Nuo Rusijos invazijos į Ukrainą pradžios į Lietuvą atvyko dešimtys tūkstančių persikėlėlių iš Ukrainos. Siekdama valdyti šį procesą, Lietuvos vyriausybė įsteigė specialius centrus, kurių tikslas – registruoti iš Ukrainos bėgančius žmones ir teikti jiems su apgyvendinimu ir maitinimu susijusią pagalbą. Buvo palengvintos jų įdarbinimo ir darbo leidimų išdavimo procedūros. Be to, nuspręsta tiems asmenims mokėti socialines išmokas, pavyzdžiui, būstui skirtą paramą, išlaidų šildymui ir kitoms komunalinėms paslaugoms kompensacijas, išmokas vaikams, vienkartines įsikūrimo pašalpas ir išmokas gyventojams, priglaudusiems nuo karo Ukrainoje bėgančius žmones. Suteikiama galimybė naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis ir mokytis. Lietuvos aukštosiose mokyklose studijuosiantiems ukrainiečiams bus mokamos stipendijos. Peržiūrėtame 2022 m. nacionaliniame biudžete šiems tikslams numatyta skirti 370 mln. EUR. Lietuvos vyriausybė taip pat svarsto galimybę subsidijuoti paskolas į Lietuvą persikeliančioms Ukrainos įmonėms. Lietuvai ypač aktuali išskirtinė su pabėgėlių iš Ukrainos priėmimu ir integracija susijusiems poreikiams skubiai patenkinti skirta parama, teikiama įgyvendinant Sanglaudos veiksmų dėl pabėgėlių Europoje (CARE) iniciatyvą ir skiriant papildomą išankstinį finansavimą pagal Sanglaudai ir Europos teritorijoms skirtą ekonomikos gaivinimo pagalbos (REACT-EU) programą.

Pandemija labiausiai paveikė pažeidžiamas grupes, be kita ko, jaunimą. Jaunimo nedarbo lygis, kuris prieš pandemiją buvo mažesnis už ES vidurkį, 2020 m. smarkiai padidėjo (nuo 11,9 proc. 2019 m. iki 19,6 proc. 2020 m.) ir viršijo ES vidurkį. 2021 m. jis vėl sumažėjo ir tapo panašesnis į ikipandeminį. Padidėjo ir nedirbančio, nesimokančio ir mokymuose nedalyvaujančio (NEET) jaunimo dalis – ji yra didesnė nei prieš krizę, tačiau vis dar mažesnė už ES vidurkį. Pandemija aiškiai parodė žemos kvalifikacijos darbuotojų pažeidžiamumą darbo rinkoje: aukštojo išsilavinimo neturinčių asmenų nedarbo lygis padidėjo daugiausiai ir gerokai daugiau nei ES vidurkis. Nepaisant didelio laisvų darbo vietų skaičiaus, vidurinį arba aukštąjį išsilavinimą turinčių asmenų nedarbo lygis vis dar didesnis nei prieš krizę – tai rodo ilgalaikę įgūdžių pasiūlos ir paklausos neatitiktį. Prie to prisideda tiek prasti mokymosi rezultatai, tiek nepakankama švietimo sistemos atitiktis darbo rinkos poreikiams (žr. 12 ir 13 priedus).

Pajamų nelygybė Lietuvoje išlieka viena didžiausių ES – socialinių rodiklių suvestinėje ji nurodyta kaip kritinė. Minėtoje rodiklių suvestinėje nurodomi ir kiti užimtumo ir socialiniai iššūkiai, susiję su Europos socialinių teisių ramsčio įgyvendinimu. 20 proc. turtingiausių Lietuvos gyventojų pajamos, nors ir mažėjo, 2020 m. tebebuvo daugiau kaip šešis kartus didesnės už 20 proc. neturtingiausių gyventojų pajamas. Be to, nors asmenų, kuriems gresia skurdas ar socialinė atskirtis, dalis nuo 2016 m. mažėja, ji išlieka gerokai didesnė už ES vidurkį (2020 m. Lietuvoje – 24,5 proc., o ES – 21,9 proc.) (žr. 12 priedą). Socialiniai ir ekonominiai skirtumai itin ryškūs regionuose – jų konvergencija išlieka sunkus uždavinys.

Nuo pandemijos smūgio Lietuvos ekonomika nukentėjo visai nedaug ir pamažu buvo bepradedanti augti taip kaip iki pandemijos. 2020 m. Lietuvos realusis BVP sumažėjo tik truputį, nes šalis palyginti nedaug priklauso nuo turizmo () ir specializuojasi produktų, kurių paklausa buvo atsparesnė, gamyboje. Be to, sumažinti ekonominius nuostolius padėjo tvirta namų ūkių ir įmonių finansinė būklė ir greita vyriausybės parama. Gaivinti ekonomiką visų pirma padėjo su eksportuojamomis prekėmis dirbančios įmonės – nepaisant atsiradusių tiekimo kliūčių, itin smarkiai augo gamybos apimtis. Pradėjusi gaminti naujus produktus, pavyzdžiui, naujus vaistus, Lietuva sugebėjo per pandemiją padidinti savo eksporto rinkos dalį. Ekonominę veiklą skatino ir tai, kad per krizę – iš dalies dėl įgyvendintų fiskalinių priemonių () – nemenkai padidėjo namų ūkių pajamos. 2020 m. šiek tiek sumažėjęs Lietuvos realusis BVP 2021 m. padidėjo 5,0 proc. (žr. 18 priedą). Siekiant užtikrinti, kad Lietuvos pajamos toliau didėtų ir artėtų prie ES vidurkio, bus reikalinga politika, padedanti didinti našumą tokiomis priemonėmis kaip moksliniai tyrimai ir inovacijos, skaitmeninių įgūdžių ugdymas, skaitmenizacija ir pažangių technologijų naudojimas Lietuvos įmonėse, ypač mažosiose ir vidutinėse įmonėse bei startuoliuose. Labai svarbi bus ir politika, kurios tikslas – lengvinti perėjimą prie žaliosios ekonomikos (žr. 5, 6 ir 7 priedus).

2021 m. rugsėjo mėn. Lietuvos Respublikos Seimas pritarė pasiūlymui centralizuoti savivaldybių lygmens viešuosius pirkimus ir gerinti bendradarbiavimą šiuo lygmeniu (). Tai suteiktų mažiausiems viešiesiems perkantiesiems subjektams galimybę pasiekti masto ekonomiją. Be to, būtų įvesta akreditavimo sistema, skirta viešųjų pirkimų specialistų kvalifikacijai kelti. Didžiausias su tuo susijęs sunkumas bus sukurti visapusišką mokymo sistemą.

Planu sprendžiami Lietuvai aktualūs su klimatu ir aplinka susiję uždaviniai. Šiuo metu atsinaujinančiųjų išteklių energija sudaro palyginti nedidelę energijos rūšių derinio dalį (25 proc.). Ši problema bus sprendžiama atsinaujinančiųjų energijos išteklių naudojimo skatinimo priemonėmis, įskaitant jūros vėjo elektrinių parko sukūrimo veiksmus. Iki 2022 m. pabaigos turėtų pradėti veikti nauji elektros energijos kaupimo įrenginiai – tai padidins energetinį saugumą ir savarankiškumą. Be to, EGAD plane numatyti renovacijos priemonių paketai ir standartai, didesnė statybos produktų bei paslaugų pasiūla ir finansavimas padės paspartinti pastatų renovaciją. EGAD planu taip pat skatinama plėtoti darniojo transporto sistemas – siekiama remti taršių kelių transporto priemonių pakeitimą kitomis, gerinti viešojo transporto paslaugas, įrengti alternatyviaisiais degalais varomoms transporto priemonėms skirtą įkrovimo ir (arba) degalų pildymo infrastruktūrą ir vystyti alternatyviųjų degalų (tvaraus biometano, antros kartos skystųjų biodegalų, vandenilio) sektorių. EGAD plane numatyta 2023 m. priimti žiedinės ekonomikos veiksmų planą, kuriame bus nustatyta atliekų prevencijos ir efektyvaus išteklių naudojimo strategija. Be to, pagal planą bus remiamas nualintų durpynų atkūrimas, padėsiantis padidinti Lietuvos šiltnamio efektą sukeliančių dujų absorbavimo pajėgumą (žr. 5 priedą).

Gerėja keli su aplinkosauginiu tvarumu susiję darnaus vystymosi tikslų (DVT) įgyvendinimo Lietuvoje rodikliai, tačiau dar yra kur pasitempti. 2015–2020 m. Lietuva padarė didelę pažangą mažindama gyventojų, neišgalinčių pakankamai apšildyti savo būstų, dalį, tačiau šis rodiklis vis dar gerokai viršija ES vidurkį. Užfiksuota ir pažanga didinant energijos vartojimo našumą, tačiau jis tebėra mažesnis už ES vidurkį. Lietuva gerina su teisingumu susijusius DVT rodiklius. Skurdo ar socialinės atskirties rizika Lietuvoje mažėja, tačiau išlieka didesnė už ES vidurkį. Beveik visi geros sveikatos ir gerovės rodikliai šalyje prasti, nors ir padaryta tam tikra su standartizuotu išvengiamo mirtingumo rodikliu susijusi pažanga. Lietuvoje geri arba gerėja su našumu susiję DVT rodikliai. Daroma pažanga švietimo srityje, tačiau dar reikia pasistengti, kad būtų pasiektas dalyvavimo ikimokyklinio ugdymo ir suaugusiųjų švietimo programose ES vidurkis (žr. 12 priedą) (). Sparčiojo interneto ryšį turinčių namų ūkių dalis gerokai viršija ES vidurkį. Lietuvos bendrosios vidaus išlaidos moksliniams tyrimams ir plėtrai yra nedidelės, tačiau pamažu didėja. Lietuva taip pat gerina su makroekonominiu stabilumu susijusius DVT rodiklius. Per pastaruosius metus padidėjo šalies investicijų dalis BVP struktūroje ir pagerėjo jos institucijų darbo kokybė, be kita ko, padidėjo pasitikėjimas jomis (žr. 1 priedą).

Lietuvos anglies dioksido pėdsakas pastaraisiais metais didėja. Būtina parengti plataus užmojo planą, kuris padėtų skatinti žiedinės ekonomikos plėtrą ir saugoti biologinę įvairovę. Ypač didelį susirūpinimą kelia šiltnamio efektą sukeliančių dujų (ŠESD) išmetimo transporto sektoriuje tendencijos. Šiame sektoriuje išmetamas ŠESD kiekis nuo 2005 m. padidėjo 50 proc. ir yra didesnis už bet kuriame kitame Lietuvos sektoriuje išmetamą ŠESD kiekį. Mokesčių sistema nesuteikia pakankamų paskatų mažinti taršą transporto sektoriuje. Be to, naudojimosi viešuoju transportu mastas tebėra mažiausias ES, todėl reikia dėti daugiau pastangų skatinti žmones naudotis visuomeniniu ir bendro naudojimo transportu. Lietuvos žiedinės ekonomikos rodiklis yra beveik triskart mažesnis už ES vidurkį, todėl būtina parengti plataus užmojo žiedinės ekonomikos veiksmų planą (žr. 7 priedą). Be to, vis dar menka ir biologinės įvairovės apsauga – daugelio saugomų buveinių būklė yra nepalanki.

Lietuva išnaudoja ne visas investicijų į mokslinius tyrimus ir inovacijas teikiamas galimybes. Darbo valandos našumas (produktyvumas per vieną darbo valandą) Lietuvoje 2020 m. sudarė 69,9 proc. ES vidurkio (žr. 10 priedą). Šis našumo skirtumas yra glaudžiai susijęs su šalies ekonomikos struktūra – ji vis dar mažiau grindžiama žiniomis nei visos ES ekonomika. Išlaidos moksliniams tyrimams ir plėtrai Lietuvos verslo sektoriuje nedidelės, o patentavimo veikla labai vangi – dėl to prarandamos galimybės didinti našumą taikant novatoriškus sprendimus. Mokslinių tyrimų ir inovacijų pajėgumai šalyje netolygūs – apie 40 proc. mažųjų ir vidutinių įmonių ir 75 proc. mokslo tiriamųjų įstaigų yra susitelkusios sostinės regione. Užtikrinti tolygų geografinį investicijų į mokslinius tyrimus ir plėtrą pasiskirstymą, be kita ko, Vidurio ir Vakarų Lietuvos ekonominiuose centruose, tebėra sudėtinga. Moksliniams tyrimams ir plėtrai daugiau išleidžiama viešajame sektoriuje, tačiau jo mokslinių tyrimų ir plėtros rezultatai menki (žr. 9 priedą). Norint pasiekti tikslą išlaidas moksliniams tyrimams ir plėtrai iki 2030 m. padidinti iki 2,2 proc. BVP, reikės įdėti papildomų pastangų, be kita ko, rasti tvarių viešojo mokslinių tyrimų ir plėtros finansavimo šaltinių (žr. 16 priedą).

Biologinės įvairovės apsauga Lietuvoje – didelis iššūkis, nes dviejų trečdalių saugomų buveinių būklė laikoma nepalankia (). Pagrindiniai iššūkiai yra susiję su miškininkyste, žemės ūkiu ir invazinėmis svetimomis rūšimis (žr. 5 priedą). Daugiau kaip 90 proc. pagal Buveinių direktyvą saugomų miško buveinių būklė yra bloga arba prasta. Vienas iš to veiksnių – dažni neteisėti miško kirtimai (). Už ekologinių avarijų stebėseną ir prevenciją Lietuvoje atsakingas Aplinkos apsaugos departamentas neturi pakankamai išteklių savo funkcijai atlikti. Geros ekologinės būklės paviršinių vandens telkinių dalis per pastarąjį dešimtmetį sumažėjo, o cheminių trąšų naudojimo žemės ūkyje mastas padidėjo. 2020 m. Lietuvoje ekologiškai buvo ūkininkaujama 8 proc. naudojamos žemės, todėl yra dar daug erdvės pasitempti, kad iki 2030 m. būtų pasiektas ES užsibrėžtas 25 proc. tikslas. Tvaresnė žemės ūkio ir miškininkystės praktika taip pat gali padėti užtikrinti, kad žemės ir miškų sugeriamas anglies dioksido kiekis nebe mažėtų, o didėtų, ir įgyvendinti 2030 m. klimato srities tikslus.

Transporto sektorius ir toliau yra vienas iš daugiausiai prisidedančių prie Lietuvos anglies dioksido pėdsako. Labai didelę Lietuvos lengvųjų automobilių parko dalį sudaro senstantys automobiliai. Be to, išnaudojamos ne visos krovinių vežimo geležinkeliais galimybės. Be EGAD plane numatytų Lietuvos pastangų mažinti naudojamų senų ir taršių automobilių kiekį, būtina imtis papildomų skatinimo naudotis viešuoju transportu iniciatyvų (žr. 5 priedą). Lietuvos transporto mokesčiai šiuo metu yra vieni mažiausių ES. Be to, ji – viena iš nedaugelio ES šalių, kuriose nėra nustatytas metinis automobilių taršos mokestis. 2019 m. kelionės viešuoju transportu sudarė tik 9,4 proc. visų kelionių. Naudojimąsi viešuoju transportu apsunkina tai, kad paskiros savivaldybių ir tarpmiestinio viešojo transporto sistemos, maršrutai ir tvarkaraščiai nėra centralizuotai derinami. Reikia dėti daugiau pastangų skatinti naudotis viešuoju transportu ir nuo individualių automobilių pereiti prie visuomeninio ir bendro naudojimo transporto. Lietuva dar gali didinti naudojimosi geležinkeliais mastą, pavyzdžiui, įgyvendindama projektą „Rail Baltica“, kuris yra svarbus tarpvalstybinis ES projektas, galintis padėti plėtoti daugiarūšio keleivinio transporto sistemą. Daug dėmesio reikėtų skirti ir geležinkelių integravimui į miesto transporto sistemą, pavyzdžiui, sukuriant kelionių įvairiarūšiu transportu mazgus. Tolesnės darnaus judumo iniciatyvos savo ruožtu sumažintų Lietuvos priklausomybę nuo naftos, kuri vis dar sudaro didelę energijos rūšių derinio dalį ir daugiausia importuojama iš Rusijos. Taigi darnaus judumo priemonės gali padėti dar labiau sumažinti Lietuvos energetinę priklausomybę nuo iškastinio kuro importo.

Didžiajai savo energijos poreikių daliai patenkinti reikalingus išteklius Lietuva gauna iš užsienio. Energijos rūšių derinį sudaro daugiausia nafta ir gamtinės dujos (žr. 5 priedą) ir tik apie ketvirtadalį – atsinaujinantieji energijos ištekliai. Per pastarąjį dešimtmetį Lietuva smarkiai sumažino savo priklausomybę nuo rusiškų dujų ir naftos. Rusijai įsiveržus į Ukrainą, Lietuva nutraukė dujų importą iš Rusijos ir persiorientavo į energijos importą per Klaipėdos SGD terminalą, Būtingės naftos terminalą ir naują dujų jungtį su Lenkija. Nors beveik pusę Lietuvoje pagaminamos elektros energijos jau sudaro elektros energija iš atsinaujinančiųjų išteklių, grynasis elektros energijos importas tebėra didelis ir sudaro apie du trečdalius bendro Lietuvoje suvartojamo elektros energijos kiekio. Sumažinti priklausomybę nuo importo padėtų viešųjų ir privačiųjų investicijų, padedančių sparčiau didinti šalies viduje iš atsinaujinančiųjų išteklių pagaminamos elektros energijos kiekį, sutelkimas. Papildomų galimybių suteikia bendradarbiavimas su kitomis regiono šalimis vykdant bendrus projektus. Regiono energetinis saugumas padidėtų laiku sinchronizavus elektros tinklus su žemyniniu Europos elektros tinklu ir užtikrinus pakankamą energetikos tinklų jungčių pralaidumą. Šie veiksmai artimiausiais metais turėtų tebebūti vienas iš politikos prioritetų.

Pagerinti mokymosi rezultatus galėtų padėti mokyklų nelygybės šalinimas ir mokytojo profesijos patrauklumo didinimas. Kaimo vietovių mokyklų tinklas nėra tinkamai pritaikytas prie mokinių skaičiaus mažėjimo – tai lemia daug prastesnius šių mokyklų mokinių mokymosi rezultatus. Nors mokyklų tinklo reorganizacija yra numatyta EGAD plane, svarbu, kad ją vykdyti padėtų ir finansavimo taisyklės. Be to, būtų galima pagerinti savivaldybių tarpusavio bendradarbiavimą ir jų bendradarbiavimą su centrinio lygmens institucijomis; taip pat reikia užtikrinti didesnę mokyklų lygybę, nes kai kurioms jų būdinga didesnė pažeidžiamų mokinių koncentracija (žr. 13 priedą). Nors dirbantys pedagogai sensta, dėl mažo darbo užmokesčio ir deramų karjeros galimybių stygiaus pagal specialybę faktiškai pradeda dirbti mažiau nei 15 proc. pirminio mokytojų rengimo įstaigų absolventų. Neigiamą poveikį mokymo kokybei daro ir silpna pirminio mokytojų rengimo sistema. Todėl daug mokinių samdosi privačius korepetitorius, o tai didina skirtingos socialinės ir ekonominės padėties mokinių mokymosi rezultatų skirtumus (žr. 13 priedą). Todėl bus svarbu ne tik įgyvendinti EGAD plane numatytas priemones, bet ir užtikrinti, kad išlaidos švietimui būtų veiksmingos, o mokytojo profesija – patrauklesnė, ir spręsti nelygybės švietimo sistemoje problemą.

Socialinių paslaugų planavimo, organizavimo ir teikimo bei išmokų skyrimo veikla yra fragmentiška ir neefektyvi. Rengdamos metinius socialinių paslaugų planus, savivaldybės į šį procesą nepakankamai įtraukia vietos bendruomenes ir nevyriausybines organizacijas, todėl joms trūksta žinių apie realius žmonių poreikius. Įvairių ministerijų ir kitų viešųjų įstaigų (įskaitant Valstybinę užimtumo tarnybą) bendradarbiavimo stygius trukdo socialines ir kitas, pavyzdžiui, sveikatos priežiūros, švietimo ir užimtumo, paslaugas teikti integruotai. Visų pirma, dabartinė socialinių paslaugų sistema yra nepakankamai orientuota į paslaugų teikimą bedarbiams (). Be to, už socialinių paslaugų teikimą atsakingoms institucijoms trūksta informacijos apie paslaugų kokybę ir veiksmingumą, o tai trukdo priimti faktais pagrįstus sprendimus. Lietuvai labai svarbu išspręsti visas šias problemas – tik taip ji padės įgyvendinti pagrindinius iki 2030 m. pasiektinus su užimtumu, įgūdžiais ir skurdo mažinimu susijusius ES tikslus.

Dėl senėjimo ir emigracijos kyla sunkumų Lietuvos kaimo vietovėse ir atokiuose regionuose. Mažėjant gyventojų skaičiui tampa sunku užtikrinti viešųjų paslaugų efektyvumą ir kokybę – dėl to savo ruožtu pradeda skirtis švietimo ir sveikatos priežiūros rezultatai. Prisitaikymas prie gyventojų skaičiaus mažėjimo (pavyzdžiui, esamos švietimo infrastruktūros konsolidavimas) vyksta lėtai, o infrastruktūros stoka ir ribotos galimybės naudotis viešojo transporto paslaugomis mažina judumą (ir kartu skatina pirmiau minėtą per didelį naudojimąsi automobiliais).

Regioniniai darbo rinkos ir viešųjų paslaugų teikimo skirtumai tebėra dideli. Per pastarąjį dešimtmetį užimtumas didžiausių miestų (Vilniaus, Kauno ir Klaipėdos) apskrityse didėjo labiau nei likusioje šalies dalyje – prie to iš dalies prisidėjo šalies viduje vykstanti darbo jėgos migracija į tas apskritis (). Nepaisant šių demografinių pokyčių, nedarbo lygis mažesnėse apskrityse tebėra didesnis nei didžiausių miestų apskrityse – tai iš dalies lemia struktūrinės darbo rinkos problemos.

Table A7.1:Key indicators for resource efficiency and productivity - Lithuania

Table A5.1:Indicators underpinning the progress on the European Green Deal from a macroeconomic perspective

Table A4.1:Summary table on 2019, 2020 and 2021 CSRs

Table A2.1:Key elements of the Lithuanian RRP

Table A12.1:Social Scoreboard for Lithuania

Table A13.1:EU-level targets and other contextual indicators under the European Education Area strategic framework

Table A14.1:Key health indicators

Table A15.1:Selected indicators at regional level - Lithuania

Table A16.1:Financial soundness indicators

Table A17.1:Taxation indicators

Table A18.1:Key economic and financial indicators

Table A19.1:Debt sustainability analysis for Lithuania

Table A19.2:Heat map of fiscal sustainability risks for Lithuania

Diagramų SĄRAŠAS

Graph A1.1: Progress towards SDGs in Lithuania in the last five years

Graph A2.1: Share of RRF funds contributing to each policy pillar

Graph A3.1: 2014-2020 European Structural Investment Funds - total budget by fund

Graph A3.2: Cohesion policy contribution to the SDGs (EUR billion)

Graph A4.1: Lithuania’s progress on the 2019-2020 CSRs (2022 European Semester cycle)

Graph A5.1: Fiscal aspects of the green transition Taxation and government expenditure on environmental protection

Graph A5.2: Thematic – Energy Share in energy mix (solids, oil, gas, nuclear, renewables)

Graph A5.3: Thematic – Biodiversity Terrestrial protected areas and organic farming

Graph A5.4: Thematic – Mobility Share of zero-emission vehicles (% of new registrations)