1.3

ES ne itin sekėsi ir ji neturėjo didelės įtakos Kopenhagos derybose iš dalies dėl to, kad jos tikslai šiame etape buvo per aukšti daugeliui kitų šalių, iš dalies dėl to, kad kai kurios kitos šalys abejojo Europos tikslų įgyvendinamumu. Dabar ES turėtų sutelkti dėmesį į konkrečius būdus savo užsibrėžtiems anglies dioksido išmetimo mažinimo tikslams pasiekti kartu atgaivinant ekonomiką (tai turėtų būti ekonomikos atgaivinimo dalis). Aiški šių dvigubų pastangų sėkmė sustiprintų pasitikėjimą Europa ir jos įtaką tarptautinėse derybose. Laikydamasi savo sprendimų, visų pirma priimtų energetikos ir klimato teisės aktų pakete, Europos Sąjunga turėtų: — įsipareigoti, kaip rekomendavo Vokietijos, Prancūzijos ir JK aplinkos ministrai, anksčiau padidinti anglies dioksido sumažinimo tikslus, t. y. iki 2020 m. išmetamą anglies dioksido kiekį sumažinti 30 proc. vietoje dabartinio tikslo šį kiekį sumažinti 20 proc., jeigu leidžia ekonominės bei socialinės sąlygos ir nedaroma žala konkurencingumui, ir su sąlyga, kad tai iš tiesų būtų susieta su būtinomis priemonėmis ir investicijomis šiems tikslams pasiekti. Tai, kad dėl ekonomikos krizės ES išmetamų teršalų kiekis labai sumažėjo savaime nėra pakankama priežastis siekti didesnio sumažinimo tikslų, nes atsigaunat ekonomikai išmetamų teršalų kiekis vėl gali padidėti, — sutelkti ir koordinuoti priemones, skirtas Bendrijos ir nacionaliniams moksliniams tyrimams naujų mažai CO2 išskiriančių technologijų ir energijos vartojimo efektyvumo srityse. Todėl būtina geriau paskirstyti išteklius siekiant didesnio veiksmingumo ir įrodyti, kad neapsiribojama tik politiniais pareiškimais ir teisinėmis normomis, bet ir imamasi konkretiems veiksmams būtinų priemonių. Svarbu užtikrinti glaudų mokslinės ir ekonominės veiklos vykdytojų, tokių kaip pramonė ir žemės ūkis, bendradarbiavimą, kad perspektyvios technologijos galėtų greitai patekti į rinką, — pagarbiai bendrauti su savo partneriais ir nesudaryti įspūdžio, kad ES nori primesti savo taip vadinamą pavyzdinį modelį, — kol bus pasiektas visuotinis susitarimas, diplomatines pastangas sutelkti į sektorinius susitarimus, pavyzdžiui, dėl žemės ir miškų valdymo, technologijų perdavimo (neprarandant ES pirmaujančių pozicijų šioje srityje), įsipareigojimų įgyvendinimo stebėsenos ir vertinimo, finansinės paramos ir jos paskirstymo būdų. 2010 m. gegužės mėn. Osle vykusi tarptautinė konferencija dėl klimato kaitos ir miškų išsaugojimo yra puikus sėkmingos iniciatyvos pavyzdys, — bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis plėtoti aktyvią diplomatiją su JAV, Rusija ir su BASIC grupės šalimis (Brazilija, Pietų Afrika, Indija ir Kinija), kadangi neįmanoma priimti jokio pasaulinio susitarimo nedalyvaujant JAV ir kitoms didžiosioms šalims, — būti svarbiausia varomąja jėga JTO ir kitų struktūrų organizuojamose dvišalėse ir daugiašalėse derybose dėl pasaulinio susitarimo rengimo, tačiau laikytis skaidrumo principo, kad kai kurioms valstybėms nekiltų nuogąstavimų dėl jiems primetamų iš anksto parengtų sprendimų, — laikytis ryžtingos Europos politikos didelio masto Kinijos, JAV ir Pietų Korėjos investicijų į ekologišką ekonomiką atžvilgiu, kadangi tai būtina, jei ES nori išlikti ateities ekonomikos lydere, neprarasti konkurencingumo ir būti nepriklausoma nuo kitų šalių patentų, sukauptos patirties ir technologijų. Siekis sumažinti išmetamų teršalų kiekį, žinoma, – svarbi motyvacija, tačiau jo gali nepakakti pasiekti aukštesnį technologinį lygį, būtiną tikrai tvariam vystymuisi užtikrinti.