[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 12.10.2006 KOM(2006) 574 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI Ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas ES {SEC(2006) 1247} 1. ILGALAIKIS VIEšųJų FINANSų TVARUMAS IR BIUDžETO PRIEžIūRA ES LYGIU Ateinančiais dešimtmečiais dėl prastų gimstamumo rodiklių, nuolatinio gyvenimo trukmės ilgėjimo ir „kūdikių bumo“ kartos išėjimo į pensiją Europos gyventojų skaičius ir amžiaus struktūra smarkiai pasikeis. Visuomenės senėjimas taps svarbių ekonominių, fiskalinių ir socialinių iššūkių priežastimi. Manoma, kad gyventojų senėjimas turės daug įtakos augimui, o valstybė bus vis labiau verčiama didinti savo išlaidas[1]. Todėl ilguoju laikotarpiu valstybėms narėms bus sunku užtikrinti racionalų valstybės finansų valdymą ir užtikrinti jų tvarumą. Tai ypač svarbu ekonominei ir pinigų sąjungai (EPS), nes dėl didelio deficito ir didėjančių skolų nepakankamai tvarūs kai kurių valstybių viešieji finansai gali daryti neigiamą poveikį kitų EPS valstybių makroekonominėms sąlygoms. Todėl fiskaliniam tvarumui užtikrinti turi būti parengtos laikmečio sąlygas atitinkančios politikos kryptys, pagal kurias biudžeto disbalanso problemos būtų pradėtos spręsti pirmiau nei dėl gyventojų senėjimo atsirastų poveikis biudžetui. Kelete susitikimų iš eilės Europos Vadovų Taryba pripažino, kad gyventojų senėjimo poveikio problemą būtina spręsti Europos lygiu. Visų pirma 2001 m. Stokholme įvykusiame susitikime Europos Vadovų Taryba nusprendė, kad „ Taryba turėtų reguliariai persvarstyti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, ypač atsižvelgdama į sunkumus, kurių ateityje gali sukelti demografiniai pokyčiai “. Per 2006 m. birželio mėn. įvykusį susitikimą Europos Vadovų Taryba atnaujintoje ES tvaraus vystymosi strategijoje pabrėžė dėl visuomenės senėjimo viešiesiems finansams gresiančias problemas ir pasiūlė nuolatinę ES paramą valstybėms narėms modernizuojant socialinės apsaugos sistemas bei užtikrinant jų tvarumą. Atsižvelgusios į Europos Vadovų Tarybos nurodymus, Komisija ir Taryba dabar nagrinėja ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, kaip reguliarios daugiašalės biudžeto priežiūros dalį, ypač pabrėždamos vidutinio laikotarpio biudžeto strategijos sąsają su ilgalaikio finansų tvarumo klausimais. 2005 m. kovo 20 d. Stabilumo ir augimo pakto (SAP) reformos ataskaitoje ECOFIN taryba pabrėžė, jog vykdant biudžeto būklės priežiūrą reikiamą dėmesį būtina skirti skoloms ir tvarumui, kad būtų galima užtikrinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, taip pat būtina stipriau susieti ilgalaikiam tvarumui iškilusius pavojus su vidutinio laikotarpio biudžeto planavimu. 2003 m. ECOFIN taryba pavedė Ekonominės politikos komitetui parengti naujas su visuomenės senėjimu susietas viešųjų išlaidų prognozes remiantis naujomis Eurostato pateiktomis visuomenės prognozėmis ir patvirtintomis prielaidomis dėl visų 25 valstybių narių pagrindinių ekonominių kintamųjų dydžių, tokių kaip pensijų, sveikatos apsaugos, ilgalaikės priežiūros, švietimo ir nedarbo išmokų[2]. Prognozės, kurias Komisija (ECFIN generalinis direktoratas) rengė su valstybėmis narėmis Ekonominės politikos komiteto (EPK) Visuomenės senėjimo darbo grupėje, galutinai parengtos 2006 m. vasario mėn. Tokios prognozės sukūrė palyginamą, skaidrų ir tvirtą pagrindą, kuriuo remiantis bus vertinamas demografinių pokyčių poveikis biudžetui ir viešųjų finansų tvarumas visose valstybėse narėse. 2006 m. vasario 14 d. ECOFIN taryba patvirtino ataskaitą ir pateiktas prognozes patvirtino kaip pagrindą, kuriuo remiantis viešųjų finansų tvarumas bus vertinamas atsižvelgiant į SAP. Taryba taip pat buvo tos nuomonės, kad ataskaita prisidedama prie diskusijų dėl socialinės apsaugos sistemos modernizavimo ir darbingo amžiaus pratęsimo, tebevykstančias po 2005 m. spalio mėn. Hampton Court įvykusio aukščiausiojo lygio susitikimo, Lisabonos strategijos, atnaujintos ES tvaraus vystymosi strategijos ir atviro pensijų reformos koordinavimo metodo. Be to, savo išvadose Taryba paragino Komisiją iki 2006 m. pabaigos atlikti išsamų valstybių narių viešųjų finansų tvarumo įvertinimą. Prie šio komunikato pridėta ataskaita yra parengta reaguojant į šį raginimą. 2. ES ILGALAIKIO VIEšųJų FINANSų TVARUMO VERTINIMO STRATEGIJA ES ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą vertina kaip reguliarios ES biudžeto priežiūros dalį. Vertinimas atliekamas remiantis ilgalaikėmis su visuomenės senėjimu susietomis vyriausybės išlaidų prognozėmis bei stabilumo ir konvergencijos programose pateiktomis biudžeto strategijomis. Šiame kontekste analizė visų pirma grindžiama trumpojo ir vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslų ir ilgalaikio tvarumo ryšiu. Ilgalaikis tvarumas susijęs su daugeliu aspektų. Jis apima ir siekį išvengti per didelės naštos ateities kartoms, ir būtinybę užtikrinti šalies gebėjimus tinkamai koreguoti savo biudžeto politiką vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. Norint išanalizuoti, ar vykdant esamą politiką ir atsižvelgiant į didelį visuomenės senėjimo poveikį biudžetui bus galima toliau užtikrinti valstybės finansų tvarumą, būtina parengti ilgalaikę vyriausybės įsipareigojimų viziją. Šiuo tikslu bendrų ilgalaikių su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų prognozių rezultatai pagal vykdomą politiką ir esamą biudžetą yra pagrindiniai duomenys, kuriais remiantis yra analizuojamas viešųjų finansų tvarumas. Tokios prognozės sukūrė palyginamą, skaidrų ir tvirtą pagrindą, kuriuo remiantis bus vertinamas demografinių pokyčių poveikis biudžetui ir viešųjų finansų tvarumas visose valstybėse narėse. Apskritai prognozės parodė, kad visuomenės senėjimas yra tapęs svarbiu iššūkiu ES biudžetui. Prognozuojama, kad labiausia didės valstybės išlaidos pensijoms ir šiek tiek mažiau – sveikatos apsaugai ir ilgalaikei priežiūrai. Tikėtina, kad galimybė sutaupyti mažinant išlaidas švietimui ir nedarbo išmokas bus labai ribota[3]. Prognozuojama, kad iki 2050 m. ES su visuomenės senėjimu susijusios išlaidos išaugs apie 4 % BVP, tačiau padėtis atskirose valstybėse narėse yra labai skirtinga – ES, IE, LU, PT, CY, CZ, HU ir SI jos sieks 7 % BVP ar daugiau, o EE, LV ir PL jos sudarys mažesnę BVP dalį[4]. Pagal prognozuojamas išlaidų tendencijas yra sudaromos ilgalaikės deficito ir skolos lygio prognozės. Skolos tvarumas priklauso nuo įvairialaikio biudžeto apribojimo. Jis reiškia, kad dabartinius bendrus vyriausybės įsipareigojimus, t. y. esamą valstybės skolą ir būsimas išlaidas diskontuota verte, taip pat visuomenės senėjimo poveikį biudžetui turėtų kompensuoti būsimosios vyriausybės pajamos diskontuota verte. Jeigu įgyvendinant esamas politikos kryptis laikomasi įvairialaikio biudžeto apribojimo, vadinasi, politikos kryptys yra tvarios. Tačiau viešųjų finansų tvarumo vertinimas – tai ne tik atsakymas į klausimą, ar esamos politikos kryptys yra tvarios. Norint suprasti, su kokiais uždaviniais susiduria politikos kūrėjai, būtina apibrėžti biudžeto disbalanso mastą. Tai galima padaryti remiantis tvarumo atotrūkio rodikliais, kuriais matuojama, kokiu mastu būtina nuolat koreguoti biudžetą (pvz., nuolatinis su visuomenės senėjimu susijusių valstybės išlaidų, kaip BVP dalies, mažinimas), atsižvelgiant į ilgalaikį valstybės biudžeto apribojimą ir taip užtikrinant tvarius viešuosius finansus. Tvarumo rodikliai yra skirstomi į: i) pradinės biudžeto būklės poveikį; ir ii) ilgalaikio visuomenės senėjimo poveikį biudžetui. Remiantis tvarumo rodikliais galima patikimai nustatyti pavojaus viešųjų finansų tvarumui ES valstybėse narėse mastą ir pagrindinį jo šaltinį. Tačiau siekiant išsamiai įvertinti viešųjų finansų tvarumą reikia atsižvelgti į kitus veiksnius, kurie sudaro galimybes patikslinti vertinimą, atskleidžiant labiausia tikėtinus rizikos šaltinius. Tai yra veiksniai, susiję su pokyčiais trumpuoju ir vidutinės trukmės laikotarpiu ir su ilgalaikėmis biudžeto tendencijomis: - Esamas valstybės skolos dydis, be abejo, yra pats svarbiausias veiksnys, nes: i) didelę skolą turinčios valstybės jautriau reaguoja į trumpalaikius ir (arba) vidutinės trukmės smūgius ekonominiam augimui ir palūkanų normų pokyčius; ii) dėl didelės valstybės skolos palūkanų normos gali padidėti labiau, nei numatyta prognozėse, ir taip dar labiau padidinti pavojų viešųjų finansų tvarumui; ir, iii) kad sumažintų skolos lygį, didelę skolą turinčios valstybės privalo ilgą laiką išlaikyti didelį pirminį perteklių, o tai, atsižvelgus į kitų panašių veiksnių poveikį biudžetui, gali pasirodyti esant nelengva. - Vidutinės trukmės tikslai (VTT) ir trumpojo laikotarpio biudžeto raida suteikia informacijos apie fiskalinės politikos kryptis. Taikomas scenarijus, pagal kurį daroma prielaida, kad visos šalys vidutinės trukmės tikslą pasieks iki 2010 m. Tai nereiškia, jog Komisija tikisi, kad visos šalys iš tikrųjų 2010 m. įgyvendins VTT; kai kurios tokius tikslus jau yra pasiekusios, o kitos gali jų nepasiekti ir 2010 m. Šis scenarijus panaudotas norint parodyti, kokiu mastu daugeliu atvejų biudžeto konsolidavimas gali padėti sumažinti viešųjų finansų tvarumui iškilusią riziką. Be to, pačiose naujausiose Komisijos tarnybų prognozėse pateikta numatoma trumpojo laikotarpio biudžeto raida remiantis nesikeičiančios politikos scenarijumi ir akcentuojama, ar valstybių narių trumpojo laikotarpio biudžetų planams gresia kokia nors rizika. - Jautrumo bandymas suteikia informacijos apie rezultatų atsparumą pagrindinių parametrų pokyčiams. Pavyzdžiui, pensijų sistemų gebėjimas atsikurti po išorės sukrėtimų atskirose valstybėse narėse yra labai nevienodas. Be to, yra nemažai neaiškumo dėl tvarumui iškilusio pavojaus masto ES ir įvairių svarstymų dėl to, kokios yra pagrindinės sritys, kuriose išlaidos gali daryti didelį poveikį. Valstybės išlaidos gali augti sparčiau, nei kad apskaičiuota įvertinus tik demografinius pokyčius. Praeityje išlaidos, pvz., sveikatos apsaugai didėjo ir dėl kitų veiksnių, tokių kaip platesniu mastu teikiamos ir kokybiškesnės viešosios paslaugos. - Jeigu vidutinė pensija, palyginti su vidutinėmis pajamomis, taps kur kas mažesnė nei dabar, ateityje biudžetui gali atsirasti įvairaus pobūdžio poveikio. Taip gali atsitikti jeigu, pavyzdžiui, dėl nepakankamų pensijų padidėja pagyvenusių žmonių nepritekliaus pavojus ir dėl to padidėja valstybės socialinės išlaidos arba jeigu privačiai kaupiamos pensijos yra mažesnės nei tikėtasi ir vyriausybei gali tekti tą skirtumą kompensuoti. Todėl dėl sąlyginio pensijos lygio sumažėjimo viešiesiems finansams gali iškilti įvairaus pobūdžio rizika, jeigu nėra įgyvendinamos priemonės, užtikrinančios deramas būsimųjų pensininkų pajamas. - Vyriausybės pajamų, skaičiuojamų kaip BVP dalis, pokyčiai ilguoju laikotarpiu daro įtaką biudžeto raidai ateityje. Pavyzdžiui, kai pensijų įmokos neapmokestinamos, o pensijų išmokos yra apmokestinamos, ilguoju laikotarpiu pensijų mokesčiai, skaičiuojami kaip BVP dalis, gali padidėti, jeigu finansuojamose pensijų sistemose valstybės bus sukaupusios didelį turtą, o sistemų galiojimas dar nesibaigęs. - Dėl didelių mokesčių tarifų galimybių manevruoti didinant mokesčius papildomoms valstybės išlaidoms finansuoti yra mažiau, nei tuo atveju, kai mokesčių tarifai yra nedideli. Tačiau vertinant šiuos veiksnius raginama laikytis atsargesnės taktikos, nes tuos veiksnius ne visada įmanoma kiekybiškai įvertinti, be to, gali būti neįmanoma gauti išsamios informacijos. Siekiant apibrėžti santykinę įvairių rizikos veiksnių reikšmę ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui, rizikos veiksniai skirstomi į trijų lygių kategorijas, kurias Komisija ir Taryba apibrėžė 2005–2006 m. stabilumo ir konvergencijos programų vertinimo etape: nedidelė, vidutinė ir didelė rizika. Pagal šią klasifikaciją pripažįstama, kad visuomenės senėjimas ilguoju laikotarpiu taps iššūkiu visų šalių biudžetui, t. y. nedidelė rizika nereiškia, kad nėra jokios rizikos. Tam tikrais atvejais netgi nedidelės rizikos šalys vis dėlto susidurtų su tvarumo atotrūkiu. Visuomenės senėjimo problemą tos šalys turi spręsti, pasitelkdamos papildomas reformas ir (arba) gerindamos biudžeto būklę. Iš tikrųjų yra nemažai neaiškumo dėl prognozuojamų išlaidų pokyčių ateityje; jeigu, kaip jau buvo pažymėta, su visuomenės senėjimu susijusioms išlaidoms įtakos turi kiti veiksniai, ne tik demografiniai pokyčiai, užtikrinti fiskalinį tvarumą gali tapti dar sunkesniu uždaviniu. Ši klasifikacija aiškiai rodo skirtingą atskirų valstybių narių viešųjų finansų tvarumui iškilusios rizikos lygį. Kartu su pagrindinių rizikos šaltinių analize ši klasifikacija yra labai svarbi priemonė nustatant šiuo atžvilgiu tinkamiausią politiką. 3. BENDRAS ILGALAIKIAM ES VIEšųJų FINANSų TVARUMUI IšKILUSIOS RIZIKOS įVERTINIMAS Ateinančiais dešimtmečiais Europa turės spręsti senėjančios visuomenės problemas. Ilguoju laikotarpiu gyventojų senėjimas darys didelę įtaką valstybės išlaidoms, daugiausia dėl gerokai padidėjusių išlaidų pensijoms. Kad galėtų įveikti šias biudžeto problemas, ES turės įgyvendinti struktūrines reformų priemones, kurios apribotų ilgalaikio išlaidų augimo tendencijas ir padidintų augimo potencialą, pvz., padidinant užimtumo lygį ar pailginant faktinio išėjimo į pensiją amžių. Be to, būtina toliau konsoliduoti biudžetą siekiant įgyvendinti fiskalines priemones pirmiau nei pasijus visuomenės senėjimo poveikis biudžetui. Analizė parodė, kad neįgyvendinant reformos priemonių ir nekonsoliduojant biudžeto tiek ES, tiek euro zonoje susidarytų gana didelis 3,5 % BVP tvarumo atotrūkis, t. y. atotrūkis tarp struktūrinės biudžeto būklės 2005 m. ir tvaraus biudžeto. Jeigu nebus imtasi priemonių, prognozuojama, kad artimiausiais dešimtmečiais visoje ES vyriausybės skolos ir BVP santykis išliks didesnis nei 60 %, o artėjant 2020 m. jis ims augti ir 2050 m. sudarys beveik 200 % BVP. Suderinti ilgojo laikotarpio politikos uždavinius su vidutinio laikotarpio biudžeto sudarymo procesu buvo svarbus 2005 m. Stabilumo ir augimo pakto reformos uždavinys. Naujajame SAP buvo numatyti vidutinės trukmės biudžeto tikslai (VTT), atspindintys specifines šalių charakteristikas, skolos ir BVP santykį bei augimo potencialą. Didžiojoje daugumoje šalių biudžeto deficitas vis dar viršija apibrėžtą VTT lygį, ir jos planuoja savo viešuosius finansus konsoliduoti per ateinančius kelerius metus. Siekiant parodyti vidutinės trukmės biudžeto būklės pagerinimo poveikį ilgalaikiam tvarumui, buvo išnagrinėtas alternatyvus scenarijus, pagal kurį daroma prielaida, kad 2010 m. valstybės narės pasieks vidutinės trukmės tikslus. Remiantis šia prielaida tvarumo atotrūkis ES ir euro zonoje būtų apie 1,5 % BVP. Vertinant poveikį skolos dydžiui euro zonoje, jeigu VTT bus pasiekti 2010 m., prognozuojama, kad 2050 m. skolos ir BVP santykis sudarys bus 80 % BVP, palyginti su beveik 200 % BVP, jeigu 2005 m. biudžeto būklė nesikeistų. Numatoma, kad iki penktojo dešimtmečio pradžios skolos ir BVP santykis išliks mažesnis už 60 % BVP pamatinę vertę. Taigi ilgalaikį visuomenės senėjimo poveikį biudžetui iš tikrųjų galima sumažinti daugiau nei du kartus, palyginti su biudžeto būkle 2005 m., jeigu iki 2010 m. valstybės narės įgyvendintų VTT. Tai aiškiai rodo, kad fiskalinis konsolidavimas vidutinės trukmės laikotarpiu gali padėti sušvelninti poveikį finansiniam tvarumui ES ir euro zonoje. Tačiau vien fiskalinio konsolidavimo nepakanka tokiam poveikiui visiškai panaikinti. Jeigu bus susidorota su esminiais visuomenės senėjimo sukeltais pokyčiais, iki 2050 m. daugelyje šalių skolos ir BVP santykis vis dėlto turės tendenciją didėti. Fiskaliniam tvarumui ilguoju laikotarpiu užtikrinti bus reikalingas papildomas fiskalinis konsolidavimas, ypač jeigu nebus įgyvendinamos papildomos reformos, kurios leistų atskirose valstybėse narėse skirtingu mastu sumažinti didelį su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų padidėjimą. Pastaraisiais metais kelios valstybės narės jau įgyvendinimo savo pensijų sistemų reformas, ypač Vokietija, Prancūzija ir Austrija, taip pat valstybės, anksčiau įgyvendinusios reformas, pavyzdžiui, Italija ir Svedija, pademonstruodamos, kad, ryžtingai įgyvendinus kartais nelengvas reformas, sumažėjo prognozuojamas išlaidų pensijoms augimas. Be to, norint užtikrinti ilgalaikę pensijų reformų sėkmę, jas įgyvendinant kartu turi būti ilginamas darbingas amžius, taip sudarant galimybes sukaupti didesnes pensijų teises ir padaryti teigiamą poveikį pensijų dydžiui, palyginti su atlyginimais ateityje; tačiau šiems tikslams pasiekti gali būti reikalingos kitos struktūrinės reformos. Vertinimas pagal ES valstybes nares Nors visuomenės senėjimo poveikis biudžetui yra visai ES svarbi problema, apibendrinti ES duomenys neatspindi atskirose valstybėse narėse egzistuojančių didelių skirtumų. Visoje ES stebimas labai skirtingas rizikos laipsnis ir pagrindiniai tokios rizikos šaltiniai. Apskritai šešios valstybės (iš 25 valstybių narių) yra vertinamos kaip didelės rizikos valstybės, dešimt valstybių laikomos vidutinės rizikos valstybėmis ir devynios valstybės priskiriamos nedidelės rizikos grupei, o tai iš esmės patvirtina 2006 m. pirmaisiais mėnesiais atlikto stabilumo ir konvergencijos programų vertinimo rezultatus. Pagrindinius tokių valstybių narių tvarumui iškilusių grėsmių požymius galima apibendrinti taip: - Didelės rizikos šalys Didelės rizikos grupės šalims (CZ, EL, CY, HU, PT ir SI) būdingas nemažas su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų padidėjimas, todėl jose bus tiesiog būtina įgyvendinti priemones, skirtas tokiam augimui sustabdyti. Be to, CZ, EL, CY HU, ir PT yra susidaręs didelis biudžeto deficitas, o kartais ir didelė valstybės skola, ypač Graikijoje. Taip pat bus būtina ir skubu įgyvendinti fiskalinį konsolidavimą, kad tos šalys galėtų sumažinti viešųjų finansų tvarumui iškilusią riziką. - Vidutinės rizikos šalys Vidutinės rizikos šalių grupei (BE, DE, ES, FR, IE, IT, LU, MT, SK ir UK) priskiriamos labai įvairių charakteristikų šalys, nors galima gana aiškiai išskirti: i) šalis, dėl visuomenės senėjimo patiriančias didelių išlaidų, kuriose gali būti reikalingos priemonės tokioms išlaidoms sumažinti, bet kurių esama biudžeto būklė yra palyginti gera (ES, IE, LU); ir ii) šalis, kurios vidutinės trukmės laikotarpiu privalės konsoliduoti savo viešuosius finansus, nors ir nevienodu lygiu, tačiau kurioms dėl visuomenės senėjimo patiriamos išlaidos nėra tokia aktuali problema – dažniausiai dėl jose jau įgyvendintų pensijų sistemų reformų (SK, IT, DE, FR, UK ir MT); reikėtų atkreipti dėmesį į Italijos padėtį šioje grupėje – norint šioje valstybėje stabiliai mažinti labai didelę valstybės skolą būtina neatidėliojant įgyvendinti biudžeto konsolidavimo priemones. Belgijoje pastebimi kai kurie abiem pogrupiams būdingi požymiai; išlaikyti stiprų biudžeto balansą yra būtina norint sumažinti labai didelį skolos lygį ir kompensuoti smarkiai išaugusias su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, viršijančias ES vidurkį. Tačiau net jeigu biudžeto balansas bus išlaikytas ilgą laiką, esamo pirminio perviršio ilguoju laikotarpiu nepakaks palyginti didelėms su visuomene senėjimu susijusioms išlaidoms visiškai padengti. Priemonės, skirtos didėjančių išlaidų pensijoms sumažinti, neabejotinai padės sumažinti tvarumui iškilusią riziką. - Mažos rizikos šalys Mažos rizikos šalys (DK, EE, LV, LT, NL, AT, PL, FI ir SE) iš esmės yra toliausiai pažengusios spręsdamos visuomenės senėjimo problemas – tai rodo jų gera biudžeto būklė (didelis perviršis, mažinama skola ir (arba) kaupiamas turtas) ir (arba) jos yra įgyvendinusios esmines pensijų reformas, kai kuriais atvejais pereidamos prie privačių pensijų sistemų. Tai nereiškia, kad šiose valstybėse ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui negali iškilti kokių nors pavojų. Iš tikrųjų situacija šiose valstybėse priklauso nuo to, kaip sėkmingai bus įgyvendintos plataus masto reformos, kurios jau yra gerokai sušvelninusios ilgalaikį visuomenės senėjimo poveikį biudžetui (EE, LV, LT, AT, PL ir SE), nuo jų gebėjimo išlaikyti, o kartais ir pagerinti esamą biudžeto būklę. Kitoms šalims, prognozuojančioms palyginti dideles su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, ypač išlaidas pensijoms, taip pat gali prireikti svarstyti struktūrines reformas, būtinas tam tikru momentu prognozuotoms ilgalaikėms biudžeto tendencijoms pakoreguoti, jeigu jos nesugebės ilguoju laikotarpiu užtikrinti geros biudžeto būklės (DK, NL ir FI), nors joms reikės atlikti bendrą koregavimą mažesniu mastu, palyginti su vidutinės ir didelės rizikos šalimis. 4. UžTIKRINTI TVARIUS VIEšUOSIUS FINANSUS – PLATAUS MASTO ES POLITINIS UžDAVINYS Analizė parodė, kad visuomenės senėjimo poveikio biudžetui problemos sprendimas visai ES yra pagrindinis politinis uždavinys. Tai tik patvirtina, kad dėl visuomenės senėjimo susidariusioms ekonominėms ir biudžeto problemoms spręsti tikslinga ir būtina įgyvendinti 2001 m. Stokholme įvykusio Europos Vadovų Tarybos susitikime patvirtintą trijų krypčių strategiją, t. y. greitai mažinti valstybės skolą, padidinti užimtumą bei darbo našumą ir reformuoti pensijų, sveikatos apsaugos ir ilgalaikės priežiūros sistemas. Pirmiausia valstybės narės privalo greičiau, t. y. kol nepasireiškė visas visuomenės senėjimo poveikis, užtikrinti bei išlaikyti gerą biudžeto būklę tam, kad sparčiau mažintų valstybės skolą. Tvarumo analizė parodė, kad viešųjų finansų konsolidavimas pagal VTT ir tokios padėties išlaikymas labai padės sumažinti dalį ilgalaikių su visuomenės senėjimu susijusių biudžeto išlaidų ES ir užkirs kelią greitam ir dideliam skolos ir BVP santykio augimui. Be to, patikimi viešieji finansai yra būtina sąlyga mažoms palūkanų normoms ir stabiliam ekonomikos augimui, kurie savo ruožtu taip pat prisidės prie viešųjų finansų tvarumo stiprinimo, užtikrinti. Antra, būtina didinti užimtumą, ypač moterų ir vyresnio amžiaus darbuotojų, be to turėtų būti numatytos atitinkamos priemonės darbo jėgos pasiūlai ir darbo jėgos panaudojimui padidinti. Ataskaitoje pateikta analizė rodo, kad užimtumo lygiui padidėjus labiau nei planuota, tai būtų svarus indėlis į fiskalinį tvarumą. Tolesnis struktūrinio nedarbo mažinimas daugeliui šalių galėtų duoti išties didelės naudos. Sėkmingai įgyvendinant tokias politikos priemones ir didinant darbo našumą, kaip numatyta pagal Lisabonos strategijos tikslus, BVP augimo potencialas dar labiau didės, ateityje gerės pragyvenimo lygis ir atsiras daugiau galimybių perskirstyti biudžetą. Be to, iš bendrų ilgalaikių prognozių matyti, kad sumažinus visuomenės senėjimo išlaidas ir jas skyrus švietimui galima šiek tiek sutaupyti biudžeto išlaidų. Tačiau kadangi ateityje reikės didinti darbo našumą, valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę tokias sutaupytas lėšas panaudoti švietimo sistemų modernizavimui, įskaitant mokymosi visą gyvenimą plėtojimą, investuoti siekiant pakelti akademinių pasiekimų lygį ir gerinti švietimo sistemos veikimą, atsižvelgdamos į pagal Lisabonos strategiją prisiimtus įsipareigojimus sukurti žiniomis pagrįstą ekonomiką ir visuomenę. Trečia, valstybės narės privalo apsvarstyti galimybes įgyvendinti pensijų, sveikatos apsaugos ir ilgalaikės priežiūros reformas, užtikrindamos šių sistemų finansinį gyvybingumą, atsižvelgusios į visuomenės senėjimą, kartu užtikrindamos, kad būtų įgyvendinti esminiai politikos proporcingumo ir prieinamumo tikslai. Beveik pusėje iš 15 ES valstybių narių ir keletoje naujųjų valstybių narių neseniai įgyvendintos pensijų reformos sumažino visuomenės senėjimo poveikį biudžetui ir padeda prailginti faktinio išėjimo į pensiją amžių. Analizė rodo, kad neseniai įgyvendintos pensijų reformos, pavyzdžiui, Vokietijoje, Prancūzijoje ir Austrijoje, bei ankstesnės valstybių reformos, kaip antai Italijoje ir Švedijoje, labai prisidėjo prie valstybės finansų tvarumo pagerinimo. Be to, užimtumo lygio didinimas vienareikšmiškai yra visuomenės gerovės kėlimas; jis stiprina pensijų sistemų finansinį tvarumą, atitolina išlaidų pensijoms didėjimą ir gali leisti sutaupyti dar daugiau biudžeto lėšų. Be to, augantis užimtumas, ypač vyresnio amžiaus darbuotojų, yra itin svarbus tose šalyse, kurios prognozuojama, kad naudos dydis, t. y. vidutinis pensijos dydžio ir BVP santykis vienam darbuotojui žymiai sumažės, bet to didesnis užimtumas sumažina riziką, kad ateityje nebus užtikrintos pakankamos pensijos. Neseniai kai kurios valstybės narės, įgyvendindamos pensijų reformas, susiejo gyvenimo trukmės išeinant į pensiją rodiklį su pensijų išmokomis– tai leido geriau paskirstyti demografinę riziką. Tai gera paskata ilginti darbingą amžių. Be to, tvarumo analizė rodo, kad būtų galima gerokai sumažinti biudžeto išlaidas sveikatos priežiūrai, jeigu kartu su prognozuojamu gyvenimo trukmės ilgėjimu ilguoju laikotarpiu būtų prailginta ir sveiko gyvenimo trukmė bei apskritai pagerinta visuomenės sveikatos būklė. Taigi įgyvendinamos gyventojų sveikatos gerinimo priemonės gali padėti sumažinti dėl visuomenės senėjimo patiriamas išlaidas ir apskritai padidinti viešųjų finansų tvarumą. Kartu su vidutinės trukmės laikotarpiu plačiai įgyvendinamu viešųjų finansų konsolidavimu pagal VTT ir (arba) priemonėmis tokiai padėčiai išlaikyti, siekiant sumažinti tvarumui iškilusią riziką, būtina imtis ryžtingų priemonių ES ekonomikos veikimui pagerinti ir pritaikyti visuomenės sistemas taip, kad jos būtų geriau pasirengusios spręsti ateities problemas. Šioje trijų krypčių strategijoje numatytos politikos kryptys yra neatskiriama Lisabonos strategijos dalis, nes užimtumo lygio kėlimas ir patikimų makro ir mikroekonomikos politikos krypčių įgyvendinimas sukuria palankesnes sąlygas augti ekonomikai ir gerovei. Tinkamas politikos krypčių derinimas šiose trijose srityse priklausys nuo tvarumui iškilusių pavojų šaltinių ir politikos prioritetų, kuriuos valstybės narės turi pačios nustatyti. * * * [1] Žr. Ekonominės politikos komiteto ir Europos Komisijos (ECFIN GD), (2006) parengtą ataskaitą „Visuomenės senėjimo poveikis valstybės išlaidoms: 25 ES valstybių narių pensijų, sveikatos apsaugos, ilgalaikės priežiūros, švietimo ir nedarbo išmokų prognozės (2004–2050)“, Europos ekonomikos specialioji ataskaita Nr. 1, 2006. [2] Ilgalaikės biudžeto prognozės sudaromos nesikeičiančios politikos pagrindu, neatsižvelgiant į kitų politikos krypčių įgyvendinimo rezultatus, kurie gali sustiprinti, pvz., ekonomikos augimą ir turėti teigiamos įtakos biudžeto prognozėms. [3] Biudžeto išlaidų švietimui sutaupymo prognozės sudarytos remiantis esamomis politikos kryptimis. Atsižvelgiant į pagal Lisabonos strategiją prisiimtus įsipareigojimus sukurti žiniomis grįstą ekonomiką, tokios sutaupytos lėšos gali būti skirtos toms švietimo sritims, kurios gali būti labai naudingos socialiniu, ekonominiu ir fiskaliniu požiūriu, kaip numatyta 2006 m. pavasario Europos Vadovų Tarybos išvadose. [4] Rengiant naujas projekcijas, jokių projekcijų Graikijai nebuvo pateikta, todėl su amžiumi susijusių išlaidų augimas nėra pakankamai įvertintas. Sudarant projekcijas 2001 m. buvo prognozuojama, kad 2005–2050 m. išlaidos pensijoms Graikijoje padidės 12,4 % nuo BVP ir 10,2 % nuo BVP pagal 2002 m atnaujintą Graikijos stabilumo programą.