Komisijos komunikatas Tarybai atsižvelgiant į Tarybos direktyvos 2003/96/EB 19 straipsnio 1 dalį (vietinis viešasis keleivinis transportas, ginkluotosios pajėgos, viešasis administravimas, greitoji pagalba) /* KOM/2006/0741 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 30.11.2006 KOM(2006) 741 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI atsižvelgiant į Tarybos direktyvos 2003/96/EB 19 straipsnio 1 dalį (vietinis viešasis keleivinis transportas, ginkluotosios pajėgos, viešasis administravimas, greitoji pagalba) 1. ĮVADAS Vadovaudamasi Tarybos direktyvos 2003/96/EB[1], pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (toliau – energijos mokesčių direktyva arba direktyva), 19 straipsnio 1 dalimi, taip pat atsižvelgdama į kitas direktyvos nuostatas (ypač jos 5, 15 ir 17 straipsnius), Taryba, remdamasi Komisijos siūlymu, gali vieningai nuspręsti leisti valstybei narei (kuri to paprašė) taikyti papildomą atleidimą nuo mokesčių arba jų sumažinimą tam tikrais politiniais sumetimais. Prašymą nagrinėja Komisija. Po to ji arba pateikia pasiūlymą Tarybai, arba nurodo Tarybai priežastis, dėl kurių ji nesiūlo leisti taikyti minėtų priemonių. Atsižvelgdamos į nukrypti leidžiančių nuostatų pagal energijos mokesčių direktyvą galiojimo pabaigą 2006 m. pabaigoje, Belgija, Prancūzija, Graikija ir Italija pateikė prašymus leisti nuo 2007 m. toliau taikyti nukrypti leidžiančias nuostatas pagal Energijos mokesčių direktyvą. Šios valstybės narės numato taikyti dalinį ar visišką atleidimą nuo mokesčių degalams, naudojamiems energijos mokesčių direktyvos 5 straipsnio trečiojoje įtraukoje nurodytoms reikmėms. Numatomos priemonės neatitinka vienos 5 straipsnyje nustatytos sąlygos, pagal kurią turi būti laikomasi energijos mokesčių direktyvoje nustatytų „minimalių apmokestinimo lygių“. Anksčiau minėtus prašymus užregistravo Mokesčių ir muitų sąjungos generalinis direktoratas[2]. Šio Komunikato tikslas – informuoti Tarybą, kodėl Komisija nesiūlo suteikti prašomų leidimų. 2. TRUMPA INFORMACIJA APIE PRAšYMUS 2.1. Belgijos prašymas Belgija pageidauja taikyti dalinį atleidimą nuo mokesčių už gazolį (kurio sudėtyje sieros yra ne daugiau kaip 50 mg/kg), naudojamą vietinio viešojo keleivinio transporto priemonėse. Šios priemonės tikslas – skatinti vietinio viešojo keleivinio transporto plėtrą ir, bendresne prasme, toliau siekti aplinkos apsaugos tikslų. Sumažintų mokesčių suma yra 49,5787 EUR už 1000 litrų gazolio (taip mokesčio norma tampa mažesnė už minimalų apmokestinimo lygį, nustatytą direktyvoje). Prašyme nėra numatyta priemonės galiojimo pabaigos data. 2.2. Prancūzijos prašymas Prancūzija pageidauja atleisti nuo mokesčio už benziną ir gazolį, naudojamus taksi, taikant 5000 litrų vienai transporto priemonei metinę kvotą. Be to, Prancūzija pageidauja atleisti nuo mokesčio už suskystintąsias naftos dujas ir suskystintąsias gamtines dujas, naudojamas taksi, taikant 9000 litrų vienai transporto priemonei metinę kvotą. Prancūzijos teigimu, priemonės tikslas yra paremti veiklą, kuri savo pobūdžiu yra panaši į viešojo transporto paslaugas. Prancūzija ypatingai pabrėžia, kad taksi veikla padeda siekti aplinkos apsaugos politikos ir teritorinės plėtros tikslų. Kaimo vietovėse, kuriose nėra viešojo transporto, taksi pakeičia viešąjį transportą, ypač žmonėms, neturintiems automobilio. Be to, kai kuriose komunose, kuriose viešasis transportas neegzistuoja jokia forma, taksi teikia, pavyzdžiui, vežimo į mokyklą paslaugas. Miesto zonose taksi prisideda prie bendro lengvųjų automobilių skaičiaus mažinimo. Toliau Prancūzija aiškina, kad taksi veikla – tai ir indėlis į sveikatos politiką, nes kai kuriose vietovėse taksi atlieką greitosios pagalbos funkciją (kai kuriose kaimo vietovėse tokia veikla gali sudaryti iki 80 % taksi apyvartos). Prašyme numatyta priemonės galiojimo pabaigos data – 2012 m. gruodžio 31 d. 2.3. Graikijos prašymas Graikija pageidauja netaikyti akcizo nacionalinėms ginkluotosioms pajėgoms, degalams, naudojamiems tarnybinėse ministrų kabineto transporto priemonėse ir šalies policijos pajėgoms. Šių priemonių tikslai susiję su nacionaline gynyba ir saugumu. Prašyme nėra numatyta priemonės galiojimo pabaigos data. 2.4. Italijos prašymas Visų pirma Italija pageidauja atleisti nuo akcizo nacionalines ginkluotąsias pajėgas. Šios priemonės tikslas – padėti pasiekti nacionalinius ir Bendrijos viešojo saugumo ir viešosios tvarkos tikslus, tarp jų – ir susijusius su sienos kontrole, kova su terorizmu ir nelegalia prekyba. Antra, Italija pageidauja taikyti sumažintą tarifą, lygų 40 % bendrojo šalies tarifo, benzinui, dyzelinui, suskystintosioms naftos dujoms ir gamtinėms dujoms, naudojamoms kaip degalai taksi, kurių veiklą prižiūri vietinės valdžios institucijos. Mokesčio lengvata priklauso nuo dienų skaičiaus ir transporto priemonės ir mažėja priklausomai nuo komunos gyventojų skaičiaus. Italija grindžia šią priemonę viešosios paslaugos sumetimais. Taksi pakeičia viešąjį transportą vietovėse, į kurias sudėtinga pateikti viešajam transportui (istoriniai centrai, nuošalios vietovės), ir, mažindami asmeninių transporto priemonių poreikį, prisideda prie grūsčių mažinimo miestuose. Italija tvirtina, kad dabartinės tvarkos koregavimas pagal 5 straipsnyje numatytas sąlygas lemtų kainų augimą ir sąlygotų taksi kainų, priimtų susitarime su komunomis, pakeitimus. Trečia, Italija pageidauja taikyti sumažintą tarifą, lygų 40 % bendrojo šalies tarifo, benzinui, dyzelinui, suskystintosioms naftos dujoms ir gamtinėms dujoms, naudojamiems greitosios pagalbos automobiliuose, naudojamuose asmenų, dirbančių ne pelno tikslais. Ši priemonė grindžiama socialinės ir sveikatos politikos priežastimis. Italija tvirtina, kad dabartinės tvarkos koregavimas pagal 5 straipsnyje numatytas sąlygas sąlygotų ne pelno siekiančių organizacijų sąnaudų augimą. Visuose trijuose prašymuose numatyta priemonės galiojimo pabaigos data – 2012 m. gruodžio 31 d. 3. BENDROJI SU PRAšYMAIS SUSIJUSI INFORMACIJA Valstybės narės, vadovaudamosi energijos mokesčių direktyvos 5 straipsnio trečiąja įtrauka, gali taikyti diferencijuotas apmokestinimo normas šioms reikmėms: vietiniam viešajam keleiviniam transportui (įskaitant taksi), atliekų surinkimui, ginkluotosioms pajėgoms ir viešajam administravimui, neįgaliesiems, greitosios pagalbos automobiliams. Pagrindinė sąlyga šiai galimybei panaudoti – reikia laikytis direktyvoje nustatytų minimalių apmokestinimo lygių. Ši neprivaloma nuostata į energijos mokesčių direktyvą įtraukta remiantis patirtimi, įgyta XX amžiaus paskutiniajame dešimtmetyje, kuomet Taryba suteikė keletą leidžiančių nukrypti nuostatų Tarybos direktyvos 92/81/EEB[3] 8 straipsnio 4 dalyje; to tikslas buvo suteikti valstybėms narėms lankstumo tam tikrose srityse, kartu užtikrinant, kad bus atsižvelgiama į sumetimus, dėl kurių nustatyti minimalūs apmokestinimo lygiai direktyvoje. Šis tikslas aiškiausias viešojo transporto srityje. 1996 m. paskelbtoje ataskaitoje dėl Direktyvos 92/81/EEB[4] 8 straipsnio 4 dalies leidžiančių nukrypti nuostatų Komisija padarė išvadą, kad „leidžiančios nukrypti nuostatos turi išlikti tol, kol bus įvesta bendra taisyklė – bendros Bendrijos energijos produktų apmokestinimo sistemos dalis, bet ne trumpiau kaip iki 1998 m. gruodžio 31 d.[5]“. Šis požiūris atsispindi ir 1997 m. pasiūlyme[6], kurio išdava – 2003 m. priimta energijos mokesčių direktyva. Pasiūlymo tikslas buvo suteikti valstybėms narėms tam tikrą lankstumą siekiant nacionalinės politikos tikslų, kartu užtikrinant, kad bus atsižvelgiama ir į Bendrijos interesus. Reikalavimas taikyti minimalius apmokestinimo lygius – tai ne tik vidaus rinkos poreikis, bet ir būtinybė toliau skatinti efektyvų energijos panaudojimą ir aplinkos apsaugą, o tai taip pat taikytina ir viešajam transportui. Per Tarybos derybas dėl energijos mokesčių direktyvos atitinkamos nuostatos apimtis buvo išplėsta, tačiau pagrindinis principas ir reikalavimas išlaikyti minimalius apmokestinimo lygius išliko. 2006 m. birželio mėn. komunikate „Tarybos direktyvos 2003/96/EB II ir III prieduose nustatytų leidžiančių nukrypti nuostatų, kurios baigia galioti 2006 m. pabaigoje, apžvalga“ (toliau – 2006 m. komunikatas)[7] Komisija pateikė didelio lankstumo, kurį suteikia energijos mokesčių direktyva, apžvalgą, ir patvirtino, kad nukrypti leidžiančios nuostatos dėl degalų, naudojamų anksčiau minėtais atvejais, jau nėra reikalingos, kadangi atitinkamos nuostatos yra aiškiai numatytos direktyvos 5 straipsnio trečiojoje įtraukoje. 4. KOMISIJOS VERTINIMAS Toliau Komisija vertins valstybių narių pareiškėjų pateiktus prašymus pagal tai, kiek valstybių narių prašomos priemonės nepatenka į energijos mokesčių direktyvos 15 straipsnio 1 dalies i punkto taikymo sritį (taip pat žr. šio komunikato pabaigoje išdėstytus argumentus). Komisija mano, kad dauguma argumentų, kuriuos valstybės narės pateikė, kad pagrįsdamos prašomų leidimų poreikį, yra tie patys, kurie iš pat pradžių sąlygojo 5 straipsnio trečiosios įtraukos įtraukimą į energijos mokesčių direktyvą. Reikia pabrėžti, kad tarp 5 straipsnio trečiojoje įtraukoje išvardintų reikmių yra tokių, dėl kurių anksčiau nukrypti leidžiančias nuostatas buvo suteikusi Taryba. Tai lėmę argumentai visiškai atsispindi minėtoje nuostatoje. Be to, 5 straipsnyje išreiškiamas poreikis suderinti šiuos argumentus su tais argumentais, dėl kurių buvo nuspręsta taikyti minimalius apmokestinimo lygius, tai yra sudaryti vienodas sąlygas rinkoje ir toliau skatinti geresnį energijos efektyvumą ir aplinkos apsaugą. Šie aspektai – tai dalis Bendrijos interesų ir politikos, aiškiai išreikštų 19 straipsnio 3 dalies trečiojoje įtraukoje. Be to, reikia pabrėžti, kad, vadovaujantis 15 straipsnio 1 dalies i punktu, tam tikriems alternatyviesiems degalams (suskystintosioms naftos dujoms ir gamtinėms dujoms), naudojamiems kaip reaktyvinių variklių degalai, gali būti taikomas visiškas atleidimas nuo mokesčio. Minėtais atvejais, Bendrijos įstatymų leidėjo nuomone tuo metu, buvo pagrindas netęsti energijos efektyvumo skatinimo. Visa tai apibendrinus, Taryba, veikdama vieningai pagal Sutarties 93 straipsnyje nustatytą tvarką, jau turėjo galimybę nustatyti pusiausvyrą tarp politinių sumetimų, galinčių sudaryti palankesnes mokestines sąlygas degalams, naudojamiems atitinkamose srityse. Šiais tikslais direktyvoje nustatytos sąlygos atspindi direktyvos 19 straipsnio 1 dalies trečiojoje įtraukoje nustatytus sumetimus: tinkamą vidaus rinkos funkcionavimą, poreikį užtikrinti sąžiningą konkurenciją bei Bendrijos sveikatos, aplinkos apsaugos, energetikos ir transporto politiką. Minėti prašymai turi būti vertinami atsižvelgiant į anksčiau išdėstytus argumentus. 4.1. Vietinis viešasis keleivinis transportas (įskaitant taksi) Kaip jau minėta 2006 m. komunikate, energijos mokesčių direktyvoje nustatyta aiški viešojo transporto skatinimo sistema. Energijos mokesčių direktyvos 5 straipsnio trečiojoje įtraukoje pripažįstama, kad pirmenybė turi būti teikiama vietiniam viešajam keleiviniam transportui, įskaitant taksi, o ne asmeniniams automobiliams. Šiomis aplinkybėmis taksi negali būti suteikiama ypatinga padėtis, kadangi 5 straipsnyje taksi traktuojami taip pat, kaip ir kitas vietinis viešasis keleivinis transportas ir yra įrašyti į tą pačią eilutę, kaip ir kitos tos pačios kategorijos priemonės. Todėl šiomis aplinkybėmis suinteresuotųjų valstybių narių iškelti politiniai tikslai nėra specifiniai, palyginus su tuo, kas jau yra išdėstyta 5 straipsnyje. Remiantis šiais argumentais, 19 straipsnio 1 dalies trečiojoje įtraukoje išdėstyti aspektai, tai yra Bendrijos aplinkos apsauga, energetikos ir transporto politika, irgi prieštarauja minėtų leidimų suteikimui. Kalbant apie sąžiningą konkurenciją, reikia pabrėžti, kad atleidus nuo mokesčių degalams, naudojamiems taksi, tai gali, bent jau tam tikrais atvejais, iškreipti santykį tarp taksi ir kitų viešojo transporto rūšių. Kai dėl valstybių narių iškeltų kai kurių netipinių taksi atliekamų funkcijų ypatingose vietinėse situacijose, tai irgi nėra pakankamas pagrindimas leidimams suteikti. Visų pirma, yra skirtumas tarp, iš vienos pusės, situacijų specifiškumo bei su tuo susijusių politinių sumetimų, ir, iš kitos pusės, bendro numatomo mokestinio pranašumo pobūdžio. Be to, apibendrinus, šiuo atveju kitos priemonės, atitinkančios Bendrijos įstatymus ir labiau orientuotos į specifines paslaugas, kurias teikia susijusios įmonės, tiktų labiau nei bendras atleidimas nuo mokesčio, sąlygojamas vien degalų vartojimo fakto. Šiomis aplinkybėmis anksčiau išdėstyti argumentai nepagrindžia poreikio laikytis minimalių apmokestinimo lygių, būtinų siekiant Bendrijos aplinkos apsaugos ir energetikos tikslų, nepaisymo. 4.2. Ginkluotosios pajėgos ir viešasis administravimas Iš energijos direktyvos 5 straipsnio galima daryti išvadą, kad, nors ir galima atsižvelgti į su ginkluotosiomis pajėgomis ir viešuoju administravimu susijusius nacionalinės politikos tikslus, su energijos efektyvumu ir aplinkos apsauga susiję klausimai taikytini tiek viešajam, tiek privačiam sektoriui. Todėl argumentai dėl vietinio viešojo keleivinio transporto (bendrąja prasme) taikytini ir šiame kontekste. 4.3. Greitoji pagalba Anksčiau valstybėms narėms buvo suteikta leidžianti nukrypti nuostata, pagal kurią galima atleisti nuo akcizo kurui, naudojamam greitosios pagalbos automobiliuose. Tai buvo pagrįsta, kaip ir nukrypti leidžiančios nuostatos dėl neįgaliųjų, socialinės ir sveikatos politikos priežastimis. Šiuo metu dėl tų pačių priežasčių greitoji pagalba, kaip ir neįgalieji, yra aiškiai įtraukti į direktyvos 5 straipsnio trečiąją įtrauką. Dėl anksčiau jau minėtų priežasčių šiai nuostatai taip pat taikoma minimalių apmokestinimo lygių laikymosi sąlyga. Visi kiti poreikiai, nekompensuojami mokesčio sumažinimu iki minimalių apmokestinimo lygių, gali būti padengiami kitomis tiesioginės pagalbos priemonėmis, suderinamomis su Bendrijos įstatymais. Šiuo atveju taip pat taikytini anksčiau minėti 19 straipsnio 1 dalies trečiosios įtraukos bei Bendrijos aplinkos apsaugos, energetikos ir transporto politikos argumentai. 5. Išvada Remdamasi tuo, kas išdėstyta anksčiau, Komisija mano, kad nė viename prašyme nėra specifinių politinių argumentų, kurie skirtųsi nuo tų argumentų, kurie sąlygojo 5 straipsnio įtraukimą į energijos mokesčių direktyvą. Be to, kaip tik ši nuostata parodo, kad 19 straipsnio 1 dalies trečiojoje įtraukoje minima Bendrijos aplinkos, energetikos ir transporto politika prieštarauja keturių šiame komunikate įvardintų valstybių narių pateiktų prašymų išdavimui. Minėtos valstybės narės turėjo pakankamai laiko, kad sukurtų pusiausvyrą, nustatytą Bendrijos įstatymų leidėjo. Specifiniams socialiniams ir (arba) vietiniams poreikiams gali būti naudojamos kitos, tinkamesnės pagalbos priemonės (neprieštaraujančios minimaliesiems energijos mokesčių direktyvos reikalavimams), o ne priemonės, susiję su akcizu[8]. Todėl Komisija daro išvadą, kad 19 straipsnyje nustatytos sąlygos nėra įvykdytos. Todėl Komisija nesiūlo suteikti leidimų , kurių prašo keturios prašymus pateikusios valstybės narės. Kadangi šie prašymai grindžiami alternatyviųjų degalų rūšių, kurioms teikiama pirmenybė pagal 15 straipsnio 1 dalies i punktą, naudojimu, reikia pažymėti, kad, remiantis šia nuostata, valstybės narės gali atleisti nuo mokesčių arba juos sumažinti be Komisijos ir Tarybos įsikišimo. Todėl, remiantis 19 straipsnio formuluote ir prasme, atleidimas nuo mokesčių arba jų sumažinimas nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį. Tai taip pat reiškia, kad tai nepatenka ir į išvadas, išdėstytas anksčiau. [1] 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, 2003 10 31, p. 51); direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais direktyvomis 2004/74/EB ir 2004/75/EB (OL L 157, 2004 4 30, p. 87 ir 100). [2] Belgija prašymą pateikė 2006 m. spalio 13 d., Prancūzija – 2006 m. spalio 16 d., Graikija – 2006 m. spalio 13 d., Italija – 2006 m. spalio 17 d. [3] 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/81/EEB dėl akcizo už mineralines alyvas struktūrų derinimo (OL L 316, 1992 10 31). Tarybos direktyva 2003/96/EB nuo 2003 m. gruodžio 31 d. panaikino šią direktyvą kartu su 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/82/EEB dėl mineralinėms alyvoms taikomų akcizo tarifų suderinimo. [4] COM (96) 549, 1996 11 14. [5] Ataskaitos 5.5 skyrius. [6] COM (97) 30, 1997 3 12. Žr. 5 straipsnio projektą. [7] COM(2006) 342, 2006 6 30 Tarybos direktyvos 2003/96/EB II ir III prieduose nustatytų leidžiančių nukrypti nuostatų, kurios baigia galioti 2006 m. pabaigoje, apžvalga . [8] Nepažeidžiant kitų Bendrijos nuostatų, ypač Sutartyje nustatytų valstybės pagalbos taisyklių.