KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Direktyvos 2006/32/EB dėl energijos galutinio vartojimo efektyvumo ir energetinių paslaugų ir Direktyvos 2004/8/EB dėl termofikacijos skatinimo, remiantis naudingosios šilumos paklausa vidaus energetikos rinkoje, taikymo pažangos ataskaita /* COM/2013/0938 final */





KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Direktyvos 2006/32/EB dėl energijos galutinio vartojimo efektyvumo ir energetinių paslaugų ir Direktyvos 2004/8/EB dėl termofikacijos skatinimo, remiantis naudingosios šilumos paklausa vidaus energetikos rinkoje, taikymo pažangos ataskaita Įvadas Direktyva 2006/32/EB[1] dėl energijos galutinio vartojimo efektyvumo ir energetinių paslaugų (toliau – Energetinių paslaugų direktyva arba EPD) siekiama užtikrinti didesnį energijos galutinio vartojimo ekonomiškumą ir efektyvumą nustatant orientacinius rodiklius, skatinamąsias priemones bei institucines, finansines ir teisines sistemas, kurios reikalingos siekiant pašalinti rinkos kliūtis ir trūkumus, trukdančius efektyviam energijos galutiniam vartojimui. Ja taip pat siekiama sudaryti sąlygas plėtoti ir skatinti energetinių paslaugų rinką ir įgyvendinti energijos taupymo programas ir kitas priemones, kuriomis siekiama didinti energijos galutinio vartojimo efektyvumą. Energetinių paslaugų direktyva taikoma energijos skirstymui ir mažmeninei prekybai, priemonių, kuriomis siekiama didinti energijos galutinio vartojimo efektyvumą, įgyvendinimui, išskyrus veiklą, įtrauktą į ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą (ETS), ir tam tikru mastu – ginkluotosioms pajėgoms. Joje daugiausia dėmesio skiriama mažmeninei prekybai tinklais plačiai perduodamais energijos nešikliais, kaip antai elektros energija ir gamtinėmis dujomis, taip pat kitų rūšių energija, kaip antai centralizuotai tiekiamu šildymu, krosnių kuru, akmens anglimis ir lignitu, miškininkystės ir žemės ūkio energetiniais produktais ir kuru transportui, taip pat jų tiekimui ir skirstymui. Pagal EPD 14 straipsnio 2 dalį iš valstybių narių reikalauta parengti antrąjį efektyvaus energijos vartojimo veiksmų planą (EEVVP) ir ne vėliau kaip 2011 m. birželio 30 d. pateikti jį Komisijai[2]. Pagal EPD 14 straipsnio 5 dalį reikalauta, kad Komisija, remdamasi EEVVP, įvertintų valstybių narių pažangą siekiant nacionalinių orientacinių energijos sutaupymo tikslų. Taigi šia ataskaita galutinai įvykdoma EPD 14 straipsnio 5 dalyje nustatyta Komisijos prievolė įvertinti antruosius EEVVP ir pateikti apie juos ataskaitą. Ataskaita pateikiama vėliau negu numatyta, nes iki EPD nustatyto galutinio termino savo EEVVP pateikė ne visos valstybės narės. Didelio naudingumo kogeneracija atveria didelį energijos taupymo ES potencialą, nes gaminant energiją pagaminama šiluma nėra švaistoma – ji taip pat panaudojama. Šis potencialas dar nebuvo visiškai panaudotas. Direktyva 2004/8/EB[3] dėl termofikacijos skatinimo, remiantis naudingosios šilumos paklausa vidaus energetikos rinkoje (toliau – Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyva arba Kogeneracijos direktyva), siekiama sudaryti palankesnes sąlygas įrengti kogeneracinius įrenginius ir juos eksploatuoti siekiant taupyti energiją ir kovoti su klimato kaita. Įgyvendinant Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvą trumpuoju laikotarpiu turėtų būti sudarytos galimybės didinti esamų kogeneracinių įrenginių pajėgumus ir skatinti naujų elektrinių statybą, o ilgesniuoju laikotarpiu turėtų būti sukurta didelio naudingumo kogeneracijai būtina sistema, kuri padėtų mažinti išmetimą. Pagal Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvos 10 straipsnį valstybės narės turėjo paskelbti ataskaitą apie atliktos analizės ir įvertinimų, susijusių su kilmės garantijomis, nacionaliniu didelio naudingumo kogeneracijos potencialu ir su esama su kogeneracija susijusia teisės aktų ir reguliavimo sistema, rezultatus. Pagal Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvos 11 straipsnį Komisija turi periodiškai teikti ataskaitą apie pažangą siekiant šios direktyvos tikslų. Šioje ataskaitoje laikomasi šio reikalavimo. Ataskaita pateikiama vėliau negu numatyta, nes iki Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvoje nustatyto galutinio termino savo ataskaitas pateikė ne visos valstybės narės. Reikėtų pažymėti, kad 2014 m. birželio 5 d. įsigaliojus Energijos vartojimo efektyvumo direktyvai (EVED)[4] EPD ir Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyva bus beveik visiškai panaikintos. Tačiau EPD 4 straipsnyje nustatyta prievolė užsibrėžti tikslą nebus panaikinta iki 2017 m. sausio 1 d. Prie šios ataskaitos pridedamas Komisijos tarnybų darbinis dokumentas (SWD(2013) 541 final), kuriame pateikiama išsami informacija apie Energetinių paslaugų ir Kogeneracijos direktyvų taikymą valstybėse narėse ir įvertinama pažanga siekiant efektyvaus energijos tiekimo ir galutinio vartojimo. Taip pat pateikiama išsami kiekvienos valstybės narės EEVVP analizė. Direktyvos 2006/32/EB dėl energijos galutinio vartojimo efektyvumo ir energetinių paslaugų įgyvendinimas Pagal Energetinių paslaugų direktyvą reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų ir stengtųsi pasiekti 2016 m. nustatytą nacionalinį orientacinį energijos sutaupymo tikslą, pagal kurį. būtų sutaupoma bent 9 % galutinės energijos[5]. Didžioji dalis jos nuostatų buvo pakeistos tiksliau išdėstytomis EVED nuostatomis. Tačiau su 9 % tikslu susiję reikalavimai nebus panaikinti iki 2017 m. Nors apskaičiavimai ir metodika labai skiriasi, EPD nustatytas tikslas turėtų būti vertinamas kaip žingsnis ES siekiant savo platesnio užmojo tikslo – iki 2020 m. 20 % sumažinti energijos vartojimą. Šioje direktyvoje reikalaujama, kad valstybės narės praneštų apie pagrindines jų EEVVP patvirtintas ir planuojamas efektyvaus energijos vartojimo priemones. Atsižvelgiant į ataskaitų išsamumą, nacionalinių politikos priemonių apibūdinimo lygį ir pagrindinių sektorių aprėptį, bendra antrųjų EEVVP, pagal EPD valstybių narių pateiktų 2011–2012 m., kokybė apskritai buvo gerokai aukštesnė nei pirmųjų EEVVP, kurie buvo pateikti 2007–2008 m., kokybė. Tai buvo matyti ir iš energijos sutaupymo rodiklių, kuriuos tikėtasi pasiekti įgyvendinant į antruosius EEVVP įtrauktas naujas priemones. EPD daugiausia dėmesio skiriama taupymui galutinio energijos vartojimo ir energetinių paslaugų srityse, – neįskaitant, kaip nurodyta, daugumos su tiekimu susijusių energijos efektyvumo priemonių ir priemonių, kuriomis siekiama didinti ETS dalyvių energijos vartojimo efektyvumą, – todėl daugelyje antrųjų EEVVP pateikiama išsami informacija apie veiklą, kurios imtasi arba planuojama imtis energijos tiekimo efektyvumui didinti. Be to, EEVVP apibrėžiamos įvairios energijos vartojimo efektyvumo didinimo priemonės, neapsiribojančios vien energetinėmis paslaugomis. Didžiausios energijos taupymo galimybės ES susijusios su pastatais ir energijos vartojimo efektyvumo didinimas šiame sektoriuje yra vienas prioritetinių valstybių narių tikslų. Beveik visos valstybės narės pranešė apie savo antruosiuose EEVVP numatytas priemones, apimančias ir naujus, ir esamus pastatus, taip pat gyvenamosios paskirties ir paslaugų sektoriaus pastatus[6]. Energijos kiekis, sutaupomas įgyvendinant statybos reglamentus ir veiksmus, sudaro didelę viso atskirose valstybėse sutaupomo energijos kiekio dalį, į kurį kai kurios valstybės narės įtraukia ir kiekį, anksčiau sutaupytą pagal reglamentus, įgyvendintus nuo 1995 m. Kaip ir pirmuoju ataskaitiniu laikotarpiu, būsto sektorius antruosiuose EEVVP taip pat yra vienas pagrindinių elementų – apie plataus masto pastatų renovacijos programas pranešė 17 valstybių narių. Kai kurios valstybės narės, apskaičiuodamos savo sutaupytą energijos kiekį, atsižvelgia ir į konkrečių su efektyviu energijos vartojimu susijusių ES teisės aktų, kaip antai įgyvendinimo reglamentų, susijusių su ekologiniu projektavimu ir energijos vartojimo efektyvumo ženklinimu, poveikį. Kalbant apie energijos taupymo priemonių finansavimą, keletas valstybių narių pranešė naudojančios ES lėšas, taip pat pajamas, gautas pardavus pagal Kioto protokolą išduodamus nustatytosios normos vienetus[7]. Tuo pat metu visoje ES vis labiau stengiamasi didinti privačiojo sektoriaus dalyvavimą finansuojant veiksmus, kuriais siekiama didinti energijos vartojimo efektyvumą. Antruoju ataskaitiniu laikotarpiu, palyginti su pirmuoju, padaugėjo perspektyvių horizontaliųjų priemonių. Atsižvelgiant į tai, svarbi dalis pastangų skatinti sparčiau siekti energijos taupymo rodiklių šiuo metu yra susijusi su energijos taupymo įpareigojimais. Pranešta, kad penkiose valstybėse narėse jau įgyvendinamos nustatytos „baltųjų sertifikatų“ sistemos[8]. Dvi valstybės narės savo antrajame EEVVP praneša apie numatomą tokių sistemų įdiegimą. Dar viena pagrindinė efektyvaus energijos vartojimo finansavimo ES sritis tebėra susijusi su energetinių paslaugų bendrovėmis (EPB). Todėl keletas valstybių narių nurodo parengusios pavyzdines energetinių paslaugų teikimo sutartis, diegiančios teisės aktus arba šalinančios teisines kliūtis energetinių paslaugų bendrovėms viešajame sektoriuje atverti energetinių paslaugų rinką. Tačiau, kaip buvo pastebėta ir pirmuoju ataskaitiniu laikotarpiu, daugelio ataskaitose nurodytų su EPB susijusių priemonių aprašymuose pateikiama mažai duomenų apie konkrečius veiksmus, kurių bus imtasi. Bendras valstybių narių deklaruotas 2010 m. sutaupytas galutinės energijos kiekis sudarė apytikriai 59 mln. tne (mln. tonų naftos ekvivalento). Šis skaičius maždaug 35 % viršija tarpinių energijos sutaupymo tikslinių rodiklių, kuriuos 27 valstybės narės nustatė savo 2008 m. pateiktuose pirmuosiuose efektyvaus energijos vartojimo veiksmų planuose, sumą. Deklaruoti tarpiniai sutaupymo lygiai svyruoja nuo 1,8 % norminio suvartojimo Lietuvoje iki beveik 9 % Vokietijoje ir Švedijoje, kuriose EPD nustatytas 2016 m. orientacinis tikslas iš esmės buvo pasiektas jau tarpinio laikotarpio pabaigoje. Numatoma, kad 2016 m. bus iš viso sutaupyta maždaug 132 mln. tne galutinės energijos[9] – gerokai daugiau, palyginti su 9 % orientaciniu tikslu, kuris sudaro apytikriai 89 mln. tne. Didžiausius sutaupymo lygius numato pasiekti Ispanija ir Vokietija, o keturių valstybių narių kiekybiškai įvertintas kiekis, kurį numatoma sutaupyti 2016 m., yra mažesnis nei 9 % jų norminio energijos suvartojimo. Tačiau lyginant valstybių narių energijos taupymo rodiklius svarbu atsižvelgti į sutaupytiems ir numatomiems sutaupyti kiekiams apskaičiuoti taikomus metodus, o ne tik į deklaruotus ir numatomus sutaupymo lygius. Sutaupytam energijos kiekiui įvertinti taikyta keletas įvairių metodų. Taigi 1 lentelėje pateikiami skaičiai gali būti vertinami tik kaip apytikris faktinio ES taupymo poveikio rodiklis. Valstybių narių taikomi metodai išsamiau nagrinėjami pridedamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. Kaip matyti iš apžvelgtos ES pažangos siekiant didesnio energijos vartojimo efektyvumo, tarp pirmojo ir antrojo ataskaitų teikimo pagal EPD etapų įvyko įvairių teigiamų pokyčių. Ėmus plačiai naudoti Komisijos pateiktą vadovą ir formą, apskritai pagerėjo EEVVP kokybė. Tačiau keletas valstybių narių galėtų dar pagerinti savo ataskaitas, jeigu pateiktų išsamesnės informacijos apie priemones ir konkretų jų įgyvendinimą, taip pat paaiškintų metodiką, kuri taikoma sutaupytam energijos kiekiui įvertinti. Iš antrojo ataskaitų teikimo etapo matyti, kad vis dar yra galimybių pagerinti EEVVP pateikiamą informaciją siekiant parodyti, ar valstybės narės gali pasiekti energijos sutaupymo tikslą ir kaip jos tai gali padaryti. 1 lentelė. EEVVP nurodyti galutinės energijos sutaupymo tikslai, 2016 m. numatomi sutaupyti kiekiai ir deklaruoti 2010 m. sutaupyti kiekiai || 2010 m. galutinės energijos sutaupymo tikslas (kursyvu nurodytas pirminės energijos ekvivalentas) || 2010 m. deklaruotas sutaupytas galutinės energijos kiekis (kursyvu nurodytas pirminės energijos ekvivalentas) || 2016 m. numatomas sutaupyti galutinės energijos kiekis (kursyvu nurodytas pirminės energijos ekvivalentas) Valstybė narė || mln. tne || Norminio suvartojimo dalis (%) || mln. tne || Norminio suvartojimo dalis (%) || mln. tne || Norminio suvartojimo dalis (%) Austrija || 0,428 || 2,0 % || 1,180 || 5,5 % || 1,874 || 8,8 % Belgija || 0,789 || 3,0 % || 1,301 || 4,9 % || 2,985 || 11,4 % Bulgarija[10] || 0,209 || 3,0 % || 0,305 || 4,4 % || 1,066 || 15,3 % Kipras[11] || 0,060 || 3,3 % || 0,066 || 3,6 % || 0,191 || 10,4 % Čekija[12] || 0,355 || 1,8 % || 0,532 || 2,7 % || 1,596 || 8,2 % Danija || 0,449 || 3,0 % || 0,664 || 4,4 % || 1,285 || 8,6 % Estija || 0,061 || 2,3 % || 0,079 || 3,0 % || 0,213 || 8,1 % Suomija || 0,507 || 3,0 % || 1,040 || 6,1 % || 2,123 || 12,5 % Prancūzija || 5,000 || 3,8 % || 5,159 || 3,9 % || 18,000 || 13,5 % Vokietija || 12,181 || 6,1 % || 17,937 || 9,0 % || 33,868 || 17,1 % Graikija[13] || 0,439 || 2,8 % || 0,794 || 5,1 % || 1,415 || 9,0 % Vengrija || 0,152 || 1,0 % || 0,293 || 1,9 % || 1,371 || 9,0 % Airija || 0,559 || 4,5 % || 0,523 || 4,2 % || 1,576 || 12,6 % Italija || 3,066 || 2,7 % || 4,102 || 3,6 % || 10,880 || 9,6 % Latvija || 0,006 || 0,2 % || 0,294 || 8,8 % || 0,299 || 9,0 % Lietuva || 0,054 || 1,5 % || 0,067 || 1,8 % || 0,341 || 9,4 % Liuksemburgas || 0,045 || 2,7 % || 0,128 || 7,6 % || 0,238 || 14,1 % Malta || 0,011 || 3,0 % || 0,014 || 3,8 % || 0,033 || 9,0 % Nyderlandai || 0,978 || 2,0 % || 2,278 || 4,7 % || 6,416 || 13,1 % Lenkija || 1,021 || 2,0 % || 3,037 || 5,9 % || 5,779 || 11,3 % Portugalija || 0,344 || 1,9 % || 0,662 || 3,6 % || 2,240 || 12,2 % Rumunija[14] || 0,940 || 3,0 % || 2,222 || 7,1 % || 2,800 || 9,0 % Slovakija || 0,224 || 3,0 % || 0,668 || 9,0 % || 0,671 || 9,0 % Slovėnija || 0,102 || 2,5 % || 0,101 || 2,5 % || 0,591 || 14,5 % Ispanija[15] || 2,179 || 3,0 % || 4,720 || 6,5 % || 13,126 || 18,1 % Švedija || 2,003 || 6,3 % || 2,846 || 9,0 % || 4,626 || 14,6 % Jungtinė Karalystė || 11,737 || 9,0 % || 8,547 || 6,6 % || 17,816 || 13,7 % Antruosiuose EEVVP nurodyti bendrų sutaupytų ir numatomų sutaupyti energijos kiekių lygiai yra aukštesni nei kiti energijos vartojimo efektyvumo didinimo rodikliai. Kaip matyti iš antrųjų EEVVP, valstybės narės, daugiausia naudojančios taikant metodą „iš viršaus į apačią“ apskaičiuojamus rodiklius, deklaruoja, kad energijos vartojimo efektyvumas tarpiniu trejų metų laikotarpiu (2007–2010 m.) padidėjo 6,6 %, arba kasmet vidutiniškai padidėjo po daugiau kaip 2,1 % norminio suvartojimo dydžio. Šis skaičius neatitinka galutinės energijos intensyvumo mažinimo vidutinės normos, kuri, kaip nustatyta įgyvendinant ODYSSEE projektą[16], 2000–2009 m. sudarė maždaug 1,2 %. Reikšmingą metinio energijos vartojimo efektyvumo normos padidėjimą, kuris matyti iš EEVVP, gali lemti ne tik aktyvesnis politikos priemonių įgyvendinimas, bet ir papildomi struktūriniai ir statistiniai veiksniai, taip pat duomenų neatitiktys ir daliniai sutapimai nustatant bendrą atskirose valstybėse narėse taikytų priemonių poveikį. Valstybės narės, savo deklaruojamoms sutaupytų kiekių vertėms nustatyti daugiausia taikančios metodą „iš apačios į viršų“ arba su konkrečiomis priemonėmis susijusius metodus, nurodo, kad sutaupyti kiekiai iki 2010 m. sudarė 5,1 % norminio energijos suvartojimo. Šis skaičius taip pat atrodo didelis atsižvelgiant į tai, kad į rodiklius, apskaičiuojamus taikant metodą „iš apačios į viršų“ (priešingai nei į rodiklius, apskaičiuojamus taikant metodą „iš viršaus į apačią“), neturėtų būti įtraukiami autonomiškai sutaupomi kiekiai, nors tam tikri anksčiau sutaupyti kiekiai į juos įtraukiami. Be to, esama tam tikros dvigubo skaičiavimo rizikos, kai tos pačios kWh galėjo būti sutaupytos taikant keletą politikos priemonių. 2 lentelė. Su tiekimu susijusių priemonių, pateiktų antruosiuose EEVVP, apžvalga[17] Valstybė narė || Priemonės, kuriomis siekiama šalinti elektros perdavimo ir paskirstymo nuostolius || Priemonės, kuriomis skatinama didelio naudingumo kogeneracija || Priemonės, pagal kurias pirmenybė teikiama kitoms didelio naudingumo jėgainėms, įskaitant vėjo, fotovoltines jėgaines || Priemonės, kuriomis remiamas centralizuotas šilumos tiekimas arba didinamas jo efektyvumas || Priemonės apkrovos valdymui skatinti || Priemonės išmaniesiems tinklams remti ar vystyti || Priemonės, kuriomis siekiama didinti naftos ir dujų tiekimo efektyvumą || Savanoriški susitarimai, kuriais skatinama taupyti energiją tiekimo srityje || Priemonės, kuriomis siekiama skatinti didesnę tiekėjų konkurenciją AT || || X || || X || || || || || BE || || X[18] || || || || || || || BG || X || X || || X || || X || || || CY || X || X || X || || || || || || CZ || || X || X || X || || || || || DK || X || || || X[19] || || || X || X || EE || X || X || || X || || || X || || X FI || || || || || || || || X || FR || || || || || || X || || || DE || || X[20] || || || || || || || X GR || X || X || X || X || || || || || HU || || || || X || || || || || IE || X || || X || || X || X || || X || X IT || X || X || X || || || X || || || LT || X || X || X || X || || X || X || || LV || || X || || || || || || || LU || || X || || || || || || || MT || X || X || || || || X || || || NL || || X || || || || || || || PL || X || || || X || || X || || || PT || || X || || || || || || || RO || || || || || || || || || SK || || X || || || || || || || SI || || X || X || X || || X || || X || ES || || X || X || || || || || || SE || || || || X || || X || || || UK || || || || || || X || || || Direktyvos 2004/8/EB dėl termofikacijos skatinimo įgyvendinimas Didelio naudingumo kogeneracija (apibrėžiama kaip vienalaikė gamyba, kai to paties proceso metu gaminama šiluminė energija ir elektros ir (arba) mechaninė energija) energijos taupymo požiūriu turi didelį potencialą, kuris ES daugiausia nepanaudojamas. Taigi Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyva siekiama nustatyti skaidrią bendrąją sistemą, pagal kurią būtų skatinama įrengti kogeneracines elektrines ir tam būtų sudaromos palankesnės sąlygos. Trumpuoju laikotarpiu įgyvendinant šią direktyvą turėtų būti sudarytos galimybės didinti esamų kogeneracinių įrenginių pajėgumus ir remti naujų elektrinių statybą. Vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu įgyvendinant šią direktyvą turėtų būti sukurta būtina didelio naudingumo kogeneracijos sistema, kuri padėtų mažinti išmetamą CO2 ir kitų medžiagų kiekį ir prisidėtų prie darnaus vystymosi. Pagal Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvą iš valstybių narių reikalauta analizuoti savo nacionalinį didelio naudingumo kogeneracijos potencialą, vertinti kliūtis ir administracines sistemas ir įvertinti kilmės garantijų sistemos patikimumą (Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvos 10 straipsnio 1 dalis). Nuo 2007 m. vasario 21 d. valstybės narės turi kas ketverius metus įvertinti pažangą, padarytą aprūpinimo energija sistemoje didinant didelio naudingumo kogeneracijos (bendros šilumos ir elektros energijos gamybos) dalį. Antrąsias nacionalines pažangos ataskaitas valstybės narės turėjo paskelbti iki 2011 m. spalio 11 d., o Komisija įpareigota remdamasi tomis ataskaitomis įvertinti, kaip taikoma Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyva. Visos valstybės narės laikėsi įpareigojimo išanalizuoti savo nacionalinį kogeneracijos potencialą ir kliūtis išnaudoti šį potencialą, taip pat įvertinti savo administracines sistemas, įskaitant kilmės garantijų sistemą. Be to, visos valstybės narės, kaip reikalaujama pagal Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvą, pateikė pirmąją ir antrąją pažangos ataskaitas, nors tam tikrais atvejais ir kiek pavėluotai. Siekdama supaprastinti ataskaitų teikimą ir parūpinti palyginamą informaciją, kurią būtų galima panaudoti atliekant vertinimą, Komisija pateikė valstybėms narėms neprivalomas formas ir klausimynus, tačiau šiais klausimynais ar formomis pasinaudojo ar išsamiai juos (jas) užpildė ne visos valstybės narės. Dėl to atsirado kokybės, išsamumo ir metodikų skirtumų. Todėl nacionalinėse ataskaitose pateikta informacija apie pažangą didinant didelio naudingumo kogeneracijos dalį dažnai nėra palyginama ir yra nevienodai nuodugni ir išsami. Tai pasakytina ir apie valstybių narių potencialo analizę. Nors Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyva buvo perkelta į nacionalinės teisės aktus, 2010 m. kilmės garantijų sistema ar didelio naudingumo kogeneracijos būdu pagaminamos elektros energijos kiekio apskaičiavimo metodika kai kuriose valstybėse narėse vis dar nebuvo visokeriopai taikoma arba praktiškai buvo retai taikoma. Nacionalinės tinklo sistemos taisyklės, susijusios su didelio naudingumo kogeneracijos įrenginių prijungimu ir prieiga prie tinklo, buvo įgyvendintos įvairiais būdais ir matyti didelių jų skirtumų. Nors padaryta tam tikra pažanga užtikrinant tinklo taisyklių nešališkumą ir skaidrumą, prijungimo prie tinklo grafikai ir apmokestinimo sąlygos dažnai tebėra sudėtingos ir sunkiai įgyvendinamos, ypač paskirstytosios kogeneracijos atveju. Valstybės narės taip pat buvo įpareigotos įvertinti kliūtis kogeneracijai. Valstybės narės nustatė, kad dažniausios kliūtys kogeneracijai yra kuro kainos, šildymo ir vėsinimo poreikis, teisės sudėtingumas, skatinimo stoka ir prieigos prie elektros energijos tinklų taisyklės. Kitos svarbios kliūtys buvo susijusios su ekonomine rizika, neapibrėžtumu dėl apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos, (šildymo) infrastruktūros ir finansinių išteklių stoka, nepakankamu informuotumu ir nepakankamu tam tikrų technologijų išsivystymo lygiu. Savo antrosiose pažangos ataskaitose dauguma valstybių narių pateikė informaciją apie savo paramos kogeneracijai sistemas, nors šios informacijos nebuvo teisiškai reikalauta. Ataskaitiniu laikotarpiu (iki 2010 m.) septyniolikoje valstybių narių teikta parama dažniausiai buvo susijusi su supirkimo tarifais, kainų priedais ar garantuotomis kogeneracijos būdu pagamintos elektros energijos ar šilumos pirkimo kainomis. Penkiolikoje valstybių narių šie kainų rėmimo mechanizmai buvo suderinti su kapitalo subsidijomis. Daugelyje valstybių narių taip pat taikytas atleidimas nuo energijos ir verslo mokesčių ir paspartintas mokestinių lengvatų skyrimas. Kai kurios valstybės narės sujungė kelis paramos mechanizmus, kaip antai sertifikatų ir kvotų sistemas (keturios valstybės narės). Nacionalinių paramos sistemų taikymo sritis, sąlygos ir trukmė gerokai skyrėsi. Paramos sistemos dažnai buvo pritaikomos konkrečiam kogeneracijos segmentui, pvz., pasirenkamam pagal kuro rūšį, kaip antai biomasę, ar pagal pajėgumą, pvz., mažesnį nei 10 MW[21]. Nuo 2004 m., kai įsigaliojo Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyva, pažanga didinant didelio naudingumo kogeneracijos dalį tebebuvo menka. Bendrai šilumos ir elektros energijos gamybai tenkanti bendros elektros energijos gamybos ES-27 dalis padidėjo nuo 10,5 % 2004 m. iki 11,2 % 2011 m. Absoliučiąja išraiška bendros šilumos ir elektros energijos gamybos būdu pagamintos elektros energijos kiekis padidėjo 38 TWh[22]: nuo 337 TWh 2004 m. iki 375 TWh 2011 m. Kaip matyti iš valstybių narių ataskaitų, pateiktų pagal Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvos 10 straipsnį ir atspindinčių padėtį iki 2010 m., daugiausia dėmesio skiriant laikotarpiui nuo 2008 m., bendri elektros energijos gamybos didelio naudingumo kogeneracijos būdu pokyčiai valstybėse narėse yra labai nevienodi. 2009 m. bendra gamyba bendros šilumos ir elektros energijos gamybos būdu greičiausiai dėl ekonomikos nuosmukio šiek tiek sumažėjo, ypač pramonės sektoriuje, o 2010 m. ji padidėjo. 2009 m., palyginti su 2008 m., elektros energijos gamybos pajėgumai padidėjo, bet elektros energijos gamyba sumažėjo – tai rodo, kad pajėgumai nepakankamai išnaudojami. Šilumos gamyba kogeneracijos būdu yra stabilizuota, neužfiksuota jokių sumažėjimų ir apskritai nuo 2004 m. šilumos gamyba nuosekliai didėjo. Šiokį tokį augimą visų pirma skatina centralizuoto šilumos tiekimo apimties didėjimas būsto, prekybos ir paslaugų sektoriuose. Kogeneracijai tenkanti (šiluminės energijos) šilumos gamybos dalis svyruoja nuo daugiau kaip 30 % Švedijoje (40 %), Bulgarijoje (33 %), Čekijoje (33 %) ir Estijoje (31 %) iki mažiau nei 1 % Graikijoje, Maltoje ir Kipre. Vertinant kogeneracijai naudojamą kurą, šiuo laikotarpiu nuosekliai didėjo gamtinių dujų naudojimas – nuo 39 % iki 48 %, o akmens anglių ir lignito naudojimas mažėjo – nuo 35 % iki 21 %. Vertinant biomasės ir biodujų naudojimą, matyti bendra augimo – nuo 9 % 2005 m. iki 15 % 2010 m. – tendencija. Plačiausiai tebėra paplitusi kondensacinių garų išgavimo turbinų technologija, tačiau jos dalis nuosekliai sumažėjo nuo 40 % 2005 m. iki 36 % 2010 m., o kombinuotojo ciklo dujų turbinų dalis padidėjo (nuo 23 % 2005 m. iki 29 % 2010 m.). Apskritai, nors didelio naudingumo kogeneracijos dalis elektros energijos rinkoje padidėjo, pažanga tebėra menka – jai tenkanti elektros energijos gamybos dalis sudaro tik 12 %, vietoj 21 % ekonominio potencialo, kurį valstybės narės nurodė nacionalinio potencialo analizėje[23]. Išvada Praktiškai įgyvendinant EPD visų pirma nustatytos priemonės, tikslingai skirtos energijos galutiniam vartojimui, pvz., pastatų atnaujinimo ir renovacijos programos. Valstybių narių EEVVP nurodomi aukšti galutinės energijos sutaupymo iki 2010 m. lygiai ir daroma prielaida, kad dauguma valstybių narių nesunkiai viršys 2016 m. nustatytą orientacinį 9 % tikslą. Tai teikia vilčių ir rodo, kad valstybių narių įsipareigojimas pasiteisina – energijos yra sutaupoma. Pasiekta pažanga turėtų būti išlaikyta įgyvendinant ES plataus užmojo tikslą iki 2020 m. pasiekti 20 % energijos taupymo rodiklį ir konkrečiai perkeliant į nacionalinę teisę bei įgyvendinant EVED – pagrindinę priemonę tam tikslui siekti. Kalbant apie Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvą, elektros energijos gamyba didelio naudingumo kogeneracijos būdu apskritai nuosaikiai padidėjo, visų pirma dėl didėjančio centralizuoto šilumos tiekimo būsto, prekybos ir paslaugų sektoriuose. Šilumos gamyba kogeneracijos būdu nuo 2004 m. nuosekliai didėjo. Manoma, kad teikti pasiūlymus dėl papildomų priemonių ar EPD arba Bendros šilumos ir elektros energijos gamybos direktyvos pakeitimų šiuo metu nebūtų tikslinga. Abi šios direktyvos bus panaikintos ir jas pakeitė EVED, į kurią buvo perkeltos jų nuostatos ir kurioje buvo sugriežtinti valstybėms narėms taikomi įpareigojimai. [1] OL L 114, 2006 4 27, p. 64. [2] Nors Kroatija 2013 m. balandžio mėn. pateikė EEVVP, pagal EPD ji neprivalėjo to daryti, nes atitinkama prievolė atsirado prieš Kroatijai įstojant į ES. [3] OL L 52, 2004 2 21, p. 50. [4] Direktyva 2012/27/ES dėl energijos vartojimo efektyvumo, OL L 315, 2012 11 14, p. 1. [5] Direktyvos I priede nustatyta, kad valstybės narės savo tikslą turėtų apskaičiuoti remdamosi paskutinio penkerių metų laikotarpio, einančio prieš šios direktyvos įgyvendinimo laikotarpį, vidutiniu galutiniu metiniu šalies vidaus energijos suvartojimo lygiu. [6] Žr. pridedamo Komisijos tarnybų darbinio dokumento SWD(2013) 541 final apie Efektyvaus energijos vartojimo Europos Sąjungoje pažangos ataskaitą 3.2 skirsnį. [7] Žr. pridedamo Komisijos tarnybų darbinio dokumento SWD(2013) 541 final 4 skirsnį. [8] Tai nepriklausomų sertifikavimo įstaigų išduodami sertifikatai, kuriais patvirtinami rinkos dalyvių teiginiai apie energiją, sutaupytą taikant energijos vartojimo efektyvumo didinimo priemones (EPD 3 straipsnio s punktas). [9] Žr. pridedamo Komisijos tarnybų darbinio dokumento SWD(2013) 541 final 4.9 skirsnį ir 10 lentelę. [10] Bulgarijos 2016 m. skaičiai – bendros taikant metodą „iš apačios į viršų“ apskaičiuotų sutaupytos energijos kiekių sumos, nurodytos EEVVP. [11] Kipro, Airijos ir Nyderlandų skaičiai išreikšti pirminės energijos ekvivalentu. EPD nėra konkrečiai apibrėžta, ar sutaupyta energija turi būti pirminė, ar galutinė, todėl valstybės narės pateikė skaičius remdamosi savo pačių apibrėžtimis. [12] Čekija tarpinio sutaupyto kiekio aiškiai nenurodo. Nurodytas 2010 m. rodiklis sudaro trečdalį 2016 m. numatomo skaičiaus. [13] Kad atsižvelgtų į nuosmukio poveikį, Graikija patikslino labai didelį tarpinio sutaupymo rodiklį, apskaičiuotą taikant metodą „iš viršaus į apačią“, siekdama nustatyti tikroviškesnį energijos kiekio, kuris gali būti sutaupytas, intervalą. Lentelėje pateikiamas 2010 m. skaičius atitinka žemutinę šio intervalo ribą. Aiški energijos kiekio, kuris būtų sutaupytas 2016 m., prognozė neparengta. Vertė lentelėje nurodyta tariant, kad 9 % orientacinis tikslas bus įgyvendintas. [14] Rumunijos 2016 m. numatomas sutaupyti kiekis nepateiktas. Nurodytas 2016 m. skaičius atitinka EPD nustatytą 9 % orientacinį rodiklį. [15] Iš EEVVP neaišku, kaip apskaičiuotas Ispanijos EPD nustatytas 9 % tikslas. [16] ES finansuojamas su energijos vartojimo efektyvumo rodikliais susijęs projektas (http://www.odyssee-indicators.org/), kurį įgyvendinant taikoma metodika „iš viršaus į apačią“ yra panaši į metodiką, kurią antruosiuose EEVVP taikė daugelis valstybių narių. [17] Šioje apibūdinamojo pobūdžio lentelėje tik parodoma, kad valstybės narės pagal savo antruosius EEVVP ėmėsi įvairių rūšių priemonių. Kryžių skaičius nėra susijęs su priemonių, įtrauktų į antruosius EEVVP, išsamumu ar kokybe. [18] Valonijos, Flandrijos ir Briuselio regionams numatytos atskiros priemonės. [19] Priemonė arba strategija paminėta, bet nepateikta jokios išsamesnės informacijos. [20] EEVVP apibūdintose su bendra šilumos ir elektros energijos gamyba susijusiose priemonėse daugiausia dėmesio skiriama galutiniam vartojimui arba itin mažiems bendros šilumos ir elektros energijos gamybos įrenginiams. [21] Megavatai. [22] Teravatvalandės. [23] EVED Poveikio vertinimo X priedas, (SEC(2011) 779 final).