C 159/44

Produkto specifikacijos reikšmingo pakeitimo patvirtinimo paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

(2022/C 159/14)

Paskelbus šį dokumentą suteikiama teisė per tris mėnesius nuo šio dokumento paskelbimo dienos pareikšti prieštaravimą pakeitimo paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51 straipsnį.

PRODUKTO SU SAUGOMA KILMĖS VIETOS NUORODA ARBA SAUGOMA GEOGRAFINE NUORODA SPECIFIKACIJOS REIKŠMINGO PAKEITIMO PATVIRTINIMO PARAIŠKA

Pakeitimo patvirtinimo paraiška pagal Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 53 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą

„Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“

ES Nr. PDO-FR-0137-AM01 – 3.12.2020

SKVN (X) SGN ( )

1. Pareiškėjų grupė ir teisėtas interesas

Pavadinimas: „Syndicat des Laiteries Charentes-Poitou“

Adresas: 44 rue Jean Jaurès, 17700 Surgeres, France

Tel. +33 546075800

Faks. +33 546076055

E. paštas: contact@aclccp.com

Sudėtis ir teisėtas interesas „Syndicat des Laiteries Charentes-Poitou“ yra profesinė sąjunga, kurios nariai yra „Beurre Charentes-Poitou“ pieno gamintojai, pieno surinkėjai ir perdirbėjai arba gamintojai. Todėl ji turi teisę prašyti specifikacijos pakeitimų.

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Prancūzija

3. Keičiamos produkto specifikacijos dalys

☐ Produkto pavadinimas

☒ Produkto aprašymas

☒ Geografinė vietovė

☒ Kilmės įrodymas

☒ Gamybos būdas

☒ Ryšys su geografine vietove

☒ Ženklinimas

☒ Kita: atnaujinami valstybės narės kompetentingos tarnybos ir grupės kontaktiniai duomenys, produkto rūšies, kontrolės įstaigų, nacionalinių reikalavimų informacija.

4. Pakeitimo (-ų) rūšis

☐ Produkto su registruota SKVN arba SGN specifikacijos pakeitimas, kuris nėra laikytinas nereikšmingu pagal Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 53 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą

☒ Produkto su registruota SKVN arba SGN, kurio Bendrasis (arba lygiavertis) dokumentas nepaskelbtas, specifikacijos pakeitimas, kuris negali būti laikomas nereikšmingu pagal Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 53 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą

5. Pakeitimas (-ai)

5.1. Produkto aprašymas

Specifikacijos sakinys:

„Kilmės vietos nuorodomis žymimas sviestas turi būti gryno, malonaus skonio. Jo kvapas turi būti subtilus ir gaivus. Jis turi būti vienalytės spalvos ir lengvai tepamas. “

pakeičiamas taip:

„Iš karvių pieno pagamintas „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviestas yra vienalytės, nuo kreminės iki blyškiai geltonos spalvos, subtilaus pieniško kvapo ir malonaus grietinėlės ir lazdynų riešutų skonio. “

Pridedamas gamybai naudojamo pieno požymis („iš karvių pieno pagamintas“).

Papildomas kvapo aprašymas („subtilaus pieno kvapo“) ir skonio aprašymas („grietinėlės ir lazdynų riešutų skonio“).

Specifikacijos sakinys:

„Sviestas turi būti vienalytės spalvos ir lengvai tepamas.“

pakeičiamas taip:

„Jis tirpsta burnoje ir pasižymi tvirta ir kartu plastiška tekstūra, dėl to puikiai tinka sluoksniuotajai tešlai gaminti. “

Buvęs tekstūros aprašymas „lengvai tepamas“ keičiamas siekiant aiškiau nusakyti sviesto tekstūrą.

Į specifikaciją įtraukiamas sakinys:

„Sviestas gali būti nesūdytas arba sūdytas.“

Dalyje „Aprašymas“ siekiama paaiškinti, kad, priklausomai nuo gamybos būdo – druskos pridėjimo arba nepridėjimo, sviestas gali būti sūdytas arba nesūdytas.

Į specifikaciją įtraukiamas sakinys:

„Sviesto pH yra ne didesnis kaip 6.“

Ši nuostata iš dalies „Gamybos būdas“ perkeliama į dalį „Aprašymas“, nes ji padeda nusakyti pagrindines produkto ypatybes.

Iš specifikacijos išbraukiamas sakinys:

„100 g galutinio produkto sudėtis tokia: ne mažiau kaip 82 % riebalų, ne daugiau nei 2 g neriebalinės sausosios medžiagos ir ne daugiau kaip 16 g vandens.“

Šios vertės yra nustatytos teisės aktuose.

Iš specifikacijos išbraukiamas sakinys:

„Draudžiama naudoti dažiklius, antioksidantus ar rūgštingumą mažinančias medžiagas. “

Su draudimu pridėti dažiklių, antioksidantų ar rūgštingumą mažinančių medžiagų susijusios nuostatos išbraukiamos ir perkeliamos į dalį „Gamybos būdas“.

Iš specifikacijos išbraukiamas sakinys:

„Saugoma kilmės vietos nuoroda žymimam sviestui gaminti naudojamą pieną ar grietinėlę privaloma pasterizuoti. “

Iš aprašymo išbraukiamas įpareigojimas pasterizuoti pieną ir grietinėlę, todėl SKVN žymimą sviestą galima gaminti iš žalio pieno. Toks sviestas regione iš pradžių ir buvo gaminamas, bet, XX a. ėmus plačiai naudoti pasterizavimą, jo gamyba sumenko, tiesa, išliko. Dabar grupė nori turėti galimybę skatinti šio produkto gamybą ir žymėti jį SKVN.

Taip pat keičiamas Bendrasis dokumentas.

Sakinys

„Blyškios spalvos, tvirtos tekstūros sviestas, kuriam būdingas subtilus aromatas“

pakeičiamas taip:

„Iš karvių pieno pagamintas „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviestas yra vienalytės, nuo kreminės iki blyškiai geltonos spalvos, subtilaus pieno kvapo ir malonaus grietinėlės ir lazdynų riešutų skonio. Jis tirpsta burnoje ir pasižymi tvirta ir kartu plastiška tekstūra, dėl to puikiai tinka sluoksniuotajai tešlai gaminti. Sviestas gali būti nesūdytas arba sūdytas. Sviesto pH yra ne didesnis kaip 6. “

5.2. Geografinė vietovė

Specifikacijoje nurodyta geografinė vietovė nekeičiama, tačiau jos apibūdinimas peržiūrėtas, kad departamentų ir komunų sąrašas atitiktų bendrąsias dokumentų rengimo gaires, o pavadinimas „Pays de Loire et Poitou“ būtų patikslintas ir taptų informatyvesnis vartotojams. Be to, nurodoma, kad geografinėje vietovėje sviestas taip pat pakuojamas ir užšaldomas.

Pakavimo nuostata paimta iš su šia nuoroda susijusio nacionalinės teisės akto. Į rengiamą SKVN specifikaciją ji nebuvo įtraukta.

Užšaldymo nuostata yra nauja.

Pakavimas geografinėje vietovėje yra būtina sąlyga. Sviestas turi būti pakuojamas iškart po to, kai pagaminamas. Pirmasis pakavimo tikslas – suformuoti sviestą tokia forma, kokia jis bus parduodamas. Kitas pakavimo tikslas – apsaugoti sviestą nuo jį deformuoti galinčių smūgių ir denatūruoti galinčių kvapų. Tada sviestas atvėsinamas, kad kristalizuotųsi ir prieš parduodant įgytų aromatų ir tekstūrą.

Užšaldomas gali būti tik jau supakuotas sviestas, skirtas maisto pramonei ar eksportui. Sviestas turi būti užšaldomas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo pagaminimo dienos. Sviestas užšaldomas po kristalizacijos – taip išsaugomos juslinės užšaldyto sviesto ypatybės.

Šie įvairūs aspektai yra išsamiai aprašyti Bendrojo dokumento 3.5 punkte. Be to, laikantis šio dokumento rengimo gairių, geografinė vietovė kuo glausčiau nusakyta pateikiant departamentų, kantonų ir komunų sąrašą.

Geografinės pieno gamybos vietovės išorės ribos nekeičiamos, keičiamas tik jos aprašymas: pridedamas tai vietovei priklausančių departamentų ir komunų sąrašas.

Galiausiai į specifikaciją įtraukiamas šis sakinys:

„Su geografinės vietovės kartografine medžiaga galima susipažinti Nacionalinio kilmės ir kokybės instituto interneto svetainėje.“

5.3. Kilmės įrodymas

Atsižvelgiant į pasikeitusius nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktus, į specifikaciją įtraukiama dalis „Duomenys, įrodantys, kad produktas kilęs iš geografinės vietovės“. Joje išdėstomos su produkto deklaravimu, atsekamumo registrų pildymu ir gamybos sąlygų priežiūra susijusios prievolės.

Numatyta:

— veiklos vykdytojų, pageidaujančių visą ar dalį savo veiklos skirti pienui gaminti, surinkti ar perdirbti, identifikavimo deklaracija.

Įtraukiama ši pastraipa:

„4.1. Veiklos vykdytojų identifikavimas Veiklos vykdytojas, pageidaujantis visą arba dalį savo veiklos skirti pienui gaminti, surinkti ar perdirbti, turi pateikti identifikavimo deklaraciją. Šią deklaraciją priima ir užregistruoja grupė. Ji rengiama pagal Nacionalinio kilmės ir kokybės instituto (INAO) direktoriaus patvirtintą pavyzdį. Grupė nuolat atnaujina identifikuotų veiklos vykdytojų sąrašą. “

— Prievolės teikti deklaracijas, susijusias su laikinu gamybos nutraukimu (išankstinę ketinimo nevykdyti gamybos deklaraciją ir išankstinę gamybos atnaujinimo deklaraciją), taip pat deklaracijas, reikalingas siekiant informuoti apie produktus, skirtus parduoti su SKVN, ir stebėti šiuos produktus (jų apimtį ir atsargas)

Įtraukiama ši pastraipa:

„4.2. Reikalavimas teikti deklaracijas a) Ketinimo nevykdyti gamybos deklaracija ir gamybos atnaujinimo deklaracija Likus ne mažiau kaip dviem savaitėms iki kilmės vietos produkcijos gamybos nutraukimo, kiekvienas veiklos vykdytojas prireikus gali pateikti grupei išankstinę ketinimo visų ar dalies savo gamybos priemonių nenaudoti saugoma kilmės vietos nuoroda žymimai produkcijai gaminti deklaraciją. Grupė apie tai informuoja kontrolės įstaigą ir šią deklaraciją saugo penkerius metus. Norėdamas atnaujinti savo veiklą, veiklos vykdytojas turi pateikti grupei išankstinę gamybos atnaujinimo deklaraciją, likus ne mažiau kaip dviem savaitėms iki gamybos atnaujinimo. Toje deklaracijoje visų pirma nurodoma numatyta gamybos atnaujinimo data. Grupė apie tai informuoja kontrolės įstaigą ir šią deklaraciją saugo penkerius metus. b) Prievolės teikti deklaracijas, reikalingas siekiant informuoti apie produktus, skirtus parduoti su kilmės vietos nuoroda, ir šiuos produktus stebėti Kiekvieno pusmečio pabaigoje atitinkami veiklos vykdytojai pateikia informaciją apie bendrą parduoto sviesto kiekį, nurodydami parduoto sviesto su kilmės vietos nuoroda ir atsargų kiekį paskutinę pasibaigusio pusmečio dieną. Grupė šiuos dokumentus saugo ne trumpiau kaip penkerius metus. Kiekvienais metais grupė pateikia Nacionaliniam kilmės ir kokybės institutui SKVN „Beurre Charentes-Poitou“ statistinių duomenų santrauką. “

— Prievolė pildyti registrus, įskaitant veiklos vykdytojų pareigą pildyti įvežimo ir išvežimo registrą, leidžiantį atsekti perdirbto pieno ir grietinėlės kiekius, taip pat pagaminto, supakuoto ir užšaldyto sviesto kiekius.

Įtraukiama ši pastraipa:

„4.3 Registrų pildymas Visi veiklos vykdytojai privalo kontrolės įstaigoms pateikti registrus ir kitus pieno ir sviesto kilmei, kokybei ir gamybos sąlygoms tikrinti reikalingus dokumentus. a) Atsekamumas Kiekvienas perdirbėjas pildo atvežimo ir išvežimo registrą arba kitą lygiavertį apskaitos dokumentą. Registre visų pirma nurodoma: — pieno gamybos vietovėje surinkto arba supirkto pieno, skirto kilmės vietos nuoroda žymimam sviestui gaminti, kiekis; — surinktos arba supirktos grietinėlės, skirtos kilmės vietos nuoroda žymimam sviestui gaminti, kiekis ir panaudoto pieno kilmė; — pagaminto kilmės vietos nuoroda žymimo sviesto kiekis; — jei taikoma, supirkto kilmės vietos nuoroda žymimo sviesto kiekis ir kilmė; — bendras turimo sviesto, skirto parduoti kaip kilmės vietos nuoroda žymimas sviestas, kiekis, kurį sudaro: — užšaldyto sviesto kiekis; — tekstūruoto sviesto kiekis. Kiekviena pakavimo įmonė pildo registrą, kuriame nurodomas kilmės vietos nuoroda žymimo (įvežamo ir išvežamo) sviesto kiekis. Šie dokumentai saugomi ne trumpiau kaip dvejus metus nuo konkrečių metų įrašų. Tokios pat prievolės taikomos pieno surinkėjų veiklai. “ — Dokumentai, reikalingi siekiant stebėti, ar laikomasi gamybos sąlygų, susijusių su gyvulių šėrimu (pašarų rūšis, kilmė, kiekis) ir pieno surinkimu (pristatymo dokumentas, sąskaita faktūra). Įtraukiama ši pastraipa: „b) Gamybos sąlygų laikymosi stebėsena Pieno gamintojai kontrolės įstaigoms pateikia dokumentus, kuriuose visų pirma nurodoma bandai šerti naudojamų pašarų ir jų priedų rūšis, kilmė ir kiekis. Jie taip pat registruoja ganymo laikotarpių datas. Pieno gamintojai turi saugoti sąskaitas faktūras ir (arba) pristatymo dokumentus, kuriuose nurodomas įsigytų pašarų kiekis ir kilmė. Šie dokumentai saugomi penkerius metus. Perdirbėjai kontrolės įstaigoms pateikia dokumentus, visų pirma leidžiančius patikrinti: — surinkimo zoną pieno gamybos vietovėje, — surinkimo datą, — atitiktį gamybos reikalavimams, — laiką nuo pagaminimo iki užšaldymo. Šie dokumentai saugomi dvejus metus. Tokios pat prievolės taikomos pieno surinkėjų veiklai. “

Specifikacijoje dabar aiškiai numatoma produktų, kuriems taikomi kiti nacionalinės teisės aktai, kontrolė. Ji grindžiama analitiniais ir jusliniais tyrimais, atliekamais be išankstinio įspėjimo ir taikant atsitiktinę atranką.

Įtraukiama ši pastraipa:

„4.4 Produktų kontrolė Supakuoto sviesto analitinis ir juslinis tyrimas atliekamas be išankstinio įspėjimo ir taikant atsitiktinę atranką. “

5.4. Gamybos būdas

5.1. Pieno gamyba

Į specifikaciją įtraukiamos su pieno gamyba susijusios nuostatos. Šiomis nuostatomis įtvirtinama vietovės augintojų tradicija, susijusi su visos bandos ir konkrečiai pieninių karvių šėrimu, ir taip sustiprinamas ryšys tarp sviesto „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ ir jo geografinės kilmės.

Įtraukiama ši pastraipa:

„a) Bandos priežiūra

Šioje specifikacijoje vartojamos tokios sąvokos:

— banda – visi ūkio pieniniai galvijai: pieningos, užtrūkusios karvės ir telyčios;

— telyčios – nujunkytos, bet dar neapsiveršiavusios karvės;

— pieninės karvės – pieningos, užtrūkusios karvės ir telyčios mėnesį iki veršiavimosi.

Kiekvienas ūkis turi bandai šerti skirtų pašarų auginimo plotų, įskaitant ne mažiau kaip 20 arų žolės ar miglinių šeimos žolių ir baltyminių augalų mišinio vienai pieninei karvei. “

Siekiant įtvirtinti šį ryšį, įtraukiamas skyrius apie pašarų kilmę, kuriame išvardijamos žaliavos, kurios turi būti kilusios iš vietovės, ir nurodoma, kad ne mažiau kaip 80 proc. pagrindinio bandos davinio turi būti iš geografinės vietovės.

Įtraukiama ši pastraipa:

„b) Pašarų kilmė

Pieno gamybos vietovėje gaunamos šios žaliavos:

— pašarai: švieži arba konservuoti bet kokio pavidalo sveiki javų augalai, žolė, žoliniai, ankštiniai augalai; šiaudai;

— žali kryžmažiedžiai augalai (kopūstai, rapsai, ropės, rapsukai);

— šaknys ir gumbai;

— javų grūdai, įskaitant kukurūzus ir jų produktus;

— aliejinių ir ankštinių augalų sėklos.

Ne mažiau kaip 80 proc. viso metinio bandos davinio, išreikšto sausąja medžiaga, turi būti iš pieno gamybos vietovės.

Ne iš pieno gamybos vietovės kilusių baltyminių pašarų priedų, kurių bendras azoto kiekis sudaro > 20 proc. bendros sausosios medžiagos, kiekis ribojamas iki 1 200 kg sausosios medžiagos vienai pieninei karvei per kalendorinius metus.

Bandą galima šerti iš pirmiau išvardytų žaliavų gautais, tačiau už vietovės ribų perdirbtais produktais. Jie turi būti įtraukti į apskaitą savarankiško apsirūpinimo pašarais dalyje ir privalo būti atsekami. “

Šios nuostatos papildomos draudžiamų pašarų sudedamųjų dalių sąrašu.

Įtraukiama ši pastraipa:

„Draudžiama:

— bandos pašaruose naudoti karbamidą ir jo produktus, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1831/2003 dėl priedų, skirtų naudoti gyvūnų mityboje, 1 priede;

— bandos pašaruose naudoti neperdirbtą palmių, žemės riešutų, saulėgrąžų, linų, alyvuogių ir kokosų aliejų. Tai netaikoma aliejaus likučiui pašaruose ir aliejui, pridėtam kaip pagalbinė perdirbimo medžiaga gaminant koncentratus;

— bandai skirtus pašarus chemiškai apdoroti (visų pirma natrio šarmu ir amoniaku);

— naudoti iš genetiškai modifikuotų produktų pagamintus pašarus. “

Taip pat įtraukiamas paaiškinimas, kokie pašarų priedai leidžiami.

Įtraukiamas šis sakinys:

„Kaip pašarų priedus leidžiama naudoti tik fermentus ir bakterinius inokuliantus. “

Taip pat patikslinama, kokią pieninių karvių dienos davinio dalį sudaro kukurūzai. Pašaruose naudojami kukurūzai prisideda prie SKVN „Beurre Charentes-Poitou“, „Beurre des Charentes“ arba „Beurre des Deux-Sèvres“ žymimo sviesto ypatybių. Viena vertus, jie turi įtakos pieno ir grietinėlės riebumui, kita vertus – tvirtai ir kartu plastiškai sviesto tekstūrai, kurią labai vertina kepėjai.

Šie papildymai atspindi tradicinę vietovės pieno gamintojų, kurie sugebėjo pritaikyti bandos priežiūrą prie geografinės vietovės dirvožemio ir klimato ypatumų, praktiką. Šio regiono pašarai ypatingi tuo, kad jų yra nuolat ir jų ypatybės yra nekintančios, vadinasi, pieno, grietinėlės ir sviesto sudėtis beveik nekinta.

Įtraukiama ši pastraipa:

„d) Pieninių karvių pašarai

Pieninės karvės dienos davinį iš sausosios medžiagos sudaro:

— ne mažiau kaip 2 kg pašarų, išskyrus pašarinius kukurūzus,

— ne mažiau kaip 50 proc. ir ne mažiau kaip 7 kg kukurūzų (visais pavidalais).

Ganymo laikotarpiu kukurūzų kiekį galima sumažinti, tačiau jis negali būti mažesnis nei 1,5 kg.

Jei į dienos davinį įtraukiami kryžmažiedžiai augalai (kopūstai ir rapsai, ropės, rapsukai), jų dalis negali viršyti 10 proc. sausosios medžiagos.

Toliau nurodytų pašarų papildų kiekis per kalendorinius metus negali būti didesnis nei 1 800 kg sausosios medžiagos vienai pieninei karvei:

— javų grūdai ir jų produktai,

— aliejinių ir ankštinių augalų sėklos ir jų produktai,

— mineralai ir jų produktai,

— vitaminai,

— fermentacijos produktai ir šalutiniai jų produktai iš mikroorganizmų.“

Galiausiai numatomos nuostatos, kuriomis siekiama užtikrinti gyvūnų gerovę tvartuose (nuostatos dėl guolio, kraiko, vėdinimo).

Įtraukiama ši pastraipa:

„e) Auginimo sąlygos

Gyvūnams esant tvartuose, vėdinimas užtikrinamas natūralia oro apykaita arba, jei tai neįmanoma, mechanine ventiliacija.

Guolis turi būti minkštas, kad gyvūnams būtų kuo patogiau.

Šiaudų ar kitų kraiko medžiagų turi būti tiek ir jie turi būti keičiami taip dažnai, kad kraikas būtų sausas ir minkštas.

Suderinant su produkto specifikacijos nuostatomis, Bendrojo dokumento 3.3 punktas papildomas šiomis pastraipomis:

„Ne visi pieninių karvių pašarai gali būti iš geografinės vietovės. Iš tiesų šioje vietovėje auginami plotai ne visuomet gali užtikrinti pieninėms karvėms reikiamą baltymų kiekį, tačiau iš pieno gamybos vietovės turi būti gaunama ne mažiau kaip 80 proc. viso metinio bandos davinio, kurį sudaro sausoji medžiaga.

Siekiant užtikrinti glaudų vietovės ir produkto ryšį, pieno gamybos vietovėje turi būti gaunamos šios žaliavos:

— pašarai: švieži arba konservuoti bet kokio pavidalo sveiki javų augalai, žolė, žoliniai, ankštiniai augalai; šiaudai;

— žali kryžmažiedžiai augalai (kopūstai, rapsai, ropės, rapsukai);

— šaknys ir gumbai;

— javų grūdai, įskaitant kukurūzus ir jų produktus;

— aliejinių ir ankštinių augalų sėklos.

Ne iš pieno gamybos vietovės kilusių baltyminių pašarų priedų, kurių bendras azoto kiekis sudaro > 20 proc. bendros sausosios medžiagos, kiekis ribojamas iki 1 200 kg sausosios medžiagos vienai pieninei karvei per kalendorinius metus.

Draudžiama:

— bandos pašaruose naudoti karbamidą ir jo produktus, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1831/2003 dėl priedų, skirtų naudoti gyvūnų mityboje, 1 priede;

— bandos pašaruose naudoti neperdirbtą palmių, žemės riešutų, saulėgrąžų, linų, alyvuogių ir kokosų aliejų. Tai netaikoma aliejaus likučiui pašaruose ir aliejui, pridėtam kaip pagalbinė perdirbimo medžiaga gaminant koncentratus;

— bandai skirtus pašarus chemiškai apdoroti (visų pirma natrio šarmu ir amoniaku);

— naudoti iš genetiškai modifikuotų produktų pagamintus pašarus.

— Kaip pašarų priedus leidžiama naudoti tik fermentus ir bakterinius inokuliantus.

Pieninės karvės dienos davinį iš sausosios medžiagos sudaro:

— ne mažiau kaip 2 kg pašarų, išskyrus pašarinius kukurūzus,

— ne mažiau kaip 50 proc. ir ne mažiau kaip 7 kg kukurūzų (visais pavidalais).

Ganymo laikotarpiu kukurūzų kiekis sumažinamas iki ne mažiau kaip 1,5 kg.

Jei į dienos davinį įtraukiami kryžmažiedžiai augalai (kopūstai ir rapsai, ropės, rapsukai), jų dalis negali viršyti 10 proc. sausosios medžiagos.

Toliau nurodytų pašarų papildų kiekis per kalendorinius metus negali būti didesnis nei 1 800 kg sausosios medžiagos vienai pieninei karvei:

— javų grūdai ir jų produktai,

— aliejinių ir ankštinių augalų sėklos ir jų produktai,

— mineralai ir jų produktai,

— vitaminai,

— fermentacijos produktai ir šalutiniai jų produktai iš mikroorganizmų. “

5.2. Perdirbimas

Specifikacijos dalis „Perdirbimas“ papildoma siekiant geriau aprašyti sviesto gamybos sąlygas ir įtvirtinti gamybos vietovėje taikomą tradicinę sviesto gamybos praktiką.

a) Pieno surinkimas

Dalis „Pieno surinkimas“ papildoma siekiant aprašyti taikomą praktiką.

Įtraukiamas šis sakinys:

„Pienas surenkamas ne vėliau kaip per 72 valandas nuo pirmojo melžimo. “

Toks laikotarpis leidžia organizuoti pieno surinkimą šioje gana didelėje teritorijoje ir surinkti jį iš visų pieno gamintojų, nepriklausomai nuo jų pagaminto kiekio. 72 valandų laikotarpis nustatomas todėl, kad gamintojai plačiai pasklidę po visą vietovę.

Sakinys

„Teisės aktais nustatytoje vietovėje surinktas ir pieninėje priimtas pienas laikomas surinkimo, tai yra 4–6 °C, temperatūroje. “

pakeičiamas taip:

„Surinktas ir pieninėse priimtas pienas gali būti sandėliuojamas. Tokiu atveju sandėliavimo temperatūra turi būti 2–6 °C. “

Prievolė sandėliuoti pieną panaikinama, tačiau paliekama galimybė jį sandėliuoti nustatytoje temperatūroje, kuri leidžia išlaikyti pieno ypatybes nepakitusias. Pieno sandėliavimo temperatūra pakeičiama, kad jį būtų galima sandėliuoti žemesnėje temperatūroje (2–6 °C vietoj 4–6 °C).

Įtraukiamas šis sakinys:

„Pieną galima pasterizuoti.“

Prievolė pieną pasterizuoti iš dalies „Aprašymas“ išbraukiama, kad SKVN žymimą sviestą būtų galima gaminti iš žalio pieno. Tačiau pasterizuoti leidžiama.

Įtraukiamas šis sakinys:

„Draudžiama naudoti dažiklius, antioksidantus ir rūgštingumą mažinančias medžiagas, skirtas pieno rūgštingumui iki pasterizuojant sumažinti.“

Draudimas naudoti tam tikras medžiagas iš dalies „Aprašymas“ išbraukiamas, nes jis yra susijęs su gamybos būdu. Šis draudimas išlaikomas ir patvirtinamas aprašant visus gamybos etapus, įskaitant pieno gamybą.

Bendrojo dokumento 3.3 punktas papildomas šiomis pastraipomis:

„Sviestui „Beurre Charentes-Poitou“ gaminti naudojamas pienas, gaunamas iš geografinės vietovės, nustatytos pagal Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 5 straipsnio 3 dalį.“

b) Nugriebimas

Sakinys

„Prieš perdirbant pienas pakaitinamas iki 40 °C, kad būtų galima nugriebti. “

pakeičiamas taip:

„Nugriebimo temperatūra yra 40–60 °C. Sviestą gaminant iš žalio pieno, ji negali būti didesnė nei 40 °C.“

Iš pradžių buvo nustatyta 40 °C nugriebimo temperatūra, bet ji praktikoje varijuoja, todėl tenka apibrėžti temperatūros intervalą. Dabar nugriebimo temperatūra yra nuo 40 iki 60 °C. Tokio nugriebimo temperatūros intervalo, atsižvelgiant į naudojamą įrangą, pakanka, kad iš pieno būtų galima išgauti daugiau riebalų, ir nekyla pavojaus, kad pasikeis produkto juslinės ypatybės.

Be to, įtraukiama speciali ribinė vertė, susijusi su sviesto gamyba iš žalio pieno.

Įtraukiamas šis sakinys:

„Tik pasterizuoto pieno grietinėlė prieš pasterizuojant gali būti laikoma žemesnėje nei 6 °C temperatūroje.“

Todėl draudžiama sandėliuoti iš žalio pieno pagamintą grietinėlę. Iš žalio pieno pagaminta grietinėlė yra jautrus produktas, taigi bakteriologinio stabilumo dėlei ji turi būti greitai perdirbama.

Įtraukiamas šis sakinys:

„Grietinėlės riebumas turi būti ne mažiau kaip 36 g riebalų 100 g produkto. “

Nustačius mažiausią grietinėlės riebumą, galima užtikrinti sviestui gaminti tinkamos grietinėlės kokybę.

c) Grietinėlės pasterizavimas

Su grietinėlės pasterizavimu susijusi specifikacijos dalis keičiama siekiant aprašyti taikomą praktiką.

Sakinys

„Gauta grietinėlė pasterizuojama <...> taip pat naudoti rūgštingumą mažinančias medžiagas, dažiklius ar antioksidantus. “

pakeičiamas taip:

„Grietinėlę galima pasterizuoti. Tokiu atveju pasterizavimo temperatūra negali būti didesnė nei 96 °C, o pasterizavimo vertė turi būti ne mažesnė kaip 100 sekundžių. “

Pasterizuoti grietinėlę ir pieną nebėra privaloma, tačiau pasterizuoti leidžiama ir ši technologija specifikacijoje apibrėžiama. Dėl šių verčių grietinėlė apdorojama švelniai, išvengiant pernelyg stiprios Majaro reakcijos, dėl kurios atsirastų pervirto produkto prieskonis.

Grietinėlės inokuliavimas aptariamas atskiroje pastraipoje.

Įtraukiamas šis tekstas:

„Draudžiama naudoti dažiklius, antioksidantus ir rūgštingumą mažinančias medžiagas, skirtas grietinėlės rūgštingumui iki pasterizuojant sumažinti. Draudžiama naudoti bet kokį grietinėlės valymo būdą, išskyrus pasterizavimą. “

Kaip minėta pirmiau, produkto aprašyme buvęs draudimas naudoti tam tikras medžiagas išbraukiamas ir perkeliamas į visų gamybos etapų, kuriuose būtina jį išlaikyti ir įtvirtinti, aprašymą.

Įtraukiamas draudimas bet kokiu būdu valyti grietinėlę, išskyrus pasterizavimą. Toks apdorojimas neatitinka taikomos praktikos ir gali turėti įtakos produkto ypatybėms.

d) Grietinėlės inokuliavimas

Specifikacijos tekstas

„tada atvėsinama iki maždaug 12 °C temperatūros ir galiausiai inokuliuojama specifiniais fermentais. Draudžiama naudoti išrūgų grietinėlę arba užšaldytą ar greitai užšaldytą grietinėlę. <...>“

pakeičiamas taip:

„Grietinėlė atvėsinama iki ne aukštesnės nei 21 °C temperatūros ir inokuliuojama. Draudžiama naudoti išrūgų grietinėlę arba užšaldytą ar greitai užšaldytą grietinėlę. Nuo pieno nugriebimo iki inokuliavimo turi praeiti ne daugiau kaip 48 valandos. Naudojamus fermentus būtinai sudaro tik rūgimo ir aromatinius junginius išskiriančių bakterijų padermės. Jos įdedamos arba tiesiogiai, arba kaip raugas. Draudžiama naudoti tirštiklius ar kvapiąsias medžiagas. “

Inokuliavimo etapas, iš pradžių apibendrintas kaip „etapas, kai galiausiai inokuliuojama specifiniais fermentais“, dabar aprašomas atskiroje pastraipoje. Grietinėlės inokuliavimo procesas papildomas siekiant pridėti su temperatūra ir laiku susijusias sąlygas, taip pat nurodyti leidžiamų naudoti fermentų rūšį ir draudžiamą praktiką.

Nugriebta ir (arba) pasterizuota grietinėlė atvėsinama. Patikslinama, iki kokios temperatūros grietinėlė atvėsinama, nurodant didžiausią jos ribą (≤ 21 °C). Iš tiesų nuoroda „maždaug 12 °C“ negalėjo būti laikoma siektina verte kontrolės reikmėms, be to, veiklos vykdytojų praktika skiriasi. Pasirenkant ir naudojant sviestui gaminti naudojamus pieno fermentus atsižvelgiama į įvairių perdirbėjų praktinę patirtį.

Draudimas naudoti išrūgų grietinėlę papildomas draudimu naudoti užšaldytą arba greitai užšaldytą grietinėlę.

Siekiant užtikrinti sviesto kokybę, grietinėlė turi būti inokuliuojama kuo greičiau po nugriebimo, ne vėliau kaip per 48 valandas.

e) Biologinis grietinėlės brandinimas

Sakinys

„Pasibaigus privalomą trumpiausią dvylikos valandų laikotarpį trunkančiam brandinimui, ji atvėsinama, sumušamas sviestas ir supakuojamas į atskiras parduoti skirtas pakuotes. “

pakeičiamas taip:

„Grietinėlę privaloma biologiškai brandinti. Brandinimas vyksta ne trumpiau kaip 16 valandų 7–21 °C temperatūroje.“

Šis esminis sviesto gamybos etapas išlieka ir tebėra privalomas. Dėl brandinimo sviestas „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ išsiskiria iš pramoninės gamybos produkcijos ir tai nulemia jo kokybę.

Peržiūrimas grietinėlės brandinimo laikotarpis: jis pailginamas nuo 12 iki 16 valandų. Ilgesnis brandinimas yra naudingas, nes lėtas brendimas padeda atsiskleisti aromatams.

Šiuo etapu pritaikoma įvairių veiklos vykdytojų praktinė patirtis – jie išmoko kontroliuoti trukmę ir temperatūrą, atsižvelgdami į pasirinktus naudojamus fermentus ir gamybos tikslus. Biologinio brandinimo etapu ne tik vystosi fermentai ir skleidžiasi aromatai. Šiuo etapu riebalų lašeliai paruošiami sviestui mušti, o tai lemia sviesto plastiškumą. Kad šis etapas būtų sėkmingas, grietinėlės temperatūra turi būti vis keičiama: per visą brandinimą grietinėlė nebūna vienodos temperatūros. Todėl siekiant atsižvelgti į visus šiuos sviesto gamintojo praktinei patirčiai ir naudojamai įrangai būdingus temperatūros keitimo etapus būtina nustatyti 7–21 °C temperatūros intervalą. Temperatūros kontrolė leidžia reguliuoti sviesto plastiškumą.

f) Grietinėlės mušimas

Įtraukiama ši pastraipa:

„Atvėsinta grietinėlė mušama rankiniame mediniame, nerūdijančiojo plieno arba mechaniniame muštuve. Kai naudojamas rankinis muštuvas, sviesto grūdeliai perplaunami. “

Šiuo etapu grietinėlė perdirbama į sviestą – susiformuoja ir nuo pasukų atsiskiria sviesto grūdeliai. Įtrauktame tekste patikslinama, kokia gali būti naudojama įranga, ir įtvirtinama tradicinė rankiniame muštuve mušamo sviesto grūdelių perplovimo praktika.

g) Sviesto grūdelių minkymas

Įtraukiama ši pastraipa:

„Sviesto grūdeliai turi būti minkomi ne ilgiau kaip 60 minučių rankiniame muštuve arba ne ilgiau kaip 10 minučių mechaniniame muštuve. Sviestas negali būti maišomas ar plakamas.“

Šis etapas įtraukiamas siekiant išsamiau aprašyti sviesto gamybos procesą.

Sakinys

„Į sviestą galima pridėti iki 2 proc. druskos. “

pakeičiamas taip:

„Į sviestą galima pridėti iki 2,5 g smulkios druskos 100 g produkto arba iki 3 g rupios druskos 100 g produkto. “

Norint gauti sūdytą sviestą, minkant pridedama smulkios druskos, tad ši specifikacijoje buvusi nuostata pakartojama šioje pastraipoje. Ji keičiama siekiant patikslinti dedamos druskos kiekį, išskiriant smulkią druską ir rupią druską. Keičiamas gaminant sūdytą sviestą pridedamos druskos kiekis: jis padidinamas nuo 2 iki 2,5 g/100 g (kai naudojama smulki druska) ir nustatomas 3 g/100 g kiekis (kai naudojama rupi druska). Taip siekiama išgauti sūrų sviesto skonį, kuris aiškiau skiriasi nuo nesūdyto sviesto skonio. Panašiam jusliniam rezultatui pasiekti reikia didesnio rupios druskos kiekio, nes jos kristalai svieste pasiskirsto kitaip.

Sakinys

„Minkant draudžiama pridėti pieno fermentų. “

pakeičiamas taip:

„Draudžiama kokiomis nors priemonėmis didinti sviesto neriebalinės sausosios medžiagos kiekį, visų pirma, minkymo etapu pridedant pieno fermentų. “

Draudimas naudoti tam tikras priemones paliekamas ir patvirtinamas.

Išbraukiamas šis sakinys:

„Pakuojant kilmės vietos nuoroda žymimo sviesto pH neturi būti didesnis nei 6. “

Jis perkeliamas į dalį „Aprašymas“.

Išbraukiamas šis sakinys:

„Jo fosfatazės tyrimas turi būti neigiamas. “

Fosfatazė yra pasterizavimo rodiklis, todėl, atsižvelgiant į tai, kad į specifikaciją įtraukiamos nuostatos dėl sviesto gamybos iš žalio pieno, prievolė atlikti fosfatazės tyrimą panaikinama.

h) Specialiosios nuostatos dėl maisto pramonei skirto sviesto

Įtraukiama ši pastraipa:

„Tik maisto pramonei skirtas sviestas gali būti fiziškai apdorojamas taikant kontroliuojamą kristalizaciją. Tai yra mechaninis apdorojimas ir (arba) vienas po kito einantys atšaldymo etapai, kurių tikslas yra pasiekti žemesnę nei 16 °C galutinę temperatūrą.“

Taip siekiama įtraukti leidimą fiziškai kristalizuojant apdoroti maisto pramonei skirtą sviestą. Taip siekiama įtvirtinti vietos sviesto gamintojų išplėtotą praktiką, siekiant pabrėžti mechanines „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviesto ypatybes ir jo tinkamumą sluoksniuotosios tešlos gamybai. Toks apdorojimas visiškai nekeičia sviesto skonio. Kepiniai leidžia kitaip atskleisti visas SKVN „Beurre Charentes-Poitou“ sviesto ypatybes.

Šis etapas neprivalomas. Jis taikomas ne visam sviestui.

i) Pakavimas

Į specifikaciją įtraukiama tokia pastraipa:

„Sviestas pakuojamas 25 kg arba mažesnio svorio vienetais. Pirmasis pakavimo tikslas – suformuoti sviestą tokia forma, kokia jis bus parduodamas. Kitas pakavimo tikslas – apsaugoti sviestą nuo jį deformuoti galinčių smūgių ir denatūruoti galinčių kvapų. Tada sviestas atvėsinamas, kad kristalizuotųsi ir įgytų aromatų ir tekstūrą. Draudžiama užšaldyti iš žalio pieno pagamintą sviestą. Geografinėje vietovėje gali būti užšaldomas tik jau supakuotas maisto pramonei arba eksportui skirtas sviestas. Sviestas turi būti užšaldomas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo pagaminimo dienos. Sviestas užšaldomas po kristalizacijos – taip išsaugomos juslinės užšaldyto sviesto ypatybės. Užšaldytas sviestas laikomas ne aukštesnėje nei –18 °C temperatūroje ne ilgiau kaip 12 mėnesių. Jei eksportui skirtas sviestas buvo užšaldytas gabenimo reikmėms, vartotojams jis parduodamas atšildytas.“

Šiomis nuostatomis siekiama neleisti, kad pakistų sviesto „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ juslinės ypatybės.

Pakavimo nuostata paimta iš su šia nuoroda susijusio nacionalinės teisės akto. Į rengiamą SKVN specifikaciją ji nebuvo įtraukta.

Aprašomas išsaugojimo būdo – užšaldymo – naudojimas. Užšaldymas neturi įtakos sviesto juslinėms ypatybėms. Ši plačiai pieno pramonėje taikoma įprasta praktika iš tiesų pasirodė esanti naudinga išsaugant ir apsaugant juslines ypatybes. Šiuo papildymu visų pirma siekiama palengvinti didelių produkto kiekių eksportą, kuriam kitos alternatyvos tiesiog nėra. Tokiu atveju sviestas užšaldomas tik logistikos reikmėms, o galutiniam vartotojui parduotuvėse užšaldytas sviestas netiekiamas.

Dėl tų pačių priežasčių ir siekiant nuoseklumo Bendrojo dokumento 3.5 punktas papildomas šiomis pastraipomis:

„Sviestas geografinėje vietovėje pakuojamas 25 kg arba mažesnio svorio vienetais. Pirmasis pakavimo tikslas – suformuoti sviestą tokia forma, kokia jis bus parduodamas. Kitas pakavimo tikslas – apsaugoti sviestą nuo jį deformuoti galinčių smūgių ir denatūruoti galinčių kvapų. Tada sviestas atvėsinamas, kad kristalizuotųsi ir įgytų aromatų ir tekstūrą. Draudžiama užšaldyti iš žalio pieno pagamintą sviestą. Geografinėje vietovėje gali būti užšaldomas tik jau supakuotas maisto pramonei arba eksportui skirtas sviestas. Sviestas turi būti užšaldomas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo pagaminimo dienos. Sviestas užšaldomas po kristalizacijos – taip išsaugomos juslinės užšaldyto sviesto ypatybės. Šis etapas, kurį kontroliuoja vietovės veiklos vykdytojai, leidžia užtikrinti užšaldyto sviesto juslines ypatybes ir pasirūpinti užšaldymo sąlygomis be pašalinių kvapų, kuriems sviestas yra ypač jautrus. Užšaldytas sviestas laikomas ne aukštesnėje nei –18 °C temperatūroje ne ilgiau kaip 12 mėnesių. Jei eksportui skirtas sviestas buvo užšaldytas gabenimo reikmėms, vartotojams jis parduodamas atšildytas. “

5.5 Ryšys su geografine vietove

Perrašomas visas specifikacijos skyrius „Ryšys su geografine vietove“ siekiant akivaizdžiau nusakyti ryšį tarp „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviesto ir jo geografinės vietovės šio ryšio iš esmės nepakeičiant.

Visų pirma atkreipiamas dėmesys į „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ ypatybes ir jų ryšį su pieninių karvių mityba, kurioje gausu kukurūzų. Tokią praktiką nulėmė vasarą šilto ir sauso regiono geografiniai ypatumai, dėl kurių pieno gamyba priklauso nuo bandai šerti skirtų javų ir pašarinių augalų auginimo.

Punkte „Geografinės vietovės ypatumai“ nurodomi geografinės vietovės gamtiniai ir žmogiškieji veiksniai, apibendrinami istoriniai etapai ir atkreipiamas dėmesys į konkrečią patirtį ir praktiką.

Punktas „Produkto ypatumai“ atitinka produkto aprašymą.

Galiausiai punkte „Priežastinis ryšys“ paaiškinamas gamtinių ir žmogiškųjų veiksnių ir produkto ryšys.

Visas SKVN specifikacijos ryšio su geografine vietove tekstas pateikiamas Bendrojo dokumento 5 punkte.

5.6 Ženklinimas

Specifikacijos sakinys

„Pagal dekreto 5 straipsnį, ant pakuotės privaloma užklijuoti arba pavaizduoti ženklą, kuriame pateikiamas užrašas „Appellation d’Origine Contrôlée“ (saugoma kilmės vietos nuoroda). “

keičiamas taip:

„Be privalomų įrašų, nustatytų teisės aktuose, reglamentuojančiuose maisto produktų ženklinimą ir pateikimą, etiketėje tame pačiame regėjimo lauke nurodomas registruotasis produkto pavadinimas ir pateikiamas Europos Sąjungos SKVN simbolis. Jei parduodamas produktas žymimas platintojo prekių ženklu, ant pakuotės aiškiai ir įskaitomai nurodomas gamybos įmonės kodas arba pavadinimas. “

Dalis „Ženklinimas“ atnaujinama siekiant atsižvelgti į nacionalinės ir Europos Sąjungos teisės aktų pokyčius.

Į Bendrojo dokumento 3.6 punktą įtraukiamas toks tekstas:

„Be privalomų įrašų, nustatytų teisės aktuose, reglamentuojančiuose maisto produktų ženklinimą ir pateikimą, etiketėje tame pačiame regėjimo lauke nurodomas registruotasis produkto pavadinimas ir pateikiamas Europos Sąjungos SKVN simbolis. Jei parduodamas produktas žymimas platintojo prekių ženklu, ant pakuotės aiškiai ir įskaitomai nurodomas gamybos įmonės kodas arba pavadinimas.“

5.7 Kita

Valstybės narės kompetentinga tarnyba

Atsižvelgiant į Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 nuostatas, atnaujinami valstybės narės kompetentingos tarnybos – Nacionalinio kilmės nuorodų ir kokybės instituto (pranc. „Institut national de la qualité et de l’origine“, INAO) – kontaktiniai duomenys.

Pareiškėjų grupė

Atnaujinami pareiškėjų grupės kontaktiniai duomenys, nurodomas grupės pobūdis ir įtraukiama jos sudėtis.

Produkto rūšis

Siekiant atitikti Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 668/2014 XI priedo nuostatas, iš dalies pakeičiama nuoroda į produkto rūšį.

Atitinkamai pakeičiamas ir Bendrasis dokumentas.

Kontrolės įstaiga

Atnaujinami oficialių įstaigų pavadinimai ir adresai. Šioje dalyje nurodomi Prancūzijoje už kontrolę atsakingų kompetentingų institucijų – Nacionalinio kilmės nuorodų ir kokybės instituto (INAO) ir Konkurencijos, vartojimo reikalų ir kovos su sukčiavimu generalinio direktorato (DGCCRF) – kontaktiniai duomenys. Taip pat nurodoma, kad sertifikavimo institucijos pavadinimą ir kontaktinius duomenis galima rasti INAO interneto svetainėje ir Europos Komisijos duomenų bazėje.

Nacionaliniai reikalavimai

Produkto specifikacija papildoma skyriumi „Nacionaliniai reikalavimai“. Šioje lentelėje pateikiami pagrindiniai kontroliuotini punktai, pamatinės vertės ir vertinimo metodas.

BENDRASIS DOKUMENTAS

„Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“

ES Nr. PDO-FR-0137-AM01 – 3.12.2020

SKVN (X) SGN ( )

1. [SKVN arba SGN] pavadinimas (-ai)

„Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Prancūzija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

1.5 klasė. Aliejai ir riebalai (sviestas, margarinas, aliejus ir kt.).

3.2. Produkto, kurio pavadinimas nurodytas 1 punkte, aprašymas

Iš karvių pieno pagamintas „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviestas yra vienalytės, nuo kreminės iki blyškiai geltonos spalvos, subtilaus pieno kvapo, taip pat malonaus grietinėlės ir lazdynų riešutų skonio.

Jis tirpsta burnoje ir pasižymi tvirta ir kartu plastiška tekstūra, dėl to puikiai tinka sluoksniuotajai tešlai gaminti.

Sviestas gali būti nesūdytas arba sūdytas.

Sviesto pH yra ne didesnis kaip 6.

3.3. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams) ir žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

Ne visi pieninių karvių pašarai yra iš geografinės vietovės. Iš tiesų šioje vietovėje auginami plotai ne visuomet gali užtikrinti pieninėms karvėms reikiamą baltymų kiekį, tačiau iš pieno gamybos vietovės turi būti gaunama ne mažiau kaip 80 proc. viso metinio bandos davinio, kurį sudaro sausoji medžiaga.

Siekiant užtikrinti glaudų vietovės ir produkto ryšį, pieno gamybos vietovėje turi būti gaunamos šios žaliavos:

— pašarai: švieži arba konservuoti bet kokio pavidalo sveiki javų augalai, žolė, žoliniai, ankštiniai augalai, šiaudai;

— žali kryžmažiedžiai augalai (kopūstai, rapsai, ropės, rapsukai);

— šaknys ir gumbai;

— javų grūdai, įskaitant kukurūzus ir jų produktus;

— aliejinių ir ankštinių augalų sėklos.

Ne iš pieno gamybos vietovės kilusių baltyminių pašarų priedų, kurių bendras azoto kiekis sudaro > 20 proc. bendros sausosios medžiagos, kiekis ribojamas iki 1 200 kg sausosios medžiagos vienai pieninei karvei per kalendorinius metus.

Draudžiama:

— naudoti karbamidą ir jo produktus, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1831/2003 dėl priedų, skirtų naudoti gyvūnų mityboje, 1 priede;

— bandos pašaruose naudoti neperdirbtą palmių, žemės riešutų, saulėgrąžų, linų, alyvuogių ir kokosų aliejų. Tai netaikoma aliejaus likučiui pašaruose ir kaip pagalbinė perdirbimo medžiaga gaminant koncentratus pridėtam aliejui;

— bet koks cheminis bandai skirtų pašarų apdorojimas (visų pirma natrio šarmu ir amoniaku);

— naudoti iš genetiškai modifikuotų produktų pagamintus pašarus.

Kaip pašarų priedus leidžiama naudoti tik fermentus ir bakterinius inokuliantus.

Pieninės karvės dienos davinį iš sausosios medžiagos sudaro:

— ne mažiau kaip 2 kg pašarų, išskyrus pašarinius kukurūzus;

— ne mažiau kaip 50 proc. ir ne mažiau kaip 7 kg kukurūzų (visais pavidalais).

Ganymo laikotarpiu kukurūzų kiekis sumažinamas iki ne mažiau kaip 1,5 kg.

Jei į dienos davinį įtraukiami kryžmažiedžiai augalai (kopūstai ir rapsai, ropės, rapsukai), jų dalis negali viršyti 10 proc. sausosios medžiagos.

Toliau nurodytų pašarų papildų kiekis per kalendorinius metus negali būti didesnis nei 1 800 kg sausosios medžiagos vienai pieninei karvei:

— javų grūdai ir jų produktai;

— aliejinių ir ankštinių augalų sėklos ir jų produktai;

— mineralai ir jų produktai;

— vitaminai;

— fermentacijos produktai ir šalutiniai jų produktai iš mikroorganizmų.

„Beurre Charentes-Poitou“ sviestui gaminti naudojamas pienas, gaunamas iš apibrėžtos geografinės vietovės pagal Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 5 straipsnio 3 dalį.

3.4. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

Pienas gaunamas ir sviestas gaminamas 4 punkte nustatytoje geografinėje vietovėje.

3.5. Specialiosios produkto registruotu pavadinimu pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

Sviestas pakuojamas geografinėje vietovėje, 25 kg arba mažesnio svorio vienetais.

Pirmasis pakavimo tikslas – suformuoti sviestą tokia forma, kokia jis bus parduodamas. Kitas pakavimo tikslas – apsaugoti sviestą nuo jį deformuoti galinčių smūgių ir denatūruoti galinčių kvapų.

Tada sviestas atvėsinamas, kad kristalizuotųsi ir įgytų aromatų ir tekstūrą.

Draudžiama užšaldyti iš žalio pieno pagamintą sviestą.

Geografinėje vietovėje gali būti užšaldomas tik jau supakuotas maisto pramonei arba eksportui skirtas sviestas.

Sviestas turi būti užšaldomas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo pagaminimo dienos. Sviestas užšaldomas po kristalizacijos – taip išsaugomos juslinės užšaldyto sviesto ypatybės. Šis etapas, kurį kontroliuoja vietovės veiklos vykdytojai, leidžia užtikrinti užšaldyto sviesto juslines ypatybes ir pasirūpinti, kad užšaldymo sąlygos būtų tinkamos ir kad nebūtų pašalinių kvapų, kuriems sviestas yra ypač jautrus.

Užšaldytas sviestas laikomas ne aukštesnėje nei –18 °C temperatūroje ne ilgiau kaip 12 mėnesių.

Jei eksportui skirtas sviestas buvo užšaldytas gabenimo reikmėms, vartotojams jis parduodamas atšildytas.

3.6. Specialiosios produkto registruotu pavadinimu ženklinimo taisyklės

Be privalomų įrašų, nustatytų teisės aktuose, reglamentuojančiuose maisto produktų ženklinimą ir pateikimą, etiketėje tame pačiame regėjimo lauke nurodomas registruotasis produkto pavadinimas ir pateikiamas Europos Sąjungos SKVN simbolis.

Jei parduodamas produktas žymimas platintojo prekių ženklu, ant pakuotės aiškiai ir įskaitomai nurodomas gamybos įmonės kodas arba pavadinimas.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

SKVN „Beurre Charentes-Poitou“ geografinę vietovę sudaro šie departamentai, kantonai ir komunos:

— visas Šarantos departamentas;

— visas Pajūrio Šarantos departamentas;

— Dordonės departamentas: Perigoro Ver Nontrono kantono komunos (išskyrus šias komunas: Champs-Romain, Milhac-de-Nontron, Saint-Front-la-Rivière, Saint-Pardoux-la-Rivière, Saint-Saud-Lacoussière) ir Riberako kantono komunos (išskyrus šias komunas: Celles, Saint-André-de-Double, Saint-Vincent-de-Connezac), taip pat šios komunos: Brantôme en Périgord (tik deleguotosios Sen Krepen de Rišmono komunos teritorija), Rudeau-Ladosse, Mareuil en Périgord, Parcoul-Chenaud, La Rochebeaucourt-et-Argentine, La Roche-Chalais, Saint Aulaye-Puymangou, Sainte-Croix-de-Mareuil, Saint-Félix-de-Bourdeilles, Saint Privat en Périgord, Saint-Vincent-Jalmoutiers, Servanches;

— Žirondos departamentas: Šiaurės-Žirondos kantono komunos (išskyrus šias komunas: Cubzac-les-Ponts, Gauriaguet, Périssac, Peujard, Saint-André-de-Cubzac, Saint-Genčs-de-Fronsac, Saint-Gervais, Saint-Laurent-d’Arce, Val de Virvée, Virsac komunas), taip pat šios komunos: Anglade, Braud-et-Saint-Louis, Les Eglisottes-et-Chalaures, Etauliers, Eyrans, Lapouyade, Pleine-Selve, Reignac, Saint-Antoine-sur-l’Isle, Saint-Aubin-de-Blaye, Val-de-Livenne, Saint-Christophe-de-Double, Saint-Ciers-d’Abzac, Saint-Ciers-sur-Gironde, Saint-Palais, Tizac-de-Lapouyade;

— Endro departamentas: šios komunos: Bélâbre, Chalais, Ciron, Concremiers, Ingrandes, Lignac, Lureuil, Mauvières, Pouligny-Saint-Pierre, Prissac, Saint-Hilaire-sur-Benaise, Tilly, Tournon-Saint-Martin;

— Endro ir Luaros departamentas: Dekarto kantono komunos (išskyrus šias komunas: Betz-le-Château, Bossée, Bournan, La Chapelle-Blanche-Saint-Martin, Charnizay, Ciran, Cussay, Esves-le-Moutier, Ferrière-Larçon, Ligueil, Louans, Le Louroux, Manthelan, Mouzay, Saint-Flovier, Varennes, Vou komunas) ir Sent Mor de Tureno kantono komunos (išskyrus šias komunas: Anché, Assay, Avon-les-Roches, Brizay, Champigny-sur-Veude, Chaveignes, Chezelles, Cravant-les-Côteaux, Crissay-sur-Manse, Crouzilles, L’Ile-Bouchard, Lémeré, Ligré, Panzoult, Parçay-sur-Vienne, Richelieu, Rilly-sur-Vienne, Sazilly, Tavant, Theneuil, Trogues komunas);

— Atlanto Luaros departamentas: šios komunos: Boussay, Gétigné, Legé, La Planche, Remouillé, Corcoué-sur-Logne, Saint-Hilaire-de-Clisson, Vieillevigne;

— Meno ir Luaros departamentas: Šolė kantono komunos, Šolė-2 kantono komunos (išskyrus šias komunas: Cernusson, Montilliers, Lys-Haut-Layon (tik šių deleguotųjų komunų: La Fosse-de-Tigné, Tancoigné, Tigné et Trémont komunų, teritorija)) ir Sen Maker an Možo kantono komunos (išskyrus šias komunas: May-sur-Evre ir Sèvremoine (tik šių deleguotųjų komunų: La Renaudière, Saint-Crespin-dur-Moine, Saint-Germain-sur-Moine, Saint-Macaire-en-Mauges, Tillières, teritorija)), taip pat šios komunos: Antoigné, (Le) Puy-Notre-Dame, Saint-Macaire-du-Bois;

— visas De Sevro departamentas;

— visas Vandėjos departamentas;

— visas Vjeno departamentas;

— Aukštutinio Vjeno departamentas: Šatoponsako kantono komunos (išskyrus Balledent, Châteauponsac, Dompierre-les-Eglises, Droux, Magnac-Laval, Rancon, Saint-Amand-Magnazeix, Saint-Hilaire-la-Treille, Saint-Léger-Magnazeix, Saint-Sornin-Leulac, Villefavard), Sen Žiunjeno ir Uaro ir Gartampo slėnio kantonų komunos, taip pat šios komunos: La Chapelle-Montbrandeix, Chéronnac, Dournazac, Gajoubert, Maisonnais-sur-Tardoire, Marval, Val d’Issoire, Montrol-Sénard, Mortemart, Nouic, Pensol, Rochechouart, Saint-Martial-sur-Isop, Saint-Mathieu, Les Salles-Lavauguyon, Vayres, Videix.

Kilmės vietos nuoroda „Beurre Charentes-Poitou“ žymimas Šarantos, Pajūrio Šarantos, De Sevro, Vandėjos ir Vjeno departamentuose esančiuose gamybos cechuose pagamintas, supakuotas ir prireikus užšaldytas sviestas.

Vietoj šios kilmės vietos nuorodos Šarantos ar Pajūrio Šarantos departamentuose pagamintas, supakuotas ir prireikus užšaldytas sviestas gali būti žymimas kilmės vietos nuoroda „Beurre des Charentes“, o De Sevro departamente pagamintas, supakuotas ir prireikus užšaldytas sviestas – kilmės vietos nuoroda „Beurre des Deux-Sèvres“.

5. Ryšys su geografine vietove

„Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviestas pasižymi savita, tvirta ir kartu plastiška tekstūra – tuo jis išsiskiria iš kito rinkoje parduodamo sviesto. Jis yra nuo seno vertinamas ir mėgstamas kepėjų, nes puikiai tinka sluoksniuotajai tešlai gaminti.

Tvirta ir kartu plastišką sviesto tekstūrą, konkrečiau – jo riebumą, tiesiogiai lemia pieninių karvių mityba, kurioje gausu kukurūzų. Šiame vasarą šiltame ir sausame regione gamybai naudojamas daugiausia javais ir pašariniais augalais šeriamos bandos pienas. Geografinė vietovė plyti istoriniame regione tarp Paryžiaus ir Akvitanijos baseinų viename jos pakraštyje ir Centrinio Masyvo ir Armorikos aukštumos kitame. Geografai šią vietovę dažnai įvardija kaip topografinę, geologinę ir klimato ribą. Vietovės reljefas yra gana lygus. Vyraujantį kraštovaizdį sudaro plačios lygumos ir žemos nelygios plokštikalnės, daubos ir daugiausia platūs slėniai su sąnašų nuklotais dugnais ir lėkštais šlaitais.

Pakrantėje vyraujantis tipinis jūrinis klimatas krašto gilumoje virsta netipiniu jūriniu klimatu su vasaros mėnesiais pasitaikančiomis ilgai trunkančiomis sausromis.

Šiame regione, kuris po XIX a. vynuogynus išnaikinusio vynuoginių filokserų antplūdžio tapo mišrios augalininkystės ir gyvulininkystės vietove, susiklostė labai palankios klimato sąlygos auginti kukurūzus – šios vietovės gyventojai vieni iš pirmųjų Prancūzijoje ėmė juos auginti. Kukurūzai buvo auginami pašarui ir greitai tapo viena iš svarbiausių pieninių karvių pašaro dalių. Šiandien, kaip ir seniau, gyvuliai auginami visiškai šalia žmonių, jiems po ranka. Daugiausia laiko jie praleidžia tvarte, ten yra ir šeriami.

1888 m. prie Siuržero (Pajūrio Šaranta) įsteigus pirmąją kooperatinę pieninę, prasidėjo specializuotosios sviesto gamybos plėtra. Tam buvo galima panaudoti regione gaminamą pieno produkciją. Tuomet sviestas buvo gaminamas tik iš žalio pieno. Dėl higienos sumetimų XX a. pradžioje pieno pramonėje visų produktų ir ypač sviesto gamyboje labai greitai prigijo pasterizacija. Ji leido pagerinti sviesto laikymo sąlygas, plačiai jam paplisti ir tapti pripažintam už savo gamybos vietovės ribų. Sviestas iš žalio pieno gaminamas iki šiol.

Praktinė sviesto gamintojų patirtis dar ir šiandien grindžiama biologiniu grietinėlės brandinimu. Dėl šio etapo sviesto gamyba skiriasi nuo pramoninės gamybos, jis taip pat lemia sviesto kvapo kokybę. Ši praktinė patirtis visų pirma grindžiama prie geografinėje vietovėje gauto pieno riebalų sudėties itin gerai prisitaikiusių fermentų pasirinkimu. Galiausiai pastaruoju metu išplėtotas pirmiausia kepiniams skirto sviesto kristalizavimas leidžia pagerinti sviestui būdingą plastiškumą.

Iš pradžių sviestas buvo parduodamas „Beurre Charentes-Poitou“ pavadinimu, o vėliau, struktūrizavus sektorių ir susibūrus kooperatyvams, taip pat „Beurre des Charentes“ ir „Beurre des Deux-Sèvres“ pavadinimais.

Sviestui „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ būdinga visuomet tokia pati spalva, tekstūra ir aromatai. Jis yra vienalytės, nuo kreminės iki blyškiai geltonos spalvos ir tirpsta burnoje. Sviestui būdinga tvirta ir kartu plastiška tekstūra. Būtent dėl to jis skiriasi nuo kito rinkoje parduodamo sviesto.

„Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres “ taip pat pasižymi išskirtinėmis aromatinėmis ypatybėmis – lazdynų riešutų ir šviežios grietinėlės skoniu.

Dėl pašarų, kuriais šeriamos pieninės karvės, pienas būna riebus, todėl labai tinka sviestui gaminti. Vienas iš pieno savybes lemiančių veiksnių yra ištisus metus nemažą karvių pašaro davinio dalį sudarantys kukurūzai. Tokia karvių mityba tiesiogiai lemia tvirtą ir kartu plastišką sviesto tekstūrą. Pastebėta, kad dėl pieninių karvių pašaruose esančių kukurūzų pienas būna pastovaus riebumo, taip pat jame natūraliai yra prie sviesto plastiškumo prisidedančių sočiųjų riebalų rūgščių.

Be to, dėl šios reguliuojamosios šėrimo sistemos gyvuliai vienodai šeriami ištisus metus, nesvarbu, kurioje geografinės vietovės vietoje yra ūkis. Dėl tokio mitybos stabilumo sviesto „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres “ ypatybės nekinta, o tai itin vertina ir mėgsta šio produkto vartotojai, visų pirma kepėjai. Kadangi galima kontroliuoti sviesto „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ kristalizavimąsi, jį patogu naudoti sluoksniuotajai tešlai ir kepiniams gaminti.

Svieste taip pat itin gausu laktonų – vaisiniais pokvapiais pasižyminčių aromatinių molekulių. Išraiškingų aromatų sviestas įgyja dėl labai ilgai trunkančio natūralaus grietinėlės brandėjimo – būtent šis etapas nulemia „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ sviesto aromatingumą, kuriuo jis skiriasi nuo pramoniniu būdu pagamintos produkcijos. Labai platus dėl brandinimo atsirandančių junginių spektras suteikia sviestui „Beurre Charentes-Poitou“ / „Beurre des Charentes“ / „Beurre des Deux-Sèvres“ savitų aromatų ir lazdynų riešutų bei šviežios grietinėlės skonį.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

https://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-5fce1a8c-5cdc-49ec-829a-1713050d597f

(1) OL L 343, 2012 12 14, p. 1.