[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 5.7.2007 KOM(2007) 380 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI dėl kitų nei standartiniai PVM tarifų {SEC(2007) 910} TURINYS 1. Įvadas 3 2. Pagrindinės lengvatinių tarifų poveikio tyrimo išvados 4 3. Galimų veiksmų apžvalga 6 3.1. Bendroji informacija 6 3.2. Subsidiarumas 6 3.3. Vidaus rinkos poreikiai 7 3.4. Įmonių reikalavimų laikymosi išlaidos 8 4. Kvietimas politinėms diskusijoms 9 4.1. Pusiausvyra tarp lankstumo, vidaus rinkos poreikių ir paprastinimo 9 4.2. Tarifų struktūra 10 4.3. Esamos padėties išlaikymas laukiant politinių diskusijų rezultatų 12 5. Išvados 13 1. ĮVADAS Dabartinę PVM tarifų struktūrą Taryba priėmė 1992 m., kaip priemonių paketo dalį, reikalingą pasienio kontrolės panaikinimui bei vidaus rinkos sukūrimui. Pagal šią sistemą, valstybės narės turi taikyti bendrą, ne mažesnį nei 15 % standartinį tarifą ir gali taikyti ne daugiau kaip du lengvatinius tarifus, ne mažesnius nei 5 %, kuriuos valstybės narės gali taikyti savo nuožiūra prekių ir paslaugų kategorijoms, išvardytoms Tarybos direktyvos 2006/112/EB (PVM direktyvos) III priede. Šiuo atžvilgiu, valstybės narės gali laisvai taikyti lengvatinį tarifą visai kategorijai ar riboti taikymą (netgi labai nedidelei) jos daliai. Be pagrindinės struktūros, kuri yra taikoma visoms valstybėms, egzistuoja daugybė skirtingų laikinų leidžiančių nukrypti nuostatų, suteiktų atskiroms valstybėms narėms ne pagal bendrą schemą. 2003 m. Komisija pateikė pasiūlymą dėl lengvatinių PVM tarifų persvarstymo[1], todėl 2006 m. vasario 14 d. buvo priimta Tarybos direktyva 2006/18/EB. Direktyvoje numatyta trečią kartą pratęsti bandomąjį lengvatinių tarifų taikymą darbui imlioms paslaugoms iki 2010 m. pabaigos ir galimybė taikyti lengvatinį tarifą centralizuotam šildymui, taikant tą pačią procedūrą kaip ir gamtinių dujų bei elektros tiekimo atvejais. Platesnis susitarimas dėl lengvatinių tarifų masto ir lygio neįmanomas. Nebuvo susitarta dėl lengvatinių tarifų struktūros racionalizavimo ar lengvatinių tarifų taikymo visam būsto ar maitinimo paslaugų sektoriui, kaip tuo metu siūlė Komisija. Tačiau Tarybos direktyvoje 2006/18/EB buvo numatytas prašymas Komisijai iki 2007 m. birželio pabaigos Europos Parlamentui ir Tarybai pateikti bendrą lengvatinių tarifų poveikio vertinimo ataskaitą. Tai apimtų vietos lygiu teikiamas paslaugas, įskaitant maitinimo paslaugas, ir ypač atsižvelgiant į ekonominį augimą, užimtumą ir tinkamą vidaus rinkos veikimą ir būtų pagrįsta nepriklausomos ekonomikos ekspertų grupės atliktu tyrimu. Sutartis atlikti tyrimą buvo pasirašyta su Copenhagen Economics [2]. Tyrime daugiausiai nagrinėtas lengvatinių PVM tarifų bei leidžiančių nukrypti nuostatų poveikis, vertinant poveikį vietos lygiu teikiamoms paslaugoms bei globaliau. Poveikis pajamų paskirstymui, šešėlinei ekonomikai ir įmonių patiriamoms reikalavimų laikymosi išlaidoms taip pat buvo įvertinti. Šiame komunikate pristatomos pagrindinės minėto tyrimo išvados, pateikiama medžiaga diskusijoms bei nagrinėjamas galimas lengvatinių PVM tarifų taikymas. Komisijos nuomone, šis tyrimas yra tinkamas pagrindas tokiai užduočiai atlikti. Toliau pristatomuose galimų veiksmų scenarijuose atskaitos tašku pasirinkti tyrimo rezultatai, taip pat įvertinama sudėtinga dabartinė padėtis ir politinis klausimo opumas. Tačiau akivaizdu, kad poreikis supaprastinti ir racionalizuoti lengvatinių tarifų lygį ir taikymo sritį yra vienas pagrindinių šios apžvalgos principų. Komisija siekia užtikrinti lygias galimybes valstybėms narėms bei didesnį skaidrumą, nuoseklumą ir – svarbiausia – sklandų vidaus rinkos veikimą, pvz., nes bus mažiau kliūčių tarpvalstybinei ekonominei veiklai ir mažesnės reikalavimų laikymosi išlaidos. Be to, suderintos strateginės Bendrijos politikos kryptys ir prioritetai, pvz., susiję su Lisabonos strategija, taip pat yra svarbūs. Galiausiai, svarstant tokį opų klausimą, susijusį su valstybių narių fiskaliniu suverenitetu, ypač svarbu visapusiškai laikytis subsidiarumo principo. 2. PAGRINDINėS LENGVATINIų TARIFų POVEIKIO TYRIMO IšVADOS Tyrimo rezultatų santrauka yra plačiau nagrinėjama Komisijos tarnybų darbiniame dokumente „Pagrindinės lengvatinių PVM tarifų, taikomų prekėms ir paslaugoms Europos Sąjungos valstybėse narėse, tyrimo išvados“[3]. Šio darbinio dokumento priede pateikiama Copenhagen Economics atlikto tyrimo santrauka. Kituose punktuose pateikiami pagrindiniai tyrimo rezultatai , ypač įvertinant galimą poveikį politikos kryptims. - Tyrime pabrėžiama, kad grynai ekonominiu požiūriu bendras PVM tarifas yra pats geriausias politinis sprendimas . Tad žingsnis link vienodesnių tarifų turi neabejotinų privalumų. Pirma, paprastesnė tarifų struktūra padėtų įmonėms ir mokesčių administratoriams sutaupyti nemažai reikalavimų laikymosi išlaidų. Antra, tai galėtų sumažinti vidaus rinkos veikimo iškraipymus. Trečia, lyginant su dabartine situacija, tai šiek tiek pagerintų „vartotojo gerovę“. - Tačiau taikant lengvatinį PVM tarifą tiksliniuose sektoriuose galime gauti ir konkrečios naudos . Dėl mažesnių PVM tarifų padidėtų bendras produktyvumas ir BVP, taip pat mokesčių įplaukos valstybėje narėje, jei jie paskatintų vartotojus mažiau užsiimti „pasidaryk pats“ veikla ir daugiau laiko skirti įprastiniam darbui. Toks elgesys skatintų perėjimą nuo „pasidaryk pats“ veiklos link oficialios ekonomikos. Vietos lygiu teikiamos paslaugos (ir maitinimas) yra tie sektoriai, kur namų ūkiai labiausiai gali užsiimti „pasidaryk pats“ veikla, todėl perėjimas galėtų būti būtent šitoje srityje. Argumentas taikyti lengvatinius tarifus vietoje teikiamoms paslaugoms yra daug svaresnis tose valstybėse narėse, kuriose ribiniai pajamų mokesčiai ir PVM tarifai yra didesni bei kai kuriuose vietos lygiu teikiamų paslaugų pasektoriuose, kuriuose yra nedidelis oficialių mokymų bei specializuotos įrangos poreikis. Tas pats argumentas dėl produktyvumo, nors ir mažesniu mastu, galioja ir tuo atveju, jei mažesni PVM tarifai gali paskatinti vartotojus išleisti mažiau pinigų šešėlinėje ekonomikoje . Galiausiai, pasirodo, kad skirtingi PVM tarifai, taikomi vietos lygiu teikiamoms paslaugoms, visiškai neturi įtakos vidaus rinkos veikimui . Maitinimas ir viešbučių teikiamos paslaugos priklauso tarpinei kategorijai, kadangi jos daugiausiai skirtos vidaus vartojimui, bet gali turėti įtakos ir turizmo srautų pasiskirstymui tarp valstybių narių bei turėti nemažą poveikį pasienio regionuose. - Mažesni PVM tarifai, taikomi pasirinktuose sektoriuose, kuriuose daugiausiai dirba žemos kvalifikacijos darbuotojai, pvz., vietos lygiu teikiamų paslaugų sektorius, kurie finansuojami, pavyzdžiui, didesniais PVM tarifais kituose sektoriuose, gali sukurti nuolatinę naudą, susijusią su užimtumu, tačiau bendra nauda greičiausiai bus nedidelė. Grynoji nauda atsiranda dėl to, kad žemos kvalifikacijos darbo jėgos paklausa greičiausiai didės, ir dėl to, kad dėl rinkos suvaržymų žemos kvalifikacijos darbuotojams sunkiau gauti darbą nei labiau kvalifikuotiems darbuotojams. Tačiau nauda būtų nedidelė, kadangi pasirinkti sektoriai sudaro tik nedidelę bendro žemos kvalifikacijos darbo jėgos sektoriuose užimtumo dalį. Taigi žemos kvalifikacijos darbo jėgos užimtumo padidėjimas šiose palyginti nedidelėse pramonės šakose yra beveik visiškai kompensuojamas sumažėjimu tose pramonės šakose, kuriose PVM tarifas būtų padidintas. - Be jau minėtų su efektyvumu susijusių argumentų, kurie yra palankūs lengvatinių tarifų taikymui, siūlomas ir bendras didesnės lygybės argumentas. Šiuo požiūriu, atliekant tyrimą nustatyta, kad geresnis pajamų paskirstymas valstybėje narėje, lengvatiniai PVM tarifai yra veiksmingi tik tuo atveju , jei vartojimo išlaidų dalis, tenkanti toms prekėms ar paslaugoms, kurioms taikomas lengvatinis PVM tarifas (lyginant su bendromis vartojimo išlaidomis) pakankamai skiriasi lyginant mažas ir dideles pajamas gaunančiųjų grupes bei laikui bėgant nekinta . Labiausiai skiriasi išlaidos maistui . Tačiau šiuo požiūriu situacija skirtingose šalyse labai skiriasi. Lengvatiniai tarifai yra mažiau veiksmingi tose šalyse, kuriose jau yra pakankama pajamų lygybė. Be to, tam tikrais atvejais, politikos tikslai gali prieštarauti tarpusavyje (pavyzdžiui, jei taikant lengvatinį tarifą siekiama skatinti tam tikrų prekių pirkimą, galimas atvejis, kad didesnes pajamas gaunantieji turės daugiau naudos dėl lengvatinio tarifo, o tai prieštarauja pajamų lygybės tikslui). - Tyrime taip pat pabrėžiama, kad lengvatiniai PVM tarifai sąlygoja įmonėms ir mokesčių administratoriams dideles reikalavimų laikymosi išlaidas , iš dalies dėl atsirandančio skirtingo ribinių atvejų traktavimo, o tam dažniausiai reikia didelių išlaidų bei išteklių. - Kitomis alternatyviomis politinėmis priemonėmis , pvz., tiesioginėmis subsidijomis tam tikroms veiklos rūšims, daugiausia pasiekiami tokie patys tikslai, kaip ir taikant lengvatinius PVM tarifus, tačiau mažesnėmis sąnaudomis . Šios subsidijų sistemos gali būti geriau orientuotos, geriau pritaikytos išvengti neigiamo šalutinio poveikio ES lygmeniu ir, apskritai, gali būti skaidresnės. Jų sąlygoti reikalavimų laikymosi išlaidos bei biudžeto nuostoliai taip pat gali būti mažesni. Tačiau, palyginus su lengvatiniais PVM tarifais, tiesioginės subsidijos kaip ilgalaikis sprendimas susijusioms įmonėms gali atrodyti mažiau saugios. - Tyrime rekomenduojama, kad valstybės narės , norėdamos paskatinti tam tikrų prekių ar paslaugų vartojimą, atidžiai išnagrinėtų visas galimybes: dažnai kitos priemonės, o ne lengvatiniai tarifai, yra veiksmingesnės ir sąlygoja mažesnes valstybinio biudžeto išlaidas, ir todėl į tai turėtų būti atsižvelgiama sprendimų priėmimo procese. Komisijos nuomone, šie rezultatai patvirtina tam tikrą lengvatinių tarifų taikymo vietos lygiu teikiamoms paslaugoms naudą, tačiau tik tuomet, jei taikomos priemonės yra tikslingai orientuotos ir laikomasi specifinių rinkos sąlygų. Vis dėlto reikia pabrėžti, kad poveikis užimtumui tebėra nedidelis. Atsižvelgiant į maitinimo paslaugas, tyrime, viena vertus, įspėjama dėl tarpvalstybinio lengvatinio tarifo poveikio, nes tokios paslaugos kurios tam tikru atveju gali būti globalesnio turizmo sektoriaus dalimi, kuris yra atviras konkurencijai tarp valstybių narių, bet, antra vertus, tyrime pažymima, kad yra nemaža galimybė, kad lengvatinis tarifas bus taikomas veiksmingai. 3. GALIMų VEIKSMų APžVALGA Atlikus ekonominį tyrimą pateikiamas labai detalus ir pagrįstas ekonominis vertinimas, kuriuo siekta įvertinti lengvatinių tarifų taikymo atskirais atvejais naudą. Komisija tebėra įsitikinusi, kad taikyti bendrą PVM tarifą visoms prekėms ir paslaugoms ekonominiu požiūriu būtų idealus sprendimas, tačiau pripažįsta, kad toks paprastas požiūris negalės būti pritaikytas dėl politinių motyvų. Be to, pastebima, kad net Danija, pasirinkusi vieno PVM tarifo principą, taip pat numato išimčių. Todėl Komisija toliau išdėsto, kaip konkrečiai pritaikyti tyrimo rezultatus ir kaip naudingai juos paversti veiksmingomis politikos išvadomis, siekiant prisidėti prie būsimų politinių diskusijų. Todėl ji siekia Tarybos, Europos Parlamento ir kitų suinteresuotųjų šalių nuomonių dėl teisės aktų leidybos ateityje šioje srityje. Tikslas yra paskatinti svarbias visų suinteresuotųjų šalių diskusijas šiuo klausimu, siekiant nustatyti tvarų sprendimą, kuris būtų priimtinas visoms valstybėms narėms ir būtų žingsnis priekin bendrosios rinkos požiūriu. 3.1. Bendroji informacija Nors lengvatiniai tarifai, kadangi jie skiriasi nuo standartinio tarifo, žvelgiant iš ekonominės perspektyvos rodos sukuria iškraipymus ir gali įtakoti fiskalinį neutralumą, jie vis tiek yra taikomi visose valstybėse narėse išskyrus vieną. Be to, yra daug skirtingų priežasčių, paaiškinančių, kodėl valstybės narės pasirinko tarifų diferencijavimo politikos kelią. Reikia pripažinti, kad Bendrijos teisės aktai, tokie, kokie jie yra dabar, nėra pagrįsti gerai struktūrizuotu ar loginiu metodu, o paprasčiausiai rodo padėtį valstybėse narėse dešimtojo dešimtmečio pradžioje. Logiška, kad kiekviena valstybė narė prieš įsitraukdama į diskusijas dėl lengvatinių tarifų persvarstymo, turėtų turėti galimybę iš naujo įvertinti savo argumentus atsižvelgdama į tyrimo rezultatus ir savo bei Bendrijos politikos tikslus, tokius kaip Lisabonos strategijoje numatytus tikslus. Bendrijos požiūriu, pagrindiniai tolesnių politinių svarstymų apžvalgos bei diskusijų kriterijai yra šie: - Lisabonos strategijos ekonomikos augimui, darbo vietų kūrimui ir konkurencingumui skatinti rėmimas. - vidaus rinkos poreikiai; - lankstumas nustatant lengvatinius tarifus, kuris gali būti suteikiamas valstybėms narėms atsižvelgiant į subsidiarumo principą; 3.2. Subsidiarumas PVM yra suderintas mokestis, taikomas prekėms ir paslaugoms, o jų laisvas judėjimas yra vienas iš tikros bendrosios rinkos požymių. Tačiau PVM niekada nebuvo visiškai suderintas mokestis, ir valstybėms narėms suteikiantis galimybes rinktis ir taikyti leidžiančias nukrypti nuostatas daugelyje sričių. Tai apima ir PVM tarifų sritį. 1992 m. susitarimas dėl dabartinio suderinimo lygio buvo pagrįstas dviem pagrindiniais argumentais: 1) tuo, kas buvo reikalinga siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo pradėjus veikti vidaus rinkai (žr. kitą skirsnį) ir 2) didesniu suderinamumo laipsniu, kuris buvo reikalingas „galutinei“ PVM sistemai, pagrįstai apmokestinimu kilmės vietoje. Šiam tikslui pasiekti būtų reikėję didesnio PVM tarifų suderinimo nei buvo galima pasiekti tuo metu ar vėliau. Todėl, pažanga nustatant „galutinę“ sistemą buvo nedidelė arba jos iš vis nebuvo, nepaisant atitinkamų Komisijos siūlymų, ir mažai tikėtina, kad šį tikslą būtų galima pasiekti artimiausiu metu ar vidutinės trukmės laikotarpiu. Todėl tuo tarpu Komisija priėmė PVM strategiją, kurioje numatyti kiti prioritetai. Vienas iš jų yra kompensuoti galimą PVM tarifų skirtumo tarp valstybių narių ekonominį poveikį, pakeičiant, kur reikalinga, tiekimo vietos taisyklę paslaugų tiekimui į vartojimo valstybę narę, taip užtikrinant apmokestinimą vartojimo vietoje. Įvertinus šiuos argumentus, suderinamumo lygis, kuris buvo reikalingas 1992 m., nėra svarbus. Tačiau pagal subsidiarumo principą, lankstumas yra ribotas, kadangi vis tiek yra rizika dėl iškraipymų ar neproporcingų reikalavimų laikymosi išlaidų tarptautinės prekybos prekėmis ir paslaugomis atveju. Tyrimo duomenys taip pat patvirtina Komisijos poziciją ankstesnėse Tarybos diskusijose šiuo klausimu[4], visų pirma todėl, kad yra galimybių suteikti valstybėms narėms daugiau autonomijos nustatant lengvatinius tarifus vietos lygiu teikiamoms paslaugoms , kurios negali būti suteikiamos per atstumą. Kita vertus, galimybė suteikti autonomiją nustatant tarifus per atstumą tiekiamoms prekėms ir teikiamoms paslaugoms yra ribota, kadangi skirtingų konkurencijos sąlygų dėl PVM tarifų skirtumų rizika yra reikšminga. Apibendrinant, valstybėms narėms galima suteikti daugiau lankstumo, bet šis lankstumas turi būti suderinamas su poreikiu užtikrinti nuolatinį tinkamą vidaus rinkos veikimą bei išvengti neproporcingų išlaidų Bendrijoje prekiaujančioms įmonėms. 3.3. Vidaus rinkos poreikiai Vidaus rinkos veikimui būtina, kad ES prekėmis ir paslaugomis galima būtų prekiauti be konkurencijos iškraipymų ar išlaidų, dėl kurių gali kilti patekimo į rinką problemų (žr. kitą skirsnį). Iškraipymai gali atsirasti įmonių ir valstybiniame lygmenyje. Įmonėms tokie iškraipymai pasireiškia tuomet, kai taikomi tarifai daro įtaką jų galimybėms parduoti produktą kitoje valstybėje narėje ar kitos valstybės narės piliečiams. Tokie iškraipymai gali atsirasti tuomet, kai vartotojai vidaus rinkoje turi teisę pirkti kitose valstybėse narėse esamomis mokestinėmis sąlygomis arba pirkti prekes ar paslaugas nuotoliniu pirkimo susitarimu. Tik vadinamos vietos lygio paslaugos pasižymiu nedideliu poveikiu arba nedaro jokio tarpvalstybinio poveikio. Pagal tyrimo rezultatus, maitinimo ir viešbučių paslaugos yra ties riba atsižvelgiant į tarpvalstybinį jų poveikį. Be to, gamybos veiksnių PVM tarifai gali turėti įtakos sąnaudoms, pagal kurias įmonės gali siūlyti produktus, tuo atveju kai jos negali visiškai atskaičiuoti pirkimo PVM arba su PVM nesusijusiose srityse. Atitinkamai valstybės narės pačios gali nukentėti dėl tarifų skirtumų, mažinančių galimybes gauti pajamas tais atvejais, kuomet piliečiai nusprendžia pirkti kitoje valstybėje, kad pasinaudotų mažesniu mokesčių lygiu. Tačiau tam tikras tarifų skirtumo lygis gali būti leistas ir Ministrų Taryba iki šiol pritarė tiek standartinių PVM tarifų, tiek ir lengvatinių tarifų skirtumams, jei laikomasi tam tikrų minimalių lygių bei daugelį specialių mokesčių sistemų, kaip dabartiniai nuotolinio pardavimo susitarimai. Vadinasi, siekiant kad valstybėms narėms ir (arba) įmonėms netektų susidurti su iškraipymais, Bendrijos teisės aktais reikia nustatyti lengvatinių tarifų sistemą. Iš tiesų, nors lengvatinių tarifų taikymas valstybėms narėms nėra privalomas (dėl ko gali atsirasti labai dideli tarifų skirtumai ir dideli iškraipymai), realybėje pastebima, kad pagrindinėms prekių kategorijoms, kurioms gali būti taikomas lengvatinis tarifas (maistas, vaistai, knygos ir laikraščiai) dauguma valstybių narių taiko lengvatinį tarifą. Todėl valstybės narės ir Komisija, siekdamos nustatyti iškraipymų lygį, galintį atsirasti dėl neprivalomo tarifų taikymo, turės analizuoti skirtingas sritis, kuriose gali būti taikomi tolesni lengvatiniai tarifai bei nuspręsti, ar toks iškraipymų lygis yra priimtinas, ypač atitinkamuose sektoriuose veikiančioms įmonėms. Tokia diskusija turi remtis ekonominiu bei politiniu vertinimu, kadangi galimi iškraipymai taip pat turi būti įvertinti atsižvelgiant į jų politinį priimtinumą. Kita vertus, reikia nepamiršti, kad iškraipymai gali būti sukuriami tarp atskirų panašių produktų; todėl svarbu aiškiai apibrėžti kategorijas, kurioms būtų taikomi lengvatiniai tarifai, tinkamai nurodant apibrėžtus veiklos sektorius ir pasektorius (pvz., maisto sektoriuje: kategorijos turi būti nustatomos taip, kad būtų išvengta nedidelių skirtumų tarp skirtingų rūšių maisto produktų). Tokios kategorijos turi būti tiksliai apibrėžtos, siekiant išvengti iškraipymų tarp skirtingų produktų bei skirtingo taikymo, net ir nacionaliniu lygmeniu. Apibendrinant, bet koks tarifų skirtumas gali sąlygoti ekonominius iškraipymus, tačiau šie iškraipymai nebūtinai yra nesuderinami su vidaus rinka. Pasekmės turi būti įvertinamos atskirai kiekvienu atveju, ir akivaizdu, kad dėl produktų, kuriais yra prekiaujama vietos lygiu, kyla mažiau problemų. 3.4. Įmonių reikalavimų laikymosi išlaidos Reikalavimų laikymosi išlaidos, atsirandančios dėl skirtingų tarifų yra svarbus klausimas. Švedijos mokesčių valdybos Švedijoje[5] atliktos apklausos dėl su PVM susijusių reikalavimų laikymosi išlaidų duomenimis, pastebima akivaizdi sąsaja tarp įmonių patiriamų išlaidų, susijusių su PVM taikymu, ir tarp taikomų PVM tarifų skaičiaus. Išlaidos vienai įmonei padidėja tiek taikant du tarifus, tiek ir taikant tris ar daugiau PVM tarifų[6]. Reikalavimų laikymosi išlaidos atspindi nesuderintas taisykles: kuo daugiau skirtingų taisyklių taikoma ES viduje, tuo daugiau įmonės patiria išlaidų, susijusių su skirtingų valstybių narių teisės aktų laikymusi. Lisabonos strategija siekiama ekonomikos augimo, didesnio užimtumo ir didesnio Europos įmonių konkurencingumo, todėl pabrėžiamas tikros vidaus rinkos ir supaprastinimo poreikis. Dėl skirtingų PVM tarifų skirtingose valstybėse narėse neabejotinai atsiranda išlaidų; tai tampa didele našta ypač tais atvejais, kuomet taikomi tarifai skiriasi ne kelioms prekėms ar paslaugoms, bet šimtams ar tūkstančiams prekių ar paslaugų su skirtingais kiekvieno lengvatinio tarifo taikymo apibrėžimais. Didesnis skaidrumas sumažintų reikalavimų laikymosi išlaidas įmonėms, atitiktų Lisabonos strategiją bei Komisijos „Administracinės naštos mažinimo Europos Sąjungoje veiksmų programą“[7], kuriai valstybės narės visiškai pritarė. Iš tiesų, įmonėms reikia žinoti, ar lengvatinis tarifas yra taikomas konkrečiu atveju, ir, jei taip, tai kokiu lygiu. Tai gali labai apsunkinti, ypač kuomet PVM taikomas valstybėje narėje, kurioje įmonė nėra įsteigta, taip pat dėl to gali kilti kliūčių pradėti veiklą kitose valstybėse narėse. Komisija gavo šį poveikį įrodančios informacijos, aiškiai rodančios, kad įmonės nebevykdo veiklos kitose valstybėse narėse dėl šios priežasties arba paprasčiausiai dėl to, kad baiminasi didelių išlaidų dėl neteisingo tarifų taikymo, nors ir turint gerus ketinimus. Galiausiai, tai taip pat gali turėti teigiamą poveikį vartotojo gerovei. Įmonė, parduodanti tas pačias prekes 27 valstybėse narėse, be administracinių išlaidų, susijusių su PVM prievolėmis skirtingose valstybėse narėse, tokių kaip PVM mokėtojo registracija ar mokesčių deklaracijų pildymas, dar turės investuoti į tai, kad būtų nuodugniai nagrinėjami tarifų lygiai. Komisija pasiūlė „vieno langelio“ sistemą šios problemos sprendimui, ir pasiūlymas buvo palankiai įvertintas Lisabonos dienotvarkės kontekste, tačiau Taryba kol kas jo nepriėmė. Be to, net ir vidaus lygiu, ribiniais atvejais kyla daug interpretavimo problemų dėl to kurį tarifą taikyti kuriam produktui. Dėl to atsiranda reikalavimų laikymosi išlaidos bei atsakomybės rizika įmonėms ir mokesčių administratoriai patiria išlaidų, susijusių su lengvatinių tarifų taikymo valdymu ir kontrole. Komisijos nuomone, į šiuos aspektus reikėtų atsižvelgti diskutuojant dėl lengvatinių tarifų. Apibendrinant, siekiant mažinti reikalavimų laikymosi išlaidas, lankstumas, kuris yra galimas leidžiant taikyti platesnį lengvatinių tarifų spektrą, turi būti kompensuojamas priemonėmis, užtikrinančiomis skaidrumą bei supaprastinimą. 4. KVIETIMAS POLITINėMS DISKUSIJOMS 4.1. Pusiausvyra tarp lankstumo, vidaus rinkos poreikių ir paprastinimo Vienodų tarifų struktūra (vienas tarifas vienai valstybei narei) turi rimtą ekonominį pagrindimą. Tačiau, tyrime taip pat teigiama, kad lengvatiniai PVM tarifai kai kuriuose sektoriuose taip pat yra pagrįsti realiais ir galiojančiais ekonominiais argumentais. Atsižvelgiant į dabartinę padėtį valstybėse narėse bei politinę tikrovę, lengvatinių tarifų panaikinimas atrodo neįmanomas, net jei tyrime teigiama, kad lengvatiniai tarifai nėra pati geriausia išeitis sprendžiant PVM regresyvumo klausimą. Pagrindinis klausimas – rasti tinkamą politinių ir ekonominių poreikių pusiausvyrą. 4.2. Tarifų struktūra Esama PVM tarifų struktūra nėra paremta jokia aiškia logika ir, atsižvelgiant į vidaus rinką ir pasaulinį ES įmonių konkurencingumą, nėra veiksminga. Ji paprasčiausiai yra vykusių politinių derybų rezultatas. Turėdama omenyje tyrimo rezultatus, Komisija naujoje Bendrijos lengvatinių tarifų struktūroje galėtų įžvelgti privalumų. Laikantis tokio požiūrio reikėtų įvertinti šiuos tikslus: - poreikis užtikrinti visų valstybių narių lygias galimybes , o tai reiškia atskirai šalims suteiktų leidžiančių nukrypti nuostatų taikymo nutraukimą; - pripažinimas, kad daugelyje valstybių narių yra stipri politinė valia taikyti ypatingai sumažintus lengvatinius tarifus, įskaitant ir nulinius tarifus , ypač siekiant socialinių tikslų [8]; - padidėjusių (ekonominių ir biudžeto) sunkumų pripažinimas valstybėms narėms perkeliant produktus iš vienos tarifų kategorijos į kitą kategoriją , kadangi dažniausiai skirtumas tarp standartinio ir lengvatinio tarifo yra didelis (daugeliu atveju 10, o kartais ir daugiau nei 15 procentinių punktų); - aiškios tikslų, dėl kurių turėtų būti taikomas lengvatinis tarifas, logikos nustatymo poreikis ; - poreikis suderinti padidėjusį lankstumą su reikalavimų laikymosi išlaidų sumažinimu . Pirmiausia Komisija norėtų gauti Europos Parlamento ir Tarybos nuomones, kad sužinotų, kiek jie pritaria šiems tikslams. Vienas iš būdų – bet tikrai ne vienintelis – šiuos tikslus paversti praktiniais susitarimais, galėtų būti: - Leisti nustatyti ypatingai sumažintus lengvatinius tarifus būtiniausioms prekėms ir paslaugoms , tokioms kaip maistas. Akivaizdu, diskusija dėl tokio tarifo taikymo masto būtų sudėtinga (ar turėtų būti įtraukiamas gydymas, būstas socialiai remtiniems?) bet jis suteiktų galimybę apriboti tokio ypatingai sumažinto lengvatinio tarifo taikymą (ir su juo susijusias išlaidas) atsižvelgiant į tikrai esminius piliečių poreikius, ir todėl apsiribotų tik išskirtinai socialinių klausimų svarstymu; - be to, kitais tikslais , kurie nesusiję su pagrindiniais poreikiais, bet kurie gali būti preferenciniai dėl kitų priežasčių (pvz., kultūrinių ar švietimo priežasčių, viešojo transporto, užimtumo, energijos ir aplinkos, t. t.) galėtų būti naudojamas antras tarifas . Akivaizdu, kad tokia sistema turi išlikti neprivaloma, siekiant išsaugoti valstybių narių politinio pasirinkimo galimybes bei išsaugoti galimybę taikyti paprastesnę ir veiksmingesnę tarifų struktūrą. Tačiau, kaip jau minėta, dauguma valstybių narių be standartinio tarifo jau taiko ir du lengvatinius tarifus. - siekiant sumažinti trijų tarifų struktūros išlaidas mokesčių administratoriams bei įmonėms, skirtingų lengvatinių tarifų taikymo reikalavimus atitinkančių prekių ir paslaugų kategorijos turėtų būti aiškiai apibrėžtos , kad būtų kuo mažiau sudėtingų ribinių atvejų; valstybės narės taip pat turėtų galėti pasirinkti tik visą kategoriją, kuriai bus taikomas lengvatinis tarifas, o ne atskiras jos dalis; nepaisant to, leidus lanksčiau taikyti tarifus, prekių kategorijų būtų daugiau nei dabar, tačiau kiekviena iš jų būtų suderinta atsižvelgiant į jos turinį. Reikia ir toliau iš esmės svarstyti kategorijų, kurios sudarys tokią struktūrą bei apimtų ir svarbiausius politinius tikslus: ar turėtų būti griežtai ribojamas antro tarifo taikymas; ar, pavyzdžiui, jis taip pat turėtų būti taikomas visam būsto sektoriui (t .y. kaip kovos su sukčiavimu strategija), maitinimo paslaugoms, vaikų drabužiams ar kūdikių vystyklams? Pirmojo tarifo lygis turėtų būti pakankamai žemas, t. y. tarp 0 % ir 5 %. „Tarpinio“ lengvatinio tarifo lygis galėtų būti didesnis ir nustatytas, pavyzdžiui, tarp 10 % ir 12 %. Tarifų lygiai galėtų būti nustatomi dviem tarifų intervalais arba dviem mažiausiais tarifais. Reikia paminėti, kad tarifų diferenciacija tam tikrose prekių ir paslaugų kategorijose, kaip, pvz., knygos, vidaus rinką veikia labai tiesiogiai. Maitinimo paslaugos ir viešbučiai užima tarpinę poziciją, kadangi šiuo atveju pasekmės pasireiškia turizmo ar pasienio regionų atvejais. Kyla klausimas, ar neprivaloma lengvatinių tarifų sistema tokiais atvejais yra priimtina ar, siekiant išvengti konkurencijos iškraipymų, ji turėtų būti privaloma. Kitas klausimas yra susijęs su lengvatinių PVM tarifų naudojimo veiksmingumu, siekiant skatinti tam tikrų prekių ir paslaugų vartojimą . Šiuo metu svarstomų idėjų dėl PVM naudojimo skatinant tam tikrą elgesį tipiniai pavyzdžiai yra šie: energiją taupančios medžiagos, energijos taupymo požiūriu veiksmingi produktai, aplinkosaugai naudingi produktai, biomasė, sveikas maistas ir t. t. Be to, kai kuriose valstybėse narėse, kūdikių vystyklai yra laikomi preke, padedančia siekti socialinių tikslų. Komisijos nuomone, reikia apsvarstyti PVM priemonės tokiems tikslams naudingumą, ir Taryba raginama organizuoti šią diskusiją, atsižvelgiant į tyrimo rezultatus. Grynai techniniu požiūriu, būtina turėti omenyje, kad PVM tarifo lygis – pagal patį principą – gali turėti poveikį tik galutinių vartotojų pirkiniams. Jis tik netiesiogiai paveiktų įmonių elgesį (pasikeitus vartotojų elgesiui) bei kitų ekonomikos dalyvių, turinčių teisę atskaityti PVM, elgesį. Be to, PVM nesudaro galimybės išskirti atskiros prekės, kuri naudojama paslaugos tiekimui, apmokestinimo: pavyzdžiui, energiją taupanti medžiaga, naudojamai pastato renovacijai (kuri yra paslauga) nebebus apmokestinama atskiru tarifu. Be to, atsiranda problemų dėl poreikio tiksliai apibrėžti produkto, kurio vartojimas yra skatinamas, kategoriją; Šiuo atveju reikia atsižvelgti į reikalavimų laikymosi išlaidas, jos gali turėti įtakos veiksmingiausios politinės priemonės pasirinkimui. Komisija primena, kad tyrimo duomenimis, bendrai kalbant, lengvatiniai PVM tarifai nėra pati veiksmingiausia politinė priemonė šiame kontekste. Politiniu požiūriu, kyla klausimas: jei tokios iniciatyvos laikomos veiksmingomis, ar turėtų jos tapti privalomomis? Primenama, kad tyrime patvirtinama padidėjusi iškraipymo rizika, atsirandanti dėl neprivalomų lengvatinių tarifų prekėms. Be to, reikia svarstyti fiskalinio suderinamumo klausimą: ar prasminga leisti taikyti lengvatinį tarifą elektros ir gamtinių dujų tiekimui, vertinant, kad šis tarifas paskatintų didesnį vartojimą, jei mes siekiame tokį vartojimą sumažinti, tuo pačiu skatindami naudoti energiją taupančias medžiagas bei energijos taupymo požiūriu efektyvius produktus, kuriems šiuo metu taikomas standartinis tarifas? Taip pat reiktų atsakyti į klausimą, susijusį su kitų mokesčių derėjimu su PVM: ar prasminga taikyti lengvatinį PVM tarifą produktams, kuriems taip pat taikomi specialūs akcizo mokesčiai? 4.3. Esamos padėties išlaikymas laukiant politinių diskusijų rezultatų Kaip buvo paaiškinta pirmiau, Komisija nori pradėti diskusijas dėl lengvatinių tarifų taikymo ateityje. Šis komunikatas bei tyrimo rezultatai būtų pagrindas tokioms diskusijoms. Komisija iki šių metų (2007 m.) pabaigos tikėtųsi kitų Europos institucijų atsako dėl tolesnių veiksmų ir dėl pagrindinių elementų. Remiantis tuo, kad tai sudarytų pagrindą teisės aktų projektų siūlymams 2008 m. pabaigoje – 2009 m. pradžioje, siekiant priimti atitinkamus teisės aktus Taryboje laiku, prieš pasibaigiant valstybėms narėms suteiktų leidimų taikyti išskirtines sąlygas darbui imlioms paslaugoms galiojimui 2010 m. pabaigoje. Šiomis aplinkybėmis, Komisija primena, kad be pagrindinės tarifų struktūros, kuri yra taikoma visoms valstybėms, egzistuoja daugybė skirtingų laikinų leidžiančių nukrypti nuostatų, suteiktų atskiroms valstybėms narėms. Šios išimtys nukrypsta arba nuo taisyklėmis nustatyto tarifų lygio (nuliniai tarifai, ypatingai sumažinti, mažesni nei 5 % tarifai), arba jos susijusios su tiekimu, kuris turėtų būti apmokestinamas standartiniu tarifu (kuomet nustatyti mažiausi 12 % dydžio tarpiniai tarifai, taip vadinamieji „stovėjimo“ tarifai). Paskutiniojo plėtros etapo metu suteiktoms leidžiančioms nukrypti nuostatoms yra nustatyta tiksli pabaigos data, o anksčiau numatytos nuostatos[9] galios iki „galutinės sistemos“ sandoriams Bendrijos viduje įsigaliojimo. Kadangi galutinės sistemos artimiausiu metu nenumatoma priimti, šios pereinamojo laikotarpio nuostatos galioja iki naujo vieningai priimto Tarybos sprendimo. Valstybių narių, įstojusių į ES po 1995 m. sausio 1 d. atveju, laikinos leidžiančios nukrypti nuostatos, nustatytos derybose dėl narystės, galioja dar trumpesnį laikotarpį, t. y. daugeliu atvejų tik iki 2007 m. pabaigos. Komisijos nuomone, greitai nebegaliosiančios leidžiančios nukrypti nuostatos, su viena ar dviem išimtimis, turėtų būti laikinai pratęstos iki 2010 m. pabaigos , t.y. iki bandomojo lengvatinio PVM tarifo taikymo tam tikroms darbui imlioms paslaugoms galiojimo pabaigos ir iki labiausiai tikėtinos naujų susitarimų dėl lengvatinių tarifų galiojimo pradžios. Tačiau leidžiančios nukrypti nuostatos negali būti pratęsiamos, jei jos prieštarauja tinkamam vidaus rinkos veikimui ir (arba) kitoms Bendrijos politikos kryptims (pvz., leidžiančios nukrypti nuostatos dėl žemės ūkyje naudojamų produktų, anglies, kokso, kuro, naftos, prieštaraujančios energetikos ir aplinkosaugos tikslams) arba jei jos jau yra numatytos bendrose nuostatose dėl tarifų (pvz., centralizuoto šildymo atveju). Kita vertus, maitinimo, maisto, farmacijos, knygų ir būsto sektoriams leidžiančios nukrypti nuostatos gali būti pratęsiamos, kadangi skirtingas traktavimas sudarytų nelygias galimybes valstybėms narėms be tinkamo pagrindo bei sukurtų nepageidaujamą įtampą. Todėl Komisija valstybėms narėms, įstojusioms į ES po 1995 m. sausio 1 d., siūlo pratęsti daugumą leidžiančių nukrypti nuostatų. 5. IšVADOS Komisijos nuomone, nauja lengvatinių PVM tarifų sistema turėtų racionalizuoti lengvatinių tarifų naudojimą, sukurti daugiau skaidrumo bei suteikti daugiau lankstumo valstybėms narėms, kartu atsižvelgiant į Sutarties 93 straipsnyje išdėstytą principą. Komisija pateikė minčių, kaip tai galima pasiekti, tačiau suvokia, jog būtinos politinės diskusijos, siekiant nustatyti kryptį dar prieš parengiant detalesnį pasiūlymą. Šiose politinėse diskusijose Komisija pabrėžia būtinybę turėti omenyje, kad bet koks PVM tarifo, taikomo tam tikroms prekėms arba paslaugoms, pokytis, sumažinant ar padidinant tarifą, turės įtakos ne tik susijusiam sektoriui, bet ir kitoms ekonomikos dalims bei valstybės biudžetui. [1] COM(2003) 397 galutinis [2] Copenhagen Economics ApS, Nyropsgade 13/1, DK-1602 Copenhague [3] (SEC(2007)910) [4] Ypač 2004 m. vasario mėn. parengtame neoficialiame dokumente dėl galimybių suteikti daugiau autonomijos valstybėms narėms, nustatant PVM tarifus, taikomus atitinkamose jų teritorijose, jei tai netrukdo vidaus rinkai sklandžiai veikti. [5] Pridėtinės vertės mokesčio reikalavimų laikymosi išlaidos Švedijoje, ataskaita 2006:3B, Skatteverket, http://skatteverket.se/omskatteverket/rapporter.4.584dfe11039cdb626980000.html [6] Tyrime nustatyta, kad taikant vieną PVM tarifą Švedijoje reikalavimų laikymosi išlaidos sumažėtų maždaug 500 mln. SEK (arba maždaug 54 mln. EUR) [7] Komisijos komunikatas Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Administracinės naštos mažinimo Europos Sąjungoje veiksmų programa“ - COM(2007) 23 galutinis. [8] Tačiau įvertinama, kad pagal PVM direktyvos 99 straipsnio 2 dalies nuostatas, kiekvienas lengvatinis tarifas turi būti toks, kad jį pritaikius PVM, į kurio atskaitą suteikiama teisė, suma gali būti atskaityta visa. [9] Žr. PVM direktyvos 93–130 straipsnius (Tarybos direktyva 2006/112/EB, 2006 11 28).