LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 317/126

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Komisijos komunikato Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Regioninė integracija siekiant AKR šalių vystimosi“

COM(2008) 604 galutinis

(2009/C 317/24)

Pranešėjas Gérard DANTIN

Bendrapranešėjis Luca JAHIER

Europos Komisija, vadovaudamasi Europos bendrijos sutarties 262 straipsniu, 2008 m. spalio 1 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Komisijos komunikato Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui dėl Regioninės integracijos siekiant AKR šalių vystymosi

COM(2008) 604 galutinis.

Išorės santykių skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2009 m. gegužės 27 d. priėmė savo nuomonę. Pranešėjas Gérard Dantin, bendrapranešėjis Luca Jahier.

455-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. liepos 15–16 d (2009 m. liepos 16 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 132 nariams balsavus už ir 2 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. Komitetas, patvirtindamas tai, ką sakė ankstesnėse savo nuomonėse, mano, kad viena iš pagrindinių sąlygų siekiant užtikrinti AKR šalių vystymąsi yra jų regioninė integracija. Vystymasis, savo ruožtu, skatins tolesnę integracijos plėtrą, tapsiančią postūmiu pažangos link.

1.2. Todėl jis palankiai vertina nagrinėjamame komunikate pateiktus vertinimus bei nurodytas kryptis ir norėtų, kad regioninė integracija atliktų dar reikšmingesnį vaidmenį – būtų vienu iš struktūruojančių veiksnių 2010 m. persvarstant Kotonu susitarimą.

1.3. Tačiau EESRK apgailestauja, kad komunikate nepateikta sunkumų, su kuriais ligi šiol buvo susidurta, analizė ir kad aiškiau nenustatyti įgyvendintini prioritetai.

1.4. Komitetas pabrėžia, kad yra tam tikras skaičius veiksnių, neišvengiamai darančių įtaką regioninės integracijos plėtros raidai. ES gali ir privalo atlikti reikšmingą vaidmenį sprendžiant su kiekvienu jų susijusius klausimus.

1.5. Regioninė integracija negali būti plėtojama, jei valstybėse nebus užtikrintas didesnis stabilumas. Taikos ir saugumo užtikrinimas turi būti ES prioritetinis tikslas.

1.6. AKR valstybių vystymasis yra viena iš jų regioninės integracijos sąlygų, kuri savo ruožtu skatins jų tolesnį vystymąsi.

1.7. Plėtojant vystymąsi visų pirma reikia:

— perorientuoti ekonomikos augimą taip, kad būtų vystomos kuo įvairesnės ekonomikos sritys, gamybos struktūros ir paslaugų teikimo sistemos,

— skatinti tvarų kaimo vietovių vystymąsi užtikrinant maisto tiekimo saugumą,

— plėtoti privataus sektoriaus veiklą, ypač mažas ir vidutines įmones,

— skatinti gerą valdymą, kuris būtų neatsiejamas nuo pagarbos žmogaus ir darbuotojų teisėms, teisinės valstybės principų, demokratijos ir kovos su korupcija. Beje, Komitetas stebisi, kodėl komunikate nė karto neužsiminta apie korupciją; jis norėtų, kad 1,5 mlrd. EUR iš 10-ojo EVF, skirti integracijos plėtrai skatinti, būtų suteikiami su sąlyga, kad bus užtikrintas jų panaudojimo atsekamumas.

— užtikrinti konkretų nevalstybinių subjektų dalyvavimą, kaip tai numatyta ES ir CARIFORUM valstybių ekonominio bendradarbiavimo susitarime (EBS). Šiuo tikslu bus būtina politiškai ir finansiškai skatinti visuomeninių ir profesinių tinklų kūrimą regionų lygmeniu.

1.8. Komitetas ragina tęsti jau vykstančias arba organizuoti naujas diskusijas šiais klausimais:

— ar naudinga ir ar yra galimybių plėtoti regioninį bendradarbiavimą tarp atokiausių ES regionų ir integruotų AKR regionų, kurie yra jų geografiniai kaimynai,

— ar vienos valstybės interesais sudaromi tarpiniai EBS gali tapti kliūtimi regioninių EBS sudarymui ir kaip šią problemą išspręsti,

— ar grupių, kurios skiriasi nuo seniau sudarytų grupių, iniciatyva vykstančios derybos dėl EBS sudarymo gali tapti kliūtimi regioninei integracijai,

— kokį poveikį regioninei integracijai, ypač Afrikoje, galėtų daryti tai, kad pastaraisiais metais pasikeitė ekonomiškai stiprių valstybių pobūdis ir padidėjo jų įvairovė,

— kokie dabartinės finansų ir ekonomikos krizės padariniai.

2. Įžanga

2.1. Galima pagrįstai teigti, kad naujajam tūkstantmečiui būdinga konkurencija viso pasaulio mastu. Vienas iš sprendimų, kurį globalizacijos galimybių ir iššūkių akivaizdoje renkasi visos šalys visuose pasaulio žemynuose, yra regioninė jų ekonomikos integracija su kaimyninių šalių ekonomika ir vis galingesnių ir konkurencingesnių regioninių ekonominių sąjungų (NAFTA, ASEAN, APEC, MERCOSUR, CARIFORUM ir pan.) kūrimas siekiant tarptautinėje prekyboje dalyvauti ne tik kaip atskira valstybė, bet ir kaip svari regioninė jėga.

2.2. Tokie susivienijimai kaip niekur kitur reikalingi AKR šalyse, (ypač Afrikoje (1)), kurios dėl daugelio priežasčių (palyginti menkai išvystyta ekonomika, didelis skurdas, prekybos sąlygos, valstybinės sienos, atitekusios šalims kaip kolonijinis palikimas, bloga vadyba, endeminio pobūdžio konfliktai, korupcija ir pan.) vis dar nėra reikšmingos tarptautinės prekybos dalyvės, nors jų rinkų dydis ir jose slypinčios galimybės yra įspūdingos.

2.3. Todėl parama regioninei integracijai buvo vienas AKR šalių atžvilgiu vykdomos Europos Sąjungos bendradarbiavimo politikos kertinių akmenų. Europos bendrijos pritarimas ekonominės integracijos politikai pirmą kartą pareikštas 1969 m. Jaundės konvencijoje, kurioje apibrėžta ši bendradarbiavimo, susieto su partnerystę skatinančia pagalba, koncepcija. Nuo to laiko ES, sudarydama įvairias konvencijas (Lomės, Kotonu), nuolat tęsė savo politinį, techninį ir finansinį bendradarbiavimą (2). Ši iniciatyva buvo vystoma ir plėtojama, ją taikant ne tik AKR, bet ir visoms kitoms besivystančioms šalims (3). Be to, priminsime, kad 2007 m. gruodžio 8–9 d. Lisabonoje vykusiame ES ir Afrikos aukščiausiojo lygio susitikime vienas iš pasirinktų aštuonių veiksmų planų susijęs su „regionine integracija ir infrastruktūromis“ (4).

2.4. Nagrinėjamojo komunikato tikslas – iš naujo aptarti regioninės integracijos gaires ir aplinkybės, apžvelgti padarytą pažangą bei spręstinas problemas. Jame taip pat apibrėžti siektini tikslai ir pasiūlyta paramos teikimo taktika, kuri leistų juos pasiekti.

2.5. Apžvelgę ir apsvarstę esmines komunikato nuostatas, šioje nuomonėje išdėstysime savo samprotavimus, taip pat pateiksime bendrų, konkrečių ir ypatingų pastabų. Tai darysime remdamiesi visais Komiteto šiuo klausimu atliktais tyrimais, pristatytais ankstesnėse nuomonėse, regioninių seminarų, rengtų kartu su įvairių AKR regionų organizuota pilietine visuomene, dokumentuose arba Briuselyje vykusių konferencijų, kuriose dalyvavo visų AKR šalių nevalstybinės struktūros, medžiagoje.

3. Svarbiausios komunikato nuostatos

3.1. Komunikate, glaustai apibūdinus „besikeičiančią padėtį“, priminus nuolatinius ir jau seniai vykdomus Europos Sąjungos veiksmus bei keletą naujausių politinių iniciatyvų, kuriomis skatinama AKR šalių regioninė integracija (10-ojo Europos plėtros fondo regioninis programavimas, intensyvios derybos dėl ekonominės partnerystės susitarimų (EPS) ir kt.), bandoma įvertinti, kas nuveikta, persvarstyti Europos Sąjungos veiksmų darną ir nustatyti tolesnio ES priemonių naudojimo gaires.

3.2. Nuveikti darbai ir ateities perspektyvos apžvelgtos keturiuose pagrindiniuose skirsniuose:

— pagrindiniai regioninės integracijos tikslai,

— AKR šalių regioninės integracijos rezultatai ir uždaviniai,

— ES paramos strategijos vystymas penkiose prioritetinėse srityse: — regioninių institucijų stiprinimas, — regioninių integruotų rinkų kūrimas, — parama verslo plėtrai, — regioninių infrastruktūros tinklų sujungimas, — tvarų vystymąsi skatinančios regioninės politikos kūrimas;

— geriausias ES priemonių išnaudojimas stiprinant politinį dialogą pasaulio, regionų ir nacionaliniu mastu ir teikiant nuolatinę paramą regioninių pilietinės visuomenės forumų kūrimui ar jų veiklos vystymui. Aktyvesnė Bendrijos parama padės įvertinti 10-ojo EPF naudą.

4. Bendrosios pastabos

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas savo dokumentuose ne kartą nagrinėjo AKR šalių regioninės ekonominės integracijos klausimą.

4.1.1. Komiteto organizuotų trijų regioninių seminarų (2003 m. gegužės mėn. Jaundėje, 2004 m spalio mėn. Fidži salose ir 2006 m. vasario mėn. Bamako) pagrindinė tema buvo regioninė integracija, kuriai EESRK skyrė dvi savo nuomones.

4.1.2. Diskusijos šia tema buvo apibendrintos AKR šalių nevalstybinių subjektų konferencijoje, kuri buvo surengta 2005 m. birželio mėn. Briuselyje. Jos protokoluose teigiama: Kad AKR šalys prisitaikytų prie laisvos prekybos, būtina stiprinti jų regioninę integraciją. Reikia paspartinti realių bendrųjų rinkų Afrikoje, Karibų jūros ir Ramiojo vandenyno regionuose kūrimą. Šiuo pagrindu geriau organizavusios savo ūkį, šalys galės geriau apginti savo ekonominius ir socialinius interesus globalizacijos sąlygomis.

4.1.3. Naujesnėje, EK nario Louis Michel prašymu parengtoje tiriamojoje nuomonėje dėl ES ir Afrikos strategijos (5) Komitetas aiškiai nurodė: „ Afrikos ekonominis vystymasis bus užtikrintas pirmiausia plėtojant jos vidaus rinką, gebančią vystytis savaime, kuri padės stabilizuoti padėtį žemyne ir užimti tinkamą vietą pasaulio ekonomikoje. Regioninė integracija ir vidaus rinkos vystymas yra atramos taškai, tramplinai, padėsiantys Afrikai atsiverti pasaulinei prekybai . Todėl Komitetas apgailestauja, kad kol kas regionams nesiseka tartis dėl ekonominės partnerystės susitarimų, kurių vienas iš tikslų yra ekonominė integracija.“

4.2. Vadovaudamasis savo apmąstymais ir anksčiau pasirinkta pozicija, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas palankiai vertina nagrinėjamąjį komunikatą ir visas jame nurodytas gaires. Jis įsitikinęs, kad, atsižvelgiant į regioninės integracijos svarbą, ji turi būti vienu iš struktūruojančių veiksnių 2010 m. persvarstant Kotonu susitarimą, tiek bendrai vertinant visus partnerystės dalyvius, tiek stiprinant ir prioritetine tvarka atnaujinant priemonių įgyvendinimą artimiausiais metais.

4.3. Tačiau jis apgailestauja, kad nagrinėjamame Komunikate nepateikta jei ne išsami, tai bent nuodugnesnė apžvalga ir kritinė analizė sunkumų, su kuriais ligi šiol susidurta ir kurie stabdė regioninę integraciją. Tokia analizė supažindintų su kliūtimis, kurių reikia vengti, ir padėtų racionaliai apibrėžti siūlytinas bendradarbiavimo kryptis. Komitetas taip pat mano, kad komunikatą būtų lengviau skaityti ir suprasti, jei prioritetai būtų aiškiai suskirstyti pagal jų svarbą, net jei įgyvendinimo etape juos būtinai reikės keisti dėl skirtingo valstybių išsivystymo lygio.

4.4. Toliau pateiktose bendrose ir konkrečiose pastabose Komitetas norėtų atkreipti dėmesį į keletą problemų. Kai kurios jų komunikate glaustai aptartos, kai kurios – ne, bet Komitetas mano, kad šios problemos daro lemiamą poveikį regioninės integracijos plėtojimui, todėl reikia pabrėžti, kad jų sprendimas yra šio proceso kertinis akmuo, svarbus ir neišvengiamas jo etapas.

5. Bendros ir konkrečios pastabos

5.1. Gerai žinoma, kad sėkmingai įgyvendinti regioninę integraciją padeda keletas veiksnių. Tai politinė valia, taika, saugumas, teisinė valstybė, demokratija, geras visuomeninių reikalų valdymas ir makroekonomikos stabilumas. Be to, veiksmingam rinkų veikimui reikalinga palanki ekonominė aplinka, nevaržomi ryšiai su trečiosiomis šalimis, pakankamai stiprios ir tiksliai apibrėžtus įgaliojimus turinčios institucijos, atitinkami ištekliai, politinė parama ir aktyvus privataus sektoriaus bei pilietinės visuomenės dalyvavimas.

5.2. Tačiau siekiant regioninės integracijos įgyvendinimo pažangos, ypač jei tikslais bus pasirinktos koncepcijos, pateiktos išsamioje Kotonu susitarimo pasiūlytoje apibrėžtyje (6), pirmiausia būtina atsižvelgti į toliau išdėstytus veiksnius, skatinančius AKR šalių vystymąsi, nes jei integracija yra vystymosi variklis, tai vystymasis savo ruožtu skatina integraciją. ES privalo dėti visas pastangas, kad būtų užtikrintas kiekvienas iš šių veiksnių:

5.3. Taika ir saugumas. Vystymosi, kartu ir regioninės integracijos, ypač Afrikoje, neįmanoma plėtoti neužtikrinus valstybių politinio stabilumo. Šiuo metu daugelis šalių vis dar įsitraukusios į nesibaigiančius konfliktus. Pastarąjį dešimtmetį Gvinėjoje, Liberijoje ir Siera Leonėje – šalyse, turinčiose tokių gamtos išteklių kaip deimantai ir mediena – vykstantys konfliktai regioną įstūmė į sunkią krizę, sukėlusią didelį pabėgėlių srautą. Dar paminėsime Sudane, Darfūro provincijoje vykstantį ginkluotą konfliktą, „pamirštą karą“ Ugandos šiaurėje, Kivu žudynes, sukeltas koltano, ir etninį karą, primenantį genocidą Ruandoje, nuolatinius neramumus Centrinės Afrikos Respublikos rytuose ir šiaurėje, Kongo, Mauritanijos, Fidži nestabilumą, neseniai Kenijai ar Zimbabvei iškilusius „sunkumus“ … Visa tai neįveikiama kliūtis regioninei integracijai. Vienas iš Europos Sąjungos prioritetų turi būti padėti užtikrinti atskirų valstybių stabilumą ir taiką jose. Taip bus skatinamas jų vystymasis, kuris savo ruožtu galės paskatinti intensyvesnę integraciją.

5.4. Pirmiausia – valstybės. Regioninė integracija, kuri yra AKR regiono šalių vystymosi variklis, visų pirma priklauso nuo atskirų valstybių vystymosi (7), jų ekonomikos tarpusavio papildomumo lygio ir nuo jų vykdomos politikos pobūdžio. Iš tikrųjų, neįmanoma integruoti neegzistuojančių struktūrų. Integruoti transportą regiono lygiu, sujungti jo infrastruktūras galima tik tuomet, kai šios struktūros valstybėse egzistuoja ir yra vystomos. Šiuo požiūriu svarbiausia – užtikrinti kokybišką nacionalinių, o vėliau regioninių orientacinių planų turinio rengimą (bendradarbiaujant su nevalstybiniais subjektais) ir jų įgyvendinimą. ES tenka atsakomybė prižiūrėti, kaip „naudojami“ EVF suteikti ištekliai. Be to, Komitetas ragina ypač įdėmiai stebėti, kaip bus sprendžiama sanglaudos priemonių finansavimo problema tais atvejais, kai parama bus suteikta regioninei ekonominei integracijai tarp valstybių, kurių ekonominės struktūros ir išsivystymo lygis labai skiriasi. Jei nebus priežiūros, „gydymas“ gali duoti daugiau žalos nei pati „liga“.

5.5. Korupcija. Šis reiškinys pastebimas (ypač Afrikoje) praktiškai visuose visuomenės sluoksniuose ir yra kliūtis ekonomikai vystytis (8). Todėl ji trukdo ir regioninei integracijai (9). Komitetas stebisi, kad nė viename komunikato punkte neužsiminta apie korupciją, nors jos panaikinimas yra vienas iš Afrikos sąjungos tikslų, o Kotonu susitarime yra konkreti nuostata šiuo klausimu (žr. 30 straipsnio f pastraipą). Tiesa, politinės ir ekonominės sąsajos, ypač su Afrikos valstybėmis, labai glaudžios, todėl svarbus vaidmuo teks diplomatijai, tačiau vien jos tikrai nepakaks. ES, nors ir yra paramos teikėja, negali savo partneriams nurodyti, kokių konkrečių veiksmų jie turi imtis, tačiau ji privalo užtikrinti, kad Bendradarbiavimo fondo lėšos būtų naudojamos tinkamai ir pagal paskirtį, nes juk tai Europos piliečių – mokesčių mokėtojų – pinigai. Todėl Komitetas norėtų, kad 1,75 mlrd. EUR iš 10-ojo EVF, skirti integracijos plėtrai skatinti, būtų suteikti su sąlyga, kad bus užtikrintas jų panaudojimo atsekamumas.

5.6. Įvairinant ekonomiką, gamybos struktūras ir paslaugų sistemas perorientuoti ekonomikos augimo kryptis. Regioninę ekonominę integraciją labai paspartins įvairi ir sparčiai besivystanti rinka. Tačiau to nepavyks pasiekti vien eksploatuojant turimus gamtos išteklius ar auginant tradicinius plataus vartojimo žemės ūkio produktus (cukranendres, medvilnę, bananus, arachisų riešutus, kakavą ir t. t.). Integraciją užtikrins perdirbimo pramonės, gaminančios atitinkamą pridėtinę vertę turinčius produktus, vystymas. Tai geriausias būdas, kuriuo per tam tikrą laiką bus išvengta prekybos sąlygų blogėjimo ir bus galima dalyvauti regioninės ekonomikos vystyme (8).

5.7. Užtikrinti maisto tiekimo saugumą, kaimo plėtrą ir tvarų vystymąsi. Regioninė ekonominė integracija nevyks, kol visose joje dalyvaujančiose valstybėse nebus užtikrintas maisto tiekimo saugumas (8). Todėl strateginiu prioritetu turi būti laikomas žemės ūkis – pagrindinis tvaraus vystymosi elementas. Būtina atsižvelgti į 2007 m. maisto produktų krizės, taip pat į dabartinės maisto krizės, kurią sukėlė 2008 m. smarkiai padidėjusios energijos ir žemės ūkio produktų kainos, pamokas. Laipsniškas žemės ūkio vystymas, sudarantis sąlygas sukurti ir (arba) vystyti žemės ūkio ir maisto pramonę ir iš esmės įkūnijantis naują kaimo vystymui teikiamą prioritetą, įmanomas tik valstybių ir regionų lygiu įgyvendinant griežtą žemės ūkio, maisto tiekimo saugumo ir kaimo plėtros politiką, kuri turi būti struktūruota ir suplanuota trumpalaikiam, vidutinės trukmės ir ilgalaikiam laikotarpiams. Ši politika turi tapti biudžetiniu ir finansiniu prioritetu plačiausia šios sąvokos prasme, o ją rengiant būtina atsižvelgti į kiekvienai šaliai būdingus sunkumus ir regioninius aspektus. 10-ajame EVF reikėtų paskatinti prioritetinę žemės ūkio vystymo programą, skirtą visoms regioninėje integracijoje dalyvaujančioms AKR šalims. Būtina atsisakyti 9-ojo EVF naudojimo praktikos, kai iš 78 AKR šalių tik keturiose žemės ūkis laikytas prioritetiniu sektoriumi ir tik penkiolika jų savo tikslu pasirinko kaimo plėtrą. Tokiu būdu tik 7 proc. 9-ojo EVF buvo panaudota tvariam vystymuisi ir tik 1,1 proc. atiteko su žemės ūkiu tiesiogiai susijusiai veiklai. Todėl pagrindinis elementas, lemiantis tvarų bet kokios vystymosi politikos įgyvendinimą, yra aktyvesnis, nuolatinis ir struktūruotas nevalstybinių subjektų, ūkininkų ir ypač kaimo organizacijų ir vietos valdžios institucijų dalyvavimas.

5.8. Privataus sektoriaus vystymas. Užtikrinant tvarų vystymąsi, kuriant tinkamas darbo vietas ir mažinant skurdą lemiamą reikšmę turi privatus sektorius, jo stiprinimas ir įvairinimas. Norint sėkmingai įgyvendinti integracijos procesą būtina vystyti privatųjį sektorių, ypač mažas ir vidutines pramonės įmones (8), joms suteikiant daugiau galimybių plėtoti prekybos ryšius. Kad šis vystymas vyktų nuosekliai, būtina regionų lygmeniu stiprinti MVĮ organizavimą, taip pat skirti dėmesio tinkamam žmogiškųjų išteklių valdymui (10), t. y. piliečių švietimui, mokymui ir jų sveikatos apsaugai: kovoti su ŽIV/AIDS (11), užtikrinti geriamo vandens tiekimą, palankias sąlygas gauti sveikatos priežiūros paslaugas (socialinę apsaugą), saugą ir sveikatą darbe ir t. t. Taigi, Komitetas palankiai vertina tai, kad paramą verslo, ypač MVĮ, plėtrai Komisija laiko viena iš savo regioninės integracijos rėmimo veiklos krypčių. Proceso veiksmingumą užtikrina tokie veiksniai kaip socialinis dialogas, kolektyvinės derybos ir reprezentatyvių socialinių partnerių atliekamas vaidmuo. Todėl tai reikia skatinti regionų lygmeniu. PDO, vykdydama savo mokymo programą „PRODIAF“ (12), skatino socialinio dialogo plėtojimą Vakarų Afrikoje. Komitetas, kaip jis jau ne kartą nurodė jo rengtų seminarų ir konferencijų baigiamosiose deklaracijose, pageidauja, kad šiuo pavyzdžiu pasektų anglakalbės Afrikos ir Ramiojo vandenyno regiono šalys, plėtodamos, kaip tai darė prancūzakalbės Afrikos šalys, regioninės kolektyvinės sutarties koncepciją.

5.9. Geras valdymas. Blogas atskirų šalių, sudarančių konkretų regioną, valdymas stabdys regiono integraciją ir tiesiogines užsienio investicijas. Geras valdymas turi būti suvokiamas kaip tam tikrų principų: pagarbos žmogaus, vaikų ir darbuotojų teisėms, teisinės valstybės, demokratijos ir kovos su korupcija (13) visuma. Kad geras valdymas būtų veiksmingas, jam būtina stiprių ir nuo politinės valdžios nepriklausomų asociacijų bei reprezentatyvių darbininkų ir darbdavių profsąjungų parama.

5.10. Nevalstybinių subjektų dalyvavimas (8). EESRK pritaria Komisijos pasiūlymui „sistemingai remti regioninių pilietinės visuomenės forumų“, prižiūrinčių regioninę integraciją, kūrimą arba stiprinimą. Šiuo požiūriu gera galimybė – derybos dėl ekonominės partnerystės susitarimų. Ja ypač gerai pasinaudota sudarant EB ir CARIFORUM šalių EPS, kuriame oficialiai įtvirtintas nevalstybinių subjektų dalyvavimas prižiūrint šio susitarimo įgyvenimą. Kadangi EESRK įsitikinęs, kad šis principas sutelkiant patirtį padeda gilinti regioninę integraciją, ir pelnyti jai piliečių pritarimą, tokiu būdu sustiprinant AKR ir ES partnerystę, Komitetas prašo Komisiją ir visas šiuo metu derybas vedančias AKR šalis užtikrinti, kad šis principas būtų įtrauktas į visus būsimus regioninius EPS. Tačiau kad pareikšta valia įgytų pavidalą ir būtų iš tikrųjų įgyvendinta, kad pilietinė visuomenė aktyviai ir veiksmingai dalyvautų regioninės integracijos procese, būtina politiškai ir finansiškai remti regionų lygmens socialinių ir profesinių tinklų kūrimą ir (arba) stiprinimą. Patirtis rodo, kad tai būtinas etapas siekiant plėtoti darnų ir veiksmingą nevalstybinių subjektų dialogą regionų lygmeniu.

Kad išvengtume nesėkmės įgyvendinant šias iniciatyvas, būtina atsižvelgti į sunkumus, su kuriais šioje srityje buvo susidurta įgyvendinant Kotonu susitarimą, ypač į poreikį stiprinti nevalstybinių subjektų pajėgumą. Jo reikia atsižvelgiant į poreikius bei į dažnai pastebimą nacionalinio ir regioninio lygio valstybinių institucijų silpnumą.

6. Konkrečios pastabos

6.1. Tęsti svarstymą. EESRK ragina Komisiją įvertinti, kokį poveikį regioninės integracijos veiklai daro kultūriniai ir etniniai aspektai bei valstybių sienos ir kokių veiksmų būtų galima imtis šiam poveikiui susilpninti.

6.2. Plėtoti bendradarbiavimą. Komitetas ragina Komisiją skatinti ir (arba) remti regioninį bendradarbiavimą tarp atokiausių ES regionų ir jų geografinių kaimynų – integravimą įgyvendinusių AKR regionų arba valstybių – siekiant plėtoti atskirų partnerių vystymosi poreikiais pagrįstą bendradarbiavimą, kai atsižvelgiama į kiekvieno jų interesus.

6.3. EPS ir regioninė integracija. 4.1.3 punkte primenama, kad 2008 m. rugsėjo mėn. nuomonėje dėl „ES ir Afrikos strategijos“ Komitetas pabrėžė apgailestaująs, kad ligi šiol nesudaryti regioniniai ekonominės partnerystės susitarimai (išskyrus CARIFORUM ir ES), kurių vienas iš tikslų būtų regioninė integracija. Šiuo metu tam tikros šalys vietoje regioninių EPS sudarinėja jų interesus tenkinančius pakaitinius ekonominio bendradarbiavimo susitarimus. Komiteto nuomone, tokia taktika gali tapti kliūtimi regioninių EPS sudarymui, taip pat ir pačiam regioninės integracijos procesui, kadangi šiuo atveju atsižvelgiama tik į atskiros valstybės specifinius ypatumus, atsisakant visuotinio požiūrio, leidžiančio apibrėžti viso regiono identiteto ypatumus. Todėl būtina nuodugniai apsvarstyti susidariusią padėtį, dėl kurios nacionalinius EPS bus nelengva pakeisti regioniniais EPS.

Be to, Komiteto nuomone, būtina įvertinti, kokios gali būti regioninių grupių (kurios skiriasi nuo seniau sudarytųjų) vykdomų derybų dėl EPS pasekmės regioninės integracijos procesui (14).

6.4. Naujų jėgų įtaka. Daugelyje AKR (ypač Afrikos) šalių pastebima įvairių ekonomiškai sustiprėjusių valstybių veikla. Siekiant užtikrinti būsimos ES politikos veiksmingumą, būtų labai naudinga komunikato analizę papildyti tyrimu, kokį poveikį regioninei integracijai gali daryti visose šalyse veiklą plėtojanti Kinija, pastebimai suaktyvėjusios JAV, pradėjusi skverbtis Indija, taip pat Japonija ir Korėja. Būtų tikslinga regioninės integracijos požiūriu palyginti nagrinėjamąjį komunikatą ir komunikatą „ES, Afrika ir Kinija: siekiant trišalio dialogo ir bendradarbiavimo“ (15).

6.5. Komunikatas buvo parengtas pasaulinei ekonomikos krizei dar nepasiekus jos dabartinio masto, todėl tyrime jos poveikis neįvertintas. Komiteto nuomone, ši krizė dar akivaizdžiau patvirtino, kad regioninė integracija būtina. Tačiau stebint JAV ir Europoje vykstančius procesus galima pagrįstai būgštauti, kad gali atsitikti priešingai, kad gali būti sugrįžta prie vienos valstybės interesais pagrįsto autokratiško valdymo ir nacionalizmo … nors, savaime aišku, Europos Sąjunga negali AKR šalims nurodinėti, ką jos turi daryti. Vis dėlto ES tenka labai svarbus vaidmuo užtikrinti, vykdant Kotonu susitarimą ir sudarant regioninius EPS, nuolat prižiūrint, kad netektų persvarstyti ir sumažinti valstybių narių pažadėtos paramos apimčių, stebint, kad būtų tinkamai vykdomi G20 priimti sprendimai dėl besivystančių šalių, kad AKR šalys išvengtų ekonominiam vystymuisi nepalankios raidos. Nesėkmės atveju gali padidėti migrantų srautai, nes išseks emigrantų iš Europos į AKR šalis (ypač į Afriką) (16) siunčiamų pinigų srautas.

Be to, regioninės integracijos stiprinimas AKR ir Afrikos šalims yra viena iš nedaugelio konkrečių galimybių aktyviai pasipriešinti dabartinei ekonomikos ir finansų krizei ir tokiu būdu atlikti aktyvų vaidmenį lemiant būsimą globalizacijos raidą ir užsitikrinti vystymosi perspektyvą.

2009 m. liepos 16 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) Afrikos žemynas yra didžiausias lyginant su kitomis AKR grupėmis ir jam tenka 95 proc. visos pagalbos.

(2) Galima paminėti labai konkrečias Kotonu susitarime numatytas priemones tikslams pasiekti (1 str.), taip pat regioninio bendradarbiavimo ir integracijos strategijai įgyvendinti (28, 29 ir 30 str., taip pat žr. 1 priedą). Šios priemonės nepaseno, jas reikia iš naujo pasiūlyti ir vėl imtis įgyvendinti.

(3) Komisijos komunikatas dėl Europos bendrijos paramos besivystančių šalių regioninės ekonominės integracijos pastangoms, COM (1995) 219 galutinis, 1995 m. birželio 16 d.

(4) Jo tikslas – „remti Afrikos integracijos programą, stiprinti Afrikos pajėgumą reguliavimo, standartų taikymo ir kokybės kontrolės srityse, įgyvendinti ES ir Afrikos partnerystę infrastruktūrų kūrimo srityje“. Daugiau informacijos šiuo klausimu galima rasti nuomonėje ES ir Afrikos strategija, OL C 77, 2009 3 31, p. 148-156.

(5) REX/247 - OL C 77, 2009 3 31, p. 148-156. Pranešėjas Gérard Dantin.

(6) „… regioninė integracija – tai bendru sutarimu politinių, fizinių, ekonominių ir socialinių kliūčių, skiriančių šalis nuo kaimyninių šalių, panaikinimo ir bendradarbiavimo valdant bendrus išteklius bei regionines gėrybes procesas …“.

(7) Nuomonėje ES ir Afrikos strategija – OL C 77, 2009 3 31, p. 148–156 galima susipažinti su Komiteto atliktais tyrimais ir pasiūlymais šiuo klausimu.

(8) Žr. 7 išnašą.

(9) Pavyzdžiui, 2008 m. gegužės mėn. paskelbtoje Pasaulio banko ataskaitoje apie padėtį Dramblio Kaulo Kranto Respublikoje nurodyta, kad šios respublikos saugumo pajėgų atstovų reketas ir priekabiavimai prie užtvarų šalies keliuose yra kliūtis laisvam prekių ir asmenų judėjimui. Šis reketas neigiamai veikia ir ūkinę veiklą, nes vežėjams jis kasmet kainuoja nuo 230 iki 363 milijonų dolerių neteisėtai „surinktų“„mokesčių“. Tyrime pastebima, kad ši suma sudaro nuo 35 iki 50 proc. 2007 m. šalies biudžete numatytų išlaidų investicijoms.

(10) Žr. 7 išnašą: ten pat, 7.5 punktas ir V priedas.

(11) Žr. 7 išnašą. Šiuo klausimu naudingos informacijos galima rasti 2006 m. gegužės mėn. Adrien Bedossa parengtoje nuomonėje Pirmenybė Afrikai: Europos pilietinės visuomenės požiūris OL C 195, 2006 8 18, p. 104–109

(12) „Socialinio dialogo skatinimas prancūzakalbėse Afrikos šalyse“.

(13) Žr. 7 išnašą, taip pat Kotonu susitarimo 30 str.

(14) Pavyzdžiui, Pietų Afrikos vystymosi draugijai (SADC) priklauso 15 valstybių narių. Tuo tarpu septynios jų veda bendras derybas kaip Pietų Afrikos šalys, šešios kaip Pietryčių Afrikos sandrauga (ESA, angl. Eastern Southern African communauty), viena kaip Rytų Afrikos šalis (EAC) ir viena kaip Centrinės Afrikos šalis.

(15) COM(2008) 654 galutinis.

(16) Žr. OL C 120, 2008 5 16, p. 82–88 Migracija ir vystymasis: galimybės ir iššūkiai. Pranešėjas Sukhdev Sharma.