Geri ekonominės veiklos rezultatai daro teigiamą įtaką viešųjų finansų būklei. Dėl spartaus darbo užmokesčio augimo ir jo nulemto stipraus vartojimo išlaidų padidėjimo per pastaruosius trejus metus išaugo mokestinės pajamos. Kartu su apdairiai vykdomomis valdžios sektoriaus išlaidomis tai leido Lietuvai išlaikyti perteklinį biudžetą. Vis dėlto tikėtina, kad dėl teisės aktais įteisinto darbo pajamų apmokestinimo sumažinimo per kelerius ateinančius metus perteklius sumažės. Valstybės skola ir toliau neviršija 40 % BVP. Tačiau, nepaisant pastaruoju metu priimtų pensijų reformų, dėl neigiamų demografinių tendencijų ir sistemos struktūros nenuoseklumų, dėl kurių laikui bėgant gali sumažėti pensijų adekvatumas, vis dar išlieka ilgalaikė rizika fiskaliniam tvarumui.

Augimą skatina vidaus veiksniai. 2018 m. augimas pasiekė 3,6 %. Jį daugiausia lėmė dėl didėjančio darbo užmokesčio ir lėtėjančios infliacijos sparčiai augančios vartojimo išlaidos. 2017 m. tvirtai atsigavusios investicijos taip pat stabiliai augo. Tačiau dėl silpnėjančios užsienio paklausos sulėtėjus eksportui importuota daugiau, nei eksportuota. Numatoma, kad ateinančiu laikotarpiu augimą ir toliau daugiausia skatins vartojimo išlaidos ir investicijos. Disponuojamosios pajamos turėtų didėti ne tik dėl nuolatinio darbo užmokesčio augimo, bet ir dėl 2019 m. įgyvendinsimų gyventojų pajamų mokesčio ir socialinės apsaugos reformų. Be to, tikimasi, kad investicijos ir toliau sparčiai augs, taip pat ir dėl to, kad Lietuva sparčiau įsisavins ES lėšas.

Ekonomika išlaiko tvirtą augimo pagreitį. Tikimasi, kad realiojo BVP augimas, 2017 m. šoktelėjęs net iki 4,1 %, 2018 m. bus pasiekęs 3,6 %. Pagrindinis augimą lemiantis veiksnys tebebuvo privatus vartojimas, kurį taip pat skatino didėjantis darbo užmokestis bei mažėjanti infliacija. Be to, dėl didelio pajėgumų naudojimo didėjant darbo jėgos trūkumui antrus metus iš eilės augo investicijos. Po įspūdingų rezultatų 2017 m., kai eksporto augimas pasiekė 13,6 % ir buvo didžiausias ES, dėl mažėjančios išorės paklausos ir stipraus bazės efekto eksportas sulėtėjo. Todėl grynojo eksporto poveikis augimui tapo šiek tiek neigiamas. Pagal Komisijos žiemos prognozę numatoma, kad augimas Lietuvoje 2019 m. sulėtės iki 2,7 %, o 2020 m. – iki 2,4 %. Manoma, kad pagrindinė to priežastis – mažiau dinamiška išorės aplinka, dėl kurios eksporto augimas toliau mažės. Kita vertus, tikimasi, kad augimą toliau daugiausia skatins vidaus veiksniai – vartojimas ir investicijos (žr. 1.1 diagramą).

·Sparčios Lietuvos ekonominės konvergencijos teigiamą poveikį daugiausiai junta dvi miestų zonos. Regioniniai skirtumai Lietuvoje yra didesni nei ES vidurkis ir pastaruosius du dešimtmečius didėja. Kaimiškuosiuose regionuose, kurie užima daugiausia šalies teritorijos ir kuriuose gyvena beveik 55 % gyventojų, gyventojų skaičius sparčiai mažėja, prie to prisideda ir mažėjančios galimybės naudotis kokybiškomis viešosiomis paslaugomis. Didžiuliai socialiniai ir ekonominiai skirtumai šalyje rodo, kad tam tikruose regionuose yra akivaizdus investicijų poreikis. Be to, jungčių, taip pat transporto ir skaitmeninių, gerinimas kaimyninėse Lietuvos teritorijose, tebėra problema.

Darbo užmokesčio augimo tempas vienas iš sparčiausių ES. Vidutinis mėnesinis darbo užmokestis prieš mokesčius trečiąjį 2018 m. ketvirtį buvo didesnis 10 %, palyginti su tuo pačiu laikotarpiu 2017 m., ir tai yra sparčiausias augimo tempas per pastaruosius 9 metus. Spartus darbo užmokesčio augimas susijęs su didėjančia įtampa darbo rinkoje didėjant darbo jėgos trūkumui, ypač didžiausiuose šalies miestuose, taip pat su nuosekliu minimalaus darbo užmokesčio didinimu nuo 2015 m. Be to, 2018 m. Vyriausybė nusprendė padidinti sveikatos apsaugos ir švietimo sistemų darbuotojų darbo užmokestį.

Dėl socialinio draudimo įmokų (SDĮ) pakeitimų bendras darbo jėgos apmokestinimo progresyvumas tebėra santykinai nedidelis. Bendras SDĮ (darbdavio ir darbuotojo) tarifas bus sumažintas maždaug 19 proc. punktų. Darbdavio SDĮ tarifas bus 1,47 % (vietoje dabartinio 30,5 %), o darbuotojo įmokų tarifas padidės nuo dabartinių 9 % iki 19,5 %. Kad būtų kompensuotas teisės aktais nustatytas įmokų padidinimas, darbdaviai teisiškai įpareigoti atlyginimus prieš mokesčius padidinti 28,9 %. Be to, kad pritrauktų investuotojų, Lietuva nustatė SDĮ viršutinę ribą. Riba bus taikoma metinėms pajamoms, viršijančioms 120 VDU, ir bus laipsniškai mažinama iki 84 VDU 2020 m. ir 60 2021 m. Praktiškai ši priemonė atsveria gyventojų pajamų mokesčio reforma įvestą darbo jėgos apmokestinimo progresyvumą didžiausias pajamas gaunantiems asmenims ir nesitikima, kad ji sumažins pajamų nelygybę (žr. 3.3.2 langelį).

2019 m. gyventojų pajamų mokestis taps progresyvesnis. Įgyvendinant naująją gyventojų pajamų mokesčio reformą dar labiau padidės neapmokestinamasis pajamų dydis. Tai turėtų sumažinti mažas pajamas gaunančių asmenų mokamus mokesčius ir padėti mažinti skurdą, nes daugiausia dėmesio skiriama nepalankiausioje padėtyje esantiems darbuotojams (žr. 3.3.2 langelį). Be to, Lietuva įveda naują progresinio gyventojų pajamų mokesčio struktūrą, kurioje dabartinis vienodas 15 % tarifas pakeičiamas 20 % ir 27 %( ) tarifais. Tačiau savarankiškai dirbančių asmenų pajamos ir tam tikros socialinio draudimo išmokos, kaip antai motinystės išmokos, ligos išmokos ir kt., ir toliau bus apmokestinamos 15 % tarifu. Tai reiškia, kad faktinis vienodą darbą atliekančių darbuotojų apmokestinimo tarifas nėra neutralus atsižvelgiant į pasirinktą teisinę veiklos formą (individualios veiklos pažyma, savarankiškai dirbantis asmuo arba įprasta darbo sutartis).

Mokesčių ir socialinių išmokų sistemos pajėgumas mažinti pajamų nelygybę yra vienas silpniausių ES. Vertinant pagal Gini koeficientą( ), Lietuvoje santykinai didelė pajamų iki mokesčių nelygybė. Kartu su menku perskirstymu per mokesčius ir socialinius pervedimus tai lemia, kad disponuojamųjų pajamų nelygybės lygis yra vienas aukščiausių ES. Be to, nelygybė didėja: Gini indeksas nuo 37,0 (2016 m.) padidėjo iki 37,6 (2017 m.) (žr. 3.1.1. diagramą). Kaimyninėje Estijoje ir Latvijoje šie lygiai atitinkamai yra 31,6 ir 34,5. ES vidurkis – 30,3.

ES finansavimas padeda sutelkti privačiąsias investicijas. ESI fondai, visų pirma ERPF ir SF, telkia papildomą privatų kapitalą, skirdami apie 700 mln. EUR paskolų, garantijų ir nuosavo kapitalo. Tikimasi, kad dėl to bus pritraukta papildomų 1,3 mlrd. EUR privačiųjų investicijų. Finansinių priemonių forma iš viso išmokėta 650 mln. EUR ESI fondų lėšų. Be to, Europos strateginių investicijų fondas (ESIF) skyrė 399 mln. EUR Lietuvoje vykdomiems 13 infrastruktūros ir inovacijų projektų ir 6 MVĮ projektams. Tai turėtų paskatinti maždaug 1,5 mlrd. EUR papildomų investicijų. Pagal bendrą patvirtintų ESIF veiksmų apimtį, kaip BVP dalį, Lietuva yra vienuolikta.

Be to, Komisija valstybės narės prašymu per struktūrinių reformų rėmimo programą gali teikti specializuotą techninę paramą, kad padėtų valstybėms narėms įgyvendinti augimą skatinančias reformas, skirtas vykstant Europos semestro procesui įvardytiems uždaviniams spręsti, arba kitas nacionalines reformas. Pavyzdžiui, Lietuva gavo paramą, kad padidintų viešojo sektoriaus veiksmingumą: optimizuotų viešojo sektoriaus organizacijų institucinę sistemą, sudarytų sąlygas pertvarkyti pramonę ją skaitmeninant ir spręstų įmonių nemokumo reguliavimo problemą. 2018 m. teikta techninė parama, siekiant paremti Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos pastangas mažinti šešėlinę ekonomiką taikant priemones, kuriomis didinamas informuotumas ir kuriamos teigiamos paskatos visuomenei. Taip pat teikiamos paramos priemonės siekiant sustiprinti vietos valdžios institucijų pajėgumą įvertinti savo finansų struktūros ilgalaikį tvarumą ir parengti struktūrinę savivaldybių pajamų ir išlaidų analizę. Be to, parama teikiama ir valdžios institucijoms, siekiant joms padėti pertvarkyti pedagogų rengimo įstaigų tinklą ir plėtoti alternatyvias galimybes MVĮ gauti finansavimą.

ES finansavimas padėjo spręsti politikos uždavinius, įvardytus 2018 m. šaliai skirtose rekomendacijose. Europos regioninės plėtros fondo (ERPF) ir Europos socialinio fondo (ESF) lėšomis, be kita ko, finansuojami šie veiksmai: parama sveikatos priežiūros ir švietimo sektoriuose vykdomoms reformoms, visų pirma investuojama, kad visoje šalyje būtų padidintas kokybiškų sveikatos priežiūros paslaugų prieinamumas, parama švietimo infrastruktūrai konsoliduoti ir švietimo kokybei visais lygmenimis gerinti; MTI privačiajame sektoriuje bei mokslo ir verslo bendradarbiavimo skatinimas. 2018 m. pabaigoje ERPF ir Sanglaudos fondo (SF) investicijos buvo pasiekusios daugiau nei 4 800 įmonių ir pritraukusios per 450 mln. EUR privačių lėšų sumą, atitinkančią viešąją paramą. Maždaug 22 000 mokinių mokosi renovuotose mokyklose. Iš viso 76 atnaujintos sveikatos priežiūros institucijos teikia geresnes paslaugas daugiau nei 220 000 pacientų. Be kitų laimėjimų, investavus ERPD ir CF lėšas rekonstruota 480 km kelių ir 60 km geležinkelių, o 995 000 asmenims pagerintos nuotekų valymo paslaugos. ESF investavo į žmones ir socialinę įtrauktį – galimybės patekti į darbo rinką pagerintos daugiau nei 71 000 darbo neturinčių asmenų (įskaitant maždaug 20 000 jaunesnių nei 29 m. jaunuolių). Daugiau nei 110 000 mokinių galėjo patobulinti savo įgūdžius mokydamiesi pagal formaliojo ir neformaliojo švietimo programas, o maždaug 10 000 asmenų dalyvavo mokymosi visą gyvenimą veikloje. Socialinės paslaugos suteiktos daugiau nei 11 000 asmenų, o 16 000 neįgaliųjų suteikta parama, kad jie galėtų dirbti jiems pritaikytose darbo vietose. Kasmet maždaug 200 000 žmonių gavo maisto paketus iš Europos pagalbos labiausiai skurstantiems asmenims fondo (EPLSAF), taip pat taikytos priemonės jų socialinei įtraukčiai remti.

Lietuva yra viena iš didžiausių Europos struktūrinių ir investicijų (ESI) fondų paramos gavėjų ir 2014–2020 m. gali gauti iki 8,4 mlrd. EUR. Tai gali sudaryti maždaug 3 % BVP per metus. Iki 2018 m. pabaigos vietoje vykdomiems projektams buvo skirta maždaug 5,6 mlrd. EUR (66 % visos sumos). Per tą patį laikotarpį Lietuva pasirašė 13 susitarimų dėl Europos infrastruktūros tinklų priemonės strateginių transporto projektų, kurių vertė 390 mln. EUR. Iš viso 313 dalyvių gavo 40 mln. EUR finansavimą pagal programą „Horizontas 2020“ (iš jų 69 MVĮ gavo maždaug 13 mln. EUR).

Benamystės lygis išlieka aukštas. Naujausiais duomenimis apie benamystę Lietuvoje (FEANTSA, 2015), per 4 000 asmenų neturi namų arba gyvena prieglaudose. Žiemą būsto pakankamai šildyti neišgalinčių namų ūkių dalis ir nuomininkų, kuriems išlaidos būstui per didelės, rodikliai Lietuvoje yra vieni didžiausių ES. Nuomininkų, kuriems išlaidos būstui per didelės, rodiklis yra vienas didžiausių ES ir sudaro 48 %. Lietuvoje taip pat trūksta socialinio būsto (EBPO, 2016). Prasta būsto kokybė tebekelia susirūpinimą kaimo vietovėse. Beveik 10 % kaimo vietovių gyventojų būsto sąlygos yra labai prastos ir nors ši dalis mažėja, 2017 m. ji tebeviršijo ES vidurkį ir buvo daug didesnė nei miestų gyventojų (6 %). Kad būtų sprendžiama benamystės ir prastos būsto kokybės problema, reikia užtikrinti investicijas, visų pirma savivaldybių lygmeniu.

Pagyvenusių žmonių skurdas tebėra didelė problema, o jo lygis gerokai viršija ES vidurkį. 2017 m. per 16 % vyresnių nei 65 m. gyventojų patyrė didelį materialinį nepriteklių. Šis rodiklis mažesnis nei 2016 m. (17 %), tačiau vis tiek yra tris kartus didesnis nei ES vidurkis (5 %). Be to, 2017 m. 33 % vyresnių nei 65 m. gyventojų patyrė skurdo riziką. Pensijoms neaugant taip sparčiai kaip atlyginimai, nuo 2012 m. ši rizika kasmet smarkai didėja. Susirūpinti verčia ir vyresnio amžiaus moterų, kurioms gresia skurdas arba socialinė atskirtis (AROPE)( ), dalis, o atotrūkis nuo vyrų AROPE rodiklio sudaro 20 proc. punktų. Šiuose duomenyse neatsižvelgiama į naujausius politikos pokyčius ir 2018 m. įvestą pensijų indeksavimą, kurie galėtų turėti tam tikrą teigiamą poveikį. (žr. 3.3.3 skirsnį).

Dėl demografinio nuosmukio kilo spaudimas mokyklų tinklui. Visoje švietimo sistemoje dalyvaujančių mokinių ir studentų skaičius nuo 2010 m. sumažėjo 19 %. Dėl to mokinių ir mokytojų skaičiaus santykis yra vienas mažiausių ES (2016 m. vienam pradinės ir vidurinės mokyklos mokytojui teko vidutiniškai 8 mokiniai, o ES – 13). Be to, yra didelių mokinių skaičiaus skirtumų skirtinguose švietimo sistemos lygmenyse ir regionuose. Per aptariamą laikotarpį bendrojo lavinimo mokyklų mokinių skaičius sumažėjo 22 %, o 1 % padidėjo tik pradinukų skaičius. Vertinant geografiškai, nors Vilniaus apskrityje veikiančiose bendrojo lavinimo mokyklose nuo 2010 iki 2017 m. mokinių sumažėjo 6 %, likusioje šalies dalyje užsiregistravusiųjų į mokyklas sumažėjo 25 %. Todėl mokyklose, daugiausia esančiose kaimo vietovėse, klasės yra jungiamos, t. y. rengiamos bendros pamokos 1–4 klasių mokiniams, o tai gali pakenkti ugdymo kokybei. Norint reaguoti į šias demografines permainas reikia strategijų, kad būtų išsaugota galimybė visiems gauti aukštos kokybės išsilavinimą, o kartu užtikrintas mokyklų tinklo efektyvumas ir parama mokytojams, kuriems poveikio turi mokyklų konsolidavimas.

Pirminė priežiūra yra gerai organizuota, teikiamos modernios bendrosios praktikos ir slaugos paslaugos, tačiau dar yra galimybių sustiprinti jos vaidmenį valdant pacientų sveikatą. Kai kuriomis gairėmis toliau be reikalo ribojamos bendrosios praktikos gydytojų pareigos ir nėra visiškai aiškiai apibrėžtas bendrosios praktikos gydytojų ir specialistų pareigų pasidalijimas. Pastarojo meto priemonėmis išplėsti pirminės sveikatos priežiūros gydytojų funkcijas yra žingsnis tinkama linkme. Be to, nėra visapusiškai išnaudojamas pirminės sveikatos priežiūros personalo vaidmuo koordinuojant pacientų priežiūrą, taip pat psichikos sveikatos priežiūrą. Įgyvendinus naujausias psichikos sveikatos sutrikimų turinčių pacientų priežiūros reorganizacijos priemones galėtų padidėti galimybės naudotis pirmine psichikos sveikatos priežiūra.

Visuomenės sveikatos politikos priemonės yra palyginti silpnos. Visuomenės sveikatos iniciatyvų, už kurias atsako vietos visuomenės sveikatos tarnybos, aprėptis maža, o išteklių veiklai plėsti skiriama per mažai. Sustiprinus visuomenės sveikatos tarnybų ir pirminės sveikatos priežiūros centrų bendradarbiavimą būtų žengtas svarbus žingsnis tinkama linkme. Be to, vietoje įgyvendinamų priemonių veiksmingumas nėra vertinamas, o stebėsena apsiriboja tik proceso rodiklių vertinimu. Į pagrindinius prastos sveikatos veiksnius orientuotos ir konkrečioms rizikos grupėms skirtos priemonės nepakankamai išvystytos. Nepaisant priimtų teisės aktų, kuriais siekiama sumažinti alkoholio vartojimą ir rūkymą, alkoholio ir tabako suvartojama dar daug.

Šiame langelyje pateikiami Europos Komisijos Jungtinio tyrimų centro (taikant modelį EUROMOD( II )) atlikto modeliavimo, grindžiamo reformomis, kurias Vyriausybė priėmė 2018 m. viduryje, rezultatai. 2019 m. sausio mėn. įsigaliojo reikšmingi socialinio draudimo įmokų pakeitimai (visų pirma jų konsolidavimas ir perkėlimas darbuotojams) ir gyventojų pajamų mokesčio pakeitimai. Be to, universali išmoka vaikui padidinta nuo 30 EUR iki 50 EUR per mėnesį, o minimalus mėnesinis darbo užmokestis padidintas iki 555 EUR.

Nepaisant pastarojo padidėjimo, investicijos tebėra sąlyginai mažos, visų pirma įmonių sektoriuje. Trečią 2018 m. ketvirtį visos investicijos sudarė 19,7 % BVP. Per krizę, 2007–2009 m., įmonių sektoriaus investicijos sumažėjo beveik 40 %. Nuo to laiko jos šiek tiek atsigavo, bet per visą laikotarpį vis dar gerokai atsiliko nuo kitų Baltijos šalių ir ES vidurkio (žr. 3.4.2. diagramą). Vis dėlto nuo 2017 m. investicijos ėmė sparčiai augti (žr. 1 skirsnį), o kartu su jomis spartėja ir našumo augimas. Siekiant pagerinti ilgalaikes augimo perspektyvas ir paspartinti konvergencijos procesą, šį pagreitį reikia išlaikyti. Pastarąjį dešimtmetį gana stabilios liko namų ūkių ir valdžios sektoriaus investicijos – jos labai priklauso nuo ES lėšų. Tačiau 3,3 % BVP sudarančios Lietuvos viešosios investicijos, kad ir viršija 2,8 % ES vidurkį, tebėra 30–40 % mažesnės negu kitų Baltijos šalių. Atsižvelgiant į galimus ES sanglaudos fondų lėšų skirstymo pakeitimus ir bendro finansavimo nacionalinį procentinį dydį, Lietuvai reikėtų numatyti pakankamai viešųjų investicijų, kad būtų užtikrintas pagrindinių politikos sričių finansavimas.

Našumui poveikį daro gyventojų skaičiaus mažėjimas. Spartus Lietuvos gyventojų skaičiaus mažėjimas (žr. 1 skirsnį) našumo augimą veikia keliais būdais. Grynoji emigracija didina jau ir taip labai didelį kvalifikuotų darbuotojų trūkumą (žr. 3.3.1 skirsnį). Be to, dėl mažesnio naudotojų skaičiaus ji lemia mažesnį tam tikros veiklos teikimo, pvz., mokyklų, ligoninių, kelių ir energetikos infrastruktūros, našumą. Kita vertus, mažėjanti darbo jėgos pasiūla ir jos nulemtas didelis darbo užmokesčio augimas skatina įmones investuoti į našumą didinančias technologijas, kaip antai automatizavimą ir robotizavimą. Šios investicijos darosi vis svarbesnės turint omenyje augančias vienetui tenkančias darbo sąnaudas ir jų poveikį sąnaudų konkurencingumui (žr. 3.4.3 skirsnį).

Nepaisant didėjančių darbo sąnaudų, Lietuvos eksporto rezultatai kol kas nenukentėjo. 2017 m. Lietuvos eksporto rinkos dalis išaugo sparčiausiai iš visų ES šalių, o prie to prisidėjo labai palankios bendros ekonominės nuotaikos ir eksporto į Rusiją atsigavimas. Vis dėlto eksporto rinkos dalies padidėjimas per 5 metus rodo gana menkus pokyčius. Taip daugiausia yra dėl staigaus paklausos Rusijoje sumažėjimo pradėjus taikyti tarptautines sankcijas (žr. 3.4.6. diagramą). Teigiamus eksporto rinkos dalies pokyčius atspindi prekybos balansas, o kartu ir einamosios sąskaitos balansas. 2014–2017 m. vidutiniškai fiksuotas nedidelis 0,7 % BVP einamosios sąskaitos deficitas, o paskutiniais, 2017 metais, – 0,9 % BVP perteklius. Pagal Komisijos 2018 m. rudens prognozę kelerius ateinančius metus numatomas nedidelis deficitas, kurį galima sieti su numatomu spartesniu ES lėšų naudojimu.

Verslo aplinka investicijoms apskritai palanki, o investavimo kliūtys nedidelės (Europos Komisija, 2015). Pagal Pasaulio banko 2018 m. tyrimo „Ease of Doing Business“ verslo sąlygų palankumo rodiklius Lietuva užima 14-tą vietą pasaulyje. Siekiant toliau gerinti verslo aplinką pastaruoju metu imtasi įvairių priemonių, susijusių su smulkiųjų investuotojų apsauga, mokesčių mokėjimu, tarpvalstybine prekyba ir darbo rinkos reguliavimu.

Reikia didelių investicijų, kad būtų pasiekti nacionaliniai klimato ir atsinaujinančiosios energijos tikslai. Lietuva numato, kad iki 2030 m. išmetalų kiekis, palyginti su 2005 m. kiekiu, išaugs 6 %, nors privalomas ES tikslas – jį sumažinti 9 %. 2016 m. atsinaujinančiosios energijos dalis sudarė 25,6 % visos suvartojamos energijos, taigi Lietuva jau viršijo savo 2020 m. tikslą (23 %) ir ketina iki 2030 m. pasiekti plataus užmojo tikslą – 45 %. Be kita ko, numatoma dvigubai padidinti energijos gamybos šalyje pajėgumus (kad 2030 m. 70 % elektros būtų pagaminama šalyje). Tai bus pasiekta investuojant į vėjo ir saulės energijos gamybą ir plačiai diegiant privatiems energijos vartotojams ir bendruomenėms priklausančius mažos galios atsinaujinančiosios energijos įrenginius (kad 2030 m. energiją savo poreikiams pasigamintų 30 % vartotojų). Siekiant sėkmingai integruoti didesnius atsinaujinančiosios energijos kiekius ir didelį elektrą gaminančių vartotojų skaičių, taip pat reikės investuoti į pažangiąsias energijos sistemas, įskaitant perdavimo, skirstymo ir kaupimo infrastruktūrą, ir į reikiamų balansavimo pajėgumų kiekio didinimą. Lietuvoje esamuose šilumos energijos gamybos įrenginiuose iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių jau pagaminama 68 % centralizuotai tiekiamos šilumos. Dėl techninių apribojimų ir šiluminės apkrovos skirtumų paros, savaitės ir sezoniniais laikotarpiais kai kurie įrenginiai veikia tik 50 % pajėgumu. Todėl reikia papildomų investicijų į šilumos kaupimo įrenginius, kad būtų pasiektas visas jų veikimo potencialas ir efektyvumas. Dėl to išaugtų energijos, gaminamos iš atsinaujinančiųjų išteklių, dalis, taip pat padidėtų centralizuoto šilumos tiekimo sistemų patikimumas.

Ekonomikos geba diegti inovacijas ir įsisavinti MTI yra ribota. Inovacijas diegiančios įmonės Lietuvoje yra gana mažos. Jos yra nepakankamai integruotos apie vietos klasterius ir į pasaulines vertės grandines, be to, turi nedidelį potencialą pritraukti kritinės masės investicijų ir kurti didelio masto inovacijas. Menką mokslinių tyrimų ir inovacijų paklausą įmonėse daugiausia iš anksto nulemia ekonomikos, kurią iš esmės sudaro žemesnės pridėtinės vertės pramonė ir paslaugos, struktūra. Bendros pridėtinės vertės aukštųjų ir vidutinio lygio technologijų gamybos ir žinioms imlių paslaugų sektoriuose Lietuvos rodiklis yra tarp žemiausių ES ir nesikeičia nuo 2007 m. Pereiti prie aukštųjų technologijų ir didesnės pridėtinės produktų galėtų padėti papildomos investicijos į inovatyvias MVĮ, be kita ko, į tarptautinimą ir paramą norint pakilti pasaulinėse vertės grandinėse, jungimąsi į klasterius ir bendradarbiavimo veiklą.

Viešųjų paslaugų kokybė atskiruose regionuose skiriasi, dėl to skiriasi ir atskirų regionų investicijų poreikiai. Dėl didesnės gyventojų koncentracijos miestuose ir aplinkinėse teritorijose kyla didesnis spaudimas darniam judumui mieste ir socialinei infrastruktūrai, o kartu atsiranda poreikis investuoti šiose srityse. Kita vertus, gyventojų skaičiaus mažėjimas kartu su jų senėjimu dar labiau mažina kaimiškųjų regionų viešųjų paslaugų efektyvumą ir kokybę, dėl to atsiranda ypatingų uždavinių sveikatos priežiūros ir švietimo sektoriuose. Tarp miestų ir kaimo vietovių yra didelių švietimo ir sveikatos priežiūros rezultatų skirtumų – tai rodo, kad trūksta galimybių naudotis kokybiškomis paslaugomis (žr. 3.3 skirsnį). Švietimo ir sveikatos priežiūros įstaigų tinklų reformos, siekiant juos pritaikyti prie spartaus gyventojų skaičiaus mažėjimo mažesniuose miestuose ir kaimo vietovėse, į priekį juda lėtai, todėl kyla didelių efektyvumo problemų: vis didesnė finansavimo dalis skiriama pastatams ir administracijai išlaikyti, o ne švietimo ir sveikatos priežiūros paslaugų kokybei užtikrinti. Be to, sveikatos priežiūros paslaugų ne didžiuosiuose miestuose teikiama mažiau dar ir dėl didelės emigracijos ir medicinos darbuotojų trūkumo.

2018 m. vasarą trys Baltijos valstybės susitarė, kaip savo elektros tinklus sinchronizuos su Europos tinklu. Dėl istorinių priežasčių Baltijos valstybės vis dar veikia sinchroniniu režimu ir sudaro vadinamąjį žiedą BRELL (Baltarusija–Rusija–Estija–Latvija–Lietuva). Siekiant pajusti didesnę bendrosios rinkos naudą ir padidinti elektros tiekimo saugumą, nusistatytas tikslas iki 2025 m. sinchronizuoti Baltijos šalių elektros tinklus su Europos tinklu. Po kelerius metus trukusių svarstymų nuspręsta, kad sinchronizavimas vyks per Lenkiją ir konkrečiai per esamą Lenkijos–Lietuvos jungtį „LitPol“ kartu su nauja jungtimi. Prijungimo susitarimo projektą numatoma parengti iki 2019 m. pavasario. Pirmajam sinchronizavimo projekto etapui finansuoti jau skirta 323 mln. EUR dotacija. Susitarimo šalys rengia paraišką gauti papildomą 805 mln. EUR finansavimą, reikalingą antrajam sinchronizavimo proceso etapui, kad jį būtų galima užbaigti iki 2025 m.

Geriau kovojama su korupcija sveikatos priežiūros sektoriuje, tačiau pažeidimų dar yra. 2018 m. pastebėta pažanga, susijusi su sveikatos priežiūros specialistų ir vaistininkų dalyvavimo tarptautiniuose renginiuose rėmimo skaidrumu, taip pat su pilietinės visuomenės atstovų dalyvavimu savivaldybių ligoninių stebėtojų tarybose. Be to, dėl iniciatyvos „Švarios rankos“, kurią Vyriausybė vykdo nuo 2015 m., ir galbūt taip pat dėl to, kad 2018 m. padidintas medicinos darbuotojų darbo užmokestis, sveikatos priežiūros sektoriuje sumažėjo neoficialių mokėjimų. Sveikatos apsaugos ministerijos skaičiavimu, 2018 m. neoficialių mokėjimų lygis siekė 9 %, palyginti su 35 % 2017 m. Vis dėlto korupcijos suvokimo lygis tebėra gana aukštas (Europos Komisija, 2017): kad sveikatos priežiūros srityje plačiai paplitęs kyšių davimas ir ėmimas ir piktnaudžiavimas galia siekiant asmeninės naudos, mano 93 % piliečių (palyginti su 31 % ES vidurkiu).

Naujojo bendro interesų registro sukūrimas, iš pradžių numatytas 2018 m., dabar atidėtas iki 2020 m. Vyriausioji tarnybinės etikos komisija, atsakinga už privačių interesų deklaracijų tikrinimą, šiuo metu negali nustatyti tikslaus skaičiaus pareigūnų, kurie neužpildė deklaracijų, nes jų pateikimo sistema nėra susieta su kitais valstybės ir (arba) savivaldybių registrais ir duomenų bazėmis. Be to, tokias deklaracijas privalo teikti labai įvairūs pareigūnai, todėl sunku tiksliai nustatyti, kiek deklaracijų nepateikta. Kol nėra integruotos sistemos, kuri leistų iš anksto užpildyti privačių interesų deklaracijas, kyla rizika, kad tam tikri interesų konfliktai liks nepastebėti. Tikimasi, kad ši problema bus išspręsta 2020 m., kai bus sukurtas integruotas privačių interesų registras, kuriame bus galima atlikti informacijos kryžminį patikrinimą.

Viešųjų pirkimų efektyvumas ir skaidrumas toliau gerėjo, tačiau dar reikia išspręsti kai kuriuos uždavinius. Viešųjų pirkimų sistema gerėja, ypač centriniu lygmeniu. Veiklą, kuria remiami viešojo pirkimo mechanizmai, rizikos vertinimai ir problemų nustatymas, brandžiai administruoja Viešųjų pirkimų tarnyba. Vienas iš pagrindinių viešųjų pirkimų sistemos trūkumų tebėra profesionalumo lygis. Be to, būtų galima pagerinti viešųjų pirkimų rinkos konkurencingumą. 2018 m. 24 % ES oficialiajame leidinyje paskelbtų viešųjų pirkimų procedūrų buvo tik vienas konkurso dalyvis. Viešųjų pirkimų skaidrumas yra palyginti didelis: skelbiama informacija apie visus pradėtus konkursus, konkursų laimėtojus ir skirtas sutartis (išskyrus mažiausios vertės pirkimą). Didinti skaidrumą padeda didelis Lietuvos laimėjimas – viešųjų pirkimų perkėlimas į elektroninę erdvę: viešųjų pirkimų, kurių vertė viršija direktyvų ribas, procedūrose elektroniškai pateikiami 99,8 % pasiūlymų. Tarpvalstybinių viešųjų pirkimų vis dar nedaug ir tai gali turėti neigiamą poveikį kainoms. Vietos lygmeniu tam tikrų rūpesčių vis dar kyla dėl pirkimų planavimo tinkamumo, taip pat dėl skaidrumo ir vidaus pirkimų.

Nepaisant apskritai gero ES lėšų valdymo ir kontrolės, būtų naudinga sistemą racionalizuoti ir supaprastinti. Remiantis per dabartinį finansinį laikotarpį įgyta patirtimi, būtina iš esmės supaprastinti procedūras ir sumažinti pareiškėjams ir paramos gavėjams tenkančią administracinę naštą, be kita ko, visapusiškai išnaudojant esamas supaprastinimo ir lankstumo galimybes. Aktyvumas, atsakomybė ir demokratinė atskaitomybė pagerėtų, jei visais politikos formavimo ir įgyvendinimo etapais daugiau sąveikautų nacionalinės ir vietos valdžios institucijos, socialiniai partneriai ir pilietinės visuomenės organizacijos. Visų pirma vietos valdžios institucijos turi būti geriau pasirengusios plėtoti savo integruotas teritorinio vystymosi strategijas ir atrinkti veiksmus, ir joms reikia padėti viso proceso metu.

Vyriausybė įgyvendina reformą siekdama toliau gerinti kokybę viešajame sektoriuje. Naujajame Valstybės tarnybos įstatyme nustatyti pakeitimai, be kita ko, susiję su siauresniu valstybės tarnautojo funkcijų apibrėžimu, jų veiklos vertinimu, centralizuotomis įdarbinimo procedūromis, lankstesne skatinimo sistema ir didesne atsakomybe. Šiomis priemonėmis taip pat siekiama optimizuoti viešojo sektoriaus institucijas ir nustatyti aiškias jų užduotis, kad pradėjus teikti bendras paslaugas būtų sutaupyta lėšų ir taikant bendrus kokybės standartus pagerėtų kokybė. Tačiau dėl mažų atlyginimų ir nepatrauklių darbo sąlygų valstybės tarnyba praranda konkurencingumą darbo rinkoje. Jai sunku pritraukti naujų kvalifikuotų darbuotojų, o tarnybą palieka vis daugiau profesionalų. Dėl to valstybės tarnyba senėja ir reikia ilgalaikės strategijos, kad viešasis sektorius taptų patraukliu darbdaviu jaunimui.

Verslo aplinka pagerėjo, bet dar reikia spręsti nemokumo reguliavimo klausimą. 2018 m. verslo sąlygų palankumo reitinge Lietuva pakilo (Pasaulio bankas, 2018a) ir užima aukštesnę vietą negu Estija, Latvija ir Suomija. Įvedus griežtesnius reikalavimus dėl informacijos apie kiekvieno direktoriaus ir kito aukšto lygio vadovo atlyginimą atskleidimo pagerinta smulkiųjų investuotojų apsauga. Patobulinus automatizuotą muitinės duomenų valdymo sistemą palengvintos eksporto sąlygos. Vyriausybė taip pat atlieka tinkamumo ir atitikties patikras, kad būtų sumažintos įmonių išlaidos ir administracinė našta. Be to, imtasi konkrečių priemonių siekiant įvertinti reglamentavimo poveikį MVĮ, bet jų veiksmingumą dar būtų galima pagerinti. Nemokumo sureguliavimo laikas, kaina ir sąlygos tebėra kliūtis norint užsiimti verslu, visų pirma bankrutavusiems verslininkams, norintiems pradėti naują veiklą. Vyriausybė nustatė tam tikrų priemonių, skirtų remti galimybę verslininkui pradėti verslą iš naujo, įskaitant informavimą, mokymą ir mentorystę, bet reikia didesnės pažangos.

Investicijų poreikiai skiriasi dėl didelių judumo ir skaitmeninės infrastruktūros skirtumų. TEN-T koridorių ir nacionalinių ar vietos transporto tinklų jungtys, kertančios Lietuvos sienas, laikomos mažiausiai išvystytomis ES (žr. 3.4.3 skirsnį). Susisiekimo su periferiniais ir pasienio regionais trūkumai vis dar dideli – tai rodo 180 km atstumu gyvenančių gyventojų, kuriuos galima pasiekti keliais per pusantros valandos, dalis, sudaranti 44 % (mažiau negu ES vidurkis – 46 %). Judumo sunkumai riboja tiek žmonių galimybes važinėti į darbą, tiek šalies patrauklumą naujoms investicijoms. Be infrastruktūros trūkumų, judumo trukdžių taip pat kelia nepatogūs viešojo transporto maršrutai ir tvarkaraščiai, nesusietos savivaldybių viešojo transporto sistemos arba nepakankamos paskatos ar parama reguliariai į darbą važinėjantiems asmenims. Be to, nors Lietuvos skaitmeninių judriojo ryšio paslaugų aprėpties ir skverbties rezultatai apskritai yra gana geri, miesto ir kaimo vietovių skaitmeninė atskirtis pagal fiksuotojo plačiajuosčio ryšio įdiegimą didelė: tik 87 % kaimo namų ūkių turi prieigą prie interneto, t. y. atsiliekama nuo 92 % ES vidurkio (Europos Komisija, 2018f). Lietuvoje vis plečiantis skaitmeninimui, jos elektroninių ryšių tinklai, visų pirma viešieji itin didelio pralaidumo tinklai, tampa ypatingos svarbos infrastruktūros objektu, kuris turi būti apsaugotas nuo kibernetinių grėsmių. Lietuvos ekonomikai svarbu, kad piliečiai ir įmonės, tiek kaimo vietovėse, tiek miestuose, galėtų naudotis sparčiu ir saugiu ryšiu.

Su 2021–2027 m. sanglaudos politikos finansavimu susijusių investicijų gairės Lietuvai( )

Remiantis 2018 m. gegužės 2 d. Komisijos pasiūlymu dėl 2021–2027 m. daugiametės finansinės programos (COM(2018) 321), šiame D priede pateikiama preliminari Komisijos tarnybų nuomonė dėl prioritetinių investicijų sričių ir bendrųjų sąlygų, kad būtų veiksmingai įgyvendinta 2021–2027 m. sanglaudos politika. Šios prioritetinės investicijų sritys nustatytos atsižvelgiant į platesnes aplinkybes, susijusias su ataskaitoje vertinamomis kliūtimis investicijoms, investicijų poreikiais ir regioniniais skirtumais. Šis priedas – Lietuvos ir Komisijos tarnybų dialogo rengiant sanglaudos politikos fondų (Europos regioninės plėtros fondo, Sanglaudos fondo ir „Europos socialinio fondo +“) programavimą pagrindas.

D.1 lentelė.Politikos tikslai (tęsinys kitame puslapyje)

Lentelė (tęsinys) (tęsinys kitame puslapyje)

Lentelė (tęsinys) (tęsinys kitame puslapyje)

Lentelė (tęsinys) Šaltinis – Europos Komisija.

Nuorodos

„Rail Baltica“ (2017): Global Project Cost-Benefit Analysis, Final Report, 2017 m. balandžio mėn. Prieiga per internetą: http://www.railbaltica.org/cost-benefit-analysis/.

ANED (2018): The Academic Network of European Disability Experts: European Semester 2018/2019 country fiche on disability. Lithuania (dar nepaskelbta).

CASE (2018): Centre for Social and Economic Research: Study and Reports on the VAT Gap in the EU-28 Member States: 2017 Final Report, IHS, Institute for Advanced Studies, Viena. Prieiga per internetą: https://ec.europa.eu/taxation_customs/sites/taxation/files/2018_vat_gap_report_en.pdf.

CompNet (2018): Competitiveness Research Network: 6th vintage of data. Prieiga per internetą: https://www.comp-net.org/.

Dovilė Šličiuvienė (2017): Public Procurement in Lithuania, (Dis)balance Between Profitability and Environmental Protection, Global Procurement Theories and Practices, Springer.

EBPO (2016): Questionnaire on Affordable and Social Housing (QuASH 2016). Prieiga per internetą: https://www.oecd.org/els/family/PH1-2-Housing-policy-objectives-and-obstacles.pdf.

EBPO (2017): Reviews of National Policies for Education. Education in Lithuania. Prieiga per internetą: https://www.oecd-ilibrary.org/education-in-lithuania_5jfq4tcg06nw.pdf?itemId=%2Fcontent%2Fpublication%2F9789264281486-en&mimeType=pdf.

EBPO (2018a): Health Statistics 2018. Prieiga per internetą: http://www.oecd.org/els/health-systems/health-data.htm.

EBPO (2018b): Economic Surveys: Lietuva. 2018 m. liepos mėn. Prieiga per internetą: http://www.oecd.org/eco/oecd-economic-surveys-lithuania-2018-eco-surveys-ltu-2018-en.htm.