Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 577/98 įgyvendinimo SEK(2010)115 /* KOM/2010/0046 galutinis */





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.2.9 KOM(2010)46 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 577/98 įgyvendinimo SEK(2010)115 KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 577/98 įgyvendinimo ĮžANGA Tai ketvirtoji iš kas trejus metus rengiamų ataskaitų, kurias Komisija turi teikti pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 577/98 dėl darbo jėgos atrankinio tyrimo organizavimo Bendrijoje[1] (toliau – DJT teisės aktas) 7 straipsnį. Pirmąją 1998–1999 m. laikotarpio ataskaitą Komisija pateikė 2000 m., antrąją (2000–2002 m.) – 2003 m., o trečiąją (2003–2005 m.) – 2006 m. Šioje ataskaitoje apžvelgiama valstybių narių, šalių kandidačių[2] ir ELPA šalių (toliau – dalyvaujančios šalys) pažanga, padaryta 2006 ir 2007 m.[3] įgyvendinant Tarybos reglamentą (EB) Nr. 577/98, iš dalies pakeistą Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2104/2002[4] ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2257/2003[5]. Reglamente (EB) Nr. 2257/2003 pateiktos tam tikros DJT teisės akto naujovės, taikytinos nuo 2006 m., kaip antai: - šeši papildomi tyrimo rodikliai; - privalomas „n“ modulio dėl netipinio darbo laiko naudojimas (anksčiau buvo galima pasirinkti, ar įtraukti jį į tyrimą); - pagrindinių kas ketvirtį tiriamų kintamųjų ir struktūrinių kintamųjų, tiriamų tik kaip metiniai vidurkių įverčiai, naudojant visų metų imties dalį, atskyrimas. Pagrindiniai aspektai Toliau trumpai apibūdinama pažanga, padaryta įgyvendinant konkrečias DJT teisės akto nuostatas, minėtas ankstesnėje dalyje. Šioje ataskaitoje pateikti vertinimai pagrįsti ne tik nacionalinių klausimynų analizėmis, bet ir susijusiųjų šalių pateiktomis kokybės ataskaitomis, duomenimis ir kita informacija. Nuolatinių ketvirčio tyrimų įgyvendinimas – 1 straipsnis Įgyvendinant nuolatinius tyrimus ir rengiant bei platinant ketvirčių rezultatus padaryta pažanga. 2007 m. Liuksemburgas pradėjo rengti ketvirčių rezultatus, o Kroatija pradėjo vykdyti nuolatinį tyrimą. Nuolatinių tyrimų vis dar nevykdo tik Turkija ir Šveicarija. Tačiau Turkija rengia ketvirčių rezultatus, o Šveicarija planuoja pradėti vykdyti nuolatinį tyrimą nuo 2010 m. 2007 m. visos dalyvaujančios ir nuolatinius tyrimus vykdančios šalys, išskyrus Bulgariją, laikėsi reikalavimo tirti visas metų savaites. Tai rodo Vengrijos[6], Slovėnijos ir Rumunijos padarytą pažangą, nes šios šalys iki 2005 m. tyrė tik dalį savaičių, ir Kroatijos pažangą, nes ji pradėjo vykdyti nuolatinį tyrimą tik 2007 m.. Kita vertus Liuksemburgo, Slovėnijos, Vengrijos, Nyderlandų ir Vokietijos pažanga tolygiai skirstant tiriamąsias savaites per visus metus nedidelė arba jos visai nėra – šios šalys iš esmės labai nukrypsta nuo šio reikalavimo. Tyrimo elementai ir tiriamoji sritis – 2 straipsnis Dalyvaujančios šalys tebetaiko skirtingas nuolatinių gyventojų sąvokas – vienos yra pagrįstos gyvenimo šalyje trukme, kitos – teisiniu statusu, paprastai susijusiu su administracine registracija gyventojų sąrašuose. Prancūzija vis dar nesilaiko reikalavimo įtraukti į tyrimą nacionalinę ekonominę teritoriją, nes 1, 3 ir 4 ketvirčių duomenyse nėra užjūrio departamentų ( départements d'outre-mer (DOM)) duomenų. Tačiau dedamos pastangos, kad iki 2013 m. į tiriamąją sritį būtų įtraukti visi būtini tyrimo elementai. Dar vienas su geografiniu palyginamumu susijęs aspektas – skirtinga nacionalinė praktika, taikoma tiriant kolektyvinius namų ūkius. Skiriasi kolektyvinių namų ūkių gyventojų aprėptis imtyje (visa, dalis ar neįtraukiama), informacijos rinkimo metodai (kolektyviniai namų ūkiai tiriami tiesiogiai ar tiriant privačius namų ūkius, su kuriais kolektyvinių namų ūkių gyventojai palaiko ryšius) ir tai, ar jie įtraukiami į tikslinę gyventojų grupę, skaičiuojant tyrimo svorius, ar neįtraukiami. Keliose šalyse kolektyviniai namų ūkiai nenuosekliai neįtraukiami į tyrimą – kai kuriose (Belgijoje, Airijoje, Latvijoje, Maltoje, Rumunijoje, Slovėnijoje ir Šveicarijoje) imtis ekstrapoliuojama ir taikoma visiems gyventojams, kitose (Lietuva) kolektyvinių namų ūkių gyventojai tiriami, bet skaičiuojant tyrimo svorius atsižvelgiama tik į privačių namų ūkių gyventojus. Iš šešių šalių, kuriose tiriami atskiri asmenys, tik Danija ir Suomija teikia Eurostatui namų ūkių informaciją, naudodamos imties dalį. Tačiau Danijos imties dalis tikrai neišsami. Švedija, Norvegija, Islandija ir Šveicarija iš viso neteikia namų ūkių duomenų. Danija ir Švedija neseniai įsipareigojo nuo 2010 m. teikti namų ūkių duomenis, visiškai laikydamosi reikalavimų, o Norvegijai reikia daugiau laiko. Tikslumo reikalavimai – 3 straipsnio 1 ir 2 dalys[7] Kalbant apie 3 straipsnio 1 dalyje pateiktą tikslumo reikalavimą, 5 proc. darbingo amžiaus gyventojų nedarbo įverčio 8 proc. santykinė standartinė paklaida viršyta tiek 2006 m., tiek 2007 m. 35-iuose NUTS II regionuose iš 288 (2007 m. – 292), kuriuose yra daugiau nei 300 000 gyventojų. Šie regionai yra Prancūzijoje (10 regionų), Jungtinėje Karalystėje (8), Graikijoje (5), Lenkijoje (5), Rumunijoje (3), Portugalijoje (2), Bulgarijoje (1) ir Belgijoje (1). Tačiau Prancūzijoje šiuo metu darbo jėgos tyrimo struktūra keičiama, pvz., laipsniškai didinamas imties dydis, ir nuo 2011 m. Prancūzija turėtų atitikti šį reikalavimą. Lenkija laipsniškai 2008 ir 2009 m. vidutiniškai 7 proc. padidino regionų, neatitinkančių 3 straipsnio 1 dalies reikalavimų, imties dydį. Kalbant apie 3 straipsnio 2 dalyje nustatytą tikslumo reikalavimą, Vokietija, Lenkija ir Rumunija neatitiko 2 proc. santykinės standartinės paklaidos ribos, nustatytos šalims, kuriose yra 20 mln. gyventojų ar daugiau, leidžiamos vertinant pokyčius tarp dviejų vienas po kito einančių ketvirčių, tiriant gyventojų grupę, atitinkančią 5 proc. darbingo amžiaus gyventojų. Siekdama atitikti šį reikalavimą, Lenkija planavo nuo 2010 m. dvigubai padidinti imties dydį. Belgijos, Bulgarijos, Danijos, Estijos, Latvijos, Lietuvos, Slovėnijos ir Kroatijos santykinė standartinė paklaida viršijo 3 proc. ribą, nustatytą šalims, kuriose yra 1–20 mln. gyventojų. Tyrimo rodikliai – 4 straipsnio 1 dalis Nuo paskutinės ataskaitos pastebėta, kad duomenų grupės, pvz., „a“ modulio dėl demografinių duomenų ar „f“ modulio dėl akivaizdaus nepakankamo užimtumo, kintamųjų, tapo iš esmės išsamesnės. Reglamentu (EB) 2257/2003 nustatyti šeši nauji rodikliai daugelio šalių 2006 m.[8] buvo visiškai parengti. Tačiau kai kurios dalyvaujančios šalys vis dar neteikia kai kurių (keliais atvejais – visų pogrupių) iš privalomųjų kintamųjų. Airija vis dar neteikia tikslių namų ūkių sudėties ir respondentų tautybės duomenų. Tačiau 2009 m. rudenį pastangos laikytis DJT teisės akto paspartintos ir tikimasi iki metų pabaigos rasti patenkinamą sprendimą. Ad hoc moduliai – 4 straipsnio 2 dalis 2006 ir 2007 m. buvo suplanuota naudoti atitinkamai ad hoc modulį dėl perėjimo nuo darbo prie išėjimo į pensiją, ir ad hoc modulį dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir su darbu susijusių sveikatos problemų. Visos dalyvaujančios šalys, išskyrus Kroatiją ir Islandiją 2006 m., ir Turkiją, Buvusiąją Jugoslavijos Respubliką Makedoniją ir Šveicariją abiem metais[9], naudojo abu ad hoc modulius. Pradiniai duomenys iš esmės pateikti laiku, išskyrus Airiją 2006 m. ir Daniją, Prancūziją, Islandiją ir Norvegiją 2007 m. Tačiau dažnai reikėjo kelis kartus pakartotinai teikti duomenis, kad būtų gauta teisinga duomenų grupė. Kai kurios šalys nesilaikė reikiamo tiriamojo laikotarpio – visų metų arba antrojo ketvirčio. Naudodama 2007 m. modulį Jungtinė Karalystė kaip tiriamąjį laikotarpį naudojo 1 ketvirtį, o Nyderlandai ir Austrija imtį paskirstė per daugiau nei vieną ketvirtį, tačiau visų metų neapėmė. Nedarbo apibrėžtis ir 12 klausimynų rengimo principų – 4 straipsnio 3 dalis 2006 ir 2007 m. aštuonios šalys (Italija, Liuksemburgas, Latvija, Vengrija, Rumunija, Slovakija, Kroatija ir Norvegija) pakeitė klausimynus, siekdamos geriau suderinti juos su Komisijos reglamente (EB) Nr. 1897/2000[10] pateikta nedarbo apibrėžtimi. 2007 m. pabaigoje reikalavimą visiškai atitiko Danija, Prancūzija, Italija, Latvija, Austrija, Rumunija, Norvegija ir Šveicarija. Daugelis problemų reikalavimo neatitinkančiose šalyse tebesusiję su galimybės pradėti dirbti tiriamuoju laikotarpiu (Belgija, Bulgarija, Čekija, Graikija, Airija, Kipras, Lietuva, Liuksemburgas, Vengrija, Malta, Nyderlandai, Lenkija, Slovėnija, Suomija, Kroatija, Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija, Turkija, Islandija) ir tolesniais klausimais dėl priverstinėse atostogose esančių asmenų užimtumo statuso (Bulgarija, Čekija, Vokietija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Portugalija, Slovakija, Švedija, Jungtinė Karalystė, Kroatija, Islandija). Ispanija, Jungtinė Karalystė ir Islandija nustatė 16 metų apatinę amžiaus ribą, o Estija, Airija, Slovėnija ir Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija neteisingai vykdė tyrimą dėl asmenų, neieškančių darbo todėl, kad jau jį rado. 2006 ir 2007 m. kelios šalys pakeitė klausimynus, derindamos juos su dvylika klausimynų rengimo principų. Tačiau 2007 m. visos dalyvaujančios šalys laikėsi tik 8 ir 11 principų. Daugelis neatitikimų vis dar susiję su: - priverstinėse atostogose esančių asmenų ryšio su darbovietė tikrinimu (2 principas), - klausimu dėl darbo paieškos, nenurodant, kad taip pat reikia atsižvelgti į smulkių darbų paiešką (3 principas), - užimtumo, darbo paieškos ir darbo paieškos metodų, ir dėl galimybės pradėti dirbti, tiriamųjų laikotarpių nurodymu (6 principas), - nurodymo, kad ryšiai su valstybine darbo birža kaip darbo paieškos metodas skiriasi nuo registracijos atnaujinimo, siekiant gauti bedarbio pašalpas ir nuo paramos, kurią teikia darbo birža, siekiant padidinti registruoto bedarbio galimybes įsidarbinti (10 principas). Airija, Malta ir Kroatija, pažeisdamos 1 principą, vis dar pradeda nuo klausimų apie pagrindinį statusą. Nyderlandai kaip tiriamąjį užimtumo laikotarpį naudoja esamą padėtį, todėl nukrypsta nuo 6 principo, ir klausimus dėl darbo paieškos užduoda tik asmenims, išreiškusiems norą dirbti, o tai prieštarauja 7 principui[11]. Keturios šalys (Ispanija, Austrija, Rumunija ir Švedija) visiškai laikosi visų principų[12]. Kelios šalys po 2007 m. pakeitė klausimynus arba planavo tai padaryti artimiausiais metais, kad atitiktų nedarbo apibrėžtį arba visus dvylika principų (žr. 15 lentelę). Lietuva įsipareigojo visiškai atitikti šiuos du reikalavimus nuo 2010 m. Struktūriniai kintamieji – 4 straipsnio 4 dalis Septynios šalys (Ispanija, Vokietija, Prancūzija, Nyderlandai, Suomija, Jungtinė Karalystė ir Norvegija) pasinaudojo galimybe 2006 ir 2007 m. tirti struktūrinius (metų) kintamuosius visų metų imties dalyje. Tačiau tik Ispanija naudojo imties dalį beveik visiems 42 struktūriniams kintamiesiems. Nyderlandai, Jungtinė Karalystė ir Norvegija pasinaudojo šia galimybe maždaug pusei kintamųjų, o Suomija, Vokietija ir Prancūzija – labai nedideliam metų kintamųjų skaičiui. Kai kurios šalys neužtikrino metų imties dalies ir ketvirčio rezultatų metų vidurkio visų verčių atitikties. Be to, tikriausiai dėl pradinių techninių sunkumų naudojant imties dalį, paprastai metų svoriai buvo teikiami gana vėlai tais metais, kai pradėta naudoti imties dalis, dėl to nebuvo laiku platinami metų rezultatai. Rezultatų perdavimas – 6 straipsnis Beveik visos dalyvaujančios šalys pateikė pirminius duomenis per nustatytą 12 savaičių perdavimo galutinį terminą. Tačiau dažnai duomenis tekdavo perduoti ne vieną kartą. Tik Ispanija ir Portugalija laiku pateikė teisingas visų 2006 ir 2007 m. ketvirčių mikroduomenų rinkmenas, Malta, Kroatija, Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija ir Islandija vėlavo perduoti visus duomenis abiem metais, o Belgija, Airija, Italija, Turkija ir Šveicarija[13] vėlavo perduoti visus duomenis 2006 m. IšVADOS Apskritai nagrinėjamuoju laikotarpiu dalyvaujančios šalys padarė nemažą pažangą, siekdamos geriau laikytis DJT teisės akto. Nacionaliniai tyrimai pritaikyti, siekiant atsižvelgti į Europos Sąjungos teisės aktų pakeitimus ir laikytis reikalavimų, galiojusių rengiant ankstesnę ataskaitą, kurių kai kurios šalys tuo metu neatitiko. Taigi tiek nacionalinių, tiek Bendrijos darbo jėgos tyrimų kokybė iš esmės pagerėjo, ypač jų aktualumas, tikslumas, geografinis palyginamumas ir teikimas laiku. Dabar visos valstybės narės vykdo nuolatinius tyrimus ir teikia ketvirčių rezultatus, ir beveik visos tiria visas metų savaites. Bendrijos darbo jėgos tyrimas tapo aktualesnis, pradėjus rengti šešis naujus rodiklius, sumažinus nepateiktų privalomųjų kintamųjų skaičių ir Eurostatui gavus dviejų papildomų šalių mikroduomenis. Padidėjo galimybės lyginti skirtingų šalių duomenis, nes kelios šalys patikslino klausimynus, kad jie atitiktų nedarbo apibrėžtį ir labiau derėtų su dvylika principų, taikomų formuluojant užimtumo statuso klausimus. Daugelis nacionalinių tyrimų tapo tikslesni dėl patobulintos struktūros ir organizavimo, pvz., padidinus imties dydį, nustačius veiksmingesnes rotacijos schemas, patobulinus svorių sistemą ar vietoje spausdintų klausimynų pradėjus taikyti kompiuterines priemones. Be to, duomenys teikti labiau laiku, išskyrus kelias išimtis. Tiek nacionaliniu, tiek Europos lygmenimis rengiami kiti patobulinimai. Artimiausiais metais tikimasi dar labiau pagerinti Bendrijos darbo jėgos tyrimo kokybę, kai bus įgyvendintos 43 darbo jėgos tyrimo kokybės darbo grupės rekomendacijos[14]. Tačiau DJT teisės akto nuostatų vis dar nėra visiškai laikomasi. Didžiausią susirūpinimą Komisijai kelia toliau apibūdinti klausimai. Pirmą kartą perduoti duomenys kartais buvo nepakankamai kokybiški, kad juos būtų galima platinti, ir juos prireikė keletą kartų tikslinti, kol buvo gauta tinkama versija. Dėl to duomenis nebuvo platinami laiku ir neparengtas darbo jėgos tyrimo duomenų skelbimo kalendorius, kuris būtų buvęs labai vertingas naudotojams ir padarytų tyrimą aktualesnį. Nepaisant pažangos, padarytos po ankstesnės ataskaitos, daugelis šalių nevisiškai laikosi nedarbo apibrėžties ir dvylikos klausimų dėl užimtumo padėties formulavimo principų. Dėl to pagrindinius su užimtumu ir nedarbu susijusius įverčius sunkiau palyginti geografiškai. Geografiniam palyginamumui įtakos taip pat turi skirtingos sąvokos ir praktika, pvz., susijusi su nuolatiniais gyventojais ar kolektyvinių namų ūkių aprėptimi. Aiškių išvadų dėl atitikties tikslumo reikalavimui pateikti neįmanoma (žr. 7 išnašą), tačiau šioje ataskaitoje pateiktas vertinimas rodo, kad kol kas dėtų pastangų ne visais atvejais pakako visiškai patikimiems įverčiams parengti. Kai kurios šalys vis dar turi pritaikyti tyrimų struktūrą, pvz., padidinti imties dydį arba nustatyti tinkamą rotacijos tvarką, kad būtų galima gauti kur kas tikslesnius regionų lygmens ar pokyčio tarp ketvirčių įverčius. Kol kas tik kelios šalys naudojosi galimybe naudoti imties dalį struktūriniams kintamiesiems tirti, o būtent ši galimybė turėtų labai sumažinti naštą teikti duomenis. Naudojant ad hoc modulius, aprėptis ir duomenų perdavimo termino laikymasis buvo patenkinami. Komisija toliau glaudžiai bendradarbiaus su valstybėmis narėmis, siekdama užtikrinti, kad jos laikytųsi visų DJT teisės akto reikalavimų. Eurostatas reguliariai stebi, kaip laikomasi reikalavimų. Jei nustatomi pažeidimai, Komisija imasi tinkamų veiksmų. [1] OL L 77, 1998 3 14, p. 3. [2] Pirmą kartą į ataskaitą įtraukta Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija. Kai kuriose lentelėse vartojama santrumpa MK. Tai laikinas kodas, kuris nedaro įtakos šios šalies galutiniam pavadinimui, dėl kurio bus susitarta užbaigus Jungtinėse Tautose vykstančias derybas šiuo klausimu. [3] Kadangi vėluojama pateikti 2008 m. kokybės ataskaitas ir keičiamas NACE klasifikatorius, nuspręsta į šią ataskaitą neįtraukti 2008 m. duomenų. [4] OL L 324, 2002 11 29, p. 14. [5] OL L 336, 2003 12 23, p. 6. [6] Nors oficialiai Vengrija tyrė visas metų savaites, atlikta labai nedaug apklausų, nurodant paskutinę kiekvieno ketvirčio savaitę. [7] Tarybos reglamento (EB) 577/98 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytus tikslumo reikalavimus galima aiškinti laisvai. Be to, tose nuostatose nurodyta teorinė situacija praktikoje greičiausiai susiklostyti negali. Todėl jos turi būti vertinamos pagal ad hoc hipotezes. Atitinkamai šio vertinimo nereikėtų laikyti išsamiu atitikties įrodymu, o greičiau – netiesioginiu reikalavimų nesilaikymo įrodymu. [8] Airija pradėjo rengti keturis naujus rodiklius 2007 m., tačiau vienas vis dar nerengiamas. Suomija ir Norvegija kai kuriuos parengė 2008 m., o Šveicarija planuoja tai padaryti 2010 m. [9] Turkija 2007 m. naudojo ad hoc modulį, tačiau nepateikė duomenų Eurostatui. [10] OL L 228, 2000 9 8, p. 18. [11] Šiuo metu Nyderlandai imasi veiksmų, kad visiškai atitiktų 6 ir 7 principus. [12] Neseniai Eurostato koordinuojama darbo jėgos tyrimo darbo grupė pripažino, kad kai kuriuos principus reikėtų paaiškinti. Todėl darbo grupė rekomendavo, kad Eurostato sudaryta ekspertų grupė patikslintų dvylika principų. [13] Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija ir Turkija pradėjo perduoti duomenis nuo 2006 m. duomenų grupių. Šveicarija, vykdydama metų tyrimą, perdavė tik vieną duomenų grupę. [14] Su galutine darbo grupės ataskaita galima susipažinti, pateikus prašymą.