LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 268/1

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Dabartinės ES maisto saugos ir aprūpinimo maistu užtikrinimo sistemos ir galimybių ją patobulinti

(nuomonė savo iniciatyva)

(2015/C 268/01)

Pranešėjas Igor ŠARMÍR

2014 m. vasario 27 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo nuostatų 29 straipsnio a punktu, nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Dabartinės ES maisto saugos ir aprūpinimo maistu užtikrinimo sistemos ir galimybių ją patobulinti.

Žemės ūkio, kaimo plėtros ir aplinkos skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2015 m. kovo 5 d. priėmė savo nuomonę.

506-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2015 m. kovo 18–19 d. (2015 m. kovo 18 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 181 nariui balsavus už, 9 – prieš ir 17 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas (EESRK) palankiai vertina tai, kad maisto sauga yra vienas iš Europos Sąjungos prioritetų ir kad sukurta patikima tai leidžianti užtikrinti sistema. Komitetas labai džiaugiasi, kad nuo 2002 m. maisto saugos klausimas priklauso specializuotosios agentūros – Europos maisto saugos tarnybos (angl. EFSA) kompetencijos sričiai ir kad ji turi visas priemones, kurios būtinos į Europos rinką pateikiamų produktų saugai įvertinti.

1.2. EESRK mano, kad per savo gyvavimo laikotarpį EFSA įrodė esanti kompetentinga institucija. Jos vaidmuo, atliekamas Europoje sveikatos rizikos prevencijos srityje, yra neginčytinai labai svarbus. Šios tarnybos veikla leido sukurti vieną pažangiausių visuomenės sveikatos apsaugos sistemų pasaulyje. Vis dėlto, kadangi visuomenės sveikata išlieka labai opi tema, o vartotojų pasitikėjimas yra pagrindinis EFSA rūpestis, būtina ir toliau ieškoti galimybių tobulinti sukurtą sistemą, juo labiau kad mokslo pasaulyje nuolat iškyla naujų klausimų. Siekdamas prisidėti prie sistemos tobulinimo, EESRK norėtų pateikti keletą pasiūlymų.

1.3. Naujų produktų, įskaitant cheminius ir kitus, kuriuos numatyta įtraukti į maisto grandinę, vertinimo procedūros skaidrumas neabejotinai svarbi sąlyga siekiant užtikrinti vartotojų pasitikėjimą sistema ir įvertintais produktais. EESRK mano, kad yra galimybių šią sistemą patobulinti. Pavyzdžiui, gamintojų pristatomi teisės aktuose reikalaujami tyrimai, kuriuose turi būti patvirtintas tam tikro produkto nekenksmingumas, neskelbiami moksliniuose leidiniuose, o neapdoroti šių tyrimų duomenys ne tik nėra sistemingai pateikiami mokslo bendruomenei, bet ir daugeliu atvejų yra atvirai siejami su komercine paslaptimi. EESRK įsitikinęs, kad teisniu požiūriu tai yra neteisinga, kadangi, pačios EFSA nuomone, teisės aktuose reikalaujamų tyrimų duomenys nėra konfidencialūs.

1.4. EESRK prašo Europos Komisijos atlikti atitinkamus pataisymus susijusiame teisės akte ir jame nustatyti reikalavimą po EFSA atliktų ekspertizių sistemingai skelbti susijusius privalomus tyrimus ir neapdorotus šių tyrimų duomenis EFSA interneto svetainėje.

1.5. EESRK palankiai vertina naujas agentūros iniciatyvas, kurių tikslas aktyviai informuoti.

1.6. Anksčiau agentūra buvo atsidūrusi keblioje padėtyje dėl kai kurių savo ekspertų interesų konflikto. EESRK teigiamai vertina 2012 m. dėtas EFSA pastangas sureguliuoti padėtį, tačiau rekomenduoja neprarasti budrumo, kadangi tai labai opus oficialaus vertinimo aspektas.

1.7. EFSA atliekamą darbą apsunkina tai, kad kai kurių mokslinių tyrimų rezultatams akivaizdžios įtakos turi jų finansavimo šaltiniai, todėl šie rezultatai gali tapti rimtų ginčų priežastimi. EESRK rekomenduoja EFSA ypatingą dėmesį skirti šiam reiškiniui, kadangi mokslinė literatūra yra svarbus vertinimo procedūros šaltinis.

1.8. EESRK teigiamai vertina dideles pastarųjų metų EFSA pastangas geriau ištirti mišinių poveikį ir kurti naujas vertinimo procedūroje taikytinas metodikas ir ragina EFSA kuo greičiau jas pradėti taikyti.

1.9. EESRK ragina atsargiai taikyti principą „viską lemia dozė“, kadangi jau dvidešimt metų tikrai nemažai endokrinologų pateikia įrodymų, kad lemiamas vadinamų „endokrininę sistemą ardančių cheminių medžiagų“ veiksnys yra ne dozė, o poveikio momentas. Tačiau, kaip Europos Parlamentas pareiškė savo neseniai paskelbtame pranešime (1), į šią naują informaciją dar neatsižvelgta teisės aktuose.

1.10. EESRK rekomenduoja Europos Komisijai, pasikonsultavus su endokrinologų bendruomene, sudaryti medžiagų, kurios gali turėti neigiamą poveikį endokrininės sistemos funkcionavimui, sąrašą. EESRK prašo Komisijos taikyti atsargumo principą į minėtą sąrašą įtrauktoms medžiagoms tol, kol mokslininkai priims bendrą sprendimą, patvirtinantį arba paneigiantį medžiagos keliamą grėsmę hormoninei sistemai.

1.11. Iš trečiųjų šalių patenkantys kenkėjai ir ligos gali turėti dramatiškų pasekmių Europos Sąjungos gamintojams ir vartotojams. Sustiprinta sienų kontrolė, abipusiškumo principo taikymas ir Europos valdžios institucijų politinė valia yra svarbūs veiksniai siekiant užtikrinti sklandų sistemos veikimą.

1.12. ES turi užtikrinti prekybos sistemą, kurioje būtų tvirtai laikomasi maisto tiekimo saugumo Europos piliečiams garantijų. Augalų ir gyvūnų sveikatos srities teisės aktų persvarstymas – tai galimybė patobulinti kontrolės sistemų įgyvendinimą, ją vykdyti vienodai ir užkirsti kelią neigiamiems padariniams socialinėje, aplinkosaugos ir ekonomikos srityse.

1.13. EESRK prašo užtikrinti visišką maisto produktų „nuo ūkio iki stalo“ (įskaitant importuojamus produktus) atsekamumą, kad vartotojas galėtų pasirinkti produktus, atitinkančius ES galiojančius tam tikrus kokybės reikalavimus ir saugumo standartus.

2. Bendrosios pastabos

2.1. Šioje nuomonėje nagrinėjami du šiek tiek skirtingi, tačiau bendrą aspektą – užtikrinti Europos visuomenei saugius maisto produktus – apimantys klausimai. Pirmoje dalyje svarstomas dabartinės naujų, į maisto grandinę pateikiamų maisto produktų vertinimo sistemos klausimas, tuo tarpu antrosios dokumento dalies tikslas – perspėti apie tam tikras tarptautinėje prekyboje iškylančias su žemės ūkio maisto produktais susijusias problemas ūkininkams, vartotojams ir apskritai piliečiams.

2.2. Maisto sauga yra vienas iš oficialių Europos Sąjungos prioritetų ir instituciniu požiūriu Europos Komisija ir EFSA užtikrina griežtą jos kontrolę. Mikrobiologinio pavojaus valdymą neabejotinai galima laikyti kontroliuojamu. Tačiau XX a. amžiuje be mikrobiologinio pavojaus atsirado ir cheminių medžiagų keliama rizika, o šioje srityje padėtis ne tokia aiški.

2.3. Per pastaruosius 60 metų aplinkoje atsirado daugiau nei 1 00 000 naujų molekulių, sintetinės chemijos produktų. Tačiau daugiau ar mažiau atidžiai įvertintas tik mažos šių produktų dalies (1–2 %) galimas pavojus žmogaus sveikatai (2). Tai kelia nerimą maisto produktų saugos požiūriu. Be tiesiogiai į maisto grandinę patenkančių medžiagų (maisto priedų, pesticidų ar plastiko liekanų), kurių poveikis yra vertinamas, netiesiogiai, pavyzdžiui, per dirvožemį, orą ar vandenį, gali patekti ir kitos medžiagos.

2.4. Kai kurie ilgiau ar trumpiau naudoti ir vartoti sintetinės chemijos produktai buvo pašalinti iš rinkos, kai moksliškai buvo įrodyta, kad jie yra toksiški ir turi kancerogeninių savybių (žr. 2.5 punkte pateiktą pavyzdį). Vis dėlto kiti produktai nebuvo uždrausti, nors ir būta daugiau ar mažiau pagrįstų prielaidų dėl jų neigiamo poveikio. Todėl visiškai pagrįsta kelti klausimą, koks ryšys tarp šių naujų sintetinės chemijos produktų poveikio žmonėms ir smarkiai padažnėjusių vėžio, neurodegeneracinių ligų, nevaisingumo, diabeto ir nutukimo atvejų išsivysčiusiose šalyse.

2.5. ES sukūrė patikimą sistemą, skirtą užkirsti kelią rizikai, susijusiai su naujų produktų, įskaitant cheminius ir kitus, įvedimu į maisto grandinę. Instituciniu lygmeniu už rizikos valdymą atsakinga Europos Komisija (Sveikatos ir maisto saugos GD), tuo tarpu EFSA yra techniniais klausimais kompetentinga Europos agentūra, atsakinga už rizikos vertinimą. Pradėjusi veikti nauja sistema jau davė tam tikrų vartotojus optimistiškai nuteikiančių rezultatų, pavyzdžiui, atlikus išsamius vertinimus, 2000–2008 m. labai sumažintas ES leidžiamų naudoti pesticidų skaičius (nuo 1 000 iki 250). Kita vertus, tokia įvykių eiga jaudina ūkininkus, kuriems jau kyla problemų, nes trūksta su kenkėjais padedančių kovoti aktyviųjų medžiagų. Paradoksalu tai, kad nemaža dalis ES draudžiamų aktyviųjų medžiagų yra leidžiamos trečiosiose šalyse, kurios eksportuoja savo produkciją į Europos rinką.

2.6. Nors sistema yra patikima, ją taikant paaiškėjo, kad kai kuriuos tyrimų aspektus galima dar patobulinti, juo labiau kad nauji moksliniai atradimai ir jų pritaikymas rinkoje dažnai reiškia ir naujas vertinimo procedūros problemas. Šios problemos yra sisteminio ir metodinio pobūdžio.

3. Galimybės patobulinti naujų produktų, naudojamų maisto produktuose, vertinimo sistemą

3.1. EFSA vertinimas grindžiamas moksliniais tyrimais, kurie turėtų įrodyti atitinkamų produktų nekenksmingumą. Pagal galiojančius teisės aktus šį esamos padėties tyrimą turi pateikti pareiškėjas, t. y. bendrovė, norinti pateikti produktą rinkai. Tačiau tokia tvarka yra nelabai patikima, nes mokslinių tyrimų rezultatai gali iš esmės skirtis priklausomai nuo finansavimo šaltinio (žr. 3.4 punktą). Nors tiesa yra tai, kad ES taisyklėse, kurias taiko EFSA, numatytos sąlygos, kurios turėtų būti vykdomos atliekant tokius tyrimus, taip pat ir tolesnės vertinimo procedūros mechanizmai turėtų padėti užtikrinti atsvarą pirmiau minėtai tendencijai.

3.2. Kita vertinimo procedūros problema – tai privalomų tyrimų konfidencialumas, kuris gali būti ginčytinas: šie tyrimai nespausdinami mokslo leidiniuose, o neapdoroti duomenys dažnai laikomi komercine paslaptimi, todėl mokslo bendruomenė negali atlikti priešpriešinės ekspertizės (3). Suprantama, kad komercine paslaptimi turi būti laikomi su naujais produktais susiję duomenys ir informacija, kurie galėtų atskleisti produktų sudėtį ir gamybos procesą. Vis dėlto šis principas neturėtų būti taikomas privalomiems tyrimams, kurie suteikia tik informaciją apie bandomųjų gyvūnų reakciją tiriamiems produktams. Sprendimas tokius tyrimus laikyti komercine paslaptimi nėra grindžiamas gamintojų teisėtų interesų apsauga (4), todėl EESRK mano, kad tai yra neteisinga ir prašo priimti teisės aktą, kuriuo būtų įpareigojama su privalomų tyrimų neapdorotais duomenimis sistemingai supažindinti mokslo bendruomenę (juos paskelbiant agentūros interneto svetainėje) kiekvieną kartą, kai EFSA atlieka ekspertizę.

3.3. EFSA – tai viešoji agentūra, kuri įsteigta tam, kad atliktų naujų produktų, esančių maisto produktų sudėtyje, mokslinę ekspertizę. Vis dėlto agentūra buvo kritikuojama dėl kai kurių savo ekspertų interesų konflikto. Dažniausiai jie buvo ir ILSI (5) konsultantai. EESRK teigiamai vertina tai, kad 2012 m. EFSA ėmėsi ryžtingų veiksmų šiai problemai išspręsti ir po to padėtis pagerėjo. Tai opus aspektas, todėl EESRK rekomenduoja neprarasti budrumo.

3.4. Atlikdamos vertinimus kompetentingos agentūros taip pat remiasi atitinkamais mokslinėje literatūroje paskelbtais susijusios srities tyrimais. Tačiau paaiškėjo, kad mokslinių tyrimų rezultatai gali iš esmės skirtis priklausomai nuo finansavimo šaltinio (6). Mokslo darbuotojų nepriklausomumas yra nepaprastai svarbus, kad būtų užtikrintas sistemos patikimumas, taigi EFSA tenka sudėtinga užduotis, kadangi reikia atskirti aukšto lygio mokslinius tyrimus nuo abejotinos reikšmės tyrimų dėl metodinių ar kitokių klaidų.

4. Galimybės patobulinti potencialiai pavojingų produktų įvertinimo procedūros metodiką

4.1. Cheminių produktų, kurie gali būti naudojami gaminant maisto produktus, vertinimo metodas grindžiamas vadinamuoju Paracelso principu. Pagal šį principą viskas yra vaistai ir viskas yra nuodai, svarbu tik dozė. Taigi pakanka tik nustatyti kiekvieno produkto „leidžiamą paros dozę“. Kitaip tariant, didžiąją daugumą naujų produktų vartoti galima, tačiau svarbu neviršyti nustatyto kiekio.

4.2. Ištisus šimtmečius Paracelso principas buvo laikomas patikimu. Tačiau naujos sintetinės medžiagos, kurios jau keletą dešimtmečių dedamos į maisto produktus, yra nauja problematika ir verčia besąlygiškai nesilaikyti minėto principo.

4.3. Pirmoji problema susijusi su atskirų asmenų mitybos įpročiais. Iš tiesų vartotojai visiškai nežino, kad yra nustatyta leidžiama paros dozė, todėl jie neturi net teorinės galimybės kontroliuoti, ar jie neviršija „leistino“ konkrečios medžiagos, kuri gali būti kelete kiekvieną dieną vartojamų maisto produktų, kiekio (7). Iš esmės tai yra mokslinė ir labai techninio pobūdžio sąvoka ir jos taikymas suprantamas siauram ratui specialistų.

4.4. Į žmogaus kūną patenka ne tik cheminės medžiagos, bet ir didelis kiekis maisto produktuose esančių pesticidų, plastiko liekanų ir maisto priedų. Tuo tarpu leidžiama paros dozė nustatoma tik kiekvienai cheminei medžiagai atskirai neatsižvelgiant į galimą jų kumuliacinį ar netgi jų sąveikos poveikį. Deja, šis poveikis toli gražu ne tik teorinis, kadangi daugelyje tyrimų jau įrodyta, kad keleto medžiagų kumuliacinis poveikis gali turėti sunkių pasekmių, nors atskiri šių medžiagų bandymai nerodė esant didelių problemų (8).

4.5. Agentūros, atsakingos už potencialiai kenksmingų produktų vertinimą, pavyzdžiui, EFSA arba FDA (Maisto ir vaistų administracija) JAV, jau keletą metų tiria medžiagų kumuliacinį ir jų sąveikos poveikį, tačiau jų darbo rezultatai kol kas nebuvo perkelti į teisės aktus (9). Tai susiję su moksliniais sunkumais ir paties uždavinio sudėtingumu. Tačiau EFSA teigia, kad jau greitai naujos šios srities mokslinės žinios bus perkeltos į teisės aktus; EESRK ragina kuo greičiau tai padaryti.

4.6. Galiausiai, požiūris į Paracelso principą labai pasikeitė dėl vadinamųjų endokrininę sistemą ardančių medžiagų. Tai yra medžiagos, kurios gali imituoti hormonų, dažniausiai moteriško hormono estrogeno, veiklą. Nemažai endokrinologų mano, kad šios medžiagos dažnai turi neigiamą poveikį, net kai į organizmą patenka kur kas mažesnis jų kiekis nei leidžiama paros dozė, ir yra beveik neįmanoma nustatyti, koks jų kiekis būtų nekenksmingas (10). Įrodyta, kad šių endokrininę sistemą ardančių medžiagų atveju svarbiausias veiksnys ne kiekis, o poveikio momentas. Taigi pavojingiausias – žmogaus endokrininės sistemos vystymosi laikotarpis (prenatalinis laikotarpis, ankstyvoji vaikystė ir brendimo laikotarpis). Kitas endokrininę sistemą ardančių medžiagų ypatumas – tai, kad jų toksinis poveikis gali pasireikšti praėjus keletui metų ar net dešimtmečių nuo jų vartojimo.

4.7. Endokrinologai nemažai tiek natūralių, tiek sintetinių medžiagų šiandien laiko endokrininę sistemą ardančiomis medžiagomis, kurių dauguma aptinkamos žmonėms skirtuose vartoti maisto produktuose. Tai, pavyzdžiui, įvairūs pesticidai, dioksinai, polichlorinuotas bifenilas, ftalatai, tačiau karščiausios diskusijos šiandien kyla dėl pakuotėms naudojamos medžiagos bisfenolio A (11).

4.8. Yra įrodymų, kad endokrininę sistemą ardančios medžiagos turi lemiamos įtakos nerimą keliančiam mažėjančiam vyrų vaisingumui (reiškinys, kuris buvo pastebėtas po Antrojo pasaulinio karo), taip pat sparčiai didėjančiam sėklidžių ir prostatos vyrams ir krūties vėžio moterims atvejų skaičiui ir kitoms sudėtingoms patologijoms (12).

4.9. Kompetentingos Europos struktūros, visų pirma EFSA ir Sveikatos ir maisto saugos GD, nesiryžta imtis endokrinologų primygtinai rekomenduojamų priemonių remdamosi tuo, kad mokslo bendruomenėje yra įvairių nuomonių dėl neigiamo labai mažų dozių poveikio (13). Vis dėlto nemaža dalis mokslininkų, atliekančių pradinius endokrinologinius tyrimus, mano, kad labai mažos endokrininę sistemą ardančių medžiagų dozės yra labai pavojingos visų pirma nėščioms moterims ir mažiems vaikams. Šių mokslininkų nuomone, tai yra akivaizdus faktas, įrodytas „tūkstančiais mokslinių tyrimų“ (14), tuo tarpu EFSA laikosi pozicijos, kad labai mažų dozių poveikis yra tik paprasčiausia prielaida.

4.10. Kadangi Aplinkos GD prašymu buvo parengta išsami ataskaita (15), kurioje išdėstyta endokrinologų nuomonė, 2012 m. spalio mėn. Sveikatos ir maisto saugos GD pavedė EFSA išnagrinėti endokrininę sistemą ardančių medžiagų apibrėžties kriterijus ir įvertinti šioje srityje taikomų bandymo metodų tinkamumą. Tačiau šių veiksmų dar nebuvo imtasi, ir Europos Komisija kol kas siūlo tik veiksmų planą, kuriame pateikiami endokrininę sistemą ardančių medžiagų apibrėžties apmatai (16). O užduoties įvykdymo terminas nukeltas į 2016 m. pabaigą.

4.11. Endokrinologų bendruomenė keletą kartų pareiškė savo nepritarimą EFSA ir kitų patariamųjų organų ar reguliavimo agentūrų pozicijai dėl endokrininę sistemą ardančių medžiagų. Visų pirma susitarimo pareiškimui, kurį 2012 m. rugsėjo mėn. Berlyno kolokviume paskelbė JAV endokrinologijos draugija, turinti apie 1 000 narių šios srities specialistų (17), ir 2012 m. gegužės mėn. „Berlaymont deklaracijai“ (18). Visi šią deklaraciją pasirašę asmenys, kurie yra aktyviai publikacijas šiuo klausimu skelbiantys specialistai, mano, kad būtina nedelsiant į ES teisės aktus įtraukti nuostatas, kuriomis būtų atsižvelgta į jau keletą metų turimus duomenis. Pavyzdžiui, paskutiniajame 2013 m. kovo mėn. reglamente dėl pesticidų reikalaujama atlikti tyrimus siekiant nustatyti, ar naujas produktas yra mutageninis, tačiau nereikalaujama įvertinti jo poveikio hormonų veiklai. Tai patvirtina, kad kompetentingos institucijos vis dar nepakankamai rimtai vertina endokrinologų susirūpinimą.

4.12. EESRK mano, kad į endokrinologijos srityje sukauptas žinias turi būti kuo skubiau atsižvelgta teisės aktuose, ir pritaria Europos Parlamento pozicijai šiuo klausimu (19). Nors mokslo bendruomenėje plačiąja prasme nėra vieningo požiūrio, tikrai nemažos dalies endokrinologų nuomonės turėtų visiškai pakakti, kad atsargumo principas būtų taikomas bent jau medžiagoms, kurias endokrinologai pripažino endokrininę sistemą ardančiomis medžiagomis.

5. Tarptautinė prekyba. Su žemės ūkiu susiję kenkėjai ir ligos

5.1. Pasaulio prekybos organizacija (PPO) įpareigojo savo narius pradėti derybas siekiant tęsti ir palengvinti prekybą žemės ūkio produktais, kartu laipsniškai smarkiai sumažinti jų produkcijai skiriamą vidaus pagalbą ir jos apsaugą, kad būtų galima skatinti vis didesnį liberalizavimą.

5.2. Vis labiau liberalizuojant pasaulio rinką, kurioje pagal ES su trečiosiomis šalimis nuolat pasirašomus prekybos susitarimus aktyvėja ir auga prekyba augalininkystės produkcija, taigi nuolat didėja naujų kenkėjų ir ligų atsiradimo rizika.

5.3. Europos gamintojai labai susirūpinę ir baiminasi naujų kenksmingų, daugeliu atvejų labai pavojingų ir iki šiol į Europos teritoriją dar nepatekusių medžiagų atsiradimo. Kai kuriais atvejais jų atsiradimas ir paplitimas galėtų sukelti staigų įvairios Europos produkcijos nuosmukį, visų pirma mažai paplitusių kultūrų, kurių augintojai patirtų didelius ekonominius nuostolius.

5.4. Svetimų kenkėjų ir ligų protrūkis ne tik kels grėsmę tam tikriems žemės ūkio produktams, bet ir lems gamybos sąnaudų padidėjimą Europos ūkininkams ir kartu sumažins jų ūkių pelningumą. Be to, tai gali turėti didelį ekonominį, aplinkosauginį ir socialinį poveikį visoje Europoje.

5.5. Norėdami pateikti naujausią pavyzdį, kuris būtų aiškus, iškalbingas ir kartu neginčijamai įrodytų šios problemos sudėtingumą, paminėsime citrusinių vaisių iš Pietų Afrikos importo atvejį. Per pastarąjį sezoną į Europos uostus iškrautas didelis kiekis krovinių su pavojingu grybeliniu užkratu Guignardia Citricarpa, sukeliančiu juodąją dėmėtligę, užkrėstų citrusinių vaisių iš Pietų Afrikos. Konkrečiau užkratas aptiktas 35 iš Pietų Afrikos importuotose citrusinių vaisių siuntose.

5.6. Tai rodo, kad dėl tokio ES aplaidumo gali kilti pavojus 5 00 000 hektarų plotams, kuriuose Europoje auginami citrusiniai vaisiai, kadangi nėra žinomas veiksmingas būdas šiai ligai įveikti. Jos atsiradimas turėtų ypač sunkių ekonominių, aplinkosauginių ir socialinių pasekmių ir pakenktų aprūpinimui maistu.

5.7. Nauju teisės akto dėl augalų sveikatos pasiūlymu patobulinamos tam tikros 2000 m. gegužės 8 d. Direktyvos 2000/29/EB dėl apsaugos priemonių nuo augalams ir augaliniams produktams kenksmingų organizmų įvežimo į Bendriją ir išplitimo joje (20) nuostatos, tačiau jame nesvarstomi kai kurie ypatingos svarbos klausimai, todėl ir toliau lieka neišspręsta didžioji dauguma svarbių problemų.

5.8. Be to, reikėtų pabrėžti, kad iš trečiųjų šalių importuotų maisto produktų gamybos sąlygos skiriasi nuo gamybos ES sąlygoms keliamų reikalavimų. Šiose trečiosiose šalyse leidžiama naudoti daugelį Europoje draudžiamų augalų apsaugos produktų, jose didžiausias leistinas liekanų kiekis yra didesnis nei Europoje, taip pat skiriasi socialinės ir darbo sąlygos, užtikrinama mažesnė apsauga, o kai kuriais atvejais jos visiškai nėra.

5.9. Kalbant apie Europos vartotojus reikia atkreipti dėmesį į didelį užsienio ir ES produkcijos skirtumą saugos ir atsekamumo srityse.

5.10. Šiuo metu galiojančiais teisės aktais apribojamas arba mažinamas vis didesnis skaičius veikliųjų medžiagų, naudojamų kovai su tam tikrais kenkėjais arba ligomis. Šie Europos ūkininkams nustatyti apribojimai galėtų būti susiję su 50 % per pastaruosius metus rinkai pateiktų produktų. Be to, šias veiklias medžiagas naudojantys ūkininkai privalo laikytis sugriežtintų reikalavimų, jie turi būti geriau apmokyti ir taikyti daugiau saugos priemonių naudodami šias medžiagas.

5.11. Abipusiškumo principas turėtų padėti užtikrinti, kad visi į tam tikrą rinką patenkantys produktai būtinai būtų pagaminti laikantis Europoje galiojančių reikalavimų arba standartų (maisto saugos, ekologinio sąlygiškumo, veikliųjų medžiagų naudojimo ir kt.).

Briuselis, 2015 m. kovo 18 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Henri MALOSSE

(1) 2013 m. kovo 14 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl visuomenės sveikatos apsaugos nuo endokrininę sistemą ardančių medžiagų (2012/2066 (INI)).

(2) Šį nepriklausomą vertinimą atliko Tarptautinės vėžio tyrimų agentūros (IARC) mokslininkas Vincent Cogliano ir Londono universiteto toksikologijos centro vadovas Andreas Kortenkamp.

(3) Pavyzdžiui, neapdoroti privalomo tyrimo MON 863 dėl genetiškai modifikuotų kukurūzų duomenys mokslo bendruomenei buvo pateikti tik 2005 m. Vokietijos teismo sprendimu ir 2013 m. sausio mėn. Monsanto bendrovė pagrasino EFSA, kad imsis teisinių veiksmų dėl „atskleistos komercinės paslapties“, kai EFSA direktorė, spaudžiama žiniasklaidos ir kai kurių mokslinės bendruomenės atstovų, internete paskelbė duomenis apie GM kukurūzus NK 603.

(4) EFSA nuomone, privalomų tyrimų (pradinių) duomenys nėra konfidencialūs.

(5) ILSI (Tarptautinis gyvosios gamtos mokslų institutas) – daugiašalių įmonių (pvz., Coca-cola arba Monsanto) lobistų organizacija agrochemijos, žemės ūkio produktų perdirbimo pramonės ir biotechniologijų srityje. 2012 m. pavasarį, Audito Rūmams paskelbus ataskaitą (Specialioji ataskaita Nr. 15/2012), kurioje aiškiai nurodytas skaidrumo trūkumas valdant interesų konfliktus EFSA, Europos Parlamentas per antrąjį svarstymą atidėjo sprendimą dėl EFSA 2010 m. biudžeto įvykdymo tvirtinimo, kol bus pateikta papildoma informacija dėl agentūros vykdomos politikos interesų konfliktų klausimu.

(6) Žr. Frederick von Saal & Claude Hughes, „An extensive new literature concerning low-dose effects of bisphenol-A shows the need for a new risk assessment“, Environmental Health Perspectives, 2005 m. rugpjūčio mėn. 113 tomas, p. 926–933.

(7) Pavyzdžiui, dirbtinio saldiklio aspartamo yra 6 000 skirtinguose produktuose.

(8) Pvz., Sofie Christiansen, Ulla Hass, „Synergic disruption of external male sex organ development by a mixture of four antiandrogens“, Environmental Health Perspectives, 2009 m. gruodžio mėn. Nr. 12, 117 tomas, p. 1839–1846.

(9) 2006 m. už žemės ūkį atsakingas Europos Komisijos narys, EP nariui Paul Lannoye iškėlus klausimą, pripažino reglamentavimo spragą mišinių vertinimo srityje. Vis dėlto po šio pripažinimo nebuvo padaryta jokia apčiuopiama pažanga.

(10) Berlaymont Declaration on Endocrine Disruptors, 2013 m.

(11) 2008 m. Kanadoje, o 2011 m. ir ES buvo uždrausta parduoti iš bisfenolio A pagamintus buteliukus kūdikiams maitinti. Nuo 2015 m. sausio 1 d. Prancūzijoje uždrausta naudoti bisfenolį A visų produktų, kurie gali turėti sąlytį su maisto produktais, gamybai. Šis draudimas buvo pagrįstas nacionalinės agentūros ANSES moksline nuomone. 2015 m. sausio 21 d. EFSA paskelbė nuomonę, kurioje teigiama, kad „dabartiniai bisfenolio lygiai yra nepavojingi visų amžiaus grupių vartotojų sveikatai.“

(12) 2013 m. kovo 14 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl visuomenės sveikatos apsaugos nuo endokrininę sistemą ardančių medžiagų (2012/2066 (INI)), A ir C konstatuojamosios dalys ir The 2013 Berlaymont Declaration on Endocrine Disruptors.

(13) EFSA visų pirma remiasi kolokviumo, kurį ji surengė 2012 m. birželio mėn. Briuselyje, rezultatais, nors jame dalyvavę endokrinologai specialistai sudarė tik labai mažą visų ekspertų dalį.

(14) JAV gydytojo endokrinologo Frederick von Saal teiginys Berlyne vykusioje tarptautinėje konferencijoje 2012 m. rugsėjo mėn.

(15) Andreas Kortenkamp, Olwenn Martin, Michael Faust, Richard Evans, Rebecca McKinlay, Frances Orton and Erika Rosivatz, State of the art assessment of endocrine disrupters, galutinė ataskaita, 2011 m. gruodžio 23 d.

(16) 2014 m. birželio mėn. Europos Komisijos veiksmų planas „Endokrininę sistemą ardančių medžiagų nustatymo kriterijai įgyvendinant Augalų apsaugos produktų ir Biocidinių produktų reglamentus“.

(17) Evanthia Diamanti-Kandarakis ir kiti, „Endocrine-disrupting chemicals: an Endocrine Society scientific statement“, Endocrine Reviews, 2009 m. birželio mėn., Nr. 4, 30 tomas, p. 293–342.

(18) Žr. 10 išnašą.

(19) Žr. 1 išnašą.

(20) OL L 169, 2000 7 10, p. 1.