Tai reglamentuojama Reglamento IV skyriuje, kuriame pateikta nuostatų, susijusių su sankcijomis ir stebėsena. Jame reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų Reglamento pažeidimo atveju taikytinų administracinių sankcijų ir priemonių režimą, pagal kurį galėtų būti laikomi atsakingais tiek fiziniai, tiek juridiniai asmenys. Be to, tame skyriuje išvardinti konkretūs pažeidimai, už kuriuos turėtų būti taikomos sankcijos. Jame taip pat nacionalinės priežiūros institucijos įpareigojamos skelbti savo taikomas sankcijas ir priemones ir numatyti atitinkamų sankcijų nustatymo kriterijai. Galiausiai, IV skyriuje reikalaujama sukurti veiksmingą pranešimų apie pažeidimus ir atitikties stebėsenos sistemą.

17 straipsnio 5 ir 6 dalys yra susijusios su juridinių asmenų atsakomybe už Reglamento 18 straipsnyje išvardintus pažeidimus. Kalbant konkrečiau, 17 straipsnio 5 dalyje iš valstybių narių reikalaujama užtikrinti, kad juridinis asmuo galėtų būti laikomas atsakingu už pažeidimus, kuriuos jo naudai įvykdo asmuo, einantis vadovaujamas pareigas tame juridiniame asmenyje. Reglamente taip pat pateikiamas alternatyvių kriterijų, pagal kuriuos galima spręsti dėl fizinio asmens vadovaujamų pareigų, sąrašas. Be to, pagal 17 straipsnio 6 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad juridinis asmuo galėtų būti laikomas atsakingu tais atvejais, kai dėl 17 straipsnio 5 dalyje nurodyto asmens nepakankamos priežiūros ar kontrolės 18 straipsnyje nurodytą pažeidimą to juridinio asmens naudai padaro jam pavaldus asmuo. Atsižvelgiant į šias dvi dalis nustatyta daug netinkamo įgyvendinimo atvejų. Kelios valstybės narės apskritai neįgyvendino šių straipsnių, o kitos įgyvendino juos netinkamai.

Pirma, nepaisant Reglamente numatyto aiškaus reikalavimo, kelių valstybių narių įgyvendinimo teisės aktuose nėra įtvirtinta aiški kompetentingų valdžios institucijų pareiga bendradarbiauti su savo partnerėmis kitose valstybėse narėse. Pagal tam tikrų valstybių narių nacionalinės teisės aktus priežiūros institucijoms suteikiama tik teisė bendradarbiauti, bet jos neįpareigojamos tai daryti. Be to, panašu, kad kelios valstybės narės netinkamai įgyvendino šį įpareigojimą, taikydamos jį įvairioms savo šalies valdžios institucijoms, o ne institucijoms kitose valstybėse. Taip pat kelios valstybės narės neįgyvendino tos nuostatos dalies, kuri yra susijusi su kompetentingų valdžios institucijų pareiga koordinuoti savo veiksmus, susijusius su tarpvalstybiniais atvejais.

Reglamento 21 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų veiksmingus mechanizmus, kuriais būtų skatinama pranešti nacionalinėms priežiūros institucijoms apie Reglamento pažeidimus. Šie mechanizmai turi apimti bent Kovos su pinigų plovimu direktyvos 61 straipsnio 2 dalyje nurodytus mechanizmus, susijusius su pranešimais ir darbuotojų apsauga, taip pat su kaltinamais ir kitais atitinkamais asmenimis. Vertinant nustatyta, kad kelios valstybės narės neįgyvendino tiek šios Reglamento nuostatos, tiek atitinkamo Kovos su pinigų plovimu direktyvos straipsnio. Be to, kelių valstybių narių nacionalinės teisės aktuose nėra įtvirtintas vienas ar keli Kovos su pinigų plovimu direktyvoje numatyti mechanizmai.

Nustatyti ir keli trūkumai, susiję su juridinių asmenų atsakomybės režimu. Bendrasis režimas, pagal kurį juridinis asmuo gali būti laikomas atsakingu, negali būti laikomas tinkamu Reglamento 17 straipsnio 5 ir 6 dalių įgyvendinimu. Reglamente reikalaujama, kad juridiniai asmenys būtų laikomi atsakingais dviem aiškiai apibūdintais atvejais: 1) kai pažeidimą įvykdo asmuo, einantis vadovaujamas pareigas juridiniame asmenyje ir 2) kai pažeidimas įvykdomas dėl vadovaujamas pareigas einančio asmens nepakankamos priežiūros. Taigi, tinkamai įgyvendinant šias dalis, turi būti aiškiai susietas fizinio asmens, einančio vadovaujamas pareigas juridiniame asmenyje, elgesys ir juridinio asmens atsakomybė. Be to, pagal atitinkamas kai kurių valstybių narių įgyvendinimo nuostatas ši atsakomybė taikoma siauresnei asmenų grupei, nei reikalaujama Reglamente, pvz., nurodant „vadovybei priklausančius asmenis“.

Dėl konkrečių pažeidimų, už kuriuos taikomos sankcijos, pažymėtina, kad pagal kai kurių valstybių narių nacionalinės teisės aktus sankcijos skiriamos tik už tokius pažeidimus, kurie yra pakartotiniai, sistemingi ir rimti. Tačiau toks įgyvendinimas laikomas netinkamu ir daliniu, nes jis neapima 18 straipsnio c punkto, kuriame nurodytas šis atvejis: „mokėjimo paslaugų teikėjui neįgyvendinant veiksmingų rizika grindžiamų procedūrų, pažeidžiant 8 arba 12 straipsnį“.

Kelios valstybės narės taip pat neįgyvendino vieno ar kelių mechanizmų, kuriais skatinama pranešti nacionalinėms valdžios institucijoms apie pažeidimus. Dauguma nustatytų trūkumų yra susiję su tinkama kaltinamų asmenų apsauga, kuri numatyta pagal Kovos su pinigų plovimu direktyvos 61 straipsnio 2 dalies c punktą.

Dėl apsaugos priemonių, susijusių su pranešimo apie pažeidimus vidaus kanalais, pažymėtina, kad kelių valstybių narių nacionalinės teisės aktuose trūko aiškios garantijos dėl tų kanalų saugumo ir nepriklausomumo. Be to, paprasčiausias pranešimų konfidencialumo užtikrinimas negali būti laikomas tinkamu anonimiškumo reikalavimo įgyvendinimu, nes konfidencialumo suteikiama apsauga nėra tapati anonimiškumo užtikrinimui. Be to, nors pagal 21 straipsnio 2 dalį pranešimų teikimo vidaus kanalai turi būti „proporcingi mokėjimo paslaugų teikėjų pobūdžiui ir dydžiui“, kai kurios valstybės narės nenustatė kriterijų, kuriais turėjo būti atsižvelgta tiek į teikėjo pobūdį, tiek į jo dydį.

Galiausiai, pagal atskiras Reglamento nuostatas reikalaujama, kad nacionalinės priežiūros institucijos iš vienos pusės vykdytų atitikties stebėseną, o iš kitos pusės prisiimtų tyrimo ir sankcijų taikymo įgaliojimus. Atitikties arba stebėsenos pareiga apima prevencinę priežiūrą, net ir nesant jokių pranešimų apie galimus pažeidimus. Todėl šios pareigos apimtis yra kitokia nei pareiga tirti įtariamus pažeidimus ir taikyti sankcijas už faktinius pažeidimus. Taigi, kad nacionalinės įgyvendinimo nuostatos būtų laikomos tinkamai įgyvendinamomis, jose turi būti aiškiai nurodyti visi šie elementai.

III.Nacionalinių priežiūros institucijų atliekamas Reglamento IV skyriaus taikymas

Komisija ne tik įvertino, kaip įgyvendinamos atitinkamos IV skyriaus nuostatos, bet ir išnagrinėjo praktinį šių nuostatų taikymą, naudodama valstybėms narėms skirtą tikslinį klausimyną ir vykdydama žodines diskusijas su atitinkamais ekspertais per Pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos ekspertų grupės posėdį. Į šio klausimyno klausimus atsakė dvidešimt šešios valstybės narės.

Kalbant apie administracinių sankcijų ir priemonių taikymą, devyniolika priežiūros institucijų pranešė, kad nebuvo priimta sprendimų skirti sankcijas už Reglamente nurodytus pažeidimus. Trys priežiūros institucijos neturi konkrečių duomenų, susijusių su pagal Reglamentą vykdomais veiksmais.

Pagal Komisijos gautą informaciją iki šiol tik kelios priežiūros institucijos, pvz., Kroatijos ir Latvijos valdžios institucijos, yra priėmusios sprendimų skirti sankcijas už Reglamente nurodytus pažeidimus. Šių institucijų taikytos sankcijos, be kita ko, buvo rašytiniai įspėjimai ir piniginės baudos.