Žalioji knyga dėl santuokos nutraukimui taikytinos teisės ir jurisdikcijos (Pateikė Komisija) {SEC(2005) 331} /* KOM/2005/0082 galutinis */





Briuselis, 14.3.2005 KOM(2005) 82 galutinis ŽALIOJI KNYGA dėl santuokos nutraukimui taikytinos teisės ir jurisdikcijos (Pateikė Komisija){SEC(2005) 331} ŽALIOJI KNYGA dėl santuokos nutraukimui taikytinos teisės ir jurisdikcijos Šios Žaliosios knygos tikslas – pradėti visapusiškai tartis su suinteresuotomis šalimis dėl santuokai taikytinos teisės ir jurisdikcijos. Žaliojoje knygoje aprašomos problemos, kurios gali kilti esant dabartinei situacijai, ir siūloma keletas galimų sprendimų. Pridedamame Komisijos darbo dokumente pateikiama informacija apie valstybėse narėse santuokos nutraukimui taikomas materialinės, procedūrinės ir kolizinės teisės normas. Komisija kviečia suinteresuotas šalis iki 2005 m. rugsėjo 30 d. pateikti savo pastabas tokiu adresu: European CommissionDirectorate-General Justice, Freedom, and SecurityUnit C1 – Civil JusticeB-1049 BrusselsFaksas +32 2 299 64 57El. paštas jai-coop-jud-civil@cec.eu.int Suinteresuotų šalių prašoma aiškiai nurodyti, ar jos pageidauja, kad jų pastabos nebūtų skelbiamos Komisijos tinklalapyje. Komisija planuoja surengti viešą šio dalyko svarstymą. Visi atsiliepusieji bus pakviesti jame dalyvauti. 1. PAGRINDINIAI FAKTAI Šiuo metu nėra jokių Bendrijos nuostatų dėl santuokos nutraukimui taikytinos teisės. Tarybos reglamente (EB) 1347/2000[1] („Briuselio II reglamentas“) yra teisės normos dėl santuokai taikytinos jurisdikcijos ir teismo sprendimų pripažinimo, tačiau jame nėra normų dėl taikytinos teisės. Pradėtas taikyti Tarybos reglamentas (EB) 2201/2003[2] („naujasis Briuselio II reglamentas“), nuo 2005 m. kovo 1 d. pakeisiantis Briuselio II reglamentą, šiuo aspektu neįves jokių pakeitimų, kadangi jame perimamos praktiškai nepakeistos Briuselio II reglamente apibrėžtos santuokai taikytinos teisės normos. 1998 m. Vienoje susirinkusi Europos Vadovų Taryba pabrėžė, kad bendros teismų erdvės tikslas – palengvinti piliečių gyvenimą, konkrečiai kasdienį gyvenimą veikiančiose bylose, tokiose kaip santuokos nutraukimas.[3] 2004 m. lapkritį Europos Vadovų Taryba paprašė Komisiją 2005 m. pristatyti Žaliąją knygą dėl santuokos nutraukimui taikytinų kolizinių normų („Roma III“)[4]. Didėjantis piliečių mobilumas Europos Sąjungoje lemia „tarptautinių“ santuokų skaičiaus augimą, kai sutuoktiniai turi skirtingų valstybių pilietybes arba gyvena skirtingose valstybėse narėse, arba tokioje valstybėje narėje, kurios pilietybės jie neturi. „Tarptautinei“ porai nusprendus išsiskirti, gali būti taikomi keli įstatymai. Taikytinos teisės normų, dažnai vadinamų „kolizinėmis normomis“, tikslas – apibrėžti, kurios valstybės įstatymai bus taikomi. Turint omenyje didelį santuokų nutraukimo Europos Sąjungoje skaičių, santuokos nutraukimui taikytina teisė ir tarptautinė jurisdikcija paveikia nemažai piliečių. Pavyzdžiui, apytiksliai 15 procentų iš kiekvienais metais Vokietijoje paskelbtų nutrauktų santuokų (apytikriai 30 000 porų) yra susijusios su skirtingas pilietybes turinčių sutuoktinių poromis.[5] 2. DABARTINėS PADėTIES TRūKUMAI Kiekvienai santuoką nutraukti norinčiai „tarptautinei“ porai taikytinos naujojo Briuselio II reglamento jurisdikcijos normos, leidžiančios sutuoktiniams pasirinkti kelis alternatyvius jurisdikcijos pagrindus (žr. pridėto darbo dokumento 3.6 punktą). Kurios nors valstybės narės teismui pradėjus nagrinėti santuokos nutraukimo bylą, taikytina teisė nustatoma pagal tos valstybės narės nacionalines kolizines normas. Yra labai ryškių skirtumų tarp nacionalinių kolizinių normų (žr. pridėto darbo dokumento 3.4 punktą). Skirtingų kolizinių normų ir galiojančių jurisdikcijos normų derinys gali sukelti keletą problemų „tarptautinių“ santuokų nutraukimo kontekste. Greta teisinio aiškumo ir lankstumo stokos, dabartinė padėtis taip pat gali lemti rezultatus, neatitinkančius teisėtų piliečių lūkesčių. Be to, trečiojoje valstybėje narėje gyvenantys Bendrijos piliečiai gali susidurti su sunkumais ieškodami kompetentingo santuokos nutraukimo bylas nagrinėjančio teismo ir turėti tokį trečiojoje valstybėje narėje paskelbtą sprendimą dėl santuokos nutraukimo, kurį pripažintų atitinkama kilmės valstybės narė. Galiausiai, dabartinėje situacijoje yra ir „skubėjimo į teismą“ rizika. 2.1. Nepakankamas teisinis aiškumas ir nuspėjamumas sutuoktiniams Turint omenyje santuokos nutraukimui taikytinų nacionalinių kolizinių normų skirtumus ir sudėtingumą, dažnai sunku nuspėti, kurios valstybės įstatymai bus taikomi konkrečioje byloje. Ypač tai pasakytina apie tokias situacijas šeimoje, kai sutuoktiniai neturi bendros nuolatinės gyvenamosios vietos ar pilietybės, tačiau problema taip pat gali kilti ir kai vieną pilietybę turinčių sutuoktinių poros išsiskiria ir persikelia į skirtingas valstybes nares. 1 pavyzdys: skirtingose valstybėse narėse gyvenanti portugalo ir italės pora Portugalas ir italė susituokė Italijoje. Iškart po santuokos sudarymo dėl profesinių priežasčių vyras grįžta į Portugaliją, o žmona pasilieka Italijoje. Po dvejų metų pora nusprendžia nutraukti santuoką. Pagal naująjį Briuselio II reglamentą pora gali pateikti prašymą nutraukti santuoką tiek Italijoje, tiek Portugalijoje. Šių valstybių teismai pirmiausia taiko įstatymus tos valstybės, kurios pilietybę turi abu sutuoktiniai. Konkrečiai šiuo atveju, kai abu sutuoktiniai yra skirtingų valstybių piliečiai, Italijos teismai taikytų valstybės narės „kurioje santuoka truko ilgiausiai“, įstatymus. Tuo tarpu Portugalijos teismai taikytų sutuoktinių bendros nuolatinės gyvenamosios vietos įstatymus arba, jei tokios nėra, įstatymus tos valstybės, su kuria sutuoktinius sieja „artimiausias ryšys“. Sutuoktiniams sunku nuspėti, kurios valstybės įstatymai bus taikomi jų atveju. | 2.2. Nepakankama šalių autonomija Nacionalinės kolizinės normos iš principo numato tik vieną išeitį iš šios situacijos, pvz., taikyti valstybės, kurios pilietybę turi sutuoktiniai arba kurioje nagrinėjama byla („ lex fori “), įstatymus. Tam tikrose situacijose tai gali būti nepakankamai lankstu. Pavyzdžiui, ši išeitis neatsižvelgia į tai, kad piliečiai gali jaustis artimai susiję su kuria nors valstybe nare, kurios piliečiai jie nėra. Įvedus tam tikro laipsnio šalių autonomiją, leidžiančią šalims pasirinkti taikytiną teisę, teisės normos galėtų tapti lankstesnės, ir tuo pačiu padidėtų teisinis aiškumas ir nuspėjamumas sutuoktiniams. 2 pavyzdys: Vokietijoje gyvenanti italų pora Italijos pilietybės sutuoktinių pora gyvena Miunchene dvidešimt metų ir jaučiasi visiškai įsilieję į Vokietijos visuomenę. Jų vaikams palikus namus, pora nusprendžia nutraukti santuoką bendru sutikimu. Jie norėtų nutraukti santuoką pagal Vokietijos įstatymus, su kuria jie jaučiasi artimiausiai susiję ir pagal kuriuos santuokos nutraukimui abipusiu sutikimu tereikia vienerių skyrium pragyventų metų, lyginant su trejų skyrium pragyventų metų reikalavimu pagal Italijos įstatymus. Naujasis Briuselio II reglamentas sutuoktiniams leidžia pateikti prašymą nutraukti santuoką Vokietijoje arba Italijoje. Nepaisant to, kadangi tiek Vokietijos, tiek ir Italijos kolizinės normos visų pirma grindžiamos bendra sutuoktinių pilietybe, abiejų valstybių teismai taikytų Italijos santuokos nutraukimo įstatymus. | 2.3. Rezultatų, neatitinkančių piliečių teisėtų lūkesčių, rizika Vis dažniau piliečiai pasinaudoja vidaus rinkos teikiama nauda ir dėl profesinių priežasčių persikelia iš vienos valstybės narės į kitą. Vargu ar jie žino, kad dėl jų persikėlimo gali drastiškai pasikeisti santuokos nutraukimo sąlygos. Tai gali atsitikti tarkim tada, kai skirtingas pilietybes turintys sutuoktiniai persikelia į valstybę narę, kurios pilietybės nė vienas jų neturi. Kadangi pagal naująjį Briuselio II reglamentą sutuoktiniams neleidžiama pateikti prašymo nutraukti santuoką toje valstybėje narėje, kurios pilietybę turi tik vienas jų, kai nėra jokio kito siejančio veiksnio, sutuoktiniai gali atsidurti tokioje padėtyje, kai vienintelė galimybė būtų kreiptis į jų nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės narės teismus. Tam tikromis aplinkybėmis tai gali sąlygoti tokius rezultatus, kurie neatitinka jų teisėtų lūkesčių. 3 pavyzdys: suomio ir švedės pora persikelia į Airiją Suomio ir švedės pora persikelia iš Stokholmo į Dubliną, kuriame jiems buvo pasiūlytas įdomus darbas. Jų santuoka žlunga ir galiausiai jie nusprendžia skirtis. Pora tikėtųsi gana paprasto ir spartaus santuokos nutraukimo nagrinėjimo, kaip kad būtų pagal Suomijos ar Švedijos įstatymus, kadangi abudu nori nutraukti santuoką ir neturi vaikų. Tačiau tik Airijos teismai turi jurisdikciją pagal naująjį Briuselio II reglamentą, o nagrinėdami santuokos nutraukimo bylas Airijos teismai taiko Airijos įstatymus („lex fori“) nepriklausomai nuo sutuoktinių pilietybės. Vienintelis būdas, užtikrinantis Švedijos arba Suomijos santuokos nutraukimo įstatymų taikymą, būtų, jeigu kuris nors iš sutuoktinių mažiausiai šešiems mėnesiams grįžtų į savo kilmės valstybę narę ir tada įteiktų prašymą nutraukti santuoką toje šalyje. Nė vienas iš sutuoktinių dėl šio tikslo nenori ar negali mesti savo darbo ir išvažiuoti iš Airijos šešiems mėnesiams. Kita vertus, jie nori išvengti Airijos santuokos nutraukimo įstatymų taikymo, pagal kuriuos būtina pragyventi skyrium ketverius metus, kad santuoka būtų pripažinta nutrūkusi. Jie nustemba sužinoję, kad santuokos nutraukimo sąlygos šitaip dramatiškai pasikeitė vien dėl jų sprendimo persikelti į kitą valstybę narę. | 2.4. Rizika susidurti su sunkumais Bendrijos piliečiams, gyvenantiems trečiojoje valstybėje narėje Nors pagal naująjį Briuselio II reglamentą pripažinimo normos taikomos visiems valstybės narės teismo paskelbtiems sprendimams dėl santuokos nutraukimo, jurisdikcijos normos neapima visų situacijų. Dėl to gali kilti sunkumų trečiojoje valstybėje gyvenantiems Bendrijos piliečiams. Gali susidaryti tokios situacijos, kai netaikytinas nė vienas Reglamente pateiktas jurisdikcijos pagrindas. Tokiomis aplinkybėmis valstybių narių teismai gali pasinaudoti nacionalinėmis tarptautinės jurisdikcijos normomis. Tačiau tai, kad šios normos nėra suderintos, gali sukelti tokias situacijas, kai nė vienas teismas Europos Sąjungoje ar kitur nėra kompetentingas išskirti skirtingas pilietybes turinčių Bendrijos piliečių porą, gyvenančią trečiojoje valstybėje. Be to, jeigu skyrybos paskelbiamos trečiojoje valstybėje, porai gali kilti sunkumų siekiant, kad santuokos nutraukimą pripažintų jų kilmės valstybė narė. 4 pavyzdys: vokietės ir olando pora, gyvenanti trečiojoje valstybėje Vokietės ir olando pora daugelį metų gyvena trečiojoje valstybėje. Pablogėjus santykiams žmona vokietė norėtų nutraukti santuoką, pageidautina, Vokietijos teisme. Tačiau ji negali pateikti prašymo nutraukti santuoką Vokietijoje ar kurioje kitoje valstybėje narėje. Jos atveju netaikytinas nė vienas naujojo Briuselio II reglamento jurisdikcijos pagrindas, kadangi pora neturi nuolatinės gyvenamosios vietos valstybėje narėje ir neturi bendros pilietybės. Esant tokiomis aplinkybėms, valstybių narių teismai gali pasinaudoti nacionalinėmis jurisdikcijos normomis. Tačiau žmona vokietė negali prašyti nutraukti santuoką Vokietijoje pagal Vokietijos jurisdikcijos normas, kadangi jos vyras olandas gali būti ieškovu Vokietijoje tik pagal Reglamento 6 straipsnyje apibrėžtas jurisdikcijos normas, suteikiančias tam tikrą apsaugą atsakovams. Lygiai taip pat ir ji negali kreiptis dėl santuokos nutraukimo Nyderlanduose, kadangi Nyderlandų įstatymai nenumato vidaus jurisdikcijos normų tokiomis aplinkybėmis. Dėl šios priežasties žmona vokietė negali kreiptis dėl santuokos nutraukimo nė vienoje valstybėje narėje. Vienintelė jos viltis yra, kad trečiosios valstybės teismai turės jurisdikciją nagrinėti jos bylą. Netgi jeigu taip ir būtų, gali būti sudėtinga pasiekti, kad trečiojoje valstybėje paskelbtą santuokos nutraukimo sprendimą pripažintų Vokietija. | 2.5. „Skubėjimo į teismą“ rizika „ Lis pendens “ principas (žr. pridėto darbo dokumento 3.6.3 punktą) gali paskatinti sutuoktinį prašyti nutraukti santuoką anksčiau už kitą sutuoktinį ir taip išvengti, kad kitos valstybės narės teismai neįgautų jurisdikcijos („skubėjimas į teismą“). Dėl to gali susidaryti situacijos, kai pareiškėjas įteikia prašymą nutraukti santuoką konkrečioje valstybėje narėje tikėdamasis tam tikro rezultato, pvz., išvengti konkretaus santuokos nutraukimo įstatymo taikymo. „Skubėjimas į teismą“ gali neigiamai paveikti atsakovą, jeigu pritaikomi įstatymai, su kuriais jis arba ji nesijaučia artimai susiję ir kurie neatsižvelgia į jo ar jos interesus. Šią riziką galima iliustruoti tokiu pavyzdžiu: 5 pavyzdys: vyras lenkas išvyksta dirbti į Suomiją Lenkų pora, išgyvenusi santuokoje dvidešimt metų, gyvena Lenkijoje su savo vaikais. Vyras gauna įdomų darbo pasiūlymą dvejus metus padirbėti Suomijoje. Pora susitaria, kad vyras priims pasiūlymą, o žmona pasiliks Lenkijoje. Po vienerių metų vyras praneša žmonai norįs nutraukti santuoką. Jis žino, kad santuokos nutraukimo nagrinėjimas pagal Lenkijos įstatymus trunka ilgai ir kad teismas privalo nustatyti, jog santuoka iširo negrįžtamai ir nepataisomai. Tačiau pagal naująjį Briuselio II reglamentą jurisdikciją turėtų turėti Suomijos teismai, kadangi vyras ilgiau nei vienerius metus pragyveno Suomijoje. Suomijos teismai nagrinėdami santuokos nutraukimo bylą taiko Suomijos įstatymus pagal „lex fori“ principą. Dėl to vyras lenkas gali pasiekti, kad jo santuoka būtų nutraukta, praėjus šešiems susitaikymui skirtiems mėnesiams, nepaisant jo žmonos prieštaravimo. Kadangi vyras nori kaip įmanoma greičiau nutraukti santuoką, jis nedelsdamas kreipiasi į Suomijos teismą, kuris paskelbia apie santuokos nutraukimą nepaisydamas kategoriško žmonos prieštaravimo. | 1 klausimas: ar žinote kokių nors kitokių problemų be jau išvardintų, galinčių iškilti „tarptautinės“ santuokos nutraukimo kontekste? | 3. GALIMOS IšEITYS 3.1. Status quo Viena galimybė būtų palikti viską nieko nekeičiant ir neįvesti jokių įstatyminių pakeitimų. Būtų galima teigti, kad aprašytosios problemos nėra pakankamai rimtos ir nekyla pakankamai dažnai, kad dėl jų reikėtų imtis veiksmų Bendrijos lygiu. 3.2. Kolizinių normų derinimas Dar vienu problemos sprendimo būdu galėtų būti suderintų kolizinių normų taikymas, pagrįstas suvienodintais siejančiais veiksniais. Šio sprendimo pranašumas būtų teisinio aiškumo užtikrinimas (1 pavyzdys). Priklausomai nuo suderintų normų turinio, sprendimas taip pat galėtų padidinti šalių autonomiją (2 pavyzdys) ir prisidėtų ieškant piliečius tenkinančių sprendimų (3 pavyzdys). Tai gal bent jau iš dalies sumažintų „skubėjimo į teismą“ būtinybę (5 pavyzdys), kadangi kiekvienas teismas, į kurį būtų kreipiamasi, taikytų bendromis normomis nustatytus santuokos nutraukimo įstatymus. Siekiant teisinio aiškumo ir nuspėjamumo, o taip pat numatyti tam tikrą lankstumą, reikėtų atidžiai peržiūrėti siejančius veiksnius. Reikėtų siekti užtikrinti, kad santuokos nutraukimą reglamentuotų su ja artimiausiai susijusi teisinė tvarka. Būtų galima numatyti keletą siejančių veiksnių, dažniausiai naudojamų tarptautiniuose dokumentuose ir nacionaliniuose koliziniuose įstatymuose. Jais galėtų būti, pavyzdžiui, paskutinė nuolatinė sutuoktinių gyvenamoji vieta, bendra sutuoktinių pilietybė ir paskutinė bendra pilietybė, jeigu vienas sutuoktinis ją pasilieka, ar „ lex fori “. 2 klausimas: ar pritartumėte kolizinių normų derinimui? Kokie būtų tokio sprendimo „už“ ir „prieš“ argumentai? 3 klausimas: kokie būtų tinkamiausi siejantieji veiksniai? 4 klausimas: ar suderintos normos turėtų apsiriboti tik santuokos nutraukimu ar taip pat turėtų būti taikomos gyvenimui skyrium (separacijai) ir santuokos pripažinimui negaliojančia? 5 klausimas: ar suderintose normose turėtų būti ir viešosios tvarkos sąlyga, leidžianti teismams tam tikromis aplinkybėmis atsisakyti taikyti užsienio šalies įstatymus? | 3.3. Galimybė sutuoktiniams pasirinkti taikytiną teisę Taip pat būtų galima numatyti ribotą galimybę sutuoktiniams pasirinkti savo santuokos nutraukimo bylos nagrinėjimui taikytiną teisę. Galimybė pasirinkti taikytiną teisę padidintų teisinį aiškumą ir nuspėjamumą sutuoktiniams, ypač tada, kai santuoka nutraukiama abiejų sutuoktinių bendru sutikimu. Be to, dėl tam tikros šalių autonomijos, normos taip pat taptų kiek lankstesnes nei dabartinės, kurios iš principo numato tik vieną įmanomą sprendimą. Galų gale, tam tikrais atvejais taptų paprasčiau kreiptis į teismą. Ypač naudingas šis sprendimas galėtų būti tada, kai sutuoktiniai sutinka nutraukti santuoką, kaip tai buvo portugalo ir italės poros (1 pavyzdys) ir Vokietijoje gyvenančios italų poros (2 pavyzdys) atveju. Pasirinkimo laisvės principas vis dažniau naudojamas tarptautinėse konvencijose dėl taikytinos teisės pasirinkimo sutarčių teisės ir rečiau šeimos teisės srityse. Nepaisant to, yra tam tikrų išimčių, kaip neseniai priimtas Belgijos įstatymas dėl privatinės tarptautinės teisės, pagal kurį sutuoktiniams leidžiama pasirinkti arba vieno iš sutuoktinių valstybės teisę, arba Belgijos teisę (t.y. „ lex fori “).[6] Šalims suteikiant neribotas pasirinkimo galimybes, tai galėtų sąlygoti „egzotinių“ įstatymų, su kuriais šalių niekas arba beveik niekas nesieja, taikymą. Todėl priimtiniau atrodytų apriboti pasirinkimo teisę konkretiems įstatymams, su kuriais sutuoktiniai yra artimai susiję (pvz., dėl vieno ar abiejų sutuoktinių pilietybės, paskutinės nuolatinės gyvenamosios vietos ar „ lex fori “). Viena iš galimybių galėtų būti teisės pasirinkimo apribojimas bylos nagrinėjimo vietos valstybe („ lex fori “) siekiant užtikrinti, kad teismai nebūtų priversti taikyti užsienio valstybės įstatymų. Akivaizdu, kad tokio pasirinkimo modalumus reikėtų ištirti nuodugniau. Būtų galima reikalauti, kad šis pasirinkimas būtų išreikštas aiškiai ir raštiškai pateikiant prašymą dėl santuokos nutraukimo. Taip pat reikėtų apsvarstyti, ar reikėtų specialių saugiklių, kurie apgintų sutuoktinį nuo kito sutuoktinio netinkamo spaudimo pasirinkti konkrečios šalies įstatymus. Atskiro svarstymo gali prireikti, jeigu sutuoktiniai turi vaikų. Šalių pasirinkimas, kurios šalies įstatymus taikyti, akivaizdžiai reikštų, kad buvo pasirinktos santuokos nutraukimo nagrinėjimo vietos materialinės teisės normos, o ne tos vietos privatinės tarptautinės teisės normos (vadinamo „nukreipimo kitos valstybės jurisdikcijai“ išimtis). Priešingu atveju, būtų sunkiau siekti teisinio aiškumo tikslo. 6 klausimas: ar šalims reikėtų leisti pasirinkti taikytiną teisę? Kokie yra tokio sprendimo „už“ ir „prieš“ argumentai? 7 klausimas: ar pasirinkimas turėtų būti apribotas konkrečiais įstatymais? Jeigu taip, kokie būtų tinkami siejantieji veiksniai? Ar renkantis reikėtų apsiriboti tik valstybių narių įstatymais? Ar pasirinkimas turėtų apsiriboti tik „lex fori“? 8 klausimas: ar galimybė pasirinkti taikytiną teisę turėtų apsiriboti tik santuokos nutraukimu ar taip pat turėtų būti taikoma gyvenimui skyrium (separacijai) ir santuokos pripažinimui negaliojančia? 9 klausimas: kokie turėtų būti tinkami formalūs šalių susitarimo dėl taikytinos teisės reikalavimai? | 3.4. Reglamento Nr. 2201/2003 3 straipsnyje išvardintų jurisdikcijos pagrindų peržiūra Tarybos reglamento Nr. 2201/2003 3 straipsnyje išvardyti jurisdikcijos pagrindai iš pradžių buvo parengti siekiant įvykdyti objektyvius reikalavimus, atsižvelgti į šalių interesus, numatyti lanksčias normas mobilumo atveju ir tenkinti asmenų poreikius neprarandant teisinio aiškumo.[7] Galima būtų paprieštarauti, kad jurisdikcijos normos ne visiškai atitinka šiuos tikslus. Neturint vienodų kolizinių normų, kelių alternatyvių jurisdikcijos pagrindų buvimas gali lemti tokių įstatymų, su kuriais sutuoktiniai nebūtinai yra artimiausiai susiję, taikymą (5 pavyzdys). Antra vertus, jurisdikcijos pagrindai tam tikrais atvejais gali būti nepakankamai lankstūs asmenų poreikiams tenkinti (3 pavyzdys). Viena galimybė galėtų būti jurisdikcijos normų peržiūrėjimas. Tačiau reikėtų atidžiai išnagrinėti visus kiekvieno tokio peržiūrėjimo padarinius. Taigi, jurisdikcijos pagrindų apribojimas gali turėti neigiamų padarinių lankstumui ir teisei kreiptis į teismą, išskyrus jeigu šalims suteikiama galimybė pasirinkti kompetentingą teismą (žr. 3.6 punktą). Antra vertus, jurisdikcijos pagrindų papildymas naujais gali dar labiau sumažinti teisinį aiškumą. 10 klausimas: ar Jūsų patirtis rodo, kad esant keliems jurisdikcijos pagrindams „skubama į teismus“? 11 klausimas: ar manote, kad reikėtų persvarstyti jurisdikcijos pagrindus? Jei taip, koks sprendimas būtų pats geriausias? | 3.5. Kitos jurisdikcijos normų peržiūrėjimas Reglamento Nr. 2201 7 straipsnyje Dar vienas klausimas kyla dėl to, ar turėtų būti peržiūrėta naujojo Briuselio II reglamento kita jurisdikcija. Taikant dabartines normas, gali susidaryti tokios situacijos, kai nė vienas Europos Sąjungos ar joks kitas teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti santuokos nutraukimo prašymą (4 pavyzdys). Jeigu jurisdikciją turi trečiosios valstybės teismas, pagal naująjį Briuselio II reglamentą šio teismo paskelbtas sprendimas dėl santuokos nutraukimo Europos Sąjungoje nepripažįstamas, nes tai yra įmanoma tik pagal nacionalinius įstatymus ar taikytinas tarptautines sutartis. Tikėtina, kad tai gali sudaryti sunkumų, jeigu pora vėliau siektų savo santuokos nutraukimo pripažinimo atitinkamose savo kilmės šalyse. 12 klausimas: ar manote, kad suderintos jurisdikcijos normos turėtų būti sustiprintos ir kad Reglamento Nr. 2201/2003 7 straipsnis turėtų būti išbrauktas ar bent jau jo taikymas būti apribotas tik toms byloms, kuriose ES pilietis nėra bylos šalis? Jei taip, kokios turėtų būti šios normos? | 3.6. Galimybės sutuoktiniams pasirinkti kompetentingą teismą numatymas Dar viena išeitis galėtų būti leidimas sutuoktiniams susitarti dėl kompetentingo teismo santuokos nutraukimo bylose („jurisdikcijos prorogacija“). Šalims leidus susitarti dėl konkrečios valstybės narės teismo ar teismų, kuris turėtų turėti jurisdikciją jų santuokos nutraukimo bylos nagrinėjime, tai galėtų padidinti teisinį aiškumą ir lankstumą, ir būtų ypač pravartu santuokos nutraukimo bendru sutikimu bylose. Jurisdikcijos prorogacija galėtų būti naudinga tada, kai sutuoktiniai neturi galimybės kreiptis į valstybės narės teismą pagal tuo metu galiojančias jurisdikcijos normas, nes neturi bendros pilietybės ar nuolatinės gyvenamosios vietos. Pavyzdžiui, tokiu atveju Airijoje gyvenanti švedės ir suomio pora galėtų susitarti, kad jų santuokos nutraukimo bylos nagrinėjime jurisdikciją turėtų Suomijos arba Švedijos teismas (3 pavyzdys). Panašiai, trečiojoje valstybėje narėje vokietės ir olando pora galėtų susitarti dėl kompetentingo teismo (4 pavyzdys). Šalių nurodytas teismas taikytų nurodytus įstatymus pagal savo nacionalines kolizines normas. Galimybė pasirinkti kompetentingą teismą yra numatyta keliuose Bendrijos teisės aktuose. Jurisdikcijos prorogacija įmanoma pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 23 straipsnį. Panašiai, naujojo Briuselio II reglamento 12 straipsnyje numatyta ribota galimybė pasirinkti kompetentingą teismą sprendžiant tėvų pareigų klausimus. Jurisdikcijos prorogaciją būtų galima taikyti tik tų valstybių narių, su kuriomis sutuoktiniai yra artimai susiję, teismams, pavyzdžiui, kurio nors sutuoktinio pilietybės ar nuolatinės gyvenamosios vietos ar paskutinės bendros sutuoktinių gyvenamosios vietos pagrindu. Jeigu sutuoktiniai turi vaikų, ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas siekiant užtikrinti visų tokių normų suderinamumą su naujojo Briuselio II reglamento 12 straipsnyje apibrėžta jurisdikcijos prorogacijos norma. Akivaizdu, kad tokio pasirinkimo modalumus ir laiko pasirinkimą reikėtų ištirti nuodugniau. 13 klausimas: kokie būtų jūsų argumentai „už“ ir „prieš“ prorogacijos santuokos nutraukimo bylose galimybę? 14 klausimas: ar prorogacija turėtų apsiriboti konkrečiomis jurisdikcijomis? 15 klausimas: kokie turėtų būti formalūs šalių susitarimo dėl prorogacijos reikalavimai? | 3.7. Galimybės perduoti bylą kitam teismui įvedimas Kaip paaiškinta pirmiau (2.5 punkte), tam tikromis aplinkybėmis sutuoktinis gali jausti paskatą „skubėti į teismą“ anksčiau už kitą sutuoktinį. Bent iš dalies tai galima paaiškinti naujojo Briuselio II reglamento „ lis pendens “ principu, kuris buvo kritikuojama dėl pernelyg didelio griežtumo ir sutuoktinių skatinimo „smogti pirmam“. Galima išeitis galėtų būti galimybė išskirtinėmis aplinkybėmis perduoti santuokos nutraukimo bylą nagrinėti kitos valstybės narės teismui. Naujojo Briuselio II reglamento 15 straipsnyje tokia galimybė numatyta svarstant tėvų pareigas. Bylos perdavimas galėtų būti numatytas esant išskirtinėmis aplinkybėmis ir tenkinant griežtas sąlygas, jeigu sutuoktinis kreipiasi dėl santuokos nutraukimo valstybėje narėje, tačiau atsakovas prašo, kad bylos nagrinėjimas būtų perduotas kitos valstybės narės teismui, nes santuoka ilgiausiai truko toje kitoje valstybėje. Siekiant garantuoti teisinį aiškumą, vadovaujantis baigtiniu siejančiųjų veiksnių sąrašu galima būtų nustatyti santuokos „svorio centrą“, kuriuo galėtų būti, pavyzdžiui, paskutinė bendra sutuoktinių nuolatinė gyvenamoji vieta, jeigu vienas sutuoktinis ten gyvena, ir bendra sutuoktinių pilietybė. Akivaizdu, kad galimo bylos perdavimo mechanizmo modalumus reikėtų išplėtoti papildomai, ypač siekiant užtikrinti, kad dėl jo nebūtų vilkinamas bylų nagrinėjimas. Siekiant užtikrinti suderinamumą su naujojo Briuselio II reglamento 15 straipsniu, gali prireikti papildomų saugiklių, jeigu santuokos nutraukimo nagrinėjimas yra susijęs su tėvų pareigų nagrinėjimu. Galimybė perduoti bylos nagrinėjimą galėtų išspręsti galimas problemas, kai vienas sutuoktinis vienašališkai įteikė prašymą nutraukti santuoką prieš kito sutuoktinio valią. Pavyzdžiui, tai leistų 5 pavyzdyje minėtai žmonai lenkei prašyti Suomijos teismo perduoti bylą Lenkijos teismui remiantis tuo, kad abu sutuoktiniai yra Lenkijos piliečiai, Lenkija yra paskutinė bendra sutuoktinių nuolatinė gyvenamoji vieta ir santuokos „svorio centras“ buvo Lenkijoje. 16 klausimas: ar turėtų būti įmanoma prašyti perduoti bylą kitos valstybės narės teismui? Kokie būtų tokio sprendimo „už“ ir „prieš“ argumentai? 17 klausimas: kokie turėtų būti siejantieji veiksniai, kuriais remiantis būtų nustatoma bylos perdavimo kitai valstybei narei galimybė? 18 klausimas: kokių saugiklių reikėtų siekiant užtikrinti teisinį aiškumą ir išvengti perdėto vilkinimo? | 3.8. Skirtingų sprendimų derinimas Šiame dokumente pateiktos idėjos atspindi keletą galimų sprendimo būdų. Tačiau nė viena kuri nors šių idėjų atskirai negalėtų sėkmingai išspręsti visų 2 skyriuje aprašytų problemų. Todėl būtų galima numatyti skirtingų sprendimų derinį. Pavyzdžiui, sutuoktiniams galėtų būti leidžiama pasirinkti kompetentingą teismą remiantis kurio nors sutuoktinio pilietybe ar paskutine nuolatine jų gyvenamąja vieta. Be to, sutuoktiniams galėtų būti leidžiama pasirinkti taikytiną teisę ar bent jau galimybę taikyti „ lex fori “. Šis derinys galėtų išspręsti pavyzdžiuose nuo 1 iki 4 aprašytas problemas ir būtų ypač naudingas nutraukiant santuoką sutuoktinių bendru sutikimu. Siekiant išspręsti problemas, galinčias kilti tik vienam sutuoktinių norint nutraukti santuoką (5 pavyzdys), būtų galima numatyti galimybę perduoti bylą kitai valstybei narei. 19 klausimas: koks sprendimų derinys, Jūsų nuomone, būtų tinkamiausias aprašytų problemų sprendimas? 20 klausimas: ar galėtumėte pasiūlyti kokių nors kitų 2 skyriuje aprašytų problemų sprendimo būdų? | [1] 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos Reglamentas (EB) 1347/2000 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis abiejų sutuoktinių vaikams, pripažinimo bei vykdymo, OL L160, 2000 6 30, p. 19. [2] 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000, OL L 338, 2003 12 23, p. 1. [3] OL C19, 1999 1 23, p. 1. [4] Hagos programa: laisvės, saugumo ir teisingumo stiprinimas Europos Sąjungoje, priimta 2004 m. lapkričio 4-5 d. Hagoje vykusioje Europos Vadovų Taryboje. [5] Šaltinis: Statistisches Bundesamt. Vokietija. [6] 2004 m. liepos 16 d. priimto ir 2004 m. liepos 27 d. paskelbto „Loi portant le Code de droit international privé“ 55 straipsnio 2 dalis. [7] 1998 m. gegužės 28 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų bylose, susijusiose su santuoka, pripažinimo ir vykdymo (kuria pagrįstas Briuselio II reglamentas) Aiškinamosios ataskaitos 27 punktas, OL C 221, 1998 7 16, p. 27.