Dėl apsaugos termino, šiame poveikio vertinime nagrinėjamas atlikėjams taikomo termino pratęsimo „iki gyvenimo pabaigos arba 50 metų“, atsižvelgiant į tai, kas trunka ilgiau, variantas. Šis variantas pagerintų atlikėjų būklę, be to, susiejus apsaugą su jų gyvenimo trukme, būtų pripažintas jų kūrinių individualus ir kūrybinis pobūdis. Šis variantas būtų taikomas ne tik atlikėjų išskirtinėms teisėms, bet ir įvairioms transliavimo bei viešo atlikimo teisėms, kurios neperduodamos įrašų bendrovėms.

Be to, pasibaigus teisių galiojimui, atlikėjai gali susidurti su nepageidaujamu savo kūrinių naudojimu, kuris gali pakenkti jų vardui ar reputacijai. Atlikėjų situacija taip pat nepalanki, palyginti su autoriais, kurių darbams apsauga galioja 70 metų po jų mirties. Tai gali būti vertinama kaip neteisybė, nes atlikėjai šiais laikais yra ne tik reikalingi ne mažiau už autorius, bet nuo jų labiau priklauso ir komercinė garso įrašo sėkmė.

Artistų atžvilgiu iš šio poveikio vertinimo matyti, kad daugelis Europos muzikantų ar dainininkų pradėjo savo karjerą vos peržengę 20 metus. Tai reiškia, kad, kai dabartinis 50 metų apsaugos laikotarpis baigsis, jie bus sulaukę aštuoniasdešimties metų ir gal net išgyvens iki devyniasdešimties ar šimto metų (vidutinė vyrų gyvenimo trukmė ES yra 75, moterų – 81 metai). Todėl savo gyvenimo pabaigoje atlikėjai netenka pajamų, nes nebegauna honorarų iš įrašų bendrovių, be to, jie netenka atlyginimo, kuris jiems priklauso už jų garso įrašų transliavimą arba viešą atlikimą. Šias pajamas atlikėjai gauna tiesiogiai per kolektyvinių teisių administravimo organizacijas ir tokioms pajamoms netaikomos sutartys su įrašų bendrovėmis.

Šiame poveikio vertinime aprašoma, kaip atlikėjai sutartimis perduoda savo išskirtines teises garsių ženklų įrašų bendrovėms (įskaitant atgaminimą, platinimą, nuomą ir pateikimo teises), bet ne savo teises pretenduoti į atlyginimą už transliavimą ir viešą atlikimą. Siekiant apriboti atlikėjų išskirtinių teisių sisteminio sutartinio perdavimo įrašų bendrovėms poveikį, poveikio vertinime nagrinėjama neatšaukiamos teisės į atlyginimą, į kurį atlikėjai turėtų teisę net perdavę savo pateikimo teisę įrašų gamintojui, galimybė. Teisės pretenduoti į teisingą atlyginimą už pardavimą internetu ir kitas kūrinių pateikimo internete formas sukūrimas – įdomus variantas, kuriam laikas dar gali ateiti. Tačiau šiame etape neapibrėžtumas, susijęs su klausimu, kas turi mokėti tokį „teisingą atlyginimą“, yra toks, kad galimas šio varianto poveikis negali būti nurodomas skaičiais, leidžiančiais protingai išmatuoti apibrėžtumą. Atsižvelgiant į neapibrėžtumą, susijusį su teisės pretenduoti į teisingą atlyginimą administravimu, reikia šį variantą nagrinėti toliau. Nors ateityje šis variantas gali būti sėkmingai įgyvendintas siekiant, kad atlikėjai gautų didesnę dalį iš internetu gautų pajamų, šiame etape dar per anksti jį aptarinėti. Todėl šis variantas buvo atmestas prieš pradedant poveikio analizę.

Dar vienas nagrinėtas variantas – sustiprinti moralines atlikėjų teises. Jų moralinės teisės galėtų apimti ir teisę apriboti netinkamą jų kūrinių naudojimą.

Dar vienas variantas – užtikrinti, kad į atlikėjų ir įrašų bendrovių sutartis būtų įtrauktos vadinamosios „naudok arba prarask“ išlygos. Tai reiškia, kad, jei įrašų bendrovė nenori pakartotinai išleisti kūrinio pratęsto termino metu, atlikėjas gali pereiti į kitą įrašų bendrovę arba pats naudoti įrašą.

Įvairių variantų poveikis

Visi variantai vertinami pagal tokius šešis veiklos tikslus: 1) laipsniškai suderinti autorių ir atlikėjų apsaugą; 2) vis labiau didinti atlyginimą atlikėjams; 3) mažinti apsaugos skirtumus tarp ES ir JAV; 4) vis labiau didinti A&R išteklius, t. y. naujų talentų ugdymą; 5) užtikrinti muzikos prieinamumą už protingą kainą; ir 6) skatinti skaitmeninti anksčiau išleistus kūrinius.

Poveikio vertinime daroma išvada, kad „nieko nedaryti“ yra nepageidaujamas variantas. Jei nieko nebūtų daroma, tūkstančiai Europos atlikėjų, kurių kūryba buvo įrašinėjama šeštojo dešimtmečio pabaigoje ir septintajame dešimtmetyje, per ateinančius dešimt metų netektų visų savo honorarų už transliavimą. Tai turėtų didelį socialinį ir kultūrinį poveikį. O ir garso įrašų pramonė būtų priversta mažinti naujų garso įrašų kūrimą Europoje.

Poveikio vertinime svarstomas variantų, kurie nesusiję su atlikėjų ir įrašų gamintojų teisių terminu, poveikis (3a, b, c ir d variantai). 3a variantas (neatšaukiama teisė į teisingą atlyginimą) pasirodo besąs per ankstyvas, nes neaišku, kas mokėtų tokį atlyginimą, ir sunku apskaičiuoti, kokią finansinę naudą tai duotų. 3b variantas (moralinių teisių stiprinimas) neturi finansinio poveikio atlikėjams ir įrašų gamintojams. 3c variantas – „naudok arba prarask“ išlyga – būtų naudingas atlikėjams, nes leistų jiems užtikrinti savo kūrinių buvimą rinkoje. Jis taip pat būtų naudingas kultūrinei įvairovei. 3d variantas – įrašų bendrovių įkurtas fondas – būtų labai naudingas nepagrindiniams atlikėjams. Tačiau įrašų gamintojams tektų mokėti į fondą mažiausiai 20 % papildomų pajamų, gautų pratęsus terminą. Tačiau poveikio vertinime daroma išvada, kad prekiauti garso įrašais įrašų bendrovėms vis tiek būtų pelninga, net jei reikėtų mokėti 20 % į fondą.

Variantai, susiję su termino pratęsimu (2a „iki gyvenimo pabaigos arba 50 metų“ ir 2b „95 metai atlikėjams ir įrašų gamintojams“), atrodo gerokai tinkamesni siekiant šešių strateginių tikslų. Ir 2a, ir 2b variantai yra finansiškai naudingi atlikėjams, taigi leistų didesniam skaičiui atlikėjų skirti daugiau laiko savo meninei veiklai.

2a variantas, susiejant terminą su atlikėjo gyvenimo trukme, leistų suvienodinti teisinę atlikėjų ir autorių apsaugą. Jis atspindėtų asmeninį atlikėjų meninio įnašo pobūdį ir būtų pripažinta, kad atlikėjai yra vienodai svarbūs, kaip ir autoriai, kad muzika pasiektų klausytojus. Šis variantas taip pat leistų atlikėjams prieštarauti netinkamam savo kūrinių naudojimui, kol jie patys yra gyvi.

Be to, 2b variantas padidintų įrašų gamintojų A&R išteklių sutelkimą, taigi galėtų turėti papildomą teigiamą poveikį kultūrinei įvairovei. Šiame poveikio vertinime taip pat matyti, kad termino pratęsimas būtų naudingas ne tik garsiems pagrindiniams atlikėjams. Nors, žinoma, pagrindiniai atlikėjai daugiausia uždirba iš autorinio honoraro, dėl kurio deramasi su įrašų bendrovėmis, visi atlikėjai – nesvarbu, pagrindiniai artistai ar samdomi muzikantai – turi teisę į vadinamuosius „antrinius“ pajamų šaltinius, kaip antai vienkartinis teisingas atlyginimas, kai garso įrašai, kuriuose yra ir jų kūriniai, transliuojami arba atliekami viešai. Termino pratęsimas užtikrintų, kad tokie pajamų šaltiniai būtų visą atlikėjo gyvenimą. Padidėjusios pajamos leidžia atlikėjams skirti daugiau laiko savo meninei karjerai ir mažiau laiko gaišti dirbant papildomą darbą. Be to, tūkstančiams nežinomų samdomų muzikantų, kurie buvo savo karjeros viršūnėje šeštojo dešimtmečio pabaigoje ir septintajame dešimtmetyje, „vienkartinis teisingas atlyginimas“ už jų įrašų transliavimą dažnai yra vienintelis pajamų iš jų meninės karjeros šaltinis.

Be kita ko, kad būtų užtikrintas didesnis A&R išteklių prieinamumas, 2b variantas taip pat yra lengviau įgyvendinamas nei 2a variantas, nes antrasis variantas yra siejamas su atskirų atlikėjų gyvenimo trukme. Kaip rodo bendrai parašytų darbų pavyzdys, autorių teisių siejimas su atskirų dalyvių gyvenimo trukme kelia sudėtingų klausimų, kai prie garso įrašymo prisideda keli atlikėjai. Tai padidintų teisinę ir administracinę valstybių narių naštą ir sukurtų teisinį neapibrėžtumą, nes apsaugos terminas nebebūtų siejamas su konkrečia ir vienoda data, t. y. kūrinio fonogramos išleidimu, o su kartais labai skirtinga įvairių bendraatlikėjų gyvenimo trukme.

Pasiūlyme esančios galimos nuostatos, kurios leistų užtikrinti naudą atlikėjams

Siekiant užtikrinti, kad termino pratęsimo naudą gautų atlikėjai, visų pirma samdomi muzikantai, šiame poveikio vertinime daroma išvada, kad įrašų bendrovės turėtų prisidėti prie samdomų muzikantų fondų (3d variantas). Stengiantis, kad finansinis mastas būtų toks, jog užtikrintų apčiuopiamą naudą samdomiems muzikantams, šiame poveikio vertinime siūloma įrašų bendrovėms įsipareigoti atidėti mažiausiai 20 % savo pajamų, gaunamų pratęsus terminą, samdomiems muzikantams. Fondo poveikis samdomiems muzikantams būtų teigiamas, nes vidutinės atlikėjų papildomos metinės pajamos per 45 metus būtų maždaug tris kartus didesnės.

Poveikio vertinime taip pat siūloma su termino pratęsimu kartu įtraukti „naudok arba prarask“ nuostatą (3c variantas). Tai reiškia, kad, jei įrašų bendrovė nenori pakartotinai išleisti kūrinio pratęsto termino metu, atlikėjas gali pereiti į kitą įrašų bendrovę arba pats naudoti savo įrašą.

Empiriniai tyrimai rodo, kad termino pratęsimas nekenktų vartotojams.

Empiriniai tyrimai rodo, kad garso įrašų, kuriems nebetaikomos autorių teisės, kaina nėra mažesnė už autorinių teisių saugomo garso įrašo kainą. Taip yra ir teisės pretenduoti į įstatymų nustatytą atlyginimą, ir kompaktinių plokštelių pardavimų atžvilgiu.

„Vienkartinis teisingas atlyginimas“ už muzikos transliavimą ir viešą atlikimą liktų toks pats, nes tokios išmokos yra apskaičiuojamos kaip procentas nuo transliuotojo ar kitokio subjekto pajamų. Kas dėl kompaktinių plokštelių pardavimo, tai visai nedaug tyrėjų nagrinėja skirtumą tarp įrašų, kuriuos saugo autorių teisės, ir įrašų, kurių jos nesaugo, kainų. „Price Waterhouse Coopers“ tyrime daroma išvada, kad nėra sistemingo skirtumo tarp įrašų, kuriuos saugo autorių tesiės, ir įrašų, kurių jos nesaugo, kainų. Tai iki šiol pats išsamiausias tyrimas, apimantis 129 albumus, įrašytus 1950–1958 m. Remiantis tuo, tyrime nustatyta, jog nėra aiškaus įrodymo, kad įrašai, kurių gretutinių teisių galiojimas baigėsi, būtų sistemingai parduodami mažesne kaina už dar saugomus įrašus.

Analizuojant autorių teisių arba gretutinių teisių poveikį kainai, buvo atsižvelgta ir į kitus tyrimus. Daugelis jų buvo orientuoti į knygas. Tačiau net šioje kategorijoje arba nenustatytas skirtumas tarp į tyrimus įtrauktų knygų, kurias saugo autorinės teisės, ir knygų, kurių nesaugo autorinės teisės, kainų arba autorinių teisių poveikis kainai labai priklausė nuo modelio, todėl gauti duomenys negali būti laikomi labai patikimais. Atsižvelgiant į tai, kad trūksta plačiai priimtinų modelių ir į laikotarpio trukmę, teisinga būtų teigti, jog nėra aiškių įrodymų, kad kainos padidėtų, jei būtų pratęstas terminas.

Apskritai pratęstas terminas turėtų teigiamą poveikį vartotojų pasirinkimui ir kultūrinei įvairovei. Ilgainiui taip bus dėl to, kad termino pratęsimas bus naudingas kultūrinei įvairovei, nes užtikrins reikiamus išteklius fondui ir naujų talentų ugdymui. Trumpalaikiu ir vidutiniu laikotarpiu termino pratęsimas būtų paskata įrašų bendrovėms skaitmeninti ir pardavinėti savo senuosius įrašus. Jau aišku, kad platinimas internetu siūlo unikalias galimybes parduoti precedento neturintį garso įrašų kiekį.

Tarptautinis aspektas