Ja bus išplėsta ginčų sprendimo mechanizmų taikymo sritis, įtraukiant visus tarpvalstybinius atvejus, kai verslo pelnas du kartus apmokestinamas pajamų mokesčiu (1 straipsnis). Tikslas panaikinti dvigubą apmokestinimą ir konkrečios situacijos, kada jo turėtų būti siekiama, yra performuluotas tais pačiais terminais kaip ir Sąjungos arbitražo konvencijoje. Tačiau siūloma direktyva nustatoma aiški prievolė valstybėms narėms siekti rezultato, taip pat aiškiai apibrėžiamas terminas. Kita vertus, neįtraukiamos situacijos, susijusios su visišku neapmokestinimu arba sukčiavimo, tyčinio neveikimo ar didelio aplaidumo atvejais (15 straipsnis).

Pagal Sąjungos arbitražo konvenciją direktyva leidžiama taikyti bendro susitarimo procedūrą (BSP), kuri inicijuojama mokesčio mokėtojo skundu ir kurią taikant valstybės narės laisvai bendradarbiauja ir per dvejus metus pasiekia susitarimą dėl dvigubo apmokestinimo ginčo (4 straipsnis). Jeigu bendro susitarimo procedūra neduoda rezultatų, automatiškai pradedama ginčo sprendimo procedūra, kai susijusių valstybių narių kompetentingos institucijos paskelbia galutinį privalomą vykdyti sprendimą.

Toliau pateiktoje diagramoje parodyti trys pagrindiniai procedūros etapai: skundo pateikimas, bendro susitarimo procedūra ir ginčo sprendimo procedūra.

3–5 straipsniuose pateikiamos oficialios taisyklės, kuriomis paaiškinamos sąlygos, kuriomis skundas yra priimtinas pagal bendro susitarimo procedūrą, t. y. skundo pateikimo terminas, mokesčių mokėtojo pateiktas dvigubo apmokestinimo atvejo paaiškinimas ir informacijos teikimas, kad kompetentingos institucijos galėtų išnagrinėti atvejį ir nuspręsti dėl jo priimtinumo. Jomis taip pat patikslinama mokesčių mokėtojui teiktina informacija ir nustatomos prievolės valstybėms narėms išsiųsti pranešimus tuo atveju, jeigu ginčijamas atvejis yra atmetamas arba laikomas nepriimtinu.

Toliau pateiktose diagramose apibendrinamos skirtingos skundo pateikimo etapo dalys ir ryšys su kitais dviem etapais, t. y. bendro susitarimo procedūra (BSP) ar ginčo sprendimo etapu.

6–7 straipsniuose bendro susitarimo procedūra papildoma automatine arbitražo procedūra, pagal kurią ginčą numatoma spręsti arbitražo būdu per penkiolikos mėnesių laikotarpį tuo atveju, jeigu valstybės narės per pradinį draugiško susitarimo etapą nepasiekia susitarimo. Tais atvejais, kai valstybės narės nesutaria dėl to, ar mokesčio mokėtojo ginčijamas atvejis yra priimtinas nagrinėti pagal bendro susitarimo procedūrą, jis gali būti pateiktas arbitražui anksčiau, kad būtų išspręstas nesutarimas dėl atvejo priimtinumo (galimas galimybės pasinaudoti procedūra nesuteikimas), jeigu mokesčių mokėtojas to paprašo ir atsisako teisės į teisių gynimo priemones pagal nacionalinę teisę arba jeigu laikotarpis, per kurį galima pasinaudoti tokiomis priemonėmis, baigėsi. Pagal šią papildomą arbitražo procedūrą ir pagal direktyvos 8 straipsnį, turi būti paskirta komisija, kurią sudarytų 3–5 nepriklausomi asmenys (arbitrai) (po vieną ar du iš kiekvienos valstybės narės ir vienas nepriklausomas pirmininkas) ir po du kiekvienos valstybės narės atstovus. Ši patariamoji komisija pateikia galutinę nuomonę dėl dvigubo apmokestinimo panaikinimo ginčijamu atveju ir tas sprendimas būtų privalomas valstybėms narėms, nebent jos susitaria dėl alternatyvaus sprendimo panaikinti dvigubą apmokestinimą (13 straipsnis).

Tais atvejais, kai per nustatytą laikotarpį patariamoji komisija neįsteigiama, sukuriamas automatinis supaprastintas vykdymo užtikrinimo mechanizmas, kurį prižiūri kiekvienos susijusios valstybės narės kompetentingi nacionaliniai teismai (7 straipsnis). Mokesčių mokėtojas tokiu atveju turėtų galimybę kreiptis į nacionalinį teismą, kad jis skirtų nepriklausomus asmenis, kurie paskui išrinktų pirmininką. Nepriklausomi asmenys ir pirmininkas išrenkami iš Europos Komisijos tvarkomo iš anksto sudaryto sąrašo.

Toliau pateiktose diagramose apibūdinamas ginčo sprendimo etapas, taip pat naujasis ginčų sprendimo procesas, naudojamas, jeigu ankstyvu etapu atsisakoma leisti naudotis procedūra dėl to, kad tik viena valstybė narė skundo nepriima ar laiko nepriimtinu, o kitos valstybės narės jį priima.

Šis vykdymo užtikrinimo ir automatinio paskyrimo mechanizmas, taikomas arbitražo organui, sukurtas remiantis galiojančiais ES valstybių narių mechanizmais, kuriuos taikant nacionaliniai teismai paskiria arbitrus, kai arbitraže dalyvaujančios šalys to nepadaro. Valstybių narių paskirtinas nacionalinis kompetentingas teismas konkrečiai svarstytų atvejus, susijusius su poveikio vertinime nustatytais trūkumais, t. y. atvejus, kai neleidžiama naudotis procedūra, kai valstybės narės nesutaria dėl dvigubo apmokestinimo ginčų priimtinumo, kai procedūra įstringa ir tęsiasi ilgiau nei dvejus metus.

8 straipsnyje laikomasi Sąjungos arbitražo konvencijoje sutartų reikalavimų, susijusių su patariamosios komisijos įsteigimu ir sąlygomis, kuriomis Europos Komisija sudaro ir tvarko nepriklausomų asmenų, kurie gali būti patariamosios komisijos nariai, sąrašą. 6 straipsnyje numatoma galimybė atitinkamų valstybių narių kompetentingoms institucijoms susitarti ir įsteigia alternatyvaus ginčų sprendimo organą, kuris spręstų ginčijamą atvejį naudodamas kitas ginčų sprendimo priemones, pavyzdžiui, tarpininkavimą, taikinimą, ekspertinį tyrimą ar kitas tinkamas ir efektyvias priemones.

10 straipsnyje numatyta patariamosios komisijos veiklos sistema – veiklos nuostatai. Juose numatyti esminiai aspektai, pavyzdžiui, atvejo aprašymas, susijusio teisinio pagrindo apibrėžimas ir klausimai, kuriuos turi nagrinėti patariamoji komisija, taip pat kai kurie pagrindiniai logistiniai ir organizaciniai aspektai. Pastarieji apima nustatytus terminus, posėdžių ir klausymų organizavimą, keitimąsi dokumentais, darbo kalbą ir išlaidų administravimą.

12 straipsnis atitinka Sąjungos arbitražo konvenciją ir yra susijęs su informacijos reikalavimais ir procedūriniais patariamosios komisijos aspektais.

13 ir 14 straipsniai atitinka Sąjungos arbitražo konvenciją, kiek tai susiję su sąlygomis, įskaitant nustatytus terminus, kuriomis patariamoji komisija turėtų paskelbti savo nuomonę, kuria turėtų remtis kompetentingos institucijos priimdamos galutinį privalomą sprendimą. 11 straipsnyje valstybėms narėms nustatomos konkrečios su išlaidomis susijusios prievolės ir jos atitinka Sąjungos arbitražo konvencijos nuostatas dėl šių dalykų.

Sąveika su vidaus teismo procesais ir apeliaciniais skundais nustatyta 15 straipsnyje panašiai kaip ir Sąjungos arbitražo konvencijoje. Jame pateikiamos nuostatos dėl išimtinių atvejų, kuriems neturėtų būti taikoma procedūra (t. y. sukčiavimo, tyčinio neveikimo ar didelio aplaidumo atvejai neįtraukiami).

Vienas iš siūlomos direktyvos tikslų – didesnis skaidrumas. 16 straipsnyje pateikiamos Sąjungos arbitražo konvencijos nuostatos šiuo klausimu, pagal kurias kompetentingos institucijos gali paskelbti galutinį arbitražo sprendimą ir išsamesnę informaciją, jeigu mokesčių mokėtojas sutinka.