/* KOM/2011/0114 galutinis */ KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS VADOVŲ TARYBAI 2011 m. prekybos ir investavimo kliūčių ataskaita Bendradarbiavimas su strateginiais ekonominiais partneriais siekiant geresnių patekimo į rinką sąlygų. Prekybos kliūčių šalinimo veiksmų prioritetai





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2011.3.10 KOM(2011) 114 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS VADOVŲ TARYBAI 2011 m. prekybos ir investavimo kliūčių ataskaitaBendradarbiavimas su strateginiais ekonominiais partneriais siekiant geresnių patekimo į rinką sąlygų.Prekybos kliūčių šalinimo veiksmų prioritetai SEK(2011) 298 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS VADOVŲ TARYBAI 2011 m. prekybos ir investavimo kliūčių ataskaitaBendradarbiavimas su strateginiais ekonominiais partneriais siekiant geresnių patekimo į rinką sąlygų.Prekybos kliūčių šalinimo veiksmų prioritetai ĮVADAS ES, kaip didžiausias pasaulyje prekybos blokas ir svarbiausia tiesioginių užsienio investicijų (TUI) šaltinio ir paskirties vieta, yra labai suinteresuota užtikrinti atvirą ir sąžiningą pasaulinę prekybos sistemą. Šis interesas ateityje tik dar labiau stiprės: iki 2015 m. 90 % pasaulinio augimo bus sutelkta už Europos ribų. Europos ekonomika turi išnaudoti didesnio augimo už jos ribų, visų pirma Azijoje, teikiamas galimybes. Pagrindinis naujosios ES prekybos strategijos[1] principas – derybų darbotvarkę papildanti atnaujinta prekybos politika turi būti vykdoma aktyviau ir, be kita ko, turi būti siekiama, kad iš Europos įmonių nebūtų atimtos teisėtos galimybės patekti į rinkas ir kad siekiant visiems užtikrinti vienodas sąlygas mūsų teisės būtų tinkamai ginamos. Komisija sutelks dėmesį į šiuos klausimus ir griežtai laikysis šios darbotvarkės. Komisija taip pat yra pasiryžusi tęsti kovą su protekcionizmu. Iš tiesų, būtent todėl, kad ES atvirą vidaus ir užsienio rinką laiko naudinga, ji turi bendradarbiauti su partneriais ir derinti pastangas laikantis abipusiškumo ir abipusės naudos principo[2]. Pagalba Europos įmonėms patekti į trečiųjų šalių rinkas buvo ir tebėra svarbiausias ES prekybos politikos elementas, tačiau ES turi dėti daugiau pastangų. Bendrai sutariama, kad pagrindinis šiandieninės prekybos politikos uždavinys yra ne mažinti prekėms taikomus muitų tarifus, bet šalinti reguliavimo kliūtis, užtikrinti geresnes galimybes patekti į paslaugų ir investicijų rinkas, atverti viešojo pirkimo rinkas, geriau apsaugoti intelektinės nuosavybės teises (INT) bei užtikrinti jų gynimą ir šalinti nepagrįstas tvaraus žaliavų tiekimo kliūtis. Apskritai būtina užtikrinti, kad prekyba padėtų siekti tvaraus vystymosi, kartu atsižvelgiant į prekybos kliūčių socialinį poveikį. Tyrimai rodo, kad išsprendus dvišalius ir daugiašalius derybų darbotvarkės klausimus ES bendras vidaus produktas (BVP) galėtų padidėti daugiau kaip puse procento[3]. Šis skaičius galėtų padvigubėti, jeigu su tokiomis pagrindinėmis prekybos partnerėmis kaip JAV ir Kinija[4] ES padarytų realią pažangą spręsdama netarifinių barjerų ir reguliavimo klausimus. Prekybos politika gali ir turi padėti kurti darbo vietas ir skatinti augimą. Patekimo į rinką strategija[5] yra svarbiausias mūsų pastangų elementas, kuriuo garantuojama, kad prekybos susitarimai duotų realios naudos prekybai. Ypatingas dėmesys skiriamas prevenciniams veiksmams, įskaitant išankstinio perspėjimo mechanizmų, numatytų PPO susitarimuose dėl techninių prekybos kliūčių ir sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių, naudojimą. Komisija pasiryžusi toliau plėtoti naujus bendradarbiavimo su valstybėmis narėmis ir įmonėmis būdus, kad būtų šalinamos kliūtys trečiųjų šalių rinkose ir kad kliūčių šalinimas taptų mūsų santykių, įskaitant aukščiausiu lygmeniu, su trečiosiomis šalimis pagrindu. Komisijos nuomone, patekimo į rinką klausimai turėtų būti įtraukti į vykstančias Europos Vadovų Tarybos diskusijas dėl strateginės ekonominės partnerystės ryšių stiprinimo: turėtų būti nustatomi prioritetai, paprastinamos skirtingos priemonės ir derinamos mūsų pozicijos, kad ES interesai būtų veiksmingiau propaguojami užsienyje. Be to, apsvarstyti prioritetus naudinga, nes pradeda veikti Europos išorės veiksmų tarnyba. Tai yra pirmoji metinė Europos Vadovų Tarybai teikiama prekybos ir investavimo kliūčių trečiosiose šalyse ataskaita, pirmą kartą nurodyta strategijoje „Europa 2020“[6]. Ataskaita suteikia galimybę dėmesį sutelkti į bendras pastangas, būtinas siekiant spręsti tam tikrų patekimo į rinką kliūčių klausimus, įskaitant užsienio šalims taikomas priemones ir pramonės politikos praktiką[7]. Iš tiesų pagrindinių ES prekybos partnerių susidomėjimas prekybos politika labai išaugo. Kartais tai pasireiškia tokiais ES interesams galinčiais pakenkti veiksmais kaip aktyvus „nacionalinių čempionų“ skatinimas. Aptariamos kliūtys yra didžiausią ekonominę ir (arba) sisteminę svarbą Europos įmonėms turinčios kliūtys tam tikrų strateginių partnerių rinkose. Šios kliūtys taip pat apima žaliavų eksporto apribojimus, kurie griežtai vertinant nėra laikomi patekimo į rinką kliūtimis, tačiau lygiai taip pat kenkia Europos įmonėms, visų pirma Europos vartotojų grandies gamintojams, naudojantiems žaliavas galutiniuose eksportui skirtuose produktuose. Ši ataskaita padės diskusijas Europos Vadovų Taryboje sutelkti į bendrus patekimo į rinkas prioritetus, iki galo išnaudoti bendros ES stiprybės potencialą ir duos tiesioginės naudos skatinant augimą ir kuriant darbo vietas Europos Sąjungoje. SVARBIOS MŪSŲ SANTYKIŲ SU STRATEGINIAIS PARTNERIAIS KLIŪTYS Šioje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama kliūtims, kurių ekonominė ir (arba) sisteminė svarba Europos įmonėms yra didžiausia tam tikrų mūsų strateginių partnerių – Kinijos, Indijos, Japonijos, Brazilijos ir Argentinos (nurodyta kartu dėl Mercosur matmens), Rusijos ir JAV – rinkose. 2009 m. prekyba su šiais partneriais sudarė 45 % mūsų prekybos prekėmis ir komercinėmis paslaugomis (prekybos apimtis su JAV ir Kinija buvo atitinkamai 19 % ir 10 %) ir 41 % mūsų tiesioginių užsienio investicijų srautų[8] (vien JAV tenka 35 % srautų). Kadangi ES šiuo metu su keturiais iš šešių partnerių neveda dvišalių derybų dėl laisvosios prekybos susitarimų, šių šalių atžvilgiu dar svarbiau laikytis tvirto bendro požiūrio. Tai, kad šioje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama šiems strateginiams partneriams, žinoma, nereiškia, kad Komisija mažiau reikšmingomis laiko kliūtis kitose svarbiose ir dažnai besivystančios ekonomikos rinkose, pvz., Pietryčių Azijos valstybių asociacijai ASEAN priklausančiose šalyse, Persijos įlankos bendradarbiavimo tarybos šalyse, Pietų ar Rytų kaimynystės šalyse arba kitų strateginių partnerių, pvz., Meksikos ir Pietų Afrikos, rinkose. Prie ataskaitos pridėtame tarnybų darbiniame dokumente išsamiau apžvelgiamos jau dėtos pastangos ir numatyti veiksmai, kuriais siekiama šalinti kliūtis, nustatytas 32 prioritetinėse eksporto rinkose. Konkrečios kliūtys pasirinktos atsižvelgiant į neseniai atliktus bendrus padėties šiose septyniose šalyse vertinimus, pvz., į 2009–2010 m. Tarybos prašymu[9] atliktą svarbiausių kliūčių vertinimą, kuriuo remiantis 32 rinkose nustatytos 205 prioritetinės kliūtys, ir į tęstinį protekcionistinių priemonių stebėjimą, neseniai pradėtą ekonomikos ir finansų krizės laikotarpiu[10]. Kinija Kinija yra antra pagal dydį ES prekybos partnerė, o ES yra pirma pagal dydį Kinijos prekybos partnerė. Kinija yra ne tik pigių vartojimo prekių gamintoja, bet ir svarbiausių žaliavų mūsų apdirbamajai pramonei tiekėja. Nepaisant didelio dvišalio prekybos deficito, Kinija tapo sparčiausiai augančia mūsų eksportuojamų prekių ir paslaugų rinka ir svarbia ES investicijų gavėja. 2009 m. ES į Kiniją eksportavo prekių už 82 mlrd. EUR, t. y. nepaisant krizės, vis tiek 4 % daugiau nei 2008 m.; 2010 m. spalio mėn. pabaigoje mūsų eksportas, palyginti su tuo pačiu praėjusių metų laikotarpiu, išaugo 38 %. Apskritai ES eksportas į Kiniją nuo 2005 m. (pirmi 11 mėnesių) iki 2010 m. (pirmi 11 mėnesių) padidėjo daugiau kaip du kartus (121 %). Tačiau ES eksporto potencialas vis dar nėra iki galo išnaudotas ir geresnės patekimo į rinką sąlygos padėtų ES eksportuotojams ir investuotojams prisidėti prie fenomenalaus Kinijos ekonomikos augimo ir juo pasinaudoti. Praėjus dešimčiai metų nuo Kinijos prisijungimo prie PPO, šaliai ir toliau būtina dėti pastangų, kad būtų veiksmingiau laikomasi svarbiausių PPO principų, susijusių su nediskriminavimu, skaidrumu ir nacionaliniu statusu. Nepašalintos svarbios patekimo į rinką kliūtys, susijusios su standartizacija ir techniniais reikalavimais, taip pat paslaugų, investicijų ir viešojo pirkimo rinkose. Ir toliau didelį susirūpinimą kelia nepakankamai apsaugotos intelektinės nuosavybės teisės ir sudėtingos sertifikavimo procedūros. Labiausiai nerimą kelia tai, kad panašu, jog Kinija taiko intervencines pramonės politikos priemones, kurių tikslas – pakeisti importą gamyba šalies viduje, priverstinai perkelti technologijas ir vietos gamintojams taikyti palankesnes sąlygas gauti žaliavų. Šių priemonių pavyzdžiai – tokios pramonės subsidijos kaip valstybinių bankų teikiamos lengvatinės paskolos, subsidijos žemei, lengvatinės kainos žaliavoms (energijai) ir eksporto kreditai. Toliau nurodytos kliūtys, su kuriomis susiduria ES ūkinės veiklos vykdytojai, laikomos prioritetiniais klausimais: 1) Žaliavų srityje Kinija dabar sistemingai taiko tokias rinkos ribojimo priemones, kaip eksporto muitai ir kvotos. 2009 m. šių apribojimų poveikis ES iš Kinijos importuojamoms žaliavoms buvo apie 1,2 mlrd. EUR, t. y. 6 % bendro ES šių prekių importo. 59 % iš Kinijos importuojamų prekių, kurioms tokios priemonės padarė poveikį, buvo pramoninės žaliavos. Šios prekybos kliūtys kelia labai daug problemų visame pasaulyje, nes nėra alternatyvių tiekimo šaltinių arba gatavų pakaitinių žaliavų. Akivaizdus problemos pavyzdys – neseniai iškelti klausimai dėl prekybos retųjų žemių elementais . Kinijos nustatytos kliūtys, susijusios su retųjų žemių elementais, 2009 m. paveikė 62 % bendro šių rūšių retųjų žemių elementų importo į ES[11]. Sumažėjus Kinijos retųjų žemių elementų eksporto kvotoms, rinkoje pradėjo itin trūkti šių žaliavų ir labai išaugo kainos, todėl smarkiai padidėjo retųjų žemių elementų turinčių prekių gamybos sąnaudos. Retųjų žemių elementų kainos išaugo iki 500 % ir numatoma, kad dėl pastaruoju metu sumažintų eksporto kvotų jos toliau didės. ES pramonės sektoriai retųjų žemių elementus vis dažniau naudoja įvairioms vartotojų grandies taikomosioms programoms, dažniausiai – automobilių katalizatoriams, IRT sektoriuje (pvz., spausdintinėms plokštėms, optinėms skaiduloms ir puslaidininkiams), fosforinėms lempoms, galingiems nuolatiniams magnetams (pvz., naudojamiems elektriniuose automobiliuose arba vėjo turbinose), pažangiųjų technologijų stiklui ir keramikai. Todėl svarba Europos ekonomikos vystymuisi šiuo metu ir ateityje yra labai didelė. 2) Viešojo pirkimo ir intelektinės nuosavybės srityje didžiausią nerimą kelia „ vietos inovacijų “ politika, kuria siekiama remti Kinijos įmones, kad jos patektų į aukštesnę vertės grandinės dalį. Tai kelia didelį susirūpinimą Europos įmonėms, kurios nori eksportuoti iš ES arba jau vykdo veiklą Kinijoje. Praeityje dėl šios politikos buvo labai daug kliūčių patekti į Kinijos viešojo pirkimo rinką įvairiuose su inovacijomis susijusiuose sektoriuose, pradedant ekologiškomis technologijomis ir baigiant telekomunikacijomis, nes užsienio įmonėms taikytas reikalavimas registruoti jų intelektinės nuosavybės teises (INT) Kinijoje. Taisyklių projektu taip pat reikalaujama, kad įmonės atskleistų neskelbtiną komercinę informaciją, susijusią su inovacijomis ir INT. Tačiau per paskutinį ES ir Kinijos aukšto lygio ekonominį ir prekybos dialogą Kinijos Vyriausybė patikino, kad produktai ir paslaugos nebus skirtingai traktuojami pagal patentų registravimo vietą ir nebus priimtos ar toliau taikomos priemonės, pagal kurias produkto ar prekės kilmė arba intelektinės nuosavybės turėjimas būtų laikomas sąlyga, lemiančia vyriausybės pasirinkimą priimant sprendimą dėl viešojo pirkimo. Komisija teigiamai įvertino šį pažadą, tačiau atidžiai stebės, kaip priemonės įgyvendinamos, įskaitant provincijų lygmeniu, kad būtų sudarytos vienodos sąlygos vietos įmonėms, Kinijoje įsteigtoms užsienio kapitalo įmonėms ir užsienio įmonėms. Apskritai Kinijos viešojo pirkimo sistema tebėra neužbaigta ir neskaidri. Būtinos esminės reformos, kad būtų užtikrinta atitiktis tarptautiniams standartams ir sukurtos nuspėjamos sąlygos konkursų dalyviams. Siekiant šių tikslų būtina, kad Kinija prisijungtų prie Sutarties dėl viešųjų pirkimų. Apskritai kalbant apie INT, užsienio įmonėms, visų pirma vykdančioms veiklą kūrybos ir inovacijų sektoriuose, vis dar sunku naudotis Kinijos intelektinės nuosavybės teisių apsaugos sistema. Siekdamos pasinaudoti šia sistema šios įmonės turi tenkinti griežtesnius formalius reikalavimus. Visų pirma, sunku ir brangu tenkinti įgaliojimo įteisinimo ir notarinio patvirtinimo reikalavimus ir pateikti užsienyje surinktus įrodymus, todėl užsienio ūkinės veiklos vykdytojai negali veiksmingai apginti savo teisių teismuose ir administracinėse įstaigose. Be to, praktiškai sunku gauti laikinus draudimus, o teismų nurodyta atlygintina žala dažnai yra per menka. 3) Kinija vis griežčiau taiko reikalavimus laikytis specialių Kinijoje galiojančių standartų ir susijusių sudėtingų trečiųjų šalių testavimo ir sertifikavimo procedūrų . Tokie reikalavimai dažnai nesuderinami su tarptautiniais standartais ir praktika, todėl užsienio įmonių padėtis yra nepalankesnė. Svarbus pavyzdys yra informacinių ir ryšių technologijų (IRT) sektorius, kuriame dėl Kinijos reguliavimo ir atitikties vertinimo praktikos bendro sudėtingumo ir nepakankamu skaidrumo verslo aplinka tampa vis labiau nenuspėjama, o užsienio ir užsienio kapitalo įmonėms labai sunku patekti į rinką. 4) Vertinant dabartinius investicijų srautus akivaizdu, kad nepanaudotas potencialas yra labai didelis. Nors Europos įmonės 2009 m. Kinijoje investavo daugiau kaip 5 mlrd. EUR, tai yra mažiau nei 3 % bendro investicijų srauto. Dabartinės investavimo sąlygos Kinijoje yra nepakankamai skaidrios ir nuspėjamos. Be to, Kinijos teisės aktais, visų pirma energetikos sektoriuje (dėl kvalifikacijos reikalavimo, ribotos galimybės dalyvauti koncesijos projektuose ir surinkimo reikalavimo), kliudoma ES energetikos įmonėms nevaržomai patekti į Kinijos rinką, pirmiausia į atsinaujinančiosios energijos sektorių. Be to, remiantis vadinamuoju investicijų katalogu matyti, kad kai kurie svarbūs Kinijos sektoriai nepriima užsienio investicijų arba patekimas į juos yra ribojamas nustatant tokias sąlygas kaip bendros įmonės, kapitalo ribojimas, įmonių skaičiaus ribojimas ir t. t. Bendras skirtingų priemonių poveikis leidžia Kinijai investicijų režimą naudoti savo ekonomikos vystymui skatinti, visų pirma technologijų ir praktinės patirties perdavimą užtikrinant pirmiausia vietos įmonėms. Kinijoje norinčioms investuoti Europos įmonėms tai kelia didelį susirūpinimą. Artėjanti investicijų katalogo peržiūra suteikia puikią progą pareikšti aiškią nuomonę Kinijos valdžios institucijoms, kad šalyje būtina iš tiesų atvira ir nediskriminacinė investicijų aplinka. Indija Indija yra svarbi ES prekybos partnerė ir vis didesnę ekonominę galią įgyjanti šalis. Šalies ekonomikos augimo lygis yra 8–10 % per metus ir tai yra viena iš sparčiausiai augančios ekonomikos šalių. 1990–2005 m. pajamos vienam gyventojui išaugo daugiau nei dvigubai. Per ketverius metus ES ir Indijos prekyba išaugo 31 % ir 2009 m. buvo 53 mlrd. EUR, o ES investicijos į Indiją nuo 2003 m. išaugo daugiau nei keturis kartus ir 2009 m. buvo 3,1 mlrd. EUR. Tačiau Indijos prekybos režimas ir reguliavimo aplinka tebėra gana ribojamojo pobūdžio[12]. Be didelių tarifų, Indija taip pat taiko įvairius netarifinius barjerus, pvz., kiekybinius apribojimus, importo licencijas, sudėtingą daugelio produktų (pvz., padangų) testavimą ir sertifikavimą, sudėtingas ir ilgai trunkančias muitinės procedūras. Intelektinės nuosavybės srityje pastebėta, kad šiek tiek patobulinta INT apsaugos sistema, tačiau didelį susirūpinimą tebekelia Indijos priemonės padirbinėjimo ir piratavimo srityje. Be to, Indijos viešojo pirkimo teisės aktai vis dar neišsamūs. Būtinos esminės reformos, kad būtų užtikrinta atitiktis tarptautiniams standartams ir sukurtos nuspėjamos sąlygos konkursų dalyviams. Todėl dabartiniai ES ir Indijos prekybos rezultatai galėtų būti labai pagerinti. Išsamus ir plačių užmojų laisvosios prekybos susitarimas su Indija, dėl kurio dabar vyksta derybos, galėtų būti vienu svarbiausių ES laimėjimų. Tokios svarbos prekybos susitarimas duotų didelės naudos abiems pusėms: kukliausiais skaičiavimais nauda būtų 9–19 mlrd. EUR. Toliau nurodytos svarbios prekybos su Indija kliūtys, kurios turi būti pašalintos: 1) Siūlomi su naujomis saugumo nuostatomis susiję sudėtingi licencijavimo reikalavimai galėtų, jei būtų iki galo įgyvendinti, Europos ūkinės veiklos vykdytojams kliudyti dalyvauti komerciniuose telekomunikacijų viešojo pirkimo konkursuose. Minėtomis nuostatomis reikalaujama išankstinio patikimumo patikrinimo ir nustatomi technologijų perdavimo reikalavimai, taip pat įsipareigojimas, kad vietoj atvykusių inžinierių būtų įdarbinti inžinieriai iš Indijos. Tokie reikalavimai neturi tarptautinio precedento ir pakenktų investicijoms Indijoje. 2009 m. ES į Indiją eksportavo 1 mlrd. EUR vertės telekomunikacijų įrangos. 2) Kitas teminis prekybos klausimas yra pastaruoju metu Indijos taikytos medvilnės eksporto ribojimo priemonės. Nuo 2004 m. iki 2009 m. ES medvilnės importas išaugo 17 %. Kai kuriems medvilnės produktams Indijoje taikomi eksporto apribojimai[13]. Nors bendras šių medvilnės produktų importas į ES per penkerius metus sumažėjo 48 %, šiems produktams taikomos priemonės yra svarbios, nes 23 % tokios rūšies medvilnės produktų importuojama iš Indijos. Be to, Indija yra antra pagal dydį pasaulyje medvilnės gamintoja (20 % gamybos pasaulyje) ir vienintelė pasaulyje daugiau eksportuojanti negu importuojanti medvilnės šalis, todėl jos politika daro didelį poveikį pasauliniam medvilnės tiekimui ir kartu jos kainoms – taip dar labiau stiprėja pasaulinių kainų kilimo tendencija. Todėl Europos pramonė susiduria su labai didelėmis kainomis ir pasiūlos trūkumu, nes Indija yra pagrindinis ES medvilnės produktų importo šaltinis. 3) Be to, dėl Indijos investicijų politikos toliau stringa užsienio investicijos. Užsienio investicijos negalimos daugelyje svarbių ekonomikos sektorių, pvz., skirtingų prekių ženklų mažmeninės prekybos sektoriuje; priimta įvairių priemonių, kurių tikslas – kontroliuoti užsienio kapitalo srautus ir technologijas ir praktines žinias perduodant vietoms įmonėms užtikrinti didžiausią naudą. 4) Galiausiai sanitariniai ir fitosanitariniai importo reikalavimai , kurie yra griežtesni už tarptautinius standartus ir neturi jokio mokslinio pagrindo, stabdo tam tikrų produktų, visų pirma paukštienos, kiaulienos, daržovių, vaisių ir medienos, eksportą iš ES. Japonija Kaip labai išsivysčiusios ekonomikos šalis ir svarbiausia pasaulinė prekiautoja ir investuotoja, Japonija jau dabar yra svarbi ES partnerė, nors prekybos galimybės dar nėra iki galo išnaudotos. 2009 m. ES į Japoniją eksportavo beveik 4 % prekių ir paslaugų, Japonija yra septinta pagal dydį ES eksporto rinka. Tačiau 2005–2009 m. ES prekių eksportas į Japoniją kasmet vidutiniškai mažėjo beveik 6 %. Vis dar didelis Japonijos prekybos perviršis iš dalies lemia tai, kad užsienio įmonėms ir toliau sunku patekti į Japonijos rinką. Nors tarifai Japonijoje paprastai yra žemi, prekybos prekėmis ir paslaugomis reguliavimo kliūčių, investicijų ir viešojo pirkimo kliūčių tebėra daug ir jas ES pramonė laiko pagrindinėmis priežastimis, dėl kurių patekti į Japonijos rinką sunkiau nei į kitų šalių rinkas[14]. Tačiau 2010 m. balandžio mėn. ES ir Japonijos aukščiausiojo lygio susitikime sudarius aukšto lygio grupę ir jai surengus diskusijas, 2010 m. prisiimtas atnaujintas įsipareigojimas dėl glaudesnių ES ir Japonijos ekonominių ryšių. ES aiškiai nurodė, kad Japonijos pajėgumas įrodyti, kad reguliavimo kliūtys gali būti pašalintos, yra pati svarbiausia sąlyga siekiant glaudesnės ES ir Japonijos ekonominės integracijos. Todėl trijų toliau nurodytų kliūčių šalinimas yra geras būdas įsitikinti Japonijos ryžtu gerinti patekimo į rinką sąlygas, kad tai būtų naudinga ir ES, ir Japonijai. 1) Pirmas pavyzdys yra susijęs su didelėmis kliūtimis ES įmonėms patekti į Japonijos viešojo pirkimo rinką , neatsižvelgiant į tai, kad Japonija yra PPO sutarties dėl viešųjų pirkimų šalis. Japonija įsipareigojo sutarties dėl viešųjų pirkimų šalims (vadinasi ir ES įmonėms) atverti viešojo pirkimo rinką, kurios vertė yra maždaug 22 mlrd. EUR. 2007 m. tai prilygo tik 4 % bendrų Japonijos viešojo pirkimo rinkų ir 0,5 % šalies BVP. Tuo tarpu Japonijos įmonės galėjo patekti į ES viešojo pirkimo rinkas, kurių vertė yra 312 mlrd. EUR (arba 2,5 % ES BVP). Problema kyla, inter alia , dėl apribojimų sudaryti sutartis su geležinkelio ir miesto transporto operatoriais, dėl viešojo statybos darbų pirkimo sutartims taikomų labai griežtų apribojimų ir dėl vietos perkančiųjų organizacijų įgaliojimų aprėpties trūkumo. 2) Antra, sunku Japonijos rinkai teikti naujus medicinos prietaisus , nes remiantis Japonijos reguliavimo sistema nepakankamai pripažįstami tarptautiniai standartai, o patvirtinimo procedūros trunka ilgai. Tik pusė ES ir JAV rinkose naudojamų medicinos prietaisų yra Japonijos rinkoje. 3) Kalbant apie finansinių paslaugų sektorių, Europos draudimo sektoriaus atstovai nuolat reiškė susirūpinimą, kad Japonijos reguliavimo tarnyba Japonijos paštui taiko lengvatines sąlygas. Naujais vyriausybės rengiamais teisės aktais užsienio draudimo bendrovės būtų dar labiau diskriminuojamos ir nebūtų kuriamos vienodos sąlygos privatiems Japonijos ir užsienio operatoriams. Mercosur . Brazilija ir Argentina 2009 m. duomenimis, Brazilija yra 10 pagal dydį ES prekybos partnerė, ES prekių eksportas sudaro daugiau kaip 21 mlrd. EUR, o ES yra pirma pagal dydį Brazilijos prekybos partnerė, jai tenka beveik ketvirtadalis visų prekybos srautų. Brazilija taip pat yra didžiausia žemės ūkio produktų eksportuotoja į ES: iš jos į ES atkeliauja aštuntadalis visų ES importuojamų žemės ūkio produktų. ES yra didžiausia užsienio investuotoja Brazilijoje. Tačiau Brazilijos rinka yra gana apsaugota – taikomas 12 % muito tarifas, nustatyti svarbūs netarifiniai barjerai, kliudantys prekybininkams ir investuotojams. Argentina taip pat yra svarbi ES prekybos partnerė, o ES taip pat yra didžiausia užsienio investuotoja Argentinoje – ES investicijos sudaro apie pusę tiesioginių užsienio investicijų Argentinoje. Kaip pažymėta įvairiose tarptautinių organizacijų ir Komisijos[15] parengtose stebėjimo ataskaitose, Argentinos prekybos politikos priemonės krizės laikotarpiu kėlė labai daug problemų, nes nuo 2008 m. pradėta taikyti nemažai naujų protekcionistinių priemonių. Kaip Mercosur šalys, Brazilija ir Argentina šiuo metu su ES derasi dėl asociacijos susitarimo, į kurį bus įtrauktas laisvosios prekybos susitarimas. Šiomis aplinkybėmis būtina šalinti šias svarbias prekybos kliūtis, kad būtų lengviau patekti į šių dviejų šalių rinkas: 1) Užsienio įmonėms tampa dar sunkiau patekti į jau ir taip apribotą Brazilijos viešojo pirkimo rinką ; nauju įstatymu nustatyta 25 % lengvatų marža vietos prekėms ir paslaugoms , nacionalinio strateginio intereso prekių ir paslaugų tiekimo ir teikimo teisė suteikta tik nacionaliniams tiekėjams. Šios priemonės jau dabar neigiamai veikia Europos tiekėjus, vykdančius veiklą IRT srityje. Dėl Brazilijos viešojo pirkimo rinkos dydžio (2007 m. duomenimis – 133 mlrd. EUR) ir didelio potencialo ši kliūtis yra labai svarbi ir dėl to, kad tokios priemonės yra platesnio masto pramonės politikos dalis. 2) Ir Brazilijoje, ir Argentinoje jūrų transportui taikomi apribojimai, kurie tiesiogiai kenkia ES įmonėms. Brazilijos ir Argentinos krovinių dalijimosi susitarimais ribojamos ES laivybos įmonių galimybės įsitraukti į tarptautinę prekybos tarp šių dviejų šalių veiklą. Mercosur šalių tarpusavio prekybos srautų ir ES bei Mercosur prekybos srautų apimtis ir augimas, taip pat tikėtinas tokių srautų augimas dėl galimo Mercosur ir ES laisvosios prekybos susitarimo lemia, kad šis klausimas labai svarbus ES įmonėms. 3) Brazilija ir Argentina taip pat kliudo prekybai nustatydamos įvairias priemones, kuriomis ribojamas žaliavų eksportas . Priemonės taikomos tokiems produktams kaip žemės ūkio produktai , taip pat žaliaminės odos, odos ir chromu raugintos (angl. wet blue ) odos. Argentinoje kai kuriems žemės ūkio produktams, pvz., sojų pupelėms, taikomi net 35 % eksporto muitai. Europos vartotojų grandies gamintojams ir galiausiai vartotojams didelį neigiamą poveikį daro šios priemonės ir kartu taikomos sudėtingos eksporto procedūros, pvz., vadinamieji jautienos ir grūdų eksporto registrai. Tas pats pasakytina apie žaliamines odas, odas ir chromu raugintas odas, kurių labai svarbios pasaulinės gamintojos yra Brazilija ir Argentina. ES odos pramonė labai priklauso nuo Brazilijos ir Argentinos tiekimo; 2009 m. ES iš Brazilijos importavo galvijų žaliaminių odų, odų ir chromu raugintų odų, kurioms taikytų apribojimų vertė buvo 87 mln. EUR (12 % viso ES importo), o Iš Argentinos importuota prekių, kurioms taikytų apribojimų vertė buvo 81,2 mln. EUR (10 % viso ES importo). Eksporto mokesčių taikymas žaliaminėms odoms ir odoms lemia, kad ES odos pramonė atsiduria nepalankesnėje konkurencinėje padėtyje, nes tokie mokesčiai sudaro didelę odos gamybos sąnaudų dalį. Pažymėtina, kad Brazilija ir Argentina ne tik taiko eksporto apribojimus, bet ir plėtoja gatavų odos dirbinių pramonės sektorius. Naudodami pigias žaliavas, kurių negali gauti užsienio konkurentai, šie pramonės sektoriai tapo labai konkurencingi tarptautiniu mastu. 4) Galiausiai Argentinos taikomas griežtas prekybos ribojimas, nustatytas reaguojant į ekonomikos ir finansų krizę, yra šalies neautomatinių licencijų , taikomų įvairiems produktams, sistemos dalis. Sistema, kuri iš pradžių buvo skirta tekstilei, avalynei ir žaislams, vis labiau taikoma kitiems produktams, pvz., padangoms, geležiniams vamzdžiams, įrangai ir mechaniniams įrenginiams (pvz., keltuvams, derliaus nuėmimo mašinoms), netauriesiems metalams, netauriųjų metalų dirbiniams ir automobilių dalims. Galimų Europos eksportuotojų nuostolių įvertis yra bent 45 mln. EUR. Be to, panašu, kad neautomatinių licencijų sistemos aprėptis gali būti toliau plečiama. Esminis šių priemonių bruožas labai dažnai yra importuotojų „savanoriškai“ taikomi suvaržymai, kad importas atitiktų šalies vidaus produkciją. Remdamasi tokia pačia logika, Argentinos vyriausybė taip pat ėmėsi priemonių tam tikrų prekių importui riboti, t. y. neoficialiai skatinti prekybos centrus nebepardavinėti tokių produktų ir vilkinti išleidimo į laisvą apyvartą leidimų išdavimą. Rusija Rusija yra viena iš svarbiausių ES prekybos partnerių; dvišalės prekybos srautai sparčiai augo iki 2008 m. vidurio, kai Rusija, reaguodama į ekonomikos ir finansų krizę, priėmė vienašales prekybos ribojimo priemones vidaus pramonei apsaugoti. Šios protekcionistinės priemonės labai pakenkė ES ir Rusijos prekybiniams santykiams. 2009 m. ES eksportuotų į Rusiją prekių vertė buvo 65,6 mlrd. EUR (2007 m. – 89,1 mlrd. EUR), o iš Rusijos importuota prekių už 115 mlrd. EUR (2007 m. – 144,5 mlrd. EUR). 2009 m. ES komercinių paslaugų eksporto vertė buvo 18,3 mlrd. EUR, 2008 m. ES tiesioginės užsienio investicijos Rusijoje buvo 26,3 mlrd. EUR. Valstybinėms įmonėms Rusijos ekonomikoje vis dar tenka svarbus vaidmuo. Neigiamas įvairių pastaruoju metu Rusijos taikytų protekcionistinių priemonių poveikis ES eksportui sustiprintas įtvirtinus didesnį laikiną Rusijos taikomą tarifą, kai 2010 m. sausio 1 d. įsigaliojo Rusijos, Kazachstano ir Baltarusijos muitų sąjungos bendras išorės muitų tarifas[16]. Rusija neseniai paspartino prisijungimo prie PPO procesą ir ketina jį užbaigti per šiuos metus, o tai reikštų, kad didesni muitai būtų sumažinti, kad atitiktų su PPO nariais sutartus mažesnius muitus. Pastaruoju metu Rusija pradėjo taikyti didelius eksporto muitus tokioms ES importuotojams svarbioms prekėms kaip mediena, juodojo ir spalvotojo metalo laužas. Atsižvelgiant į Rusijos tiekiamų prekių apimtį, tokios priemonės daro didelį poveikį ES pramonei. 2009 m. ES iš Rusijos importuotoms pramoninėms žaliavoms nustatytų apribojimų vertė – 3 mlrd. EUR. Rusijai rengiantis prisijungti prie PPO – tai užtikrintų stabilesnes verslo sąlygas pačioje Rusijoje ir prekiaujant su ja – neseniai sudarytas dvišalis susitarimas, kuriuo išsprendžiami tokie klausimai kaip eksporto muitas medienai ir diskriminaciniai mokesčiai už naudojimąsi geležinkeliu. Toliau nurodytos prekybos kliūtys laikomos svarbiausiomis ES įmonėms: 1) ES eksportuotojams, visų pirma mažoms įmonėms, didelį susirūpinimą tebekelia daug kainuojančios ir sudėtingos muitinių procedūros , įskaitant savavališką vertinimą ir minimalių kainų taikymą. Sukurta Rusijos, Kazachstano ir Baltarusijos muitų sąjunga padėtį šioje srityje dar labiau pablogino. 2) INT apsaugos klausimai Rusijoje vis dar laikomi prioritetiniais. Piratavimo lygmuo šioje šalyje tebėra aukštas. Įprasta, kad padirbtos prekės parduodamos tiek gatvės turguose, tiek mažmeninės prekybos vietose. Be to, nuolatiniai patentų, su komercine paslaptimi ir praktinėmis žiniomis susiję pažeidimai inovacijų sektoriuose kenkia ES konkurencingumui. 2010 m. sausio mėn. pradėjus veikti Rusijos, Kazachstano ir Baltarusijos muitų sąjungai kyla didelis pavojus, kad prekių ženklų apsaugos užtikrinimas gali dar labiau susilpnėti. Pavojus susijęs su silpnu INT režimu Kazachstane, per kurio silpnai saugomas sienas patenka padirbtos prekės ir neteisėtai iš Azijos šalių, visų pirma Kinijos, importuojamos prekės. 3) Rusijos investicijų politika , kuria siekiama apsaugoti ir skatinti vietos pramonę, taip pat tebekelia nerimą. Su prekyba susijusios investicijų priemonės apima reikalavimus dėl vietos turinio, pardavimo šalies viduje, eksporto rezultatų ir technologijų perdavimo. Naujausias tokios politikos pavyzdys – neseniai parengta „lokalizacijos iniciatyva“, kuria užsienio įmonėms ketinama teikti paskatas pradėti gamybą Rusijoje tokiuose sektoriuose, kaip automobiliai, elektronikos prekės ir vaistai. Be to, Rusijos įstatymu dėl užsienio investicijų strateginiuose sektoriuose nustatytos labai žemos su energetika susijusių užsienio investicijų ex-ante patvirtinimo ribos, todėl ES investicijos į gamintojų grandies Rusijos energetikos rinką yra labai sudėtingos. 4) Su sanitariniais ir fitosanitariniais reikalavimais susiję klausimai toliau kliudo ES eksportui į Rusiją. Dauguma Rusijos sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių yra nesuderinamos su tarptautiniais standartais ir nėra pagrįstos jokiais moksliniais įrodymais. Eksportuojamų prekių, kurioms galimai taikomos kliūtys, ekonominė vertė yra labai didelė: 2009 m. žemės ūkio produktų eksportas į Rusiją sudarė apie 10 % viso ES eksporto į Rusiją ir buvo beveik 7 mlrd. EUR. Taigi, Rusija yra pagrindinė žemės ūkio produktų eksporto rinka ir apribojimai šioje srityje kelią tiesioginį pavojų šiame sektoriuje veikiančioms įmonėms. Jungtinės Amerikos Valstijos JAV yra pati svarbiausia ES prekybos ir investicijų partnerė. 2009 m. ES prekių ir komercinių paslaugų eksportas į JAV buvo 322 mlrd. EUR (20,6 % viso ES eksporto), o iš JAV importuota prekių ir paslaugų už 281,9 mlrd. EUR (17,6 % viso ES importo). ES ir JAV ekonominiai ryšiai yra glaudžiausi visame pasaulyje – tai rodo neprilygstamas abipusių investicijų lygmuo: 1,044,1 mlrd. EUR JAV investicijų ES ir 1,134 mlrd. EUR ES investicijų JAV 2009 m., taip pat 2009 m. 75,1 mlrd. EUR vertės prekybos srautas iš ES į JAV ir atitinkamai 97,8 mlrd. EUR iš JAV į ES. Tačiau milžiniškas transatlantinių ryšių potencialas nėra iki galo išnaudotas. Kadangi vidutiniai tarifai yra nedideli (mažiau nei 3 %), išnaudoti potencialą galima šalinant netarifinius barjerus. Didžiausios kliūtys – skirtingi JAV standartai ir reguliavimas. Šių kliūčių šalinimo svarba yra labai didelė: remiantis neseniai atliktu tyrimu, panaikinus bent pusę ES ir JAV netarifinių barjerų ir reguliavimo skirtumų, ES BVP kasmet galėtų padidėti 122 mlrd. EUR[17]. Atsižvelgiant į šių santykių mastą ir ilgaamžiškumą, toliau nurodytos JAV taikomos kliūtys turėtų būti šalinamos prioritetine tvarka: 1) JAV viešojo pirkimo rinka yra stebėtinai uždara ES konkursų dalyviams. Priežastis – ribotos aprėpties JAV įsipareigojimai, prisiimti pagal Sutartį dėl viešųjų pirkimų, apimantys tik 3,2 % JAV viešojo pirkimo rinkos, kurios bendra vertė yra 34 mlrd. EUR. Tuo tarpu ES įsipareigojo atverti 15 % savo viešojo pirkimo rinkos kitoms Sutarties dėl viešųjų pirkimų šalims. Iniciatyva „ Pirk prekę amerikietišką “ dar labiau apribotas patekimas į JAV viešojo pirkimo rinkas tokiuose sektoriuose, kurie nepatenka į JAV Sutarties dėl viešųjų pirkimų įsipareigojimų aprėptį dėl naujų diskriminacinių nuostatų, įtrauktų į Amerikos ekonomikos atgaivinimo ir naujų investicijų aktą ir panašius teisės aktus. Šiomis nuostatomis užsienio ūkinės veiklos vykdytojams sukurtas papildomas netikrumas JAV rinkoje ir atimta teisė dalyvauti tam tikruose konkursuose, daugiausia statybų sektoriuje, be to, kitos šalys pasekė šiuo pavyzdžiu ir priėmė panašių priemonių. Kitas žalingos veiklos pavyzdys – draudimas JAV vyriausybei pirkti iš tų įmonių, kurios iš tiesų yra JAV įmonės, bet mokesčių sumetimais yra pakeitusios mokesčių jurisdikciją. 2) Kita horizontalioji kliūtis, galinti daryti neigiamą ekonominį ir praktinį poveikį ES į JAV eksportuojamoms prekėms, yra nuostatos dėl 100 % skenavimo . Remiantis šiuo JAV įstatymu, kuriuo siekiama stiprinti saugumą užkertant kelią galimos pavojų tarptautinei jūrų krovinių konteinerių prekybos sistemai keliančioms teroristų grėsmėms, numatoma, kad nuo 2012 m. liepos 1 d. visi į JAV gabenami konteineriai bus skenuojami (skenavimas prieš konteinerius atgenant į JAV uostus). Pasekmės būtų rimtos ir labai pakenktų ES ir JAV prekybai. Nors per diskusijas Transatlantinėje ekonomikos taryboje neseniai padaryta pažanga siekiant, kad JAV pripažintų koncepciją „įgaliotasis ekonominių operacijų vykdytojas“, ES turės toliau atidžiai stebėti pokyčius šalinant šią kliūtį. DIDŽIAUSIOS KLIŪTYS. BENDRŲ TENDENCIJŲ IR PRIORITETŲ HORIZONTALIOJI ANALIZĖ 2 dalyje išvardytos kliūtys yra svarbiausios problemos, su kuriomis susiduria Europos įmonės, norėdamos patekti į mūsų strateginių partnerių rinkas. Kai kurios kliūtys būdingos kelioms rinkoms. Toliau pateikta tokių bendrų bruožų analizė gali būti naudinga nustatant geriausius būdus klausimams spręsti, sąlygoms vienodinti ir sustiprintai (ir įtaigesnei) kliūčių šalinimo strategijai ateityje rengti. Viešasis pirkimas Viešojo pirkimo rinkos yra labai uždaros užsienio dalyviams – tai rodo aprašyti sunkumai JAV, Kinijoje, Japonijoje ir Brazilijoje. Tačiau komerciniu požiūriu šios rinkos nėra nevertingos. Neišnaudotas potencialas yra labai didelis. 2007 m. ES viešojo pirkimo išlaidos buvo 16 % BVP, JAV – 11 %, Japonijoje – 18 %. Duomenų apie besiformuojančios ekonomikos šalis ir besivystančias šalis trūksta. 2007 m. vertinimais, bendra Indijos ir Mercosur (Brazilijos ir Argentinos) viešojo pirkimo rinkos vertė buvo apie 212 mlrd. EUR. Vertinant absoliučiai šie skaičiai gali būti palyginti maži, tačiau tikimasi, kad šios rinkos labai plėsis ir ateityje jose atsiras svarbių verslo galimybių sektoriuose, kuriuose ES pramonė yra labai konkurencinga. Tačiau viešasis pirkimas tebėra didžiausias prekybos segmentas, kuriam galioja palyginti mažai tarptautinių įsipareigojimų. Tik 14 valstybių yra Sutarties dėl viešųjų pirkimų šalys. Iš šioje ataskaitoje nustatytų šešių strateginių partnerių, tik JAV ir Japonija yra minėtos sutarties šalys, o Kinija derasi dėl prisijungimo. Be to, net ir tos šalys, kurios yra prisijungusios prie Sutarties dėl viešųjų pirkimų, yra išsiderėjusios savo rinkų atvėrimo įsipareigojimų apribojimų ir nustačiusios minimalias ribas arba išimtis tam tikruose sektoriuose ar tam tikrų subjektų atžvilgiu (pvz., federalinei valdžiai pavaldžių subjektų). Todėl nenuostabu, kad per 2008–2009 m. finansų ir ekonomikos krizę viešojo pirkimo srityje padaugėjo protekcionistinių priemonių[18]. Be to, pačioje Sutartyje dėl viešųjų pirkimų yra numatyti labai skirtingi šalių įsipareigojimai dėl patekimo į rinką ir pati ES yra daug atviresnė negu kitos šalys. Akivaizdu, kad mūsų prekybos partnerės šioje srityje nesilaiko abipusiškumo principo. Pavyzdžiui, 2007 m. JAV pagal Sutartį dėl viešųjų pirkimų įsipareigojo iš užsienio įmonių įsigyti prekių ir paslaugų tik už 34 mlrd. EUR, Japonija – už 22 mlrd. EUR. Tuo tarpu ES įsipareigojo atverti 312 mlrd. EUR vertės viešojo pirkimo rinką. Todėl argumentų kovoti už labiau atvertas viešojo pirkimo rinkas netrūksta, ypač kalbant apie mūsų strateginius partnerius, kurie nėra prisiėmę abipusių įsipareigojimų. Daugiau pastangų reikės dėti, kad būtų plečiami tarptautiniai įsipareigojimai – per vykstančias derybas dėl Sutarties dėl viešųjų pirkimų ir plečiant jos narių skaičių, ES derantis dėl laisvosios prekybos susitarimų arba imantis tikslinių dvišalių veiksmų. Tačiau atsižvelgiant į sąlyginį ES atvirumą konkursų dalyvių iš užsienio atžvilgiu, jos įtaka prekybos derybose dėl užsienio viešojo pirkimo rinkų atvėrimo yra nedidelė[19]. Kad būtų sustiprinta įtaka ir užtikrintos vienodesnės galimybės patekti į viešojo pirkimo rinkas, Komisija neseniai priimtame prekybos politikos komunikate ir Bendrosios rinkos akte teigė, kad būtina konkreti iniciatyva ir kad ji ketina šiais metais pateikti tokį pasiūlymą. Svarbiausias naujosios teisinės priemonės tikslas būtų aiškiau apibrėžti taisykles, reglamentuojančias trečiųjų šalių prekių, paslaugų ir įmonių patekimo į ES viešojo pirkimo rinką sąlygas, taip sukuriant vienodas galimybes ES viešojo pirkimo rinkoje, ir stiprinti ES poziciją derantis dėl ES įmonių galimybių patekti į trečiųjų šalių viešojo pirkimo rinkas, kad mūsų prekybos partnerių viešojo pirkimo rinkos būtų (toliau) atveriamos. Be to, siekiant užtikrinti, kad Europos įmonės galėtų užimti teisėtą užsienio šalių viešojo pirkimo rinkų dalį, būtinas ryžtingas įsipareigojimas. Veiksminga intelektinės nuosavybės teisių (INT) apsauga Pirmiau nurodyti sunkumai, patiriami Kinijos ir Rusijos rinkose, yra pagrindinės Europos įmonių problemos, kylančios eksportuojant intelektinės nuosavybės teisėmis apsaugotas prekes ir paslaugas. Globalizuotoje ekonomikoje lyginamasis ES ekonomikos pranašumas vis dažniau yra didelės pridėtinės vertės ir intelektinės nuosavybės teisėmis saugomos prekės ir paslaugos. Todėl augimas, darbo vietos ir inovacijos ES labai nukenčia, kai mūsų idėjos, prekių ženklai ir produktai yra padirbinėjami ir tampa piratavimo objektu. Teisinės apsaugos ir veiksmingos INT apsaugos užtikrinimo trūkumas, įskaitant nepakankamą geografinių nuorodų apsaugą, neleidžia Europos įmonėms iki galo išnaudoti svarbių eksporto galimybių. Pavyzdžiui, 2007 m. saugomų kilmės vietų nuorodų ir saugomų geografinių nuorodų žemės ūkio produktų didmeninė prekyba buvo 14,2 mlrd. EUR, ir apskaičiuota, kad apie 30 % tokių produktų eksportuojama iš ES. Todėl mūsų įmonėms yra labai svarbu užtikrinti INT apsaugą siekiant, kad ES galėtų konkuruoti pasaulinėje ekonomikoje. Tam tikra pažanga padaryta INT apsaugos srityje, visų pirma griežčiau įgyvendinant Komisijos Intelektinės nuosavybės teisių vykdymo strategiją[20]. Griežtos su INT susijusios nuostatos įtrauktos į dvišalius susitarimus. Kovos su klastojimu prekybos susitarimas sudarytas su nemažai tokio paties tikslo siekiančių šalių[21]. Specialūs dialogai INT tema susistiprinti su tokiomis svarbiausiomis partnerėmis kaip Kinija ir Rusija. Naujai sukurta Kinijos INT MVĮ pagalbos tarnyba taip pat labai veiksmingai padeda Europos MVĮ saugoti ir ginti jų INT Kinijoje[22]; be projekto „INT2“[23], taip pat naudingas ES ir Kinijos valdžios institucijų partnerystės projektas, kuriuo siekiama stiprinti INT apsaugą Kinijoje. Neseniai atliktame Komisijos Intelektinės nuosavybės teisių vykdymo strategijos vertinime[24] prieita prie išvados, kad ši strategija yra svarbi ir davė teigiamų rezultatų, bet praėjus šešeriems metams nuo jos priėmimo, ją reikėtų atnaujinti. Komisija šiuo metu peržiūri strategiją, kuri turėtų būti atnaujinta laikantis labiau visa apimančio požiūrio (atsižvelgiant visų pirma į platesnio masto suinteresuotųjų subjektų interesus, pvz., su vystymusi susijusius klausimus), remiantis pirmiau minėtu vertinimu ir kitais šaltiniais, įskaitant plataus masto konsultacijas su suinteresuotaisiais subjektais. Tvarus žaliavų tiekimas Išaugusi pasaulinė paklausa ir dėl sparčios besiformuojančios ekonomikos šalių industrializacijos išaugusių kainų spaudimas kelia nerimą dėl pasaulinių žaliavų rinkų tinkamo veikimo[25]. Importuojamos žaliavos sudaro maždaug trečdalį ES importo. ES pramonė, gamindama ir eksportuodama daugelį pažangių technologijų ir ekologiškų produktų, labai priklauso nuo konkrečių žaliavų importo. Todėl tokių prekių prekybos apribojimai gali paveikti ES pramonės konkurencingumą. Kai konkrečios žaliavos gamyba yra koncentruota konkrečiose šalyse, eksporto apribojimai gali daryti didelį poveikį konkrečios žaliavos pasaulinei rinkai ir kelti didelį susirūpinimą ES pramonei[26]. Be to, kai žaliavas gaminanti šalis taiko eksporto apribojimus, kiti eksportuotojai patiria spaudimą sekti šiuo pavyzdžiu ir apsaugoti vidaus vartotojų grandies pramonę – taip prasideda grandininė reakcija, dėl kurios sutrikimai pasaulinėse rinkose dar labiau paaštrėja ir kyla kainos. Be to, šalies, kuri taiko apribojimus, viduje kainos pradeda mažėti, ir tai gali paskatinti mažinti tolesnes investicijas į gamybą ir (arba) gavybą, todėl ilgalaikis šių žaliavų tiekimas gali dar labiau sutrikti. Iš šioje ataskaitoje aptartų šalių, Argentina, Brazilija, Kinija, Indija ir Rusija šiuo metu taiko žaliavų eksporto apribojimus. 2009 m. tokių priemonių poveikis ES importuojamoms žaliavoms buvo beveik 6 mlrd. EUR. Neseniai EBPO atliktas tyrimas parodė, kad 65 PPO nariai 2003–2009 m. taikė eksporto muitus[27]. Remiantis Komisijos surinktais duomenimis[28], nuo 2009 m. rugsėjo mėn. eksporto apribojimai ES veiklos vykdytojams buvo susiję su daugiau nei 1200 tarifų eilutėmis[29]. Šalys, taikiusios daugiausia priemonių, yra Kinija, Rusija, Argentina ir Ukraina. Labiausiai paveikti sektoriai buvo žemės ūkio produktų, iškasenų, cheminių medžiagų, žaliaminių odų ir odų, medienos bei medienos gaminių ir metalų sektoriai. Tačiau spręsti tokius su prekybą iškraipančiomis priemonėmis susijusius klausimus yra labai sudėtinga, nes pagal dabartines PPO taisykles tokios priemonės nėra visiškai draudžiamos. Nors kiekybiniams apribojimams (konkrečiai eksporto kvotoms ir eksporto licencijoms) taikomos Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos taisyklės, eksporto mokesčiams daugiašalės taisyklės paprastai netaikomos[30]. Laikydamasi bendro požiūrio į žaliavas, Komisija parengė konkrečią prekybos žaliavomis strategiją, pagrįstą trimis ramsčiais: derybos dėl atitinkamų daugiašalių ir dvišalių taisyklių; esamų teisių apsaugos užtikrinimas užginčijant neteisėtus eksporto apribojimus, įskaitant PPO ginčų sprendimą, kai įmanoma; trečiųjų šalių informavimo veikla, siekiant jas įtikinti, kad žaliavų klausimas yra pasaulinio pobūdžio ir kad joms pačioms naudingos aiškios prekybos taisyklės šioje srityje. ES įgyvendino šią strategiją ir kartu vedė prekybos derybas, pradėjusi bylą PPO dėl Kinijos taikomų eksporto apribojimo priemonių, kurioje Komisija šiuo metu nagrinėja, kokių tinkamų tolesnių veiksmų būtų galima imtis, įskaitant tolesnius veiksmus po bylos PPO nagrinėjimo, ir palaikydama dvišalius ryšius, taip pat įvairiuose forumuose, pvz., EBPO, skatino diskusijas šiuo klausimu. Būtina toliau kelti žaliavų klausimą palaikant aukščiausio lygio dialogą su atitinkamais partneriais ir iki galo išnaudoti ginčų sprendimo būdus ir, prireikus, derybas dėl LPS. Paslaugos Sparčiai plėtojamas paslaugų sektorius labiausiai iš visų kitų sektorių prisideda prie ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo. ES paslaugų sektoriuje sukuriama apie tris ketvirtadalius BVP, daugiau kaip 70 % ES darbo vietų[31] ir apie 30 % ES eksporto. Tačiau prekyba paslaugomis tesudaro 20 % pasaulio prekybos. ES yra prekybos pasaulinėmis paslaugomis pasaulinė lyderė: 2009 m. jai teko 27 % pasaulinio paslaugų eksporto ir 25 % pasaulinio paslaugų importo. Taigi, paslaugos yra tarptautinės prekybos sritis, kurioje ES pramonė yra labai konkurencinga, tačiau kurioje dėl prekybos kliūčių – kaip matyti iš 2 skyriaus dalių apie Japoniją ir Mercosur – ir toliau neįmanoma iki galo išnaudoti tvirto konkurencingumo potencialo. Prekybos paslaugomis apribojimai gali būti patekimo į rinką kliūtys, vidaus paslaugų teikėjams palanki tiesioginė diskriminacija paslaugų teikėjų iš užsienio atžvilgiu, reguliavimo kliūtys, taikomos visiems teikėjams, bet de facto sukuriančios papildomų kliūčių paslaugų teikėjams iš užsienio. Kadangi apie 75 % prekybos paslaugomis yra su infrastruktūra susijusių paslaugų teikimas, atviresnė prekyba paslaugomis taip pat galėtų sustiprinti gamybos įmonių konkurencingumą ir taip didinti visų gerovę. Būtina dėti daugiau pastangų, kad užsienio paslaugų rinkos taptų atviresnės. Šiuo metu ES derasi dėl prekybos paslaugomis liberalizavimo daugiašaliu lygmeniu pagal Bendrąjį susitarimą dėl prekybos paslaugomis ir rengdama dvišalius laisvosios prekybos susitarimus. Per ES ir Korėjos derybas dėl LPS jau padaryta didelė pažanga rengiant svarbų liberalizacijos paketą. Remdamasi šiuo svarbiu precedentu ES turėtų paslaugų sektorių laikyti prioritetiniu, kad artimiausiu laiku su Indija ir Kanada rengiamuose susitarimuose būtų pasiekta reikšmingų rezultatų. Investicijos Dabartiniu globalizacijos etapu sustiprėjus integruotoms tiekimo grandinėms labai išaugo tiesioginės užsienio investicijos (TUI). TUI pripažįstamos kaip vienas svarbiausių veiksnių, skatinančių ekonomikos augimą, taip pat ir besivystančiose šalyse. TUI yra svarbus našumo variklis ir atlieka svarbiausią vaidmenį kuriant įmones užsienyje ir įtvirtinant pasaulines tiekimo grandines šiuolaikinėje tarptautinėje ekonomikoje. Neseniai atlikti tyrimai taip pat rodo, kad investicijoms palankios sąlygos svarbios užtikrinant darbo vietas ES[32]. Kaip svarbiausias TUI šaltinis pasaulinėje ekonomikoje, ES yra suinteresuota gerinti patekimą į užsienio rinkas ir iki galo išnaudoti ES potencialą paslaugų ir įmonių kūrimo srityje. Užsienio investicijų kliūtys būna reguliavimo apribojimai, kuriuos EBPO grupuoja į tris plačias kategorijas: i) užsienio subjektams taikomi privataus kapitalo nuosavybės apribojimai; ii) privalomos tikrinimo ir patvirtinimo procedūros, dėl kurių išauga patekimo į rinką išlaidos, ir iii) veiklos apribojimai, pvz., užsienio šalių piliečių, dirbančių filialuose, skaičiaus ribojimas arba pilietybės ir gyvenamosios vietos reikalavimai direktorių valdybos nariams, žaliavų apribojimai, diskriminacinis vyriausybės reguliavimas arba pelno repatrijavimo apribojimai. Dauguma apribojimų taikomi paslaugų sektoriuose; labiausiai suvaržyti sektoriai yra transporto, telekomunikacijų, finansų ir elektros energijos sektoriai. Nors sunku nustatyti TUI apribojimo laipsnį atskirose šalyse, kaip nurodyta 2 dalyje, akivaizdžios didelės investicijų kliūtys Indijoje, Kinijoje ir Rusijoje. Atsižvelgdama į užsienio investicijų naudą, ES siekia Europos investuotojams sukurti patrauklias ir stabilias sąlygas užsienyje, taip pat išlaikyti ir skatinti atvirą investicijų režimą ES viduje, pagristą abipusiškumu ir abipuse nauda. Šio tikslo siekiama vedant derybas ir palaikant dialogus su tokiais svarbiausiais partneriais kaip JAV, Kinija ir Rusija ir aktyviai dalyvaujant darbuose, atliekamuose tokiuose tarptautiniuose forumuose kaip EBPO, Jungtinių Tautų prekybos ir plėtros konferencija, Didysis aštuonetas ir Didysis dvidešimtukas. Įsigaliojus Lisabonos sutarčiai ir išplėtus ES kompetenciją TUI srityje, investicijų politika yra visapusiškiau plėtojama ir valdoma Europos lygmeniu – taip ES įgyja tvirtesnę derybinę poziciją ne tik siekti laipsniškai panaikinti tiesioginių užsienio investicijų trečiosiose šalyse apribojimus, bet ir geriau apsaugoti visų Europos įmonių investicijas, kartu užtikrinant iki Lisabonos sutarties valstybių narių individualiai su trečiosiomis šalimis sutarto lygmens apsaugą. Komisija jau priėmė komunikatą[33] dėl tarptautinės investicijų politikos, kurią vykdant didėtų ES konkurencingumas ir taip būtų padedama siekti pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo, kaip nustatyta strategijoje „Europa 2020“. Atnaujinta prekybos strategija ES taip pat įpareigojama atsižvelgti į ES investuotojų už ES ribų poreikius ir derėtis su svarbiausiais prekybos partneriais, visų pirma Indija, Kanada ir Singapūru, su kuriais per derybas jau padaryta pažanga dėl visapusiško patekimo į rinką ir investicijų apsaugos nuostatų. ES taip pat svarstys galimybę su kitomis pagrindinėmis prekybos partnerėmis, pvz., Kinija ir Rusija, sudaryti autonominius investicijų susitarimus. Be šios išsamios ir kintančios derybų darbotvarkės, taip pat būtinas aukščiausio politinio lygmens įsipareigojimas kiekvienu atskiru atveju šalinti konkrečias investicijų kliūtis, kad Europos investuotojai nebūtų diskriminuojami. Reguliavimo klausimai. Techniniai reglamentai ir standartai (techninės prekybos kliūtys ir sanitarijos ir fitosanitarijos klausimai) Su techniniais reglamentais ir standartais susijusios kliūtys daugeliui ES eksportuotojų yra labai svarbūs patekimo į rinką barjerai. 2 dalyje paminėti pavyzdžiai apima problemas informacinių technologijų sektoriuje Kinijoje ir Indijoje ar su medicinos prietaisais susijusias problemas Japonijoje. Tokios kliūtys gamintojams daro svarbų ekonominį poveikį, nes dėl jų būtina pritaikyti produktus ir gamybos įrenginius, kad jie atitiktų nustatytus reikalavimus. Kadangi ES įmonės vis labiau tampa neatskiriama pasaulinių tiekimo grandinių dalimi, reguliavimo ir standartų skirtumai didina dalyvavimo pasaulinėje ekonomikoje išlaidas ir mažina vietos įmonių konkurencingumą pasaulinėje rinkoje. Jau minėtų reguliavimo klausimų Kinijoje, Indijoje, Japonijoje ir Rusijoje galimas poveikis ES eksportui 2009 m. galėjo būti apie 13,7 mlrd. EUR. Reguliavimo kliūtys taip pat labai trukdo transatlantinei prekybai. Kliūtys būdingos daugeliui sektorių, pvz., automobilių sektoriui, kuriame pagal JAV saugos standartus taikomi 42 standartai, kurių turi laikytis JAV automobilius ir įrangą parduodantys automobilių gamintojai ir kurie skiriasi nuo tarptautinių standartų; tekstilės srityje galioja labai griežti reikalavimai, numatyti Vartojimo prekių saugos gerinimo akte (angl. CPSIA). Kai kurios reguliavimo kliūtys atsiranda dėl skirtingų reguliavimo metodų. Šie skirtumai gali būti visiškai teisėti ir gali paprasčiausiai atspindėti reguliavimo metodų istorinę raidą, pajamų skirtumus, vartotojų pasirinkimą ir rizikos suvokimą. Tačiau daugeliu atvejų tokie skirtumai kaip dvigubo tikrinimo reikalavimai ir pernelyg daug reikalaujamų dokumentų sistemingai naudojami taip, kad pirmenybė būtų teikiama vietos gamybai ir ji būtų apsaugota. Dėl pastarojo reikalavimo ES turės imtis tvirtų, sutelktų ir įtikinamų veiksmų, o dėl pirmojo reikės sistemingesnio ir ilgalaikio bendradarbiavimo ir dialogo, kad būtų stiprinamas reguliavimo režimų skaidrumas ir nuspėjamumas. 2 dalyje minėtos Kinijos taikomos priemonės informacinių ir ryšių technologijų sektoriuje yra problemų, susijusių su reguliavimo standartais, pavyzdys. Kinijos taikomos su saugumu susijusios priemonės yra gerokai griežtesnės už kitų šalių taikomas priemones ir atitinkamus tarptautinius standartus[34]. Siekdamos laikytis Kinijoje galiojančių standartų Europos įmonės patiria didelių išlaidų. Nors įsikišus aukšto lygio pareigūnams Kinijos politika buvo šiek pakoreguota, tarptautinių standartų nepripažinimo problema tebėra neišspręsta. ES su Kinijos valdžios institucijomis palaiko keletą dialogų reguliavimo tema, kad būtų skatinama laikytis tarptautinių standartų ir kad Kinija dalyvautų tarptautinėse standartizacijos organizacijose. Problema yra labai aktuali, ir per reguliarias aukšto lygio diskusijas, įskaitant aukšto lygio ekonominį ir prekybos dialogą, taip pat aukščiausiojo lygio susitikimus, reikės siekti realios pažangos. Kaip įprasta reguliavimo srityje, prevenciniai veiksmai prieš priimant priemones gali būti daug naudingesni už mėginimus panaikinti priemones, dėl kurių jau priimti teisės aktai. Į tai būtina atsižvelgti ES strategijoje dėl reguliavimo klausimų sprendimo. Be to, tokių prekybos kliūčių kaip maisto saugos, gyvūnų ir augalų sveikatos taisyklės, kaip apibūdinta 2 dalyje apie Rusiją ir Indiją, labai padaugėjo pastaraisiais metais, ir dėl jų ES eksportuotojams kyla didelių sunkumų. Rusijos ir Indijos pavyzdžiai rodo, kad vyriausybės dažnai taiko griežtesnes priemones, nei būtina vartotojų sveikatai apsaugoti, ir sanitarijos bei fitosanitarijos apribojimus taiko siekdamos apsaugoti vidaus žemės ūkio produktų gamintojus nuo sąžiningos konkurencijos. Kadangi žemės ūkio produktų tarifinės kliūtys ateityje laipsniškai mažės, rizika, kad tokios problemos ateityje dar labiau išplis, yra reali. Su muitais susijusios kliūtys Kaip matyti iš 2 dalyje apibūdintų Rusijos taikomų su muitais susijusių priemonių ir Argentinos importo licencijų sistemos, tradicinės muitų kliūtys taikomos kartu su naujomis sudėtingesnėmis priemonėmis. Šių dviejų šalių taikomos priemonės Europos eksportuotojams sukėlė itin daug rūpesčių 2008 m. prasidėjus finansų ir ekonomikos krizei. Išanalizavus įgyvendintas priemones matyti, kad nuolat trūksta skaidrumo, esama administracinės diskriminacijos, pasireiškiančios sudėtingų procedūrų pavidalu, galiojančios taisyklės, pvz., dėl muitų vertinimo, dažnai aiškinamos nevienodai. ES griežtai priešinosi šioms priemonėms, visų pirma tais atvejais, kai esama pagrindo manyti, kad priemonės yra nesuderinamos su PPO, pavyzdžiui, Argentinos importo licencijų atveju. Tačiau pastaruoju atveju net su kitais priemonių paveiktais partneriais suderinti veiksmai Pasaulio prekybos organizacijoje nedavė norimų rezultatų. Todėl reikės apsvarstyti, ar neverta imtis kitų priemonių, pvz., pradėti formalias PPO ginčų sprendimo procedūras ar imtis labiau politinio pobūdžio veiksmų. TOLESNI VEIKSMAI. KAIP SVARBIOS PATEKIMO Į RINKĄ KLIŪTYS GALĖTŲ BŪTI ŠALINAMOS VEIKSMINGIAU Nors tikslus šioje ataskaitoje aptartų kliūčių ekonominis poveikis negali būti tiksliai nustatytas, tokių priemonių poveikis Europos eksportuotojams gali būti nuo 96 mlrd. EUR iki 130 mlrd. EUR (9–12 % viso ES eksporto 2009 m.), o poveikis ES žaliavų importuotojams gali būti apie 6 mlrd. EUR[35]. Šie „galimo poveikio prekybai“ įverčiai neturėtų būti laikomi ES „prekybos nuostoliais“. Prekybos nuostoliai yra nedidelė netiesioginė „poveikio prekybai“ dalis ir turėtų būti gerokai mažesni, tačiau atsižvelgiant į turimą informaciją ir sudėtingą prekybos kliūčių pobūdį, kiekybiniu požiūriu negali būti tiksliai nurodyti[36]. Vis dėlto skaičiai parodo, kaip prekybos apimtį gali veikti įvairios priemonės. Todėl šių kliūčių šalinimas labai paveiktų ES eksportą ir papildomai atvertų svarbių viešojo pirkimo rinkų. Be ekonominės naudos, kurią būtų galima gauti įgyvendinus ES derybų darbotvarkę, tai labai padėtų įtvirtinti strategijos „Europa 2020“ pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo tikslų išorės matmenį. Tačiau siekiant tokios naudos būtina, kad visi dalyviai, visų pirma Komisija, kaip ES atstovė prekybos klausimais, padedama ES delegacijų, kurios nuo šiol yra Europos išorės veiksmų tarnybos dalis, ir valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos, aktyviai dalyvautų. Būtinos bendros pastangos visais lygmenimis , kad mūsų strateginiams partneriams būtų pasiųstas bendras signalas, kuriuo pabrėžiama šioje ataskaitoje išvardytų kliūčių šalinimo svarba mūsų dvišaliams santykiams. Šiuo požiūriu labai svarbu laikytis bendros pozicijos. Tikėtina, kad suderinti ir ryžtingi ES veiksmai ir apdairiai naudojami skirtingi mūsų išorės santykių aspektai paskatintų mūsų strateginius partnerius konstruktyviai spręsti mums susirūpinimą keliančius klausimus. Šiuo požiūriu Europos Vadovų Taryba 2010 m. rugsėjo ir gruodžio mėn. vykusiuose posėdžiuose nustatė, kad būtina apibrėžti ES interesą strateginių partnerių atžvilgiu. Sąjungos vyriausioji įgaliotinė bendrai užsienio ir saugumo politikai ir Komisijos pirmininko pavaduotoja įpareigota bendradarbiaujant su Komisija ir Užsienio reikalų taryba „nurodyti bendrus Europos interesus ir išdėstyti visas galimas priemones jiems pasiekti“. Ši pagal ES atnaujintos prekybos politikos vykdymo užtikrinimo darbotvarkę parengta ataskaita gali būti vertinama kaip įnašas laikantis šio įpareigojimo. Šioje ataskaitoje išvardytos kliūtys ir pateikta horizontalioji analizė yra su patekimu į rinką susiję klausimai, kurie su ES strateginiais partneriais turėtų būti sprendžiami prioritetine tvarka. Su kai kuriais strateginiais ES partneriais jau sukurta konkrečių aukšto lygių forumų, pvz., Transatlantinė ekonominė taryba su JAV, aukšto lygio dialogas ekonomikos ir prekybos klausimais su Kinija arba aukšto lygio grupė su Japonija. Svarbūs šių forumų klausimai – patekimas į rinką ir visų pirma reguliavimo kliūtys. Tačiau siekdama tvirčiau ginti savo interesus, ES taip pat turės būti pasirengusi prireikus per aukščiausio lygio susitikimus ir kitus aukšto lygio posėdžius nustatyti griežtesnes patekimo į rinką sąlygas. Akivaizdu, kad aktyvūs ir pasyvūs interesai yra tarpusavyje susiję ir kad tarptautiniuose santykiuose ir visų pirma prekybos politikoje abipusiškumas ir abipusė nauda yra svarbūs dalykai. Todėl reikės išsiaiškinti, ar veiksmingiau būtų susieti ES susirūpinimą keliančius klausimus, susijusius su patekimu į strateginių partnerių rinkas kliūtimis, su partnerių interesais lengviau patekti į ES rinką. Šiuo klausimu viešojo pirkimo srityje, kaip apibūdinta šios ataskaitos 3 dalyje, bus pasiūlyta konkreti iniciatyva. Visose kitose srityse būtina iki galo išnaudoti esamas priemones, kad ES partneriai būtų įtikinti atitinkamai priderinti rinkos atvėrimo veiksmus. Ginant Europos interesus, susijusius su patekimu į rinką, svarbus vaidmuo teks ES delegacijoms. Delegacijoms tenka užduotis analizuoti mūsų strateginių partnerių vidaus sistemų padėtį, įskaitant ekonominius bei politinius interesus ir vykdomą pramonės politiką. Delegacijos galėtų padėti gerai pasirengti aukšto lygio politiniams veiksmams dėl patekimo į rinką kliūčių šalinimo ir užtikrinti, kad jie būtų paremti visa turima politine ir ekonomine informacija ir kad laiku būtų imamasi tolesnių tinkamų veiksmų vietoje. Šioje ataskaitoje pateikta plačių užmojų darbotvarkė. Jos tikslas – numatyti ir suderinti griežtesnius ES lygmens veiksmus, kad būtų sprendžiami konkretūs susirūpinimą keliantys klausimai dėl patekimo į mūsų strateginių partnerių rinkas kliūčių šalinimo. Suderinti veiksmai aukščiausiu politiniu lygmeniu galėtų duoti naudos ginant Europos įmonių su eksportu ir investicijomis susijusius interesus ir galiausiai skatinti augimą ir darbo vietų kūrimą Europoje. Komisija nuolat stebės šios darbotvarkės įgyvendinimo pažangą ir Europos Vadovų Tarybai teiks metines ataskaitas. [1] „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“, COM(2010) 612, 2010 11 9. [2] 2010 m. rugsėjo 16 d. Europos Vadovų Tarybos išvados. [3] Komisijos tarnybų darbinis dokumentas „Prekyba – klestėjimo variklis“, pridėtas prie Komisijos komunikato „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf. [4] Žr. Komisijos tarnybų darbinio dokumento „Prekyba – klestėjimo variklis“ 3 išnašą 9 psl. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf. [5] COM(2007) 803, 2007 12 11. [6] COM(2010) 2020, 2010 3 3. [7] Išsamesnė informacija apie pramonės politikos praktiką pateikta komunikate „Integruota globalizacijos eros pramonės politika“, COM(2010) 614, 2010 10 28. [8] 2009 m. Europos Sąjungos investicijos Japonijoje šiek tiek sumažėjo. [9] 2008 m. gruodžio 8 d. Tarybos (Bendrųjų reikalų ir išorės santykių tarybos) išvados, dok. Nr. 16198/08. [10] Žr., pvz., Prekybos GD 2010 m. lapkričio mėn. parengtą septintąją ataskaitą dėl galimo prekybos ribojimo priemonių; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf. [11] Retųjų žemių elementais laikomi retųjų žemių metalai, skandis ir itris (suderintosios sistemos (SS) kodas 280530), cerio junginiai (SS kodas 284610) ir retųjų žemių metalų junginiai (SS kodas 284690). [12] 2008 m. Pasaulio banko reitinge Indija užėmė 120-ą vietą (iš 178 šalių) pagal palankumą pradėti verslą. [13] SS kodai 5201, 5202, 5203, 5205, 5206 ir 5207. [14] ES ir Japonijos prekybos ir investavimo kliūčių vertinimas, Copenhagen Economics 2010 m. lapkričio mėn. parengta ataskaita; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/february/tradoc_145772.pdf. [15] Žr., pvz., Prekybos GD 2010 m. lapkričio mėn. parengtą septintąją ataskaitą dėl galimo prekybos ribojimo priemonių; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf. [16] Komisijos vertinimu, išlaidos, patirtos dėl per ekonomikos krizę pradėtų taikyti muitų, kurie įtvirtinti kaip Rusijos, Kazachstano ir Baltarusijos muitų sąjungos bendras išorės muitų tarifas, per metus buvo 540 mln. EUR (apie 860 mln. EUR kasmet Muitų Sąjungoje). Taip pat ˛r.: Prekybos GD 2009 m. lapkričio mėn. parengtą penktąją ataskaitą dėl galimo prekybos ribojimo priemonių; Prekybos GD 2010 m. gegužės mėn. parengtą šeštąją ataskaitą dėl galimo prekybos ribojimo priemonių. [17] 2009 m. gruodžio 16 d. Ecorys išleistas ekonominis tyrimas „Non-Tariff Measures in EU-US Trade and Investment“; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2009/december/tradoc_145613.pdf. [18] Žr., pvz., Prekybos GD 2010 m. lapkričio mėn. parengtą septintąją ataskaitą dėl galimo prekybos ribojimo priemonių. [19] Žr. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Prekyba – klestėjimo variklis“, pridėtą prie Komisijos komunikato „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“; p. 52 ir toliau, ir dokumentą „Kuriamas Bendrosios rinkos aktas. Siekiant labai konkurencingos socialinės rinkos ekonomikos“, žr. pasiūlymą Nr. 24, p. 18. [20] 2004 m. Intelektinės nuosavybės teisių vykdymo trečiosiose šalyse strategija. [21] Australija, Japonija, JAV, Kanada, Korėja, Marokas, Meksika, Naujoji Zelandija, Singapūras, Šveicarija ir ES. [22] http://www.china-iprhelpdesk.eu. [23] http://www.ipr2.org. [24] Komisijos Intelektinės nuosavybės teisių vykdymo strategijos vertinimas, ADE, 2010 m. lapkričio mėn.; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_147053.pdf. [25] Išsamesnės informacijos galima rasti Komisijos tarnybų darbinio dokumento „Prekyba – klestėjimo variklis“, pridėto prie Komisijos komunikato „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“, 65 psl. ir 15 piešinyje. [26] Nepakankamos pasiūlos pavojus kyla todėl, kad didelė dalis pasaulinės gamybos (t. y. žaliavų perdirbimo į komercinius pramonės produktus pajėgumas) sutelktas vienoje arba vos keliose šalyse. Taip yra, pvz., su Kinija (stibis, fluoritas, galis, germanis, grafitas, indis, magnis, retieji žemės elementai, volframas), Rusija (platinos grupės metalai), Kongo Demokratine Respublika (kobaltas, tantalas), Brazilija (niobis, tantalas). Be tokios gavybos koncentracijos, padėtį dar labiau apsunkina tai, kad daugeliu atvejų šių medžiagų beveik nėra kuo pakeisti, o iš perdirbamų antrinių žaliavų jų išgaunama mažai. [27] Skaičius labai išaugo, palyginti su 1997–2002 m. laikotarpiu, kai 39 PPO nariai taikė tokias priemonės; žr. J. Kim, „Recent trends in export restrictions“, EBPO Prekybos politikos darbiniai dokumentai, Nr. 101, 2010 m. [28] Į duomenų bazę įtraukta 19 šalių, įskaitant: Alžyrą, Argentiną, Braziliją, Egiptą, Indiją, Indoneziją, Kazachstaną, Kiniją, Pietų Afriką, Rusiją, Tailandą ir Ukrainą. [29] Priemonė apibrėžta kaip Suderintosios sistemos pirmų keturių skaitmenų lygmens tarifo eilutė, kuriai taikomi kiekybiniai apribojimai (eksporto kvotos arba eksporto draudimas), eksporto mokestis arba neautomatinis eksporto licencijų išdavimo procesas; žr. Prekybos GD 2009 m. metinę žaliavų ataskaitą, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146207.pdf. [30] Išskyrus atvejus, kai dėl nuostatų buvo deramasi prisijungimo prie PPO protokoluose, kaip yra Kinijos ir Rusijos atveju dėl kai kurių žaliavų. [31] Remiantis 2010 m. užimtumo Europoje ataskaita (p. 165), 2009 m. ES paslaugų sektoriuje dirbo 70,4 % darbuotojų. [32] Žr. Copenhagen Economics ataskaitą „Impacts of EU outward FDI“, 2010 m. gegužės 20 d., http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146270.pdf. [33] COM(2010) 343 galutinis, 2010 7 7; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/july/tradoc_146307.pdf. [34] Atitinkamas standartas būtų ISO/IEC 15408, kurį papildo Bendras kriterijų atpažinimo susitarimas, kuriuo reglamentuojamas IT saugumo sertifikatų tarpusavio pripažinimas. [35] Šie skaičiai apima tik tuos eksporto apribojimus, kurie taikyti žemės ūkio produktų importui ir pramonės žaliavų importui, kuris yra tik trečdalis viso ES žaliavų importo (11 % viso ES importo). Kiti du trečdaliai ES žaliavų importo yra energijos žaliavų importas (23 % viso ES importo). Nors išsami energijos žaliavų eksportui taikomų apribojimų statistika tebėra rengiama, aišku, kad tokie apribojimai taikomi nemažai svarbiausių energiją gaminančių šalių. Svarbus pavyzdys šiuo požiūriu yra Rusija, kur dujoms taikomas 30 % eksporto mokestis, kurio poveikis ES dujų importuotojams yra 13,1 mlrd. EUR (28 % viso ES dujų importo). [36] Šie įverčiai, pagrįsti esamais prekybos srautais, taip pat veikiami kitų veiksnių, dėl kurių tikroji „galimo poveikio prekybai“ vertė gali būti pernelyg sumažinta. Pavyzdžiui, kuo aptariama prekybos kliūtis yra didesnė, tuo mažesni bus „paveiktos“ prekybos srautai. Kraštutiniu atveju, t. y. eksporto arba importo draudimo atveju, prekyba nevyks ir „galimo poveikio prekybai“ nebus, nors iš tiesų tokios kliūties ekonominis poveikis yra labai svarbus. Todėl tokia priemone gali būti daugiau svarbos teikiama nedidelėms kliūtims ir nuvertinama didesnių kliūčių svarba.