todėl jis yra tinkamas diskutuojant dėl bendrųjų horizontaliųjų taisyklių. Kinijos delegacija dar kartą pripažino, kad sektorinio požiūrio taikymas nereiškia, kad galiausiai turėtų būti sudaryti oficialūs sektorių susitarimai (kaip susitarimai, sudaryti pagal EBPO susitarimą), tačiau, kai diskusijos dėl laivų ir medicininės įrangos būtų pakankamai įsibėgėjusios, TDG galėtų pereiti prie diskusijų dėl horizontaliųjų taisyklių. 2013 m. rugsėjo mėn. ES Briuselyje surengė trečiąjį oficialų posėdį. ES pateikė išsamų techninių diskusijų dokumentą, kuriame dėmesys skiriamas tokiems esminiams klausimams, kaip galimi bendri TDG proceso tikslai ir diskusijų dėl laivų ir medicinos sektorių kaip pagrindinės būsimo horizontalaus susitarimo dėl eksporto kreditų dalies vaidmuo. Be to, į dokumentą įtraukti išsamūs svarstymai ir klausimai TDG narėms, susiję su tuo, kaip apibrėžti diskusijų aprėptį (t. y. kaip apibrėžti abu aptariamus ekonomikos sektorius, kaip apibrėžti oficialios paramos mechanizmus, kuriems turėtų būti taikomos naujosios gairės) ir kaip spręsti konkrečius su kaina nesusijusius klausimus (kaip antai pradinės įmokos, ilgiausia ir trumpiausia kredito trukmė, grąžinimo tvarka ir garantijų paketai), taip pat su kaina susijusius eksporto kreditų sandorių elementus (bazinės palūkanų normos, kredito rizikos priemokos ir mokesčiai). Kitos TDG narės labai palankiai priėmė šį dokumentą ir per plenarinį posėdį grupės diskusijos buvo labai produktyvios. Be to, buvo daug aukštos kokybės pranešimų, ypač kitų EBPO susitarimo šalių, tačiau diskusijose aktyviai dalyvavo ir ne EBPO susitarimo šalys, pvz., Kinija. Apskritai posėdis Briuselyje buvo aiškus žingsnis į priekį, jame pradėtos tikros grupės techninės diskusijos. 2014 m. sausio mėn. Brazilija Brazilijos mieste surengė ketvirtąjį oficialų posėdį. Tęstos diskusijos dėl abiejų sektorių (toliau remiantis raštiškais atsakymais į klausimus, kurie buvo įtraukti į ES diskusijų dokumentą, parengtą trečiajam TDG posėdžiui). Padaryta išvada, kad TDG iš pasikeitimų informacija apie dabartinę eksporto kreditų teikimo praktiką turėtų pereiti prie konkretesnių dokumentais pagrįstų diskusijų (pvz., delegacijos parengtų abiejų sektorių finansavimo sąlygų konkrečių projektų dokumentus, kad būtų galima rengti konkretesnes diskusijas). Šis požiūris bus taikomas per penktąjį oficialų TDG posėdį, kurį JAV ketina rengti 2014 m. gegužės 22–22 d. Vašingtone. Jei šiame etape turėtume sudaryti preliminarų TDG veiklos balansą, rezultatas būtų nevienareikšmis. Iš teigiamos pusės reikėtų pabrėžti, kad forumo, kuriame reguliariai susitinka EBPO ir ne EBPO eksporto kreditų teikėjos ir aptaria reguliavimo klausimus, sėkmingas įsteigimas ir jo veiklos tęsimas jau savaime yra nemažas pasiekimas. Reikia nepamiršti, kad visos ankstesnės pastangos į panašias diskusijas dvišaliu ar daugiašaliu lygmeniu įtraukti Kiniją buvo nesėkmingos. Iš svarbiausių ne EBPO eksporto kreditų teikėjų tik Indija oficialiai neprisijungė prie šios grupės darbo. Ji stebėtojos teisėmis dalyvavo ketvirtajame posėdyje. ES nebuvo pirmoji šios grupės darbo iniciatorė, tačiau pasirodė esanti svarbi veikėja: suorganizavo du sėkmingus posėdžius, prisidėjo įvairiais svarbiais darbais ir parengė dokumentą, kuriuo, panašu, vis dar grindžiamos TDG diskusijos. Tačiau šiuo etapu reali problema yra tai, kad TDG veiklą daugiausia skatina EBPO susitarimo šalys. Išskyrus Pietų Afriką ir Turkiją, daug šalių, kurios nėra prisijungusios prie EBPO susitarimo, elgiasi palyginti atsargiai, kai reikia aktyvaus dalyvavimo (pvz., rengti pranešimus). Praktiškai visus rašytinius dokumentus iki šiol taip pat pateikė tik EBPO susitarimo šalys. Akivaizdu, kad 2014 m. posėdžiai bus esminiai siekiant įvertinti, ar visos TDG narės yra rimtai įsipareigojusios dirbti grupėje ir ar grupė gali pasiekti daugiau nei preliminarios diskusijos. Jei TDG darbo etapas virstų oficialių diskusijų etapu, Komisija pagal Sutartis prašytų būtinų įgaliojimų. 4. Ataskaitinio laikotarpio pokyčiai EBPO 2013 m. lapkričio mėn. EBPO susitarimo šalys baigė dvejus metus trukusias derybas dėl Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų geležinkelių infrastruktūrai (GSS). ES dideliu siekiu tapusiame GSS nustatytos tam tikros konkrečios geležinkelių infrastruktūros elementų, kurie yra būtini traukiniams eksploatuoti, įskaitant kelio kontrolę, elektrifikaciją, bėgius, riedmenis ir susijusius statybos darbus, eksporto finansavimo sąlygos. GSS numatyta pratęsti grąžinimo laikotarpius pagal tokius eksporto kreditų sandorius[4], eksportą į dideles pajamas gaunančias EBPO šalis (kurioms didžiausias grąžinimo laikotarpis yra 12 metų) atskirti nuo eksporto į visas kitas šalis (kurioms didžiausias grąžinimo laikotarpis yra 14 metų), taip pat numatytas tam tikras grąžinimo tvarkos lankstumas. Šiam susitarimui pasiekti teko padaryti tam tikrų nuolaidų ir užtikrinti, kad nesumažėtų privatus rinkos finansavimas, kurį galima gauti dideles pajamas gaunančiose EBPO šalyse. Šios šalys turi iš anksto pranešti (ir pateikti išsamų paaiškinimą) kitoms EBPO susitarimo šalims apie GSS grįstus eksporto kreditus. Jei būtent eksporto kreditai sudaro didžiąją dalį eksporto į dideles pajamas gaunančią EBPO šalį finansavimo, turi būti reikalaujama atsisakyti eksporto kredito. Europa yra didžiausia geležinkelių sektoriaus produktų rinka pasaulyje, be to, čia daugiausia geležinkelių įrangos pramonės įmonių. ES taip pat buvo pagrindinė dviejų 2012 m. Sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų atsinaujinantiesiems energijos šaltiniams ir klimato kaitos švelninimui papildymų iniciatorė. Šiuo metu deramasi dėl sektorių išplėtimo, susijusio su prisitaikymo prie klimato kaitos projektais ir pažangiaisiais elektros energijos tinklais. ES įsikūrę keli esminiai šių sričių pramonės veikėjai. Prisiderinimo prie klimato kaitos klausimai jau svarstomi kurį laiką, diskusijos yra labiau pažengusios nei pažangiųjų elektros energijos tinklų klausimu (pastaruoju klausimu EBPO pradėjo techninių diskusijų dėl pagrindinių terminų apibrėžčių etapą). Panašu, kad ne visos narės aktyviai domisi šiais klausimais. Per paskutinį EBPO susitikimą eksporto kreditų klausimais ES ir Kanada pateikė bendrą pasiūlymą dėl prisitaikymo prie klimato kaitos. JAV delegacija perspėjo, kad netrukus pateiks pastabų dėl pasiūlymo. EBPO susitarimo šalys iš esmės yra pasirengusios toliau dirbti pažangiųjų tinklų klausimu, tačiau būtina pasiūlyti bendrai priimtiną termino apibrėžtį ir tinkamai pagrįsti, kodėl šioje srityje reikalingas eksporto kreditų finansavimas. Kitame 2014 m. susitikime eksporto kreditų klausimais EBPO vėl imsis įvairių klimato kaitos klausimų. Strategiškai svarbu peržiūrėti EBPO susitarimo nuostatas dėl palūkanų normos. Į susitarimą įtrauktos nuostatos dėl minimalių fiksuotųjų palūkanų normų, dėl kurių susitarta praėjusio amžiaus devintajame dešimtmetyje. Susitarimo šalys šiuo metu rengia šių nuostatų atnaujinimą ir rengiasi įtraukti taisykles, kuriomis apibrėžiamos minimalios kintamosios palūkanų normos. Ši bendra apžvalga pradėta dėl to, kad po finansų krizės bankų rinkose įvyko pokyčių, dėl kurių suabejota, ar galiojančios taisyklės neturi iškraipomojo poveikio. ES veikiausiai yra susitarimo šalis, kurios eksporto kreditų sistema labiausiai priklauso nuo komercinių bankų, dėl to derybose jai turėtų tekti lemiamas vaidmuo. Nors kelios kitos susitarimo šalys dar nepriėmė oficialios pozicijos, Komisijai pavyko užtikrinti valstybių narių pritarimą toliau nurodytiems keturiems pagrindiniams palūkanų normos peržiūros principams. Toliau derinti eksporto kreditų teikimo praktiką, susijusią su fiksuotųjų palūkanų normų parinkimu ir taikymu. Išlaikyti susitarimu nustatytos fiksuotųjų normų sistemos užtikrinamą nuspėjamumą, tačiau atidžiau nustatyti kainodarą. Išlaikyti pagrindinę fiksuotųjų palūkanų normų apskaičiavimo sistemą (CIRR), kad būtų užtikrinta atitiktis Susitarimui dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių, t. y. vadinamasis saugus prieglobstis, tačiau prie bazinės normos pridedama marža (šiuo metu nustatytas bazinių punktų skaičius) turėtų labiau atspindėti komercinių bankų taikomas normas. Į EBPO susitarimą įtraukti kintamąsias normas. Remdamasi šiais principais Komisija rengia geriau pagrįstą pasiūlymą, kurį vėliau 2014 m. ES galėtų pateikti EBPO. Komerciniu požiūriu orlaivių sektorius tradiciškai yra svarbiausias eksporto kreditų sektorius. Tačiau pastaruoju metu šiame sektoriuje neįvyko jokių didesnių pokyčių. Tęsiamas 2011 m. EBPO sektorių susitarimo dėl eksporto kreditų civiliniams orlaiviams įgyvendinimas (2015 m. numatyta atlikti peržiūrą). Komisija tinkamai informuos Europos Parlamentą apie naujausius pasikeitimus. [1]. OL L 326, 2011 12 8, p. 45. [2] Susitarimas – tai vadinamasis džentelmeniškas Europos Sąjungos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Kanados, Japonijos, Korėjos, Norvegijos, Šveicarijos, Naujosios Zelandijos ir Australijos susitarimas, kuriuo susitarimo šalims siekiama užtikrinti vienodas eksporto kreditų programų sąlygas. Susitarimas ir jo vėlesni pakeitimai nuolat perkeliami į ES teisę. [3] Brazilija yra išskirtinis atvejis – ji yra Sektorių susitarimo dėl civilinių orlaivių šalis, tačiau nerodo susidomėjimo prisijungti prie paties bendrojo susitarimo. [4] Susitarimo bendroji taisyklė dėl didžiausio grąžinimo laikotarpio yra 5 metai (tam tikromis aplinkybėmis – 8,5 metai), kai eksportuojama į dideles pajamas gaunančias EBPO šalis, ir 10 metų, kai eksportuojama į visas kitas šalis. Tačiau į susitarimą įtraukta daugiau prailgintų didžiausių grąžinimo laikotarpių įvairiems pramonės sektoriams ir konkretiems sandoriams (pagal didžiausio grąžinimo laikotarpio taisyklę – 18 metų pagal Branduolinių elektrinių sektoriaus susitarimą ir tam tikriems sandoriams pagal Sektorių susitarimą dėl atsinaujinančiųjų energijos šaltinių, klimato kaitos švelninimų ir vandens projektų).