Komisijos komunikatas Europos Parlamentui ir Tarybai - Ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas atsigaunant ekonomikai {SEK(2009) 1354} /* KOM/2009/0545 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 2009.10.14 KOM(2009) 545 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas atsigaunant ekonomikai {SEK(2009) 1354} KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas atsigaunant ekonomikai 1. Įžanga 1. Šiame komunikate ir prie jo pridedamoje tvarumo ataskaitoje ( 2009 m. tvarumo ataskaita ) vertinamas viešųjų finansų tvarumas ES valstybėse narėse. Tai yra atnaujinti 2006 m. komunikatas ir ataskaita[1], parengti Ekonomikos ir finansų tarybos 2006 m. lapkričio mėn. prašymu[2], kuriame prašoma Komisijos parengti naują tvarumo ataskaitą, kai 2009 m. bus gautos naujos bendros su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų projekcijos. Komunikatas skelbiamas svarstant ekonomikos ir finansų krizės įveikimo strategijas bei konverguojamą ir suderintą Europos šalių ekonomikos reformos struktūrą, kuri sudaro 2020 m. Europos strategijos pagrindą. 2. Ataskaitoje atsižvelgiama į finansų ir ekonomikos krizę ir jos poveikį viešiesiems finansams tuo metu, kai pasirodo pirmieji stabilizacijos požymiai. Kol ekonomikos atsigavimas nėra ilgalaikis ir kol neatšauktos vyriausybių savo nuožiūra naudotos priemonės, negalima iki galo nustatyti krizės poveikio viešiesiems finansams. Tačiau atsižvelgiant į didelį krizės poveikį valstybės skolai, šis komunikatas yra pateikiamas pačiu laiku, kai pagal Europos Vadovų Tarybos poziciją: „fiskalinė politika turi būti laipsniškai perorientuota į tvarumą“ ir „pasitraukimo strategijas reikia parengti dabar ir pradėti jas suderintai įgyvendinti iškart, kai prasidės ekonomikos atsigavimas, atsižvelgiant į konkrečią kiekvienos šalies padėtį“[3]. 3. Reguliarus fiskalinio tvarumo vertinimas atitinka reformuotą Stabilumo ir augimo paktą (SAP), pagal kurį vykdant priežiūrą svarbus vaidmuo turi būti teikiamas ilgalaikiams klausimams. Neseniai valstybės narės susitarė dėl išsamių vidutinės trukmės biudžeto tikslų peržiūros principų, siekdamos užtikrinti, kad valstybių narių biudžeto strategijose atsispindėtų realūs vidutinės trukmės poreikiai, atsižvelgiant ne tik į skolos lygį, bet ir į numanomus įsipareigojimus, ypač su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, visu pirma prognozuojamas sveikatos priežiūros ir pensijų išlaidas. 2. Dideli uždaviniai po krizės 4. Europos ekonomikoje atsiranda požymių, kad po gilios krizės prasideda atsigavimo etapas. Dėl efektyvių ir realių politinių veiksmų, vykdomų nuo 2008 m. rudens ir koordinuojamų pagal EEAP[4], pavyko išvengti finansinio kracho ir nebuvo apskritai prarastas pasitikėjimas. Tačiau išlieka daug neužtikrintumo ir vis dar egzistuoja neigiamų finansų sektoriaus ir realiosios ekonomikos grįžtamojo ryšio kilpų rizika. Atsižvelgiant į gamybos apimties sumažėjimą ankstesniais ketvirčiais, ekonominė veikla šiais metais turėtų sumažėti 4 procentais, o augimas 2010 m. vis dar bus nežymus. 5. Fiskalinės politikos formavimas buvo sėkmingai orientuotas į poreikį skubiai gaivinti smukusią ekonomiką. Valstybių savo nuožiūra taikomos fiskalinės paskatos ir nevaržomi savaiminiai stabilizatoriai padėjo apsaugoti ekonominę veiklą ir prisidėjo prie to, kad pastaruoju metu pasirodytų pagerėjimo požymių, tačiau dėl jų gerokai pablogėjo valdžios sektoriaus sąskaitos. Prognozuojama, kad nuo 0,8 procento BVP dydžio deficito 2007 m. (tai geriausias rezultatas per trisdešimt metų) valdžios sektoriaus deficitas ES išaugs iki vidutiniškai 6 procentų BVP 2009 m. ir iki maždaug 7 procentų 2010 m. Per trejus metus iki 2010 m. visos ES bendrasis skolos santykis didėja daugiau negu 20 procentinių punktų. Be to, išskirtinai dideli neapibrėžtieji įsipareigojimai ateinančiais metais gali virsti faktinėmis išlaidomis, nors kai kurios išlaidos, skirtos bankų sektoriui paremti, gali būti susigrąžintos. 6. Negalima ignoruoti ilgalaikio viešųjų finansų tvarumo. Nors skolos ir deficito didėjimas yra savaime gana įspūdingas, manoma, kad numatomas visuomenės senėjimo poveikis viešiesiems finansams daug kartų nustelbs krizės poveikį. Krizės ir numatomų demografinių pokyčių fiskalinės išlaidos papildo vienos kitas, todėl fiskalinis tvarumas tampa labai opia problema. Esamos projekcijos rodo, kad, jei nebus imtasi plataus masto pastangų struktūrinėms reformoms įgyvendinti ir valdžios sektoriaus sąskaitoms konsoliduoti, ateinančiais dešimtmečiais labai smarkiai išaugs skolos palūkanų ir valstybės pensijų, taip pat sveikatos priežiūros ir ilgalaikės priežiūros išlaidos. 3. Kaip įvertinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą 7. Tvarumas yra susijęs su vyriausybės gebėjimu ateityje prisiimti savo skolos finansinę naštą. Tvaraus skolos lygio viršutinė riba nėra apibrėžta. Tvarumo ribos yra skirtingos įvairiose šalyse ir įvairiu metu. Gebėjimas valdyti dideles skolas priklauso inter alia nuo finansų rinkų išsivystymo lygio, tikėtinos rizikos ir pasitikėjimo vyriausybės gebėjimu įgyvendinti struktūrines reformas ir konsoliduoti deficitą. Jis taip pat priklauso nuo pasaulio nenoro rizikuoti laipsnio ir vyriausybės obligacijoms alternatyvių investicijų. Tačiau šalys, kurių skolos santykis yra didelis, – taip pat didelis išorės disbalansas ar neapibrėžtieji įsipareigojimai – yra ypač jautrios tokiems neramumams rinkoje, kaip palūkanų normų ir jų skirtumų pokyčiai ekonomikos perspektyvoms kintant. 8. Dėl vienkartinio valstybės skolos padidėjimo neturėtų iškilti rizika tvarumui. Fiskalinė plėtra krizės metu nėra žalinga tvarumui, jei tik vyriausybės taikomos priemonės yra laikinos ir jų taikymas palaipsniui nutraukiamas, užtikrinus ekonomikos atsigavimą. Susirūpinimas kyla dėl struktūrinio didelio deficito pobūdžio ir dėl to, kad, nesant tinkamos struktūrinės reformos strategijos, krizė gali turėti ilgalaikio poveikio gamybos apimčiai ir potencialiam augimui, kuris iš dalies sutampa su ilgalaikiu BVP augimo sulėtėjimu ir išlaidų didėjimu dėl demografinių tendencijų. 9. Fiskalinė politika nėra tvari, jei laikui bėgant dėl jos pernelyg didėja valdžios sektoriaus skola – dabar arba artimiausioje ateityje – ir nuolat auga skolos aptarnavimo sąnaudos. Norint pasiekti tvarumo reikia vengti per didelio valdžios sektoriaus įsipareigojimų – ateities kartoms teksiančios naštos – augimo tuo pačiu užtikrinant valdžios sektoriaus gebėjimą teikti reikalingas viešąsias paslaugas, įskaitant būtiną apsaugą sunkumų laikotarpiu, ir gebėjimą priderinti politiką prie naujų uždavinių. 10. Siekiant nustatyti, ar, remiantis dabartine politika, valdžios sektoriaus finansų būklė yra tvari, reikalinga ilgalaikė perspektyva. Vertinimas paremtas ilgalaikėmis valdžios sektoriaus išlaidų, pajamų ir deficito projekcijomis[5], kuriose atsižvelgta į tokius išlaidas didinančius veiksnius kaip demografinė situacija ir didėjanti skola. Siekiant kiekybiškai įvertinti valstybių narių viešųjų finansų tvarumo riziką naudojama nusistovėjusi tvarumo atotrūkio koncepcija. Šis rodiklis rodo, kiek reikėtų pakoreguoti mokesčius arba išlaidas dabar ir ilguoju laikotarpiu , norint užtikrinti, kad valdžios sektoriaus skola per projekcijos laikotarpį išliktų priimtino dydžio. Tačiau norint atlikti išsamų įvertinimą, reikia taip pat atsižvelgti į daugelį kitų rodiklių, kaip antai: dabartinė skola, neapibrėžtieji įsipareigojimai, valstybei priklausančio turto dydis, mokesčių našta, numatoma vidutinės pensijos raida ir privačių pensijų schemų veikimas, tvarumo atotrūkio pokyčiai tuo atveju, jei nesiimama jokių veiksmų, taip pat galimas socialinės apsaugos stiprinimas kai kuriose šalyse. 11. Skolos santykio didėjimo ateinančiais dešimtmečiais galima išvengti, todėl galima ir reikia imtis politinių priemonių, siekiant išvengti skolos didėjimo tendencijos. Ilgalaikiai scenarijai – pagrįsti esama politika, todėl neapimantys priemonių, kurias vyriausybės galbūt svarsto, bet dar nepriėmė – pridedamoje ataskaitoje rodo, kad skolos santykis ateinančiais dešimtmečiais nepaliaujamai didės. Šie scenarijai leidžia įvertinti, su kokia rizika susiduria valstybės narės, tačiau jie nėra neišvengiami. Nekintančios politikos scenarijai naudojami moderniausiems ilgalaikio tvarumo vertinimams, tačiau jie nėra realistinės prognozės jokioje šalyje. Šie scenarijai yra naudingi, norint parodyti, kokio masto politiniai veiksmai reikalingi siekiant užtikrinti viešųjų finansų tvarumą ir kokios būtų pasekmės, jei nebūtų imtasi jokių veiksmų. Tokį metodą, jau naudotą rengiant 2006 m. tvarumo ataskaitą, patvirtino 2006 m. lapkričio mėn. Ekonomikos ir finansų taryba, kuri padarė išvadą, kad tokia ataskaita turėtų būti ilgalaikio tvarumo vertinimo pagal metines stabilumo ir konvergencijos programas pagrindas. 12. Fiskalinės politikos ilgalaikio tvarumo vertinimas dabar yra nusistovėjusi ES biudžeto priežiūros dalis. Tačiau krizės ir ekonomikos atsigavimo metu tvarumas vertinamas esant didesniam nei įprasta neapibrėžtumui . Viena vertus, sunku teisingai įvertinti 2009 m. pradinę struktūrinę fiskalinę būklę. Tai susiję su neužtikrintumu dėl potencialios gamybos apimties ir gamybos apimties atotrūkio, taip pat dėl to, kaip krizė paveikė mokestines pajamas, ir dėl vyriausybių priimtų paramos priemonių ilgalaikio arba laikino pobūdžio. Jeigu laikinosios priemonės, kurių imtasi krizės metu, nebuvo visiškai eliminuotos iš struktūrinio deficito, gali būti, kad rizika tvarumui yra pervertinta. Kita vertus, jei nebus imtasi augimą skatinančių reformų, krizė gali turėti ilgalaikio poveikio mūsų šalių ekonomikos augimui kitą dešimtmetį; tokiu atveju pridedamoje ataskaitoje pateikti pagrindiniai tvarumo rodikliai būtų nustatyti nepakankamai įvertinant riziką. 4. Tvarumo vertinimas pagal šalis 13. Ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas ir visuomenės senėjimo poveikis biudžetui aktualus visoms ES valstybėms narėms. Tačiau valstybės narės labai skiriasi pagal joms gresiančios ilgalaikės rizikos laipsnį ir tos rizikos šaltinius. Šių skirtumų priežastys: i) skirtinga jų valdžios sektoriaus pradinė biudžeto būklė 2009 m., įskaitant įsiskolinimo lygį ir struktūrinį deficitą; ii) socialinės apsaugos sistemų finansavimo ir masto skirtumai; iii) potencialaus augimo, priklausančio nuo jų santykinio išsivystymo lygio, ir numatomų demografinių pokyčių skirtumai. 14. Remiantis kiekybiniais tvarumo rodikliais[6], pagrindinių prielaidų jautrumo analize ir papildomais veiksniais, kaip antai skola, valstybės turtas ir pensijų projekcijos, parengtas bendras ilgalaikės viešųjų finansų tvarumo rizikos, su kuria gali susidurti įvairios valstybės narės, įvertinimas[7]. Remiantis šia metodika ir laikantis 2006 m. komunikate nustatyto požiūrio ir kaip pateikta tame komunikate ir patvirtinta 2006 m. lapkričio mėn. ECOFIN tarybos išvadose, valstybės narės skirstomos į kategorijas priklausomai nuo ilgalaikės rizikos, su kuria jos susiduria, laipsnio ir nuo tą riziką daugiausia sukeliančių priežasčių. Savo išvadose Taryba taip pat atsižvelgė į tai, kad tvarumo ataskaitoje naudojamas rizikos skirstymas į kategorijas yra svarbi priemonė vertinant tvarumo uždavinius, kuriuos turi spręsti valstybės narės. 15. Bulgarijos, Danijos, Estijos, Suomijos ir Švedijos biudžeto būklė yra santykinai stipresnė ir pastaraisiais metais jose buvo vykdomos plačios pensijų reformos. Nors dėl krizės šiose šalyse blogėja valdžios sektoriaus balansas ir labai didėja valstybės skolos santykis, jų struktūrinė fiskalinė būklė vis dar yra geresnė negu daugelyje kitų ES šalių, todėl ilgalaikė rizika yra nedidelė. Numatoma, kad Bulgarijoje, Danijoje, Estijoje ir Švedijoje su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų augimas kelis ateinančius dešimtmečius bus gerokai mažesnis negu ES vidurkis. Suomijoje numatomas išlaidų padidėjimas yra gana reikšmingas ir fiskalinės išlaidos dėl krizės buvo didelės. Tačiau socialinio draudimo portfelyje turimo finansinio turto dydis leidžia sušvelninti valdžios sektoriaus sąskaitų būklės blogėjimą. 16. Belgija, Vokietija, Prancūzija, Italija, Vengrija, Liuksemburgas, Austrija, Lenkija ir Portugalija yra labai skirtingos savo pradinės biudžeto būklės ir su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų požiūriu. Numatoma, kad Belgijos, Vokietijos ir Austrijos su visuomenės senėjimu susijusios išlaidos bus artimos ES vidurkiui arba už jį didesnės, tačiau pradinė jų biudžeto būklė yra sąlyginai patikima, su sąlyga, kad su krize susijęs valdžios sektoriaus sąskaitų būklės blogėjimas netaps struktūriniu. Nors dėl vidutinės trukmės konsolidacijos tvarumo rodikliai gerės, reformos, skirtos su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų didėjimo klausimui spręsti, bus neišvengiamos. Belgijoje skolos santykis, kuris greitai vėl viršys 100 procentų BVP, yra didelė našta ir kelią specifinę riziką. Numatomas su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų augimas Liuksemburge yra didžiausias visoje ES, tačiau šią riziką mažina šiuo metu nedidelė skola ir didelis valstybės finansinis turtas. 17. Prancūzijoje, Italijoje, Vengrijoje, Lenkijoje ir Portugalijoje numatomos ilgalaikės su visuomenės senėjimu susijusios išlaidos nėra itin didelės. Tačiau pradinė jų biudžeto būklė rodo, kad fiskalinė politika nėra tvari netgi neatsižvelgiant į didėjančias su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas. Visose šiose šalyse dėl krizės ir paramos atsigaunančiai ekonomikai labai greitai auga skolos santykis, ir tai greitai atsveria pastaraisiais metais pasiektą konsolidacijos naudą. Lenkijos projekcijos rodo su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų mažėjimą ilguoju laikotarpiu dėl pensijų mokėjimo perleidimo pensijų kaupimo schemoms; tačiau numatomas išlaidų sumažėjimas taip pat susijęs su reikšmingu išmokų santykio sumažinimu. Dėl to gali kilti pensijų pakankamumo klausimas ir padidėti skurdas tarp senyvo amžiaus žmonių. Prancūzijoje ekonomikai atsigavus bus būtina plataus masto konsolidacija ir ji bus svarbus žingsnis didinant tvarumą. Portugalijoje neseniai įvykdyta pensijų reforma labai padėjo gerinti tvarumą, tačiau struktūrinė biudžeto būklė vis dar lieka nesubalansuota. Italijos atveju ekonomikai atsigavus greita fiskalinė konsolidacija yra būtina siekiant užtikrinti stabilų labai didelio skolos santykio[8] mažėjimą. Nedidelis Vengrijos tvarumo atotrūkis susijęs su pensijų reforma ir pastaruoju metu vykdyta fiskaline konsolidacija, tačiau siekiant sumažinti skolą reikia toliau šalinti struktūrinius pastarųjų metų pusiausvyros sutrikimus. Apskritai, šios šalių grupės ilgalaikė tvarumo rizika yra vidutinė. 18. Čekijos, Kipro, Airijos, Graikijos, Ispanijos, Latvijos, Lietuvos, Maltos, Nyderlandų, Rumunijos, Slovėnijos, Slovakijos ir Jungtinės Karalystės tvarumo atotrūkis yra virš 6 procentų BVP; beveik dvigubai didesnis – Airijoje, Graikijoje, Ispanijoje, Slovėnijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Beveik visose šiose šalyse tvarumo atotrūkis susidarė dėl labai didelio numatomo su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų padidėjimo, kurį daugeliu atveju dar apsunkina didelis pradinis disbalansas, todėl šioms šalims kyla didesnė ilgalaikė rizika. Tai rodo, kad norint pašalinti atotrūkį joms bus reikalingos plataus masto konsolidavimo programos, kuriomis artimiausiais metais būtų mažinamos skolos ir deficitas, ir radikalios socialinės apsaugos reformos. Tai ypač taikytina Graikijai, kuri yra antra ES pagal su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų padidėjimą, o jos itin didelis skolos santykis dar labiau sustiprina nuogąstavimus dėl tvarumo. Galimas tolesnis krizės poveikis biudžeto būklei ir augimui vidutinės trukmės laikotarpiu kelia rimtą susirūpinimą daugumai didelės rizikos šalių – visų pirma Airijai, Graikijai, Latvijai, Ispanijai ir Jungtinei Karalystei – kurioms išvengti labai greito skolos santykio didėjimo yra jau vidutinės trukmės laikotarpio politinis uždavinys. 19. Daugelyje šalių, palyginti su ankstesniais vertinimais, tvarumas sumažėjo. Palyginti su 2006 m. situacija, tvarumo atotrūkis yra didesnis daugumoje šalių, o dešimt iš jų (Airija, Ispanija, Latvija, Lietuva, Malta, Nyderlandai, Austrija, Lenkija, Slovakija ir Jungtinė Karalystė) dabar priklauso didesnės rizikos kategorijai. Šalyse, kurias stipriausiai paveikė krizė, tvarumo atotrūkio padidėjimas yra itin didelis. Tačiau Vengrija ir Portugalija dėl konsolidavimo ir pensijų reformos perėjo iš didelės rizikos į vidutinės rizikos šalių grupę. 5. Viešųjų finansų tvarumas atsigaunant ekonomikai. Politikos uždaviniai 20. Su krize susijęs viešųjų finansų būklės blogėjimas ir numatomas išlaidų augimas dėl demografinių pokyčių kelia svarbius politikos uždavinius. Atsižvelgiant į dabartinę biudžeto būklę, numatomus gyventojų struktūros pokyčius ir ilgalaikius ekonomikos augimo scenarijus, valdžios sektoriaus skola daugelyje šalių gerokai padidės. Nors palūkanų normos šiuo metu yra mažos, šalių ekonomikai atsigaunant po krizės, dėl didelių vyriausybės obligacijų emisijų padidės spaudimas didinti palūkanų normas ir bus išstumiamos investicijos. Viešaisiais finansais, įskaitant socialinės apsaugos sistemas, buvo sušvelnintas ekonominis ir socialinis krizės poveikis. Nežiūrint poreikio ir toliau remti ekonomiką ir siekti, kad prasidedantis ekonomikos atsigavimas nebūtų nuslopintas, fiskaliniam tvarumui gerinti skirtos priemonės, nurodytos valstybių narių stabilumo ir konvergencijos programose, turėtų būti ryžtingai įgyvendinamos, kai tik tam bus sąlygos, kad vėliau būtų išvengta rimtesnių koregavimų. 21. Anksčiau didelis skolos santykis būdavo dažnai koreguojamas greitu ekonomikos augimu. Demografiniams pokyčiams neigiamai veikiant potencialų augimą, vis labiau didės produktyvumą skatinančių reformų svarba. Skolos santykis turės būti mažinamas derinant fiskalinį konsolidavimą ir potencialiam augimui skatinti skirtas struktūrines reformas. 22. Greito ir netvaraus valdžios sektoriaus skolos augimo ateinančiais dešimtmečiais įmanoma išvengti. Demografinių pokyčių ekonominėms pasekmėms pasirengti skirta strategija buvo parengta dar 2001 m. Stokholmo Europos Vadovų Tarybos. Šia strategija numatoma: i) mažinti deficitą ir skolą, ii) didinti užimtumą ir iii) vykdyti socialinės apsaugos reformas. Jos gyvybingumu įsitikinta ir ji vis dar taikytina. Tačiau dėl krizės sukeltos makroekonominės situacijos pasikeitė aplinkybės, strategijos taikymo būdas, santykinė jos elementų svarba ir jos įgyvendinimo skubumas. Jei prieš krizę trys strategijos elementai buvo galimybės iš kurių šalys galėjo rinktis, tai dabar daugumai ES šalių yra būtinas kiekvienas iš šių ramsčių. 23. Pirmasis į tvarumą orientuotos strategijos elementas susijęs su poreikiu mažinti skolą siekiant patikimo biudžeto balanso ir jį išlaikant. Dešimtmetį prieš krizę keliose šalyse buvo sėkmingai įgyvendintas plataus masto konsolidavimas. Valstybėms narėms, kurios pasiekė užsibrėžtus vidutinės trukmės tikslus pagal Stabilumo ir augimo paktą, pavyko gerokai sumažinti savo skolą ir pagerinti tvarumo rodiklius. Tai suteikė joms naujos veikimo laisvės įgyvendinant anticiklinę ekspansinę politiką, kai antrą 2008 m. pusmetį krizė įsigalėjo visa jėga. 24. Siekiant valdžios sektoriaus skolos tvarumo neužteks paprasčiausiai įveikti dabartinę ekonomikos ir finansų krizę ryžtingai nevykdant fiskalinio konsolidavimo. Projekcijos, paremtos prielaida, kad ilgalaikis augimas sugrįš į prieš krizę buvusį lygį, rodo, kad, nevykdant konsolidavimo, bendrasis skolos ir BVP santykis visoje ES galėtų būti 100 procentų jau 2014 m. ir toliau didėti. Jei augimo tendencijos vėl bus tokios kaip iki krizės, 0,5 procento BVP per metus konsolidavimas, kol valstybės narės pasieks vidutinės trukmės tikslus[9], padės tik stabilizuoti skolos santykį iki maždaug 100 procentų BVP dydžio. Todėl nors fiskalinė parama turi būti teikiama, kol ekonomikos atsigavimas bus užtikrintas, fiskalinė politika palaipsniui turi būti perorientuojama tvarumo linkme. 25. Greitas skolos santykio sumažinimas taip pat priklausys nuo tvarkingo finansų sektoriui paremti sukaupto turto realizavimo ir veiksmingo neapibrėžtųjų įsipareigojimų valdymo[10]. Finansų sektoriui skirtos viešojo sektoriaus paramos priemonės turi būti atšaukiamos atsižvelgiant į poreikį apsaugoti finansinį stabilumą siekiant vidutinės trukmės tikslo – atkurti sektoriaus gyvybingumą ir konkurencingos rinkos veikimą ir laikantis valstybės pagalbos politikos apginti mokesčių mokėtojų interesus. 26. Antrasis strategijos elementas susijęs su užimtumo didinimu. Struktūrinės reformos, visų pirma skirtos darbo rinkų veikimui gerinti, padėjo didinti vyresnio amžiaus darbuotojų ir moterų užimtumą ir augimo potencialą. Užimtumo lygio didinimas prieš krizę buvo svarbus žingsnis siekiant tvarumo, kuriuo buvo iš dalies neutralizuojamas galimas darbingo amžiaus gyventojų mažėjimo poveikis augimui. Šiuo metu, kai mažėja užimtumas ir didėja nedarbas, reikia vengti ciklinio nedarbo įsigalėjimo, ilgalaikio nedarbo didėjimo ir dalyvavimo darbo rinkoje lygio mažėjimo. Plačiai sutariama dėl Europos principų[11] švelninti krizės poveikį, skatinti ilgalaikį ekonomikos atkūrimą ir prisidėti prie potencialaus ilgalaikio augimo: svarbu prioritetą teikti priemonėms, skirtoms prisitaikymo išlaidoms mažinti ir pereinamiesiems laikotarpiams darbo rinkoje paspartinti. Politika turėtų būti suderinta su socialiniais labiausiai socialiai remtinų piliečių pajamų rėmimo tikslais; tai savaime padėtų skatinti bendrą paklausą. Trumpalaikė krizei įveikti skirta politika neturėtų prieštarauti ilgalaikėms reformų strategijoms, įskaitant darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros principų įgyvendinimą pagal Lisabonos strategiją. Visu pirma, siekdamos sušvelninti didesnio nedarbo ir pramonės restruktūrizavimo poveikį, valstybės narės turėtų susilaikyti nuo tokių priemonių kaip ankstyvo išėjimo į pensiją schemos taikymo. Euro zonos šalyse darbo rinkos politika taip pat turėtų palengvinti struktūrinį koregavimą, visų pirma reikšmingų išorės konkurencingumo skirtumų atžvilgiu, darydama įtaką vieneto darbo sąnaudoms. 27. Esminė praeities finansų krizių pamoka yra tikėtinas neigiamas poveikis potencialiam augimui ir jam atsverti reikalingo struktūrinio koregavimo, perskirstymo ir inovacijų būtinybė. Todėl struktūrinėms reformoms tenka lemiamas vaidmuo bendroje strategijoje, skirtoje pasiekti, kad ekonomika vėl vystytųsi užtikrinant tvarų augimą ir tvarią fiskalinę būklę. Nors potencialiam augimui paremti skirtų reformų darbotvarkės yra sudaromos atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos šalies aplinkybes, į jas turėtų būti įtrauktos ne tik pirmiau minėtos priemonės darbo rinkoms gerinti ir dalyvavimo darbo rinkose lygiui didinti, bet ir platus bendrosios rinkos galimybių panaudojimas, reformos, skirtos ES žinių trikampio (švietimas – moksliniai tyrimai ir plėtra – inovacijos) veikimui gerinti, kuriomis būtų prisidedama prie technologijų plėtros ir produktyvumo augimo, bei pastangos, susijusios su ekologiškomis technologijomis. 28. Reikalingos socialinės apsaugos sistemų reformos – trečiasis strategijos elementas. Daugeliui valstybių narių pirminis perteklius, kuris būtų reikalingas siekiant sumažinti skolą ir užtikrinti visišką išankstinį su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų finansavimą, yra nerealistiškai didelis. Šis pirminis perteklius gerokai viršija kada nors ES šalyse užfiksuotą lygį ir jis turėtų būti išlaikytas labai ilgai. 29. Svarbiausias politinis svertas, skirtas tvarumui užtikrinti, yra pensijų ir sveikatos priežiūros sistemų reforma. Kalbant apie pensijas, galimi keli reformavimo keliai ir jie buvo įgyvendinti arba yra svarstomi keliose šalyse. Tai gali būti pensijų teisių kaupimo taisyklių pakeitimai, kuriomis nustatomas geresnis per visą profesinį gyvenimą sumokėtų įnašų ir pensijų ryšys, didinamas teisės aktais numatytas pensinis amžius, griežtinami reikalavimai pensijai gauti ir naikinamos paskatos anksčiau išeiti į pensiją. Keliose šalyse būsimieji pensininkai buvo paraginti valstybines pensijas papildyti nuosavomis santaupomis ir pajamomis iš pensijos kaupimo fondų. Vis dėlto krizės metu įvykiai finansų rinkose atskleidė riziką, susijusią su didelės pensijų išmokų dalies perkėlimu į privačias kaupimo schemas, ir dėl šių įvykių sumažėjo politinė ir socialinė parama įgyvendinant reformas, po kurių didelė dalis pensijų priklausytų nuo rinkos svyravimų. Komisija ir toliau dirbs kartu su Taryba ir valstybėmis narėmis, siekdama nustatyti, kaip pagerinti kaupimo schemų modelį ir jį orientuoti į naudos gavėjus, kad užtikrintų tinkamą ir tvarų privačių pensijų mokėjimą. Kiekviena šalis turės nustatyti reformas, kurios geriausiai atitinka jos ypatumus ir socialines reikmes, ir pageidautina, kad būtų priimta bendra nuomonė dėl jų įgyvendinimo. Kelios valstybės narės šiuo metu svarsto faktinio pensinio amžiaus didinimą, kuris atspindi ilgesnę gyvenimo trukmę – tai verta svarstyti plačiau. Be to, kad vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu būtų sumažintos valdžios sektoriaus išlaidos, padidinus teisės aktais numatytą ir faktinį pensinį amžių padidėtų dirbančių gyventojų skaičius ir nustotų mažėti potenciali gamybos apimtis. Be to, ilgesnis profesinis gyvenimas ir atitinkamai didesnės sukauptos pensijų teisės turės teigiamą poveikį pensininkų pajamoms. 30. Numatomas didelis ilgalaikis sveikatos priežiūros išlaidų didėjimas, kuris kels pavojų tvarumui. Turint omeny sudėtingą ir sunkiai nuspėjamą medicinos technologijų, dėl kurių ypač didėjo išlaidos, pažangos mechanizmą, gali būti, kad projekcijose netgi nepakankamai įvertintos būsimos išlaidos. Be to, kai kuriose šalyse poreikis gerinti sveikatos paslaugų kiekybę ir kokybę ir plėsti apmokamą oficialiai senyvo amžiaus žmonėms teikiamą ilgalaikę priežiūrą gali dar labiau padidinti spaudimą viešiesiems finansams. Turint omeny daugiamatį sveikatos priežiūros reformos pobūdį, būtina apsvarstyti keletą sudėtingų klausimų: apie tai, kaip padidinti sveikatos priežiūros sistemos veiksmingumą; apie profilaktinei ir gydomajai medicinai skiriamus išteklius; apie tai, kaip spręsti tinkamos darbo jėgos sveikatos priežiūros srityje išlaikymo klausimą; apie tinkamą finansavimo paskirstymą tarp pacientų, valstybės ir privačių draudikų; apie priežiūros teikėjų konkurencijos laipsnį; apie veiksmingą technologijų, skirtų efektyvumui skatinti ir aukštos kokybės paslaugoms užtikrinti tuo pačiu racionalizuojant išlaidas, vertinimą ir valdymą ar etinius klausimus, kaip antai galimybė naudotis brangiais gydymo būdais. 31. Kadangi viešieji ištekliai yra riboti, būtina didinti viešųjų finansų kokybę. Viešųjų paslaugų modernizavimas ir neproduktyviųjų išlaidų mažinimas padeda stabdyti skolos didėjimą, skirti atsilaisvinusias lėšas investavimui į tokias augimą skatinančias sritis kaip švietimas, moksliniai tyrimai ir inovacijos ir kitiems politikos tikslams (socialiniams, aplinkosaugos, sveikatos) ir stiprina paskatas didinti ekonomikos gamybinį pajėgumą. Vykdant fiskalinį konsolidavimą didinant papildomas pajamas reikėtų atsižvelgti į paskatų poveikį, efektyvumą ir konkurencingumą; taip pat jis turėtų būti orientuotas į tas priemones, kurios turėtų mažiausią iškraipantį poveikį, visų pirma dalyvavimui darbo rinkoje ir kapitalo kaupimui, ir tuo pačiu padėti siekti kitų tikslų (pvz., ekologiniai mokesčiai). . 6. Išvada 32. Esamos ilgalaikės projekcijos rodo, kad, jei nebus imtasi plataus masto pastangų konsoliduoti valdžios sektoriaus sąskaitas ir struktūrines reformas, ateinančiais dešimtmečiais nepakeliamai išaugs skolos palūkanų ir pensijų išlaidos, taip pat sveikatos priežiūros ir ilgalaikės priežiūros išlaidos. Didėjančios valdžios sektoriaus išlaidos ir nuolat augančios skolos perspektyvos taptų tvaraus ir ilgalaikio ekonomikos atsigavimo ir subalansuoto ekonomikos augimo kliūtimi. 33. Sėkminga fiskalinė ekspansija nuosmukiui įveikti ir ilgalaikis fiskalinis tvarumas nėra nesuderinami dalykai. Fiskalinės priemonės, skirtos pasitikėjimui didinti ir paklausai palaikyti, yra sėkmingos tik tada, kai rinkos ir visuomenė suvokia jas kaip laikinas ir neprieštaraujančias ilgalaikiam tvarumui. Priešingu atveju, jei ūkio subjektai tikisi ilgalaikio skolos didėjimo, fiskalinė parama nebus veiksminga ir gali duoti priešingą rezultatą, ypač įveikus sunkiausią krizės momentą ir prasidėjus atsigavimo etapui. 34. Ankstesnė patirtis rodo, kad, atskleisdamos struktūrinių reformų poreikį ir skubumą, krizės atveria galimybes, kurias vyriausybės gali panaudoti struktūrinėms reformoms ryžtingai įgyvendinti. Fiskalinės krizės įveikimo strategijos, kuriomis siekiama plataus masto ir realistiškų vidutinės trukmės tikslų, turi būti kuriamos dabar ir koordinuotai įgyvendinamos iš karto, kai prasidės ekonomikos atsigavimas, atsižvelgiant į konkrečią atskirų šalių situaciją. Siekiant palaikyti reikalingas reformas ir stiprinti fiskalinio koregavimo patikimumą – tai neišvengiamai truks keletą metų – valstybėms narėms taip pat gali prireikti parengti tolesnius institucinius susitarimus dėl stabilumo stiprinimo. Pagal Stabilumo ir augimo paktą skolos tvarumui turėtų tekti labai svarbus ir aiškus vaidmuo vykdant priežiūrą. 35. Sprendžiant tvarumo uždavinį ir esant poreikiui paremti vos prasidedantį ekonomikos atsigavimą, Komisija rekomendavo šalinti pusiausvyros sutrikimus tose šalyse, kuriose šiuo metu susidaręs pernelyg didelis biudžeto deficitas. Žvelgiant iš tos pačios perspektyvos, valstybės narės turėtų nustatyti plataus užmojo ir realistiškus tikslus savo stabilumo ir konvergencijos programose. Ypatingas dėmesys jose turėtų būti skiriamas į tvarumą orientuotoms strategijoms. [1] „Ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas ES“, European Economy , 4/2006 ir Komisijos komunikatas, COM (2006) 574, 2006 10 12. [2] Tarybos išvados dėl viešųjų finansų tvarumo, 2006 m. lapkričio 7 d. [3] Neoficialus ES valstybių ir vyriausybių vadovų susitikimas, „Pitsburge įvyksiančiam G-20 šalių aukščiausiojo lygio susitikimui skirtos sutartos formuluotės“, Briuselis, 2009 m. rugsėjo 17 d. [4] Komisijos komunikatas Europos Vadovų Tarybai „Europos ekonomikos atkūrimo planas“, COM (2008) 800, 2008 11 26. [5] „2009 m. pranešimas apie visuomenės senėjimą“, bendras Komisijos ir EPK pranešimas, European Economy , 2, ir Komisijos komunikatas „Sprendžiant ES visuomenės senėjimo daromo poveikio klausimą“, COM (2009) 180, 2009 4 21. [6] Tvarumo rodikliai nustatyti remiantis prielaida, kad su visuomenės senėjimu susijusios išlaidos (pensijos, sveikatos priežiūra, ilgalaikė priežiūra, nedarbas ir švietimas) atitiks demografines projekcijas ir kad pajamų ir BVP santykis ir kitos pirminės išlaidos išliks nepakitę. [7] Pridedamoje ataskaitoje pateikiamas išsamus naudotos metodikos ir skirtingų alternatyvių scenarijų paaiškinimas. [8] Numatoma, kad 2010 m. pabaigoje jis viršys 116 procentų BVP – tai būtų didžiausias rodiklis nuo euro įvedimo. [9] Tai yra Stabilumo ir augimo pakte nustatytas privalomas konsolidavimo tempas. [10] Bankų, specialios paskirties įmonių („blogųjų bankų“) ir kitų subjektų išleistų obligacijų ar išduotų paskolų garantijos. [11] Pranešimas pavasario Europos Vadovų Tarybai „Europos ekonomikos atkūrimo skatinimas“, COM(2009) 114, 2009 3 4.