LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 21/2

AIŠKINAMASIS KOMISIJOS KOMUNIKATAS

dėl kelių krovininio transporto kabotažo laikinojo pobūdžio

(2005/C 21/02)

(Tekstas svarbus EEE)

Šio aiškinamojo komunikato tikslas – iš esmės išnagrinėti ir išaiškinti sąvoką, „laikinai“, vartojamą Bendrijos reglamentuose dėl kabotažinio vežimo. Nei Reglamente Nr. 12/98 dėl kabotažinio keleivių vežimo, nei Reglamente Nr. 3118/93 dėl kabotažinio krovinių vežimo (1) šios sąvokos aiškinimo ar taikymo problemos nenagrinėjamos. Šiame komunikate nagrinėjamas tik krovinių transporto kabotažo klausimas.

1 skyriuje apibrėžiama kabotažo sąvoka ir aprašoma problema. 2 skyriuje apibendrinama dabartinė kabotažo padėtis Bendrijoje, pateikiant šio vežimo ekonominius ir teisinius aspektus, taip pat aprašomos problemos, su kuriomis susiduria valstybės narės, atlikdamos kontrolę. 3 skyriuje pateikiamos pagrindinės teisės gairės, kurios buvo apibrėžtos, remiantis Teisingumo Teismo praktika ir atsižvelgiant į valstybių narių teisės nuostatas, taikomomas šioje srityje. 4 skyriuje pateikiamos išvados.

Šis komunikatas nepažeidžia Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktikos Sutarties ir Reglamento Nr. 3118/93 nuostatų dėl kabotažo aiškinimo.

1. ĮVADAS

1.1. Kabotažas

Remiantis Sutarties EB 71 straipsnio 1 dalies b punkto nuostatomis Bendrijos reglamentuose (2) pateikiamas toks kabotažo apibrėžimas: „Visi vežėjai nerezidentai, turintys Bendrijos leidimą, gali laikinai ir be kiekybės apribojimų teikti krovinių vidaus vežimo keliais paslaugas kitoje valstybėje narėje, neturėdami joje registruotos buveinės ar kitos įstaigo“s.

Viena iš dviejų pagrindinių kabotažinio vežimo ypatybių yra ta, kad ši paslauga gali būti teikiama tik laikinai.

1.2. Problema

Europos Sąjungos valstybių narių prašymu Komisija pradėjo nagrinėti klausimus, kilusius dėl kabotažinio vežimo. Iš tiesų jau tam tikrą laiką susiduriama su problemomis, nes Bendrijos reglamentuose nepateikiamas išsamus sąvokos „laikinai“ apibrėžimas. Vežėjams kyla neaiškumų, nes nėra tikslaus kabotažinio vežimo apibrėžimo. Be to, nors Stojimo sutartyje daugeliui naujųjų valstybių narių numatomas pereinamasis laikotarpis kabotažiniam vežimui, kelių transporto verslą Bendrijos plėtra privertė nerimauti. Ir todėl valstybių narių valdžios institucijos kreipėsi į Komisiją dėl laikino kabotažo sąvokos išaiškinimo.

Be to, kelios valstybės narės pabrėžė, kad patiria sunkumų, kontroliuodamos kabotažinį vežimą, o ypač tikrindamos jo galiojimo laiką. Kai kurios valstybės nustatė trukmę, kuriai pasibaigus, vežėjai turi grįžti į savo šalį. Jos oficialiai įteisino kriterijus, pagal kuriuos galima nustatyti, kada vežėjo paslaugos ar paslaugų visuma, teikiama kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje įmonė yra įsteigta, yra laikina.

2. TEISINIAI IR EKONOMINIAI KABOTAŽO ASPEKTAI

2.1. Ekonominiai aspektai

Nors 2002 m. vežėjų, įregistruotų visose valstybėse narėse, suteiktos kabotažo paslaugos sudarė apie 11 milijardų tonkilometrių,tai rodo, kad jų įspūdingai (25,3 %) padaugėjo, palyginti su 2000 m. – vis dėlto kabotažo paslaugos sudaro labai mažai visų kelių vežėjų teikiamų paslaugų: 14-oje ES šalių (ES, išskyrus Graikiją) 2002 m. jos sudarė tik 0,8 % visų gabenimo paslaugų (nacionalinių ir tarptautinių). Visgi reikėtų pabrėžti, kad nors 0,8 % apskritai atrodo mažas skaičius, tačiau su kabotažo problema susiduriama vis labiau ir ji dėl Bendrijos plėtros kelia vis daugiau susirūpinimo.

EUROSTATO nuomone, (3) mažosioms valstybėms narėms, kurios turi ribotą šalies rinką ar yra šalia užsienio šalių vežėjų rinkos, kabotažas gali būti labai svarbus: 2002 m. jis sudarė atitinkamai 22 %, 4 % ir 3 % visos Liuksemburgo, Belgijos ir Airijos vežėjų keliais veiklos. Be abejo, Beniliukso šalys ir toliau yra pačios aktyviausios kabotažo paslaugų rinkoje: 2002 m. 55 % visų kabotažo paslaugų teikė šios trys šalys. Vokietijos vežėjų, kuriems priklauso apie 15 % šios rinkos, veikla taip pat labai aktyvi.

Prancūzija ir Vokietija yra dvi pagrindinės šalys, kurių teritorijoje atliekami kabotažinio vežimai: jose įvykdoma atitinkamai 31 % ir 28 % viso atliekamo kabotažo. Jungtinė Karalystė, kurioje įvykdoma 13 % viso kabotažo, yra trečioji šalis, kurioje dažniausiai vykdomas kabotažas. Šalys, esančios ES pakraščiuose, sudaro mažesnę nei 1 % rinkos dalį.

2.2. Teisiniai aspektai

2.2.1. Teisinis pagrindas – Reglamentas Nr. 3118/93

Pirmajame Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3118/93 straipsnyje nustatoma, kad visiems vežėjams, vežantiems krovinius keliais samdos pagrindais ar už atlygį ir turintiems Bendrijos leidimą, nurodytą Reglamente (EEB) Nr. 881/92, šiame reglamente nustatytomis sąlygomis leidžiama samdos pagrindais ar už atlygį laikinai teikti prekių vidaus vežimo keliais paslaugas kitoje valstybėje narėje, neturint joje registruotos buveinės ar kitos įstaigos.

Sąvoka „laikinai“ vartojama, remiantis tiesiogiai Sutarties EB 50.3 straipsniu dėl paslaugų teikimo laisvės. Nei Komisija, nei Taryba, priimdamos reglamentus, nemanė, kad reikia patikslinti šią sąvoką. Žinoma, reikia aiškiai nustatyti, ar atliekama veikla paremta paslaugų teikimo laisve, nes jos teikiamos laikinai, ar tai yra veikla, kuri remiasi įsisteigimo teise ir yra teikiama nuolat. Pagal Sutarties dėl paslaugų teikimo laisvės ir įsisteigimo teisės nuostatas ūkio subjektas turi laikytis vienos iš šių dviejų pagrindinių Bendrijos teisėje skelbiamų laisvių, t.y. jo veikla apsiriboja arba paslaugų teikimu, arba remiasi įsisteigimo teise; vienos veiklos ribos baigiasi ten, kur prasideda kitos veiklos ribos. Dėl to šalies teisės aktai, kuriuose vienu ar kitu būdu ribojamas paslaugų teikimas, priverčia paslaugą teikiantį subjektą, pasibaigus leistinam laikotarpiui, įsisteigti ir taip suvaržo pagrindinę laisvę teikti paslaugas.

Praktikoje pastebima, kad nelengva nustatyti, kada laikina veikla tampa nuolatine. Tačiau ši nuostata yra būtina, nes ūkio subjektai turi teisę žinoti savo tikrąsias galimybes užsiimti kabotažo veikla, o valstybės narės turi teisę apsaugoti savo šalies rinką nuo paslaugų teikėjų, kurie prisidengdami paslaugos teikimo laikinumu, iš tikrųjų vykdo nuolatinę veiklą ir nesilaiko priimančiosios valstybės narės įsisteigimo taisyklių.

2.2.2. Teisingumo Teismo praktika

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas šiuo metu dar nepateikė „laikinai“ teikiamos gabenimo paslaugos išaiškinimo. Tačiau jis apibrėžė laikinai teikiamos paslaugos kriterijus.

Šiam tyrimui gali būti naudingi trys Teismo sprendimai.

Sprendimas Gebhardt (4)

Šioje byloje Consiglio nazionale Forense (Italija), norėdama palengvinti advokatų paslaugų praktinę teikimo laisvę, paprašė Teisingumo Teismo pateikti prejudicinį sprendimą dėl Direktyvos 77/249/EEB išaiškinimo. Consiglio nazionale Forense kreipėsi į Teismą, prašydama pareikšti nuomonę dėl taikytinų vertinimo kriterijų, paremtų advokato (veikiančio pagal minėtos Direktyvos nuostatas) teikiamų paslaugų trukme ir dažnumu, nustatant, ar tokia veikla yra laikina ar nuolatinė.

Teismo nuomone, pagal Sutartį įsisteigimo sąvoka yra labai plati, suteikianti galimybę Bendrijos piliečiui nuolat ir nepertraukiamai dalyvauti bet kurios kitos, nei jo kilmės šalis, valstybės narės ūkio veikloje ir iš to gauti pelno; taip yra skatinamas ekonominis ir socialinis skverbimasis į Bendrijos savisamdos veiklos sritį (žr. taip pat 1974 m. birželio 21 d. sprendimą Reyners, 2/74, Rinkinys, p. 631, 21 punktas). Visgi remiantis Sutarties nuostatomis dėl paslaugų teikimo, ypač jos 60 straipsnio trečiąja pastraipa, numatoma, kad paslaugą teikiantis asmuo, kad galėtų ją teikti, gali laikinai savo veikla verstis toje šalyje, kur paslauga teikiama.

Atsakydamas į pateiktus klausimus, Teismas priėmė šį sprendimą:

1) Pagal Sutarties 60 straipsnio trečiosios pastraipos nuostatas, ar paslauga teikiama laikinai, nustatoma pagal jos trukmę, dažnumą, periodiškumą ir tęstinumą.

2) Pagal Sutartį paslaugos teikėjas gali naudotis priimančiosios valstybės narės infrastruktūra, reikalinga paslaugos teikimui.

3) Valstybės narės subjektas, nuolat ir nepertraukiamai užsiimantis profesine veikla kitoje valstybėje narėje, kur yra jo juridinė buveinė, ir teikiantis paslaugas tos valstybės subjektams, remiasi straipsnio dėl įsisteigimo teisės, o ne straipsnio dėl paslaugų teikimo nuostatomis.

Darydamas išvadas, generalinis advokatas pabrėžia, kad vien tik trukmės kriterijaus nepakanka, norint nustatyti, ar valstybėje narėje paslauga ar paslaugos yra teikiamos laikinai; ar tam tikra veikla laikina, priklauso ne vien tik nuo teikiamos paslaugos trukmės, bet ir nuo jos dažnumo, periodiškumo ar tęstinumo.

Sprendimas Schnitzer (5)

Nagrinėdamas šią bylą dėl amatinio tinkavimo paslaugų teikimo, Teismas peržiūrėjo Gebhardt bylos argumentus ir padarė išvadą, kad „jokia Sutarties nuostata neleidžia teoriškai apibrėžti trukmės ar dažnumo, kuriuo remiantis paslauga ar tam tikros paslaugų rūšys, teikiamos kitoje valstybėje narėje, nebūtų laikomos pagal Sutarties nuostatas teikiamomis paslaugomis“.

Teismas taip pat pridūrė, kad „jei ūkio subjektas, įsteigtas vienoje valstybėje narėje ir turintis joje infrastruktūrą, leidžiančią nuolat ir nepertraukiamai užsiimti profesine veikla, tam tikrais nustatytais laiko tarpais ar reguliariai teikia tokias pačias ar panašias paslaugas kitos valstybės narės subjektams, neturėdamas joje minėtos infrastruktūros, tai šio požymio nepakanka, kad toks ūkio subjektas būtų laikomas įsteigtu minėtoje valstybėje narėje“.

Taigi nei veiklos periodiškumas, nei tai, kad ja užsiimama tam tikrais nustatytais laiko tarpais, nei jos tęstinumas negali būti vieninteliai kriterijai, pagal kuriuos nustatoma, ar šią veiklą reglamentuoja paslaugų teikimo laisvės ar įsisteigimo teisė.

Sprendimas Andreas Hoves (6)

Šioje byloje reikėjo nustatyti, ar transporto įmonė, kurios pagrindinė būstinė yra Liuksemburge ir kuri teikia kabotažinio vežimo paslaugas Vokietijoje, privalo mokėti tai valstybei motorinių transporto priemonių mokestį, kaip ir už krovininius automobilius, įregistruotus Liuksemburge.

Generalinis advokatas, darydamas išvadas, pabrėžė, kad „kabotažinis vežimas iš esmės yra laikinas, jei vežėjas neturi registruotos buveinės ar kitos įstaigos priimančiojoje valstybėje narėje. Kabotažas iš esmės yra laiko ribojama veikla ir ji nėra nuolat teikiama paslauga, kaip tai daroma įsteigus buveinę“.

Teismas patikslino, kad ar tam tikros paslaugos yra laikinos, vertinama ne vien tik atsižvelgiant į tos paslaugos teikimo trukmę, bet ir į jos dažnumą, periodiškumą ir tęstinumą.

Laiko kriterijus priklauso nuo to, ar priimančiojoje valstybėje narėje yra įsteigta buveinė ar kita įstaiga.

2.2.3. Nacionalinės teisės aktai

2003 m. gruodžio mėn. Komisija surengė nacionalinių ekspertų pasitarimą aptarti pastarųjų metų sunkumų, kurių kilo dėl sąvokos „laikinai“ taikymo, kalbant apie kabotažinio vežimo veiklą. Per šį pasitarimą buvo sudaryta galimybė apibendrinti valstybių narių kabotažinio vežimo praktiką, kuri ir parodė, kad reikalinga suvienodinti naudojamus metodus.

Jungtinėje Karalystėje 2002 m. gruodžio 1 d. priimtas sąvokos „laikinai“ aiškinimas, pagal kurį vežėjas privalo įrodyti, kad transporto priemonė buvo išvažiavusi iš šalies ne mažiau kaip vieną kartą per mėnesį.

Graikijoje pagal 1998 12 8 aplinkraštį nustatytas didžiausias galimas dviejų mėnesių per metus kabotažinio vežimo kitose valstybėse narėse laikotarpis (remiantis ankstesčiau naudotų leidimų verstis kabotažu galiojimo laiku ). Įsikišus Komisijos tarnyboms, 2000 4 19 šis aplinkraštis pakeistas kitu. Naujajame aplinkraštyje laikotarpis nenurodomas, bet pridedamas sąvokos „laikinai“ aiškinimas dėl krovininių transporto priemonių, įregistruotų kitoje ES valstybėje narėje, kuriomis Graikijos teritorijoje gabenami kroviniai:

— Transporto įmonės veikla turi būti tik laikina ir jokiu būdu negalima teikti paslaugų nuolat, dažnai, reguliariai ar nepertraukiamai;

— Jei įmonės, užsiimančios kabotažu, transporto priemonės niekada neišvažiuoja iš priimančiosios valstybės narės teritorijos, tai yra laikoma Reglamento (EB) Nr. 3118/93 pažeidimu.

— Veikla turi būti tik užsakomoji, vykdoma nustatytais intervalais, bet nereguliari.

— Vežėjas turi pateikti įrodymą, kad transporto priemonė buvo išvykusi iš priimančiosios valstybės narės nustatytu laiku ir nerečiau kaip kartą per mėnesį.

Šie kriterijai padės kontroliuoti, ar kiekvienu atveju veikla vykdoma, nepažeidžiant Reglamento (EB) Nr. 3118/93.

Prancūzijoje kabotažo apribojimai nustatyti, remiantis 2002 m. sausio 22 d. aplinkraščiu, kur teigiama, kad „jei transporto priemonėmis nepertraukiamai teikiama kabotažo paslauga šalies teritorijoje daugiau nei vieną savaitę, tai laikoma pažeidimu“. Prancūzijos Valstybės taryba, į kurią buvo kreiptasi šiuo klausimu, pasisakė dėl šio aplinkraščio įgyvendinimo sustabdymo, o vėliau ir dėl jo panaikinimo, teigdama, kad svarstomame aplinkraštyje nustatomos privalomos bendro pobūdžio nuostatos, kuriomis nustatomos naujos kabotažo taisyklės, kurių nustatymas nepriklauso transporto ministro kompetencijai.

Komisija įsikišo į Prancūzijos valdžios institucijų veiklą, panaikindama šį neteisėtą apribojimą, kuris vėliau buvo panaikintas Valstybės tarybos sprendimu.

Italijoje 2004 m. balandžio 29 d. ministro įsakymu apribotas Bendrijos įmonių kabotažinis vežimas Italijoje; remiantis įsakymu, leidžiama teikti paslaugas 15 dienų per mėnesį, bet ne ilgiau kaip 5 dienas iš eilės. Be to, ministro įsakymu vežėjai įpareigojami turėti transporto priemonėse šalies kabotažinio vežimo kelionės lapų knygą, kurią generalinio direktoriaus 2004 m. gegužės 31 d. sprendimu privalo išduoti Italijos transporto ministerija.

3. KABOTAŽO LAIKINOJO POBŪDŽIO VERTINIMO RODIKLIAI

Atsižvelgiant į tai kas išdėtyta pirmiau, nustatant, ar kabotažinis vežimas yra laikinas, būtina atsižvelgti į visus veiksnius ir aplinkybes, būdingas minėtai veiklai.

3.1.1. Keturi kriterijai (trukmė, dažnumas, periodiškumas ir tęstinumas)

Nors šie keturi Teisingumo Teismo apibrėžti kriterijai nėra vieninteliai, kuriais remiantis, nustatoma, ar kabotažinis vežimas yra laikinas, jie yra geras pagrindas analizei. Šie kriterijai negali būti taikomi savaime. Valdžios institucijos turi jais remtis, atlikdamos kontrolę, tačiau tai jų neatleidžia nuo kiekvienos konkrečios situacijos analizės atlikimo.

Trukmė yra laikotarpis (savaitės, mėnesiai), per kurį vežėjas atlieka vieną ar keletą kabotažinio vežimo operacijų ne toje valstybėje narėje, kurioje vežėjas yra įsisteigęs. Trukmė glaudžiai susijusi su dažnumu, pagal kurį nustatomas kabotažinio vežimo operacijų skaičius per mėnesį ar per metus. Visgi tai, ar paslaugos teikiamos laikinai, turi būti įvertinama, atsižvelgiant į tai, ar per vienerius metus vežėjas kabotažinio vežimo operacijas atlieka dviem ciklais (paslaugų teikimo dažnumo kriterijus), kurių trukmė – po 20 dienų (paslaugų teikimo trukmės kriterijus), ar kabotažo paslaugos teikiamos 12 ciklų, kurių trukmė – po 20 dienų.

Komisijos tarnybos neigiamai įvertino Prancūzijos valdžios institucijų priimtą aplinkraštį, kur kabotažinio vežimo operacijų trukmė ribojama iki vienos savaitės. Komisijos tarnybos griežtai kritikavo ne tik tai, kad Prancūzija nustatytė pernelyg trumpą laikotarpį, bet ir automatišką laiko kriterijaus, taikymą.

Reglamente Nr. 3118/93 numatoma iki 1998 m. liepos 1 dienos palaipsniui liberalizuoti kabotažinio vežimo rinką. Ketverių su puse metų laikotarpiui kiekvienai valstybei narei suteikta dviejų mėnesių trukmės leidimų kvotos. Tokios rūšies leidimas galėjo būti pakeistas į du trumpesnės trukmės – vieno mėnesio – galiojimo leidimus. Kiekvienas toks leidimas buvo vienkartinis vieno ar dviejų mėnesių laikotarpiui.

Sprendžiant 2.1 dalyje išdėstytas problemas, vieno ar dviejų mėnesių trukmė, kuriai pasibaigus teikti kabotažinio vežimo paslaugas toje pačioje teritorijoje būtų draudžiama, galėtų būti priimtina, jei valstybės narės ją taikytų atskirai kiekvienu konkrečiu atveju.

Kadangi šios trukmės negalima taikyti griežtai, savaime kiekvienu atveju, ji gali būti bent orientacinė. Pasibaigus šiam laikui, transporto priemonė turi grįžti į šalį, kurioje ji yra įregistruota. Bet kokiu atveju Komisija nagrinės valstybių narių priimtas priemones Teisingumo Teismo nustatytų keturių kriterijų požiūriu.

Periodiškumo sąvoka neturėtų būti painiojama su dažnumu. Periodiškumo kriterijus nurodo kabotažinio vežimo operacijų reguliarumą, t.y. ar kabotažinio vežimo paslauga yra vienkartinė, ar reguliari. Šiuo atveju reikia atsižvelgti į santykių pobūdį, t. y. ar santykiai su klientais, įsisteigusiais valstybėje, kurioje teikiamos kabotažinio vežimo paslaugos, yra reguliarūs, ar vienkartiniai.

Tęstinumo sąvoka reiškia, kad per tam tikrą laiką vežėjas verčiasi tik kabotažiniu vežimu. Pastovumas ir stabilumas yra pagrindiniai tokios veiklos bruožai.

3.1.2. Kiti svarbūs veiksniai

Gebhard sprendimas leidžia daryti išvadą, kad reikia įvertinti visus veiksnius, susijusius su paslaugų teikimu. Taigi gali būti naudinga ir transporto priemonės eksploatavimo sąlygų (kiek dienų krovininis automobilis buvo valstybės narės teritorijoje) analizė. Be to, turėtų būti atsižvelgta ir į kitus veiksnius, susijusius su kabotažinio vežimo paslaugos teikimu: kas yra atsakingas už gabenimo paslaugų organizavimą, kur yra paslaugų organizavimo centras. Svarbus yra ir eksploatuojamų krovininių automobilių skaičius.

Būtų galima įsivaizduoti įmonę, turinčią dvi krovinines transporto priemones ir tik vieną vairuotoją. Praėjus 20 dienų, pirmoji krovininė transporto priemonė išvyksta iš valstybės, kurioje teikė kabotažo paslaugą ir vėl atvyksta į tą valstybę tik po 20 dienų. Per laikotarpį, kai pirmosios krovininės transporto priemonės nėra valstybėje, kurioje teikiamos kabotažo paslaugos, antrąja įmonės krovinine transporto priemone 20 dienų joje teikiamos kabotažinio vežimo paslaugos (vairuojant tam pačiam vairuotojui). Išvada yra aiški: šios įmonės, turinčios vienintelį vairuotoją, teikiamos paslaugos toje valstybėje yra nuolatinės, nors jei būtų atlikta tiktai abiejų krovininių transporto priemonių eksploatavimo analizė, išvados būtų visiškai kitokios.

Šios kelios pastabos leidžia daryti išvadą, kad yra labai sunku nustatyti vieną ar keletą kriterijų, kuriuos pritaikius, galima būtų nuspręsti, ar paslauga arba bendrai visos paslaugos, teikiamos valstybėje narėje, yra laikinos. Gebhard sprendime Teismas nesiryžo nustatyti kriterijų, kuriuos būtų galima taikyti apibendrintai ir automatiškai.

Šiuo atveju reikia pabrėžti, kad asmuo ar įmonė galėtų pateikti skundą Europos Komisijai, jei manytų, kad valstybės narės teisės aktų nuostatomis yra varžoma paslaugų teikimo laisvė, prieštaraujant Sutarčiai arba Reglamentui Nr. 3118/93.

4. IŠVADA

Ekonominė plėtra ir kelių kabotažo veiklos teisės analizė rodo, kad išaiškinti, kada ši veikla laikoma laikina, yra būtina, ypač jei norima išvengti, kad valstybėse narėse galiojančios taisyklės ir praktika paplistų. Komisija siūlo tokį išaiškinimą:

Kabotažinio vežimo veiklos laikinumo vertinimo kriterijai turi atitikti Teisingumo Teismo apibrėžtas sąvokas: teikiamos paslaugos trukmę, dažnumą, tęstinumą ir periodiškumą. Bet kokiu atveju, remiantis šiuo pagrindu, kiekvienos konkrečios situacijos atvejis turi būti nagrinėjamas atskirai.

Komisija vertins konkrečius atvejus, remdamasi Teismo nustatytais kriterijais, atsižvelgdama į valstybės nustatytą didžiausią galimą (nuo vieno iki dviejų mėnesių) terminą.

Bet kokiu atveju, laikoma, kad Reglamento Nr. 3118/93 nuostatomis draudžiama vežėjui, kuris nėra įsisteigęs priimančiojoje valstybėje narėje, tos valstybės teritorijoje užsiimti

— nuolatine, nepertraukiama ar reguliaria veikla; ir

— veikla, kuri vykdoma sistemingai, o ne tik susidarius aplinkybėms; ir

— veikla, dėl kurios neįsisteigusio vežėjo transporto priemonė niekada neišvažiuoja iš priimančiosios valstybės teritorijos.

(1) 1993 m. spalio 25 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3118/93, nustatantis sąlygas, kuriomis vežėjai nerezidentai gali teikti krovinių vežimo nacionaliniais keliais paslaugas valstybėje narėje (OL L 279, 93 11 12, p. 1).

(2) Reglamentu Nr. 3118/93 apibrėžtas krovinių kabotažinis vežimas keliais; o keleivių kabotažinis vežimas apibrėžtas Reglamente Nr. 12/98.

(3) „1990-2002 m. Krovininio kelių transporto tendencijos“, Eurostatas, Liuksemburgas, 2004 m.

(4) 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimas Gebhard, C-55/94, Rinkinys, p. I-4165.

(5) 2003 m. gruodžio 11 d. sprendimas, Bruno Schnitzer, C-215/01.

(6) 2002 m. liepos 2 d. sprendimas, Andreas Hoves Internationaler Transport Service Sarl, C-115/00.