Oficialusis leidinys C 251 , 27/09/1995 p. 0003 - 0010

Oficialusis leidinys 251 , 27/09/1995 p. 0003 - 0010



Pranešimas dėl ES konkurencijos taisyklių taikymo tarptautiniams pervedimams (95/C 251/03) ĮVADAS 1. Šiuo pranešimu nustatomas Komisijos požiūris, kurio ji rengiasi laikytis vertindama tarptautinių kreditinių pervedimo sistemų suderinamumą su ES sutarties 85 ir 86 straipsniais. 2. Taikant konkurencijos taisykles būtina atsižvelgti į bendrąją Komisijos tarptautinių mokėjimų politiką. Svarbiausias Komisijos politikos tikslas – užtikrinti, kad per vidutinį terminą tarptautinių mokėjimų sistemų skaidrumas, veikimas ir stabilumas atitiktų geriausią šalies vidaus mokėjimų praktiką. Daugiausia naudos iš tarptautinės rinkos ir Ekonominės ir pinigų sąjungos bus gaunama tik tada, kai bendrovės ir asmenys turės galimybę greitai ir patikimai pervesti pinigus iš vienos Sąjungos vietos į kitą. 3. Iki dabar dauguma tarptautinių kreditinių pervedimų buvo tradiciškai atliekami per korespondentinius bankus. Pagal tokius susitarimus pervedimai paprastai buvo atliekami ir apmokami kiekvienas atskirai. Tai reiškė, kad pervedant mažos vertės sumas, pervedimo išlaidos sudarė didelę pervedamosios sumos dalį. Daugelis ES bankų bendradarbiavo, kad sukurtų naujas tarptautinių kreditinių pervedimų sistemas. Į sistemas, kurios gaunamiems tarptautiniams kredito pervedimams paskirstyti paskirties šalyje paprastai naudoja šalies kliringo sistemas, įeina: - sistemos, kurios remiasi sustiprintais korespondentinės bankininkystės ryšiais tarp skirtingų valstybių narių institucijų, - sistemos, kurios remiasi tam tikrų rūšių institucijų klubais, - sistemos, kurios pasitiki tiesioginiais automatizuotų kliringo namų (angl. automate clearing housed - ACH) ryšiais. 4. Kai kurie didesni bankai savo filialų ir dukterinių įmonių tinklu naudojasi kaip savo korespondentiniu tinklu. Bankai gali naudotis ir kita galimybe – bandyti tiesiogiai dalyvauti AKN arba kitose kliringo sistemose esančiose kitose valstybėje narėje. 5. Komisija pritaria šioms pastangoms gerinti klientams teikiamos paslaugos kokybę. Tačiau 1993 ir 1994 m. Komisijos atlikti tyrimai parodė, kad tarptautinių kreditinių pervedimų skaidrumo ir vykdymo srityse atlikti pagerinimai nėra pakankami. Todėl Komisija priėmė pasiūlymą Europos Parlamentui ir Tarybos direktyvą dėl tarptautinių kreditinių pervedimų [1]. Kartu su šiuo pasiūlymu buvo parengtas ir šio pranešimo projektas. 6. Šio pranešimo tikslas – parodyti Komisijos požiūrį į reikalus, kuriais keliami konkurencijos klausimai, ir taip padėti rinkos dalyviams. Bendrasis Komisijos požiūris – teigiamai žiūrėti į susitarimus tarp bankų, padedančių bankams tobulinti tarptautinių kreditinių pervedimų sistemas, ir ypač padedančius laikytis pasiūlytosios Direktyvos reikalavimų. Tačiau tokie susitarimai turi atitikti ES sutarties 85 ir 86 straipsnių nuostatas. Veiksminga bankų ir sistemų konkurencija turi didelę reikšmę gerinant paslaugų efektyvumą ir mažinant kainas klientams. Pranešimu siekiama išaiškinti, kurios bendradarbiavimo formos kuria nepageidautinus slaptus susitarimus, ir kartu aiškiai atskirti atvejus, kai reikia bendradarbiauti, ir atvejus, kai galima konkurencija. 7. Šiuo pranešimu atnaujinami ir pakeičiami 1992 m. kovo 27 d. Komisijos darbinio dokumento [2] C priede išdėstyti "Kreditinių pervedimo sistemų konkurencijos principai". Atsižvelgdama į tolesnę pažangą šioje srityje arba į reikšmingus sąlygų, kurios buvo šio pranešimo sudarymo metu, pokyčius Komisija gali nuspręsti pakeisti šį pranešimą. 1. Taikymo sritis ir apibrėžimai 8. Šiame pranešime: a) "automatizuoti kliringo namai (ACH)" – tai elektroninė tam tikro procedūrų rinkinio pagrindu sukurta kliringo sistema, kuria naudojantis kredito ir finansų institucijos perduoda ir keičiasi su tarptautiniais kreditiniais pervedimais susijusiais duomenimis ir (arba) dokumentais, – visų pirma naudojant magnetines laikmenas arba telekomunikacinius tinklus ir apdorojant juos duomenų apdorojimo centruose; b) "kreditinis pervedimas" – tai mokėjimas, kurį sudaro keliolika operacijų, pradedant mokėjimo pavedimo sudarymu, kuriuo gavėjui perleidžiamos tam tikros lėšos. Tiek mokėjimo vykdymo instrukcijos, tiek jame nurodytos lėšos pervedamos iš siuntėjo banko į gavėjo banką, kai įmanoma, pervedimas atliekamas per kelis bankus tarpininkus ir (arba) naudojantis daugiau negu viena kreditinio pervedimo sistema; c) "tarptautinis kreditinis pervedimas" – tai siuntėjo atliekamas kreditinis pervedimas per vienoje valstybėje narėje esantį banką arba jo filialą gavėjui į kitoje valstybėje narėje esantį banką arba jo filialą; d) "tarptautinio kreditinio pervedimo sistema" – tai sistema, kurios pagalba atliekant tarptautinį kreditinį pervedimą, gali būti perduodamos mokėjimo instrukcijos ir jose nurodytos lėšos; e) "tarptautinio mokėjimo priemonė" – tai mokėjimo priemonė (įskaitant kreditinį pervedimą, mokėjimo kortelę arba čekį), kuri gali būti naudojama tarptautiniam pervedimui atlikti. Tarptautinis pervedimas gali būti atliekamas vykdant mokėjimą grynaisiais pinigais (angl. face-to-face) arba nuotolinio mokėjimo priemone (angl. remote payment), tai priklauso nuo to, ar pradedant mokėjimą siuntėjas ir gavėjas fiziškai susitinka; f) "daugiašalių operacijų mokestis (angl. multilateral interchange fee)" – tai bendrai sutartas tarpbankinio sandorio mokestis. 9. Šis pranešimas taikomas tik tarptautinių kreditinių pervedimų sistemoms. Šiame pranešime vienos valstybės narės kreditinio perdavimo sistema yra tarptautinio kredito pervedimo sistema, tiek, kiek ji atlieka tarptautinius kreditinius pervedimus. 10. 85 ir 86 straipsniai taikomi tik tada, kai yra tikimybė, kad jie gali paveikti prekybą tarp valstybių narių. Tarptautinės kreditinės perdavimo sistemos, būtent todėl, kad jomis atliekami tarptautiniai kreditiniai perdavimai, gali turėti tokį poveikį [3]. 11. Šis pranešimas skirtas kredito ir kitoms institucijoms, dalyvaujančioms tarptautinių kreditinių pervedimų sistemose ir atliekančioms tokius pervedimus. Šiame pranešime tokios institucijos yra vadinamos "bankais". 2. Rinka 1) Atitinkama rinka 12. Siekiant įvertinti konkurencijos susitarimo, numatyto 85 straipsnyje, poveikį ir įvertinti, ar yra dominuojanti pozicija rinkoje, kaip numatyta 86 straipsnyje, būtina apibrėžti atitinkamas rinkas. 13. Atitinkamo produkto rinką sudaro visi produktai, vartotojo laikomi pakeičiamais arba pakaitalais dėl savo ypatybių, kainų arba numatomo naudojimo. Taip pat reikia atsižvelgti į pasiūlos ir paklausos rinkoje struktūrą. Atitinkama geografinė rinka yra teritorija, kurioje atitinkamam produktui taikomos konkurencijos sąlygos yra palyginti vienodos, ir kurias galima atskirti nuo kaimyninėje teritorijoje galiojančių konkurencijos sąlygų, nes jos yra neabejotinai skirtingos. Komisija gali tiksliai apibūdinti rinkas tik konkrečiais atvejais. Tačiau ji gali nurodyti, koks būtų jos požiūris apibrėžiant rinką tarptautinių kreditinių pervedimo sistemų kontekste. 14. Paprastai siuntėjo bankas nesirenka gavėjo banko tam tikram tarptautiniam kreditiniam pervedimui atlikti, tačiau tai nereiškia, kad nėra bankų konkurencijos, palankios klientui, galimybės. Skirtinguose lygiuose gali egzistuoti skirtingo lygio konkurencija. Siekiant kiekvienu konkrečiu atveju apibrėžti atitinkamą rinką, būtina atsižvelgti į šiuose skirtinguose lygiuose egzistuojančios konkurencijos lygį. Naudojamųjų sistemų konkurencija egzistuoja, jeigu tam tikroje sistemoje dalyvaujantys bankai varžosi dėl klientų siūlydami geriausius kainų ir tarptautinių kreditinių pervedimų atlikimo ir tokių pervedimų gavimo sąlygų variantus. Naudojamųjų sistemų konkurencija atsiranda tada, kai skirtingose tarptautinėse kreditinių pervedimų sistemose dalyvaujantys bankai varžosi dėl klientų. Naudojamųjų priemonių konkurencija atsiranda tada, kai bankai siūlo skirtingas, bet pakeičiamas kitomis tarptautinių kreditinių pervedimų rūšis, pavyzdžiui, skubius ir neskubius pervedimus arba pervedimus, kuriais pateikiama papildoma informacija arba kuriais jos nėra pateikiama. Naudojamųjų priemonių konkurencija atsiranda tada, kai tarptautinės mokėjimo priemonės, kitos negu tarptautiniai kreditiniai pervedimai, gali būti keičiamos kitais tarptautiniais kreditiniais pervedimais. 15. Pirma, didžiausias keitimosi lygis būtų pasiektas naudojantis kitomis nuotolinėmis mokėjimo priemonėmis. Produkto rinkoje šalia tokių mokėjimo priemonių kaip tarptautiniai kreditiniai pervedimai gali būti ir kitų mokėjimo priemonių; mokėjimo priemonių, kurios gali būti naudojamos nuotoline mokėjimo priemone atliekamiems tarptautiniams mokėjimams vykdyti, savybės ir galutiniai vartotojai yra skirtingi, palyginti su tomis mokėjimo priemonėmis, kurios gali būti naudojamos tik mokėjimams grynaisiais pinigais (angl. face-to-face) arba mokėjimams šalies viduje atlikti. 16. Antra, nuotoline mokėjimo priemone atliktų tarptautinių mokėjimų kategorijoje (arba tarptautinių kreditinių pervedimų kategorijoje) gali būti atskirų mažesnių rinkų. Mažos vertės (mažmeniniams) mokėjimams atlikti naudojamos sistemos ne visada gali būti sėkmingai pakeičiamosiomis tomis, kurios naudojamos didelės vertės (didmeniniams) mokėjimams. Tas pats pasakytina apie mažmenininkams ir kitiems prekių ir paslaugų teikėjams atliekamus mokėjimus, kas nepasakytina apie fiziniams asmenims atliekamus mokėjimus, arba apie skubius mokėjimus, priešingai nei apie neskubius mokėjimus. 17. Trečia, tam tikra mokėjimo priemonė (ar netgi tam tikra priemonės dalis) pati savaime gali sudaryti atitinkamą rinką. Pavyzdžiui, Helsinkio susitarimo sprendime Komisija rado tiesiogiai atitinkamą rinką – užsienio euro čekių apmokėjimas Prancūzijos prekybos sektoriuje [4]. Atskirais atvejais visai pagrįsta tarptautinius kreditinius pervedimus (arba tam tikrus elementus, tokius kaip mažmeninius tarptautinius kreditinius pervedimus) laikyti atitinkama rinka. 18. Be atitinkamos rinkos, kurioje bankai konkuruoja dėl klientų, taip pat bus atitinkama rinka, kurioje konkuruoja įvairios tarptautinių kreditinių pervedimų sistemos, ACH ir bankai, siūlydami kitiems bankams įvairius tarptautinių kreditinių pervedimų vykdymo kanalus. Pavyzdžiui, skirtingi vienos valstybės narės bankai gali konkuruoti dėl kitos valstybės narės bankų korespondentinio banko vaidmens. Korespondentinis bankas perduoda gaunamus tarptautinius kreditinius pervedimus gavėjo bankui. Bankų konkurenciją šioje rinkoje taip pat galima apibūdinti kaip konkurenciją sistemos viduje (angl. inter-system). 19. Geografinė rinka, pasirodo, gali būti laikoma beveik nacionaline rinka, nes valstybėse narėse skiriasi tarptautiniams mokėjimams taikomos konkurencijos sąlygos. 2) Konkurencija atitinkamose rinkose 20. Bankų konkurencija dėl klientų bus tik tada efektyvi, kai yra kainų ir sąlygų skaidrumas klientų atžvilgiu. Konkurencija bus stipresnė ten, kur klientams siūlomos mažos pakeitimo išlaidos, pavyzdžiui, jei bankai siūlosi pervedimo paslaugas atlikti už tuos klientus, kurie tuose bankuose neturi sąskaitų. 21. Pastaruoju metu bankai susidurs su konkurencija tarp sistemų, vykstančia tarp skirtingų tarptautinių kreditinių pervedimų sistemų, kurios perduoda kreditinius pervedimus iš siuntėjo banko į gavėjo šalies banką. Kartu daugelyje valstybių narių konkurencija gali būti ribota arba tarp vietinių kliringo sistemų, naudojamų gaunamiems tose valstybėse narėse tarptautiniams kreditiniams pervedimams paskirstyti, jos gali visai nebūti. 22. Tam tikroje konkrečioje sistemos viduje vykstančios konkurencijos apribojimo padariniai bus mažesni, jei apribojimą kompensuos platesnis kitų sistemų (konkurencija tarp sistemų) arba kitų priemonių, arba abiejų jų konkurencija. Kai konkurencijos rūšių nedaug arba konkurencijos visai nėra, yra ypač svarbu užtikrinti, kad nebūtų ribojama potenciali konkurencija sistemos viduje. Be to, jei panašūs (sistemos viduje) apribojimai taikomi tų pačių konkuruojančių sistemų viduje, mažesnė tikimybė, kad įvairesnė konkurencija galės kompensuoti praradimus, atsirandančius dėl konkurencijos sistemos viduje. 3. Ne kainų konkurencija 1) Narystė sistemoje 23. Kalbant apie narystę tarptautinių kreditinių pervedimų sistemose, reikia atsižvelgti ne į konkurencijos taisykles, bet į Bendrijos teisės aspektus. Joms taikomi ES sutartyje ir antrojoje Bankininkystės direktyvoje [5] numatyti įsisteigimo laisvės principai, laisvė teikti paslaugas, laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų vykdymo laisvės, ypač tais atvejais, kai sistemos sukurtos vadovaujantis teisės aktais arba valdžios institucijų. Šie viešo reguliavimo aspektai šiame dokumente neaptariami. 24. Privatūs bankų susitarimai, kuriais kuriamos naujos ar sujungiamos esamos tarptautinių kreditinių pervedimų sistemos, turės atitikti ES sutarties 85 ir 86 straipsnių nuostatas. 25. Tais atvejais, kai tarptautinė kreditinių pervedimų sistema yra "pagrindinė priemonė", ji turi būti atvira narystei (skirtingai nuo nuosavybės) su sąlyga, kad kandidatai tinka pagal nustatytus narystės kriterijus (žr. toliau 26 dalį). Pagrindine priemone yra laikoma priemonė arba infrastruktūra, prie kurios neturėdami prieinamumo konkurentai negali savo klientams teikti paslaugų [6]. Tarptautinė kreditinio pervedimo sistema bus laikoma pagrindine priemone tada, kai bankų dalyvavimas joje yra būtinas bankams konkuruojant atitinkamoje rinkoje. Kitaip tariant, prieinamumo prie sistemos trūkumas tampa reikšminga kliūtimi naujam konkurentui patekti į rinką. Tas pat nutinka ir tada, kai naujas konkurentas, norėdamas konkuruoti atitinkamoje rinkoje, negali gauti tinkamo prieinamumo prie kitos sistemos arba negali sukurti savosios. 26. Pagrindine priemone esanti tarptautinė kreditinių pervedimų sistema gali taikyti narystės kriterijus, jei jie yra objektyviai pagrįsti. Narystė gali būti suprantama kaip tiesioginis ir netiesioginis dalyvavimas [7], kai narystės kriterijai tiesioginiams ir netiesioginiams nariams skiriasi jų atsakomybės pobūdžiu. Narystės kriterijai turi būti rašytiniai, prieinami ir nediskriminaciniai. Juose galima, pavyzdžiui, nustatyti nariams taikomus reikalavimus, susijusius su jų finansine padėtimi, techniniais ar valdymo gebėjimais ir atitikimu tam tikram kreditinio patikimumo lygiui. Taip pat gali būti numatytas stojamasis mokestis. Stojamasis mokestis neturi būti nustatytas toks didelis, kad taptų kliūtimi narystei. Bet kokiu atveju stojamojo mokesčio dydis neturi viršyti protingos ankstesnių investicijų į sistemą realių išlaidų dalies. Narystės kriterijuose negali būti numatyta, kad narystės priklauso nuo prisiėmimo vykdyti kitas nesusijusias paslaugas. 27. Mažesniems bankams mažiausiojo sandorių skaičiaus reikalavimas gali būti stojimo kliūtis. Pagrindine priemone esanti tarptautinė kreditinių pervedimų sistema turėtų, kai įmanoma, leisti mažai sandorių vykdantiems bankams tapti sistemos nariais. Vienas iš priimtinų būdų tai pasiekti – leisti tokiems bankams dalyvauti netiesiogiai. Jeigu neleidžiama dalyvauti netiesiogiai, mažiausiojo sandorių skaičiaus reikalavimą reikia objektyviai pagrįsti. 28. Atsisakymas leisti tapti nariu arba galutinis pašalinimas iš pagrindine priemone esančios tarptautinių kreditinių pervedimų sistemos turėtų būti pagrįstas rašytiniu pagrindimu, kuriame turi būti nurodytos atsisakymo leisti tapti sistemos nariu arba pašalinimo priežastys ir kuris peržiūrimas nepriklausoma tvarka. 29. Nesanti pagrindine priemone sistema neprivalo priimti naujų narių ir nustatyti objektyviai pagrįstų narystės kriterijų. Sistemoms, nesvarbu, ar jos yra pagrindinės priemonės, ar ne, remiantis 85 straipsnio 3 dalimi, gali būti taikomos išimtys, jei jos, siekdamos užtikrinti adekvatų skaičių, tam tikriems nariams neleidžia dalyvauti kitose sistemose. 2) Sistemos veikimas 30. Bankų sudarytose sutartyse neturėtų būti numatyta jokių išimtinių susitarimų: klientams turi būti palikta galimybė laisvai keisti bankinius ryšius iš vienos institucijos į kitą arba pasirinkti banką su keliomis institucijomis iš karto. 31. Vienoje tarptautinių kreditinių pervedimų sistemoje dirbantys bankai gali susitarti dėl reikalavimų, susijusių su sistemos operacijomis, apdorojamų sandorių rūšių ir kokybės, ir saugos bei rizikos valdymo taisyklių. 32. Sutartys dėl operacijų vykdymo reikalavimų, įskaitant toliau išvardytas, paprastai nepatenka į 85 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. - standartizuoti pranešimų formatai ir maršruto parinkimo identifikatoriai (reikėtų vengti sudaryti sutartis dėl naudojamos techninės įrangos, išskyrus tuos atvejus, kai tai būtina sistemos operacijoms vykdyti), - būtinoji informacija, reikalinga perdavimo siuntimui naudojantis sistema, - susitarimai dėl atsiskaitymo, pavyzdžiui, kaip atlikti atsiskaitymus, kaip susitarti dėl atsiskaitymo užbaigtumo ir kada laikyti atsiskaitymą visiškai atliktu. 33. Toliau išvardytas sutartis dėl reikalavimų gali reglamentuoti 85 straipsnio 1 dalis. Tokiu atveju, jeigu tos sutartys yra nediskriminacinės ir apsiriboja reikalavimu gerinti sistemos veikimą, remiantis 85 straipsnio 3 dalimi joms paprastai daromos išimtys. 1) Sutartys dėl sandorių reikalavimų, įskaitant: - dėl sandorių įvykdymo laiko taisyklių, pavyzdžiui, numatyti, kokią sumą nuo kreditinio pervedimo gaus gavėjo bankas, įvykdęs jį iki nurodyto termino, gavęs tam tikru laiku mokėjimo pavedimą (bet tokiuose susitarimuose reikėtų ypač vengti naudotis suderinta vertės datavimo praktika klientų atžvilgiu), - dėl didžiausių ir mažiausių sistemos apdorojamų sumų. 2) Sutartys dėl saugos ir rizikos valdymo taisyklių, įskaitant: - dėl atsiskaitymo statusui suteikti ir atsiskaitomųjų sąskaitų tvarkymui taikomų kriterijų, - dėl susitarimų, susijusių su likvidumo reikalavimais (pavyzdžiui, reikalavimas išsiųsti pakankamą užstatą rizikai padengti), - dėl išankstinių susitarimų dėl nuostolių, patirtų dėl dalyvių kaltės, pasidalijimo. 34. Sutartys turi apsiriboti ryšiais tarp bankų ir neturi tapti suderintų veiksmų praktika klientų atžvilgiu. 4. Kainų konkurencija 1) Tarptautinių kreditinių pervedimų sistemų diegimo ir centrinių institucijų veiklos išlaidos 35. Tarptautinės kreditinių pervedimų sistemos diegimo ir dėl centrinės institucijos (pavyzdžiui, ACH) veiklos patirtas išlaidas gali pasidalyti dalyvaujantys bankai, pavyzdžiui, jie gali nustatyti dalyvaujantiems bankams ACH tarifą (kuris galėtų skirtis, ir tai priklausytų nuo pervedamos sumos dydžio arba kitų iš anksto nustatytų sąlygų). Jei sistemos diegimo išlaidų neabejotinai patyrė dalyvaujantys bankai, veikiantys kaip gavėjų bankai, tokių išlaidų apmokėjimą galima būtų pateisinti bendrai susitarus dėl operacijų mokesčio (žr. toliau). 2) Tarptautinių pervedimų sistemų kainodara 36. Mokėjimo sistemos sandoryje paprastai dalyvauja keturios šalys: pervedimo siuntėjas (atliekantis mokėjimą klientas), siuntėjo bankas, pervedimo gavėjas (mokėjimą gaunantis klientas) ir gavėjo bankas. Šių keturių šalių tarpusavio santykiai sudaro struktūrą, kurioje iškyla mokėjimo sistemos kainodaros klausimas: tarp siuntėjo ir siuntėjo banko, gavėjo ir gavėjo banko, siuntėjo banko ir gavėjo banko bei siuntėjo ir gavėjo. Kainodaros susitarimai, kuriems daro įtaką keturios skirtingos santykių rūšys, sąveikauja tarpusavyje. 37. Atlikdami tarptautinius kreditinius pervedimus, siuntėjo bankas ir gavėjo bankas gali neturėti tiesioginių sutartinių santykių. Tokiu atveju perdavimą atliks bankų grandinė. Kiekviena bankų pora grandinėje bus susieta dvišale sutartimi ir (arba) sistemos viduje daugiašale sutartimi. Tarp bankų nustatyta kainodara gali būti kiekvienos bankų poros santykių dalis. a) Kainodara tarp bankų ir klientų 38. Yra įvairių kainodaros metodų, taikomų atskirai arba kartu. Tarp tokių kainodaros metodų būtų tiesioginės kainos, pavyzdžiui, su sandoriu susiję mokesčiai ir metiniai mokesčiai, taip pat ne tokios skaidrios kainos kaip vertės datavimo praktika, mažesnės, negu tokiu atveju būtų, sąskaitos likučio palūkanos (ir (arba) didesnės paskolų ir sąskaitos kredito palūkanos) ir ne tokie palankūs valiutų keitimo kursai. 39. Čia, kaip ir kitose bankų konkurencijos srityse, dalyvaujantys bankai negali sudaryti sutarčių, kuriomis nustatoma kainodaros rūšis arba kainodaros lygis klientų atžvilgiu. Tačiau kartais teisės aktai apriboja bankų galimybes nustatyti kainas klientų atžvilgiu, kurioms taikoma Europos Bendrijų Teisingumo Teismo precedentų teisė dėl Sutarties 85 straipsnio ir 5 straipsnio 2 dalies taikymo. b) Daugiašalių operacijų mokesčiai 40. Komisija mano, kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis nereglamentuoja dvišalių operacijų mokesčio sutarties. Daugiašalių operacijų mokesčio sutartis, priešingai, yra konkurencijos, kurią reglamentuoja Sutarties 85 straipsnio 1 dalis, apribojimas, nes ji labai riboja bankų laisvę patiems priimti sprendimus dėl savo kainodaros politikos. Labai tikėtina, kad apribojimas taip pat gali iškreipti bankų elgseną klientų atžvilgiu. 85 straipsnio 1 dalyje taip pat numatytas dar vienas konkurencijos apribojimas, – kai bankai susitaria arba suderina veiksmus dėl operacijų mokesčio įtraukimo į klientams teikiamų paslaugų kainas. 41. Palyginti didelė konkurencija tarp sistemų galėtų apriboti operacijų mokesčio, kuris yra įtraukiamas į klientams teikiamų paslaugų kainas, poveikį. Susidarius tokioms aplinkybėms, ribojantis poveikis daugiašalių operacijų mokesčiui vienoje sistemoje gali būti nepageidautinas (ir taip nebepatekti į 85 straipsnio 1 dalyje nustatytą taikymo sritį), jeigu tarp pačių konkuruojančių sistemų nėra nustatyta daugiašalių operacijų mokesčio. 42. Kai konkurencija tarp sistemų yra maža arba jos iš viso nėra, paprastai laikomasi nuomonės, kad daugiašalių operacijų mokestis daro pageidautiną poveikį ribojančiai konkurencijai ir todėl patenka į 85 straipsnio 1 dalyje numatytą draudimą. 43. Tais atvejais, kai sutartys dėl daugiašalių operacijų mokesčių yra numatytos 85 straipsnio 1 dalyje, tik tada, kai jos laikomos iš tikrųjų būtinomis tam, kad tam tikros bendradarbiavimo formos būtų sėkmingai įgyvendintos, ir pačios savaime laikomos teigiamu reiškiniu, joms gali būti taikomos išimtys pagal 85 straipsnio 3 dalį. Ne Komisija turi nurodyti bankams, kokius jie turėtų sudaryti susitarimus. Tačiau, kai bankai sudaro daugiašalių operacijų mokesčių susitarimus, Komisija (taikydama 85 straipsnio 3 dalyje nustatytus kriterijus dėl išimčių taikymo) ištirs, kokios ekonominės naudos siekiama tokiais susitarimais, ir išnagrinės, ar paslaugos vartotojai (įskaitant ir tuos, kurie yra klientais, ir kurie jais nėra) gaus sąžiningą tokios naudos dalį ir, ar tam tikri konkretūs susitarimai dėl operacijų mokesčių iš tikrųjų yra reikalingi, kad būtų gauta ši nauda. c) Tarptautinių kreditinių pervedimų vykdymas 44. Tarptautinio kreditinio pervedimo, kurį atlieka bankų grandinė, pavyzdys galėtų būti toks. Siuntėjo bankas persiunčia pavedimą į pirmą tos pačios valstybės narės banką tarpininką. Bankas tarpininkas pasirūpina tarptautiniu ryšiu perduodamas pavedimą antram bankui tarpininkui (korespondentiniam bankui) paskirties valstybėje narėje. Korespondentinis bankas perduoda pavedimą gavėjo bankui. Paprastai tam atlikti naudojamasi nacionaline kliringo sistema, ir tokiu atveju korespondentinio banko vaidmuo yra įvesti pavedimą į šalies sistemą. Pirmąjį banką tarpininką arba korespondentinį banką arba juos abu galima pakeisti ACH. 45. Kainodara tarp bankų gali būti santykių tarp kiekvienos bankų poros bankų grandinėje dalis. Pateiktame pavyzdyje pirmasis bankas tarpininkas ir korespondentinis bankas paprastai galėtų kiekvienas savo ruožtu susitarti su atitinkamais siuntėjo bankais ir pirmuoju banku tarpininku dėl kainos už tarptautinio kreditinio pervedimo atlikimą. 85 straipsnio 1 dalis tokių dvišalių sutarčių dėl kainos nereglamentuoja. Tačiau tuo atveju, kai bankų grupė yra susitarusi dėl daugiašalio operacijų mokesčio už bet kurį pervedimą grandinėje, tai iš esmės patektų į 85 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tačiau ribojantis daugiašalių operacijų mokesčio poveikis gali būti nepageidautinas (ir taip nebepatekti į 85 straipsnio 1 dalies taikymo sritį), jeigu yra konkuruojančios sistemos, kurios pačios panašių daugiašalių operacijų mokesčių netaiko. 46. Paskutinė bankų pora bankų grandinėje – bankas korespondentas ir gavėjo bankas. Jie galėtų pasinaudoti šalies korespondentiniu ryšiu, bet paprastai jie abu būna šalies kliringo sistemos, naudojamos paskirties valstybėje narėje gaunamiems pavedimams paskirstyti, nariai (arba ACH). Šiuo atveju tikėtina, kad dėl poreikio naudotis sistema, užtikrinančia pavedimo perdavimą į visus įmanomus paskirties šalies bankus, konkurencija tarp sistemų bus ribota arba jos nebus visai. (Žinoma, jokios konkurencijos tarp sistemų nebūtų, jei bankai susitartų tik dėl vienos tam tikros sistemos naudojimo gaunamiems pervedimams apdoroti). Daugiašalių operacijų mokestis, taikomas tokia sistema atliekamiems tarptautiniams kreditiniams pervedimams, kelia abejones dėl konkurencijos pagal 85 straipsnio 1 dalį. d) Dvigubas apmokestinimas Dvigubas mokestis paimamas, kai tarptautinio pervedimo siuntėjas reikalauja sumokėti visus pervedimo mokesčius (atliekamas vadinamasis "OUR" pavedimas [8], tačiau bankas tarpininkas arba gavėjo bankas nuskaito nuo pervestos sumos arba gavėjo bankas ima iš gavėjo mokestį, kuris yra didesnis negu būtų mokestis už vietinį pervedimą. 48. Komisija mano, kad klientams suteikta galimybė daryti OUR pervedimus gali būti laikoma ekonomine nauda, kaip ji apibūdinama 85 straipsnio 3 dalyje. Tam tikromis aplinkybėmis sutartis dėl daugiašalių operacijų mokesčio, taikomo tarptautiniams kreditiniams pervedimams, gali būti būtina, siekiant išvengti dvigubo mokesčio taikymo tarptautiniams pervedimams praktikos, kai bankai siūlo OUR pervedimus (žr. 53 pastraipą ir išdėstytas žemiau). Tokiu atveju, nuo mokesčio atleidžiama pagal 85 straipsnio 3 dalį. 49. Komisija mano, kad paprastai daugiašalių operacijų mokestis, imamas už tarptautinius kreditinius pervedimus, nebūtų būtinas siekiant sudaryti bankams galimybę pasiūlyti Share arba BEN tarptautinius kreditinius pervedimus. Atliekant Share pervedimą, siuntėjo bankas gali iš klientų imti mokestį, kuris padengia banko išlaidas, bankai tarpininkai gali nuskaityti nuo pervedimo sumos mokestį, padengiantį jų išlaidas (arba jų išlaidas padengiantį mokestį paimti iš siuntėjo banko), o gavėjo bankas gali iš savo klientų imti mokestį, kuris padengtų jo išlaidas. Atliekant BEN pervedimą, siuntėjo bankas ir bankai tarpininkai gali nuskaityti nuo pervedimo sumos mokestį, padengiantį jų išlaidas, o gavėjo bankas gali iš savo klientų imti mokestį, kuris padengia jo išlaidas. 50. Bankai turėtų patys nuspręsti, kokį mokesčio būdą: OUR, Share, BEN ar visus, jie taikys tarptautiniams kreditiniams pervedimams [9]. e) Tarptautinių pervedimų išlaidos 51. Tarptautiniam pervedimui įvykdyti palyginti su vietiniu pervedimu gali prireikti atlikti papildomų užduočių, kurios: 1) susijusios su pačia sistema, nes tarptautiniam pervedimui atlikti gali prireikti sukurti naują sistemą arba pakeisti senąją; 2) su pačiu pervedimu susijusios papildomos užduotys gali būti tokios: i) tarptautinį pervedimą gali prireikti įtraukti į institucijos mokėjimų balansą kaip gautą mokėjimą; ii) mokėjimą gali prireikti konvertuoti į gavėjo šalies valiutą; iii) pagal teisės aktus gali būti reikalaujama gavėjui pateikti daugiau informacijos (pavyzdžiui, išsamesnės informacijos, susijusios su mokėjimo pavedimu) negu paprastai pateikiama vietiniame pavedime; iv) gali būti reikalaujama išsamesnės informacijos apie gavėją, tikrinamas sąskaitos numeris ir banko rūšinis kodas, nes ši informacija dažnai būna neišsami arba neteisingai nurodyta; v) gali reikėti iš naujo pertvarkyti mokėjimo pavedimą, jei paskirties šalyje jis bus įvykdytas naudojant kliringo schemą; vi) gali prireikti papildomo kliringo ir atsiskaitymo operacijų. 52. Kai siuntėjo bankas arba korespondentinis bankas, arba ACH gali įvykdyti tas papildomas užduotis, tarptautinis pervedimas gali būti įvestas į paskirties valstybės vietinę kliringo sistemą kaip vietinis pervedimas. Vadinasi, gavėjo bankui nebūtų jokio skirtumo, ar jis gauna pervedimą iš kitos šalies, ar grynai vietinį pervedimą. Tokiomis aplinkybėmis problema dėl dvigubo apmokestinimo neturėtų atsirasti, o daugiašalių operacijų mokestis, susijęs su tarptautiniu pervedimo pobūdžiu, tikriausiai nebūtų būtinas. f) Dvigubo apmokestinimo išvengimas tais atvejais, kai dėl tarptautinių pervedimų patiriamos specifinės išlaidos 53. Vis dėlto Komisija pripažįsta, kad vis dar gali pasitaikyti atvejų, kai gavėjo bankas, priimdamas tarptautinį pervedimą, palyginti su vietiniu pervedimu, neišvengiamai patiria papildomų išlaidų. Ypač taip gali atsitikti tose valstybėse narėse, kuriose iš gavėjo bankų reikalaujama į institucijos mokėjimų balansą įtraukti gaunamus mokėjimus arba kuriose reikalaujama, kad bankas gavėjams suteiktų daugiau informacijos negu paprastai jos pateikiama atliekant vietinį pervedimą. Taip atsitiktų ir tuo atveju, jei gavėjų bankai patirtų naujų sistemų diegimo išlaidų (ir vėl įvairiose valstybėse narėse situacija būtų skirtinga). Tokiomis aplinkybėmis paskirties šalies bankų susitarimą dėl daugiašalių operacijų mokesčio galima būtų pateisinti, nes šiuo mokesčiu būtų dengiamos tos papildomos išlaidos, siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo. Dėl tokio daugiašalių operacijų mokesčio gali susitarti ACH dalyviai arba apskritai visi konkrečios šalies bankai ar jų dauguma. 54. ACH dalyvių susitarimas, jei ACH ir dalyvaujantys gavėjo bankai susitartų dėl operacijų mokesčio, padengtų būtinas papildomas gavėjų bankų išlaidas. Šis daugiašaliu susitarimu nustatytas operacijų mokestis būtų pagrįstas faktinėmis papildomomis gavėjo bankų išlaidomis, ir galėtų būti įtraukiamos į bendrąjį (dvišalį) mokestį, kurį ACH ima iš bankų siuntėjų (arba ACH siuntėjų). ACH atlygintų gavėjo bankams patirtas papildomas išlaidas perskirstydamas jiems operacijų mokestį. 55. Tam tikros šalies visų arba daugumos bankų susitarimas dėl operacijų mokesčio irgi padengtų būtinas gavėjo bankų papildomas išlaidas, visiems dalyvaujantiems gavėjo bankams susitarus dėl operacijų mokesčio. Atliekant konkretų pervedimą, vienas iš šių bankų atliktų bankui siuntėjui korespondentinio (priėmimo) banko vaidmenį. Taip pat bet koks daugiašaliu susitarimu nustatytas operacijų mokestis būtų pagrįstas faktinėmis papildomomis gavėjo bankų išlaidomis, ir todėl tokį mokestį galima įtraukti į bendrąjį (dvišalį) mokestį, kurį korespondentiniai bankai ima iš bankų siuntėjų (arba ACH siuntėjų). Korespondentinis bankas atlygintų gavėjo bankų patirtas papildomas išlaidas perskirstydamas jiems operacijų mokestį. g) Daugiašalių operacijų mokesčio sąlygos 56. Kai daugiašalių operacijų mokestį reglamentuoja 85 straipsnio 1 dalis, bet jam gali būti taikoma išimtis, kad tai padėtų išvengti dvigubo apmokestinimo, reikia įsitikinti, ar tai atitinka toliau išvardytas sąlygas: 1) nustatytas (ir reguliariai tikslinamas) mokesčio dydis turi atitikti dalyvaujančių bankų, veikiančių kaip gavėjo bankai, vidutinių faktinių papildomų išlaidų lygį; 2) mokestis turi būti nustatytas kaip tam tikro dydžio mokestis, leidžiant sistemos nariams derėtis dėl dvišalių mokesčių, kurie būtų mažesni arba didesni už referencinį dydį. [1] 1994 m. lapkričio 18 d. komunikatas COM(94) 436 "ES lėšų pervedimai: skaidrumas, vykdymas ir stabilumas." [2] SEC(92) 621 "Paprastesni tarptautiniai mokėjimai: kliūčių naikinimas". [3] Byla 172/80 Züchner v. Bayerische Vereinsbank [1981] ECR 2021, 18 pastraipa. [4] 1992 m. kovo 25 d. Komisijos sprendimas dėl euro čekių: Helsinkio susitarimas, OL L 95, 1992 4 9, 8 ir 76 dalys; šiuo metu nagrinėjamas pirmosios instancijos teisme, bylos T-39/92 ir T-40-92 Groupement des cartes bancaires "CB" ir Europay International v. Commission [1994] ECR II-49, 104 dalis. [5] 1989 m. gruodžio 15 d. Antroji Tarybos direktyva 89/646/EEB dėl įstatymų, kitų teisės aktų, susijusių su kredito įstaigų veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo, OL L 386, 1989 12 30, p. 1. [6] Dėl pagrindinės priemonės žr. 6 ir 7/73 bylas Institutio Chemioterapico Italiano ir Commercial Solvents Corporation v. Commission [1974] ECR 223; 1988 m. lapkričio 4 d. Komisijos sprendimas London European – Sabena, OL L 317, 1988 11 24, p. 47; 1992 m. birželio 11 d. Komisijos sprendimas B&I Line v. Sealink [1992] CMLR 255; 1993 m. gruodžio 21 d. Komisijos sprendimas Port of Rødby, OL L 55, 1994 2 26, p. 52; IGR Stereo Television, vienuoliktoji konkurencijos ataskaita, 94 punktas; Disma dvidešimt trečioji konkurencijos ataskaita, 223 ir 224 punktai. [7] Netiesioginis dalyvavimas yra narystės forma, suteikianti institucijoms kai kurias funkcijas ir atsakomybę, priskirtinas tiesioginiam dalyvavimui, bet nepatikint joms su mokėjimų vykdymu susijusios atsakomybės, kuri priskiriama tiesioginiams dalyviams. [8] Pagal tai, kaip klientas pageidauja paskirstyti pervedimo mokesčius, pervedimai gali būti apibūdinami kaip "OUR", "Share" arba "BEN": - OUR: visus komisinius mokesčius sumoka siuntėjas (angl. our charges), - Share: komisinius mokesčius pasidalija siuntėjas ir gavėjas, - BEN: visus komisinius mokesčius sumoka gavėjas. [9] Siūlomoje direktyvoje rengiamasi taikyti OUR būdą, jeigu pervedimo siuntėjas būdo nenurodė. --------------------------------------------------