Komisijos aiškinamasis komunikatas - Buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės įgaliojimai prekiaujant KIPVPS investiciniais vienetais remiantis KIPVPS direktyvos VIII skirsniu /* KOM/2007/0112 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 19.3.2007 KOM(2007) 112 galutinis KOMISIJOS AIŠKINAMASIS KOMUNIKATAS Buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės įgaliojimai prekiaujant KIPVPS investiciniais vienetais remiantis KIPVPS direktyvos VIII skirsniu KOMISIJOS AIŠKINAMASIS KOMUNIKATAS Buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės įgaliojimai prekiaujant KIPVPS investiciniais vienetais remiantis KIPVPS direktyvos VIII skirsniu (Tekstas svarbus EEE) Įžanga KIPVPS direktyva[1] sukurtas pirmasis Europos mažmeninis finansinis produktas. KIPVPS direktyvoje suvienodinus kolektyvinio investavimo subjektų skiriamąsias ypatybes, buvo sudaryta galimybė atsirasti veiksmingai tarptautinei konkurencijai ir aukštam bei vienodam ES investuotojų apsaugos lygiui. Laisva prekyba KIPVPS investiciniais vienetais kitoje valstybėje narėje, kurioje jis nėra įsikūręs, yra pagrįsta pranešimų teikimo tvarka[2] – buveinės valstybės narės valdžios institucija gali išduoti licenciją KIPVPS, kurie atitinka Direktyvoje nurodytas bendrąsias pagrindines taisykles[3]. Prekybos KIPVPS investiciniais vienetais licencija galioja visose valstybėse narėse, jeigu pateikiamas pranešimas buveinės valstybės narės valdžios institucijai Direktyvos 44–46 straipsniuose nurodyta tvarka. Buveinės valstybės narės valdžios institucija gali prieštarauti minėtai prekybai, jeigu ji mano, kad priimtos nuostatos dėl prekybos investiciniais vienetais neatitinka galiojančių buveinės valstybės narės taisyklių, kurios nepatenka į Direktyvos reglamentavimo sritį. Buvo plačiai pasinaudota pranešimų teikimo tvarka – iki šiol pateikta 29 000 pranešimų. Tačiau taikant tą tvarką neišvengta nesklandumų[4]. Visų pirma su pranešimų teikimo tvarka susiję formalumai, trukmė ir sudėtingumas įvairiose valstybėse narėse gali labai skirtis. Kai kuriuos skirtumus galima paaiškinti skirtinga administracine praktika, bet daug jų atsiranda ir dėl nevienodo Direktyvos interpretavimo. Siekdami ištaisyti šią padėtį, Komisija ir Europos vertybinių popierių rinkos priežiūros institucijų komitetas (CESR)[5] nuo 2004 m. pradėjo vykdyti keletą iniciatyvų[6]. Nustatyta, kad skirtingas buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės atsakomybės sričių interpretavimas yra pagrindinis veiksnys, prisidedantis prie teisinio neapibrėžtumo. Tam, kad ši padėtis būtų ištaisyta, Komisija mano, kad reikia priminti apie 44 straipsnio 1 dalies nuostatų, kuriomis įtvirtinamos buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės atsakomybės sritys, pasekmes. 44 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad: „KIPVP subjektas, kuris savo investiciniais vienetais prekiauja kitoje valstybėje narėje, turi laikytis įstatymų ir kitų teisės aktų, galiojančių toje valstybėje ir reglamentuojančių šioje direktyvoje nereglamentuojamus klausimus.“ Skiriasi požiūriai vertinant nuostatos dėl likusios priimančiajai valstybei narei tenkančios atsakomybės poveikį. Šiame komunikate Komisija pirmiausia primena apie Direktyva reglamentuojamų arba buveinės valstybės narės kompetencijai paliktų sričių turinį, už kurį atsakinga buveinės valstybė narė. Kiek tai susiję su buveinės valstybės narės atsakomybe, jame patvirtinama 44 straipsnio 1 dalies nuostatų pasekmės. Šiuo komunikatu nesukuriama jokių teisių ar įsipareigojimų. Juo neužkertamas kelias tam, kad Komisija galėtų nuspręsti priimti poziciją dėl tų pačių klausimų vėliau, atsižvelgusi į naujus aspektus, pavyzdžiui, Europos Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo sprendimus. Santrauka - Buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės atsakomybės sritys, susijusios su tarptautine prekyba KIPVPS investiciniais vienetais, yra nustatytos KIPVPS direktyvos 44 straipsnio 1 dalyje: „ KIPVP subjektas, kuris savo investiciniais vienetais prekiauja kitoje valstybėje narėje, turi laikytis įstatymų ir kitų teisės aktų, galiojančių toje valstybėje ir reglamentuojančių šioje direktyvoje nereglamentuojamus klausimus “. - Į buveinės valstybės narės atsakomybės sritį pagal KIPVPS direktyvą patenka: fondų licencijavimas, fondų struktūra, valdymo ir investavimo politika bei investicinių vienetų savininkams pateiktina privaloma informacija. KIPVP subjektas, kuris laikosi buveinės valstybės narės, perkeliančios Direktyvoje nurodytas bendrąsias pagrindines taisykles į jos kompetencijai paliktą sritį, taisyklių, turi teisę prekiauti savo investiciniais vienetais visoje ES. Kiek tai susiję su buveinės valstybės narės kompetencijai palikta sritimi, priimančioji valstybė narė, remdamasi jai tenkančia atsakomybe, negali nustatyti papildomų taisyklių, reikalavimų ar prašymų pateikti informaciją. Priimančioji valstybė narė ir toliau atsako už klausimus, nesusijusius su minėta sritimi. - Neįmanoma sudaryti galutinio sričių, už kurias atsakinga priimančioji valstybė narė, sąrašo. Tačiau įmanoma nustatyti, kad platinimo infrastruktūra, prekybos būdai ir kanalai patenka į priimančiosios valstybės narės atsakomybės sritį. Priimančiosios valstybės narės valdžios institucija taip pat atsako už mokėjimo savininkams, KIPVPS atpirkimo ar išpirkimo bei privalomos investuotojams pateikti informacijos parūpinimo priemones (KIPVPS direktyvos 45 straipsnis). - Kiek priimančiosios valstybės narės reikalavimai yra susiję su funkcijomis ar veikla, kurios pati KIPVPS valdymo įmonė nevykdo, bet kurią vykdo KIPVPS paskirtos ir priimančiojoje valstybėje narėje įsisteigusios trečiosios šalys, pirmiausia tos trečiosios šalys turi įsipareigoti laikytis minėtų nacionalinių taisyklių. 1. BUVEINėS VALSTYBėS NARėS IR PRIIMANčIOSIOS VALSTYBėS NARėS įGALIOJIMAI PAGAL 44 STRAIPSNį – BENDRIEJI PRINCIPAI Kaip teigiama Direktyvos 44 straipsnio 1 dalyje, „KIPVP subjektas, kuris savo investiciniais vienetais prekiauja kitoje valstybėje narėje, turi laikytis įstatymų ir kitų teisės aktų, galiojančių toje valstybėje ir reglamentuojančių [KIPVPS] direktyvoje nereglamentuojamus klausimus“. Taikant pranešimų teikimo tvarką likusi kompetencija atsispindi Direktyvos 46 straipsnyje – pranešimų teikimo etapu priimančioji valstybė narė turi teisę iš naujo įvertinti, kaip kitos valstybės narės KIPVPS laikosi įstatymų, taisyklių ir administracinių nuostatų, taikomų prekybos nuostatoms, nepatenkančioms į Direktyva reglamentuojamą sritį. Jeigu 44 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtinė priimančiosios valstybės narės atsakomybė Direktyva nereglamentuojamoje srityje, ją taip pat reikėtų interpretuoti taip, kad priimančioji valstybė narė neturėtų naudoti įgaliojimų tam, jog pažeistų Direktyvoje nustatytas taisykles ir principus, ir ypač tuos, už kuriuos išimtinai atsakinga buveinės valstybė narė. Yra būtent taip, net jeigu Direktyvos nuostatos yra tik bendrosios pagrindinės taisyklės. Šis principas yra kertinis KIPVP subjektams taikomos pranešimų teikimo tvarkos akmuo, ir jis plačiai pripažįstamas EB vidaus rinkos teisėje[7]. Norėdamas prekiauti investiciniais vienetais priimančiojoje valstybėje narėje, KIPVP subjektas neprivalo laikytis priimančiosios valstybės narės taisyklių, taikomų srityje, už kurią pagal Direktyvą atsakinga buveinės valstybė narė. 1.1. Sritis, už kurią atsakinga buveinės valstybė narė Pirmiausia keliamas klausimas, ką apima buveinės valstybės narės kompetencijai palikta sritis? Konkrečiau, už kokią sritį pagal Direktyvą yra atsakinga buveinės valstybė narė? KIPVPS direktyvos 4 konstatuojamoje dalyje teigiama, kad vienas iš jos tikslų – nustatyti bendrąsias pagrindines valstybėse narėse įsikūrusių kolektyvinio investavimo subjektų licencijavimo, priežiūros, struktūros ir veiklos bei informacijos, kurią jos turi skelbti, taisykles. Šią sritį galima laikyti buveinės valstybės narės kompetencijai palikta sritimi. Išsamiau ją galima apibendrinti taip: i) fondų licencijavimas (Direktyvos II skirsnis), ii) fondų struktūra (įsipareigojimai dėl valdymo įmonių ir investicinių bendrovių, įsipareigojimai dėl depozitoriumo) (Direktyvos III skirsnis, III skirsnio a punktas, IV punktas ir IV skirsnio a punktas), iii) valdymas (veiklos sąlygos, įsipareigojimai dėl investavimo politikos ir tinkamo turto, bendrieji įsipareigojimai, pavyzdžiui, draudimas prekiauti dar nedisponuojamomis priemonėmis arba skolinimosi apribojimai (ii punkte minėti skirsniai, Direktyvos V skirsnis ir VII skirsnis), iv) informacija, kurią KIPVPS privalo teikti investicinių vienetų savininkams (VI skirsnis)[8]. Kiekvienoje iš šių sričių priimančioji valstybė narė neturėtų taikyti kitos valstybės narės KIPVPS, kuris prekiauja savo investiciniais vienetais jos teritorijoje, taisyklių, taikomų jos teritorijoje įregistruotam KIPVPS. KIPVPS direktyvos 5 konstatuojamoje dalyje aiškiai nurodyta, kad „ tų bendrųjų taisyklių taikymas yra pakankama garantija, kad valstybėse narėse įsikūrusiems kolektyvinio investavimo subjektams ... būtų leista prekiauti savo investiciniais vienetais kitose valstybėse narėse, kai tos valstybės narės negali tiems subjektams ar jų investiciniams vienetams taikyti jokios nuostatos, tose valstybėse nepatenkančios į šios direktyvos reglamentuojamą sritį “. Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus dalykus ir pagal bendrą principą priimančioji valstybė narė neatsako už tą sritį, kurios atžvilgiu buveinės valstybei narei Direktyva suteikiama išimtinė atsakomybė[9]. 1.2. Priimančiosios valstybės narės atsakomybė Antrasis klausimas – kokios yra priimančiosios valstybės narės taisyklės, kurios nepatenka į buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį ir kurios taikomos užsienio KIPVPS, prekiaujančiam savo investiciniais vienetais priimančiojoje valstybėje narėje? Remiantis 44 straipsnio 1 dalyje nustatytais bendraisiais principais, galutinio šių taisyklių sąrašo sudaryti neįmanoma. Tačiau įmanoma nustatyti, kad į priimančiosios valstybės narės atsakomybės sritį patenka šios sritys: - platinimo infrastruktūra turėtų būti parengta prieš pradedant prekybą KIPVPS investiciniais vienetais. Kai kuriose valstybėse narėse tai galėtų reikšti, jog bus naudojamasi tinkamai įgalioto ir (arba) prižiūrimo tarpininko paslaugomis; - būdai ir kanalai, naudojami siekiant užtikrinti, kad investuotojas galiausia pasirašytų KIPVPS investicinius vienetus, pavyzdžiui, įtikinėjimas pirkti, pasiūlymas įsigyti telefonu, tiesioginis pardavimas internetu ir kitos siūlymo pirkti formos. Pavyzdžiui, jei priimančioji valstybė narė savo teritorijoje draudžia KIPVP subjektui naudoti tam tikrus būdus, toks draudimas gali būti taikomas kitoje valstybėje narėje įsisteigusiam KIPVPS; - reklamavimas (44 straipsnio 2 dalis)[10]: priimančioji valstybė narė yra kompetentinga nustatyti ir priversti laikytis taisyklių, kuriomis reglamentuojamas užsienio KIPVPS reklamavimo būdas, siekiant paskatinti jos teritorijoje įsisteigusius potencialius investuotojus pasirašyti investicinius vienetus; - mokėjimų investicinių vienetų savininkams priemonės, atpirkimas ar išpirkimas bei privalomos investuotojams pateikti informacijos apie KIPVPS parūpinimas (45 straipsnis). Reikėtų pridurti, kad keletas priimančiojoje valstybėje narėje galiojančių taisyklių, nepatenkančių į buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį, šiuo metu yra suderintos ES lygmeniu. Tai pasakytina apie taisykles, taikomas prekybos būdams ir kanalams (Elektroninės prekybos direktyva, Nuotolinės prekybos finansiniais produktais direktyva), vartotojų apsaugos taisykles (Nesąžiningos komercinės praktikos direktyva, Klaidinančios ir lyginamosios reklamos direktyva) ir Finansinių priemonių rinkų direktyvos[11] nuostatas, kuriomis reglamentuojami pranešimai apie pardavimą ir kita ikisutartinė informacija. Priimančiojoje valstybėje narėje pradėjus prekybą, KIPVPS turi laikytis visų toje valstybėje narėje taikomų taisyklių, kurios nepatenka į buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį. KIPVPS valdymo įmonėms tenkantys padariniai[12] skirsis priklausomai nuo jų dalyvavimo prekybos stadijoje masto. Kiek priimančiosios valstybės narės reikalavimai yra susiję su funkcijomis ar veikla, kurios pati KIPVPS valdymo įmonė nevykdo, bet kurią vykdo toje valstybėje narėje įsisteigusios trečiosios šalys, valdymo įmonės paskirtos prekiauti investiciniais vienetais, visų pirma pažymėtina, kad neturi būti reikalaujama, jog KIPVPS valdymo įmonė laikytųsi minėtų reikalavimų. Remiantis 1.1 punkte pateiktais pavyzdžiais, tokią veiklą vykdančios vietos įmonės privalo laikytis priimančiosios valstybės narės reikalavimų, taikomų prekybos būdams arba mokėjimui už investicinius vienetus ir jų atpirkimui. Srityje, kuri nepatenka į buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį, KIPVPS valdymo įmonė gali būti įpareigota laikytis tam tikrų reikalavimų, netgi jei trečiajai šaliai ji patiki prekiauti priimančiojoje valstybėje narėje savo investiciniais vienetais. Taigi remiantis 1.1 punkte pateiktais pavyzdžiais, priimančiosios valstybės narės valdžios institucija gali turėti teisę reikalauti, kad valdymo įmonė laikytųsi tam tikrų normų, pasirinkdama savo vietos įmonę (pavyzdžiui, tinkamai įgalioto ir prižiūrimo tarpininko). Jeigu priimančiojoje valstybėje narėje įsisteigusi trečioji šalis organizuoja reklamos kampanijas, toji šalis gali remtis informacija, kurią suteikė valdymo įmonė – priimančiosios valstybės narės valdžios institucija gali reikalauti, kad KIPVPS valdymo įmonė vietos įmonei suteiktų, pavyzdžiui, nešališką, aiškią ir neklaidinančią informaciją apie KIPVPS. Pagaliau Direktyvos 44 straipsnio 3 dalyje aiškiai nurodyta, kad priimančiosios valstybės narės taisyklės, reglamentuojančios sritį, nepatenkančią į buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį, turėtų būti taikomos nediskriminuojant buveinės valstybėje narėje ir priimančiojoje valstybėje narėje įsisteigusių KIPVPS. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką tam, kad būtų pagrįstas įsisteigimo laisvės ar laisvės teikti paslaugas ribojimas remiantis išimties taikymu pagal Sutartį srityje, už kurią atsakinga priimančioji valstybė narė, turi atitikti tam tikras sąlygas. Konkrečiau, toks apribojimas neturėtų viršyti „šiuo tikslu objektyvios būtinybės“[13] ir neturėtų būti ribojama labiau, nei to reikia tam tikslui pasiekti („proporcingumo kriterijus“)[14]. Kitaip tariant, taikydama įsisteigimo laisvės ar laisvės teikti paslaugas apribojimus siekiant apsaugoti investuotojus, atitinkama priimančioji valstybė narė turi įrodyti, kad toks apribojimas yra objektyvi būtinybė norint apsaugoti investuotojus ir kad šio tikslo nebūtų galima pasiekti taikant ne tokias griežtas taisykles[15]. Taigi priimančiosios valstybės narės taisyklės, nepatenkančios į KIPVPS direktyva buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį, taip pat turi atitikti minėtus bendruosius reikalavimus[16]. 2. ŠIų PRINCIPų SVARBA – KELETAS PAVYZDžIų 2.1. Išsamūs ir supaprastinti prospektai Tuo atveju, kai investicinių vienetų savininkams turi būti pateikta privaloma informacija (Direktyvos VI skirsnis), išsamiuose ir supaprastintuose prospektuose nurodyta informacija patenka į Direktyva buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį. Tikrinama, ar buveinės valstybės narės licencijavimo procedūra atitinka Direktyvoje nustatytus principus. Toks licencijų išdavimas yra pakankama priemonė, kad būtų nustatytas dokumentų atitiktis reikalavimams ir teisė prekiauti KIPVPS investiciniais vienetais kitose valstybėse narėse. Priimančioji valstybė narė, remdamasi savo taisyklėmis, neturėtų reikalauti papildomos informacijos. Galimos dvi šio bendrojo principo išimtys, kurios aiškiai nurodytos KIPVPS direktyvos 45 ir 48 straipsniuose (žr. 2.2 punktą). Supaprastintų prospektų atveju Direktyvoje aiškiai nurodyta, kad tą principą reikia taikyti. Supaprastinti prospektai turi du aspektus. Pirma, jame būtina pateikti paprastam investuotojui ikisutartinę informaciją, kad jis galėtų priimti pagrįstą sprendimą. Antra, valdymo įmonės nuožiūra tas prospektas yra prekiavimo priemonė, t. y. jame pateikta potencialiam klientui skirta bendroji informacija. Tačiau nors jis ir naudojamas kaip prekiavimo priemonė, tai nereiškia, kad supaprastintas prospektas patenka į priimančiajai valstybei narei tenkančios atsakomybės sritį. Šiuo atžvilgiu 28 straipsnio 3 dalis yra tiksli, kurioje kitaip suformuluotas 1 punkte nurodytas principas – supaprastintu prospektu gali būti naudojamasi kaip prekiavimo priemone, skirta, „jos nekeičiant, išskyrus vertimą į kitą kalbą“, naudoti visose valstybėse narėse. Jeigu to nepakanka, 28 straipsnio 3 dalyje priduriama: „ valstybės narės gali nereikalauti jokių kitų dokumentų ar papildomos informacijos “. 28 straipsnio 3 dalyje neatmetama galimybė taikyti šį principą išsamiam prospektui ir kitiems Direktyvos VI skirsnyje nurodytiems informacijos reikalavimams. Keletas pavyzdžių - Remdamasi šalyje galiojančiomis reklamavimo taisyklėmis, dėl tam tikrų jų ypatybių valstybė narė gali jos teritorijoje įsisteigusiam KIPVP subjektui nustatyti papildomus investuotojui pateiktinos informacijos reikalavimus. Taip gali būti tuo atveju, jei KIPVPS teikia garantiją arba vykdo tam tikros rūšies investicijas, kurių, priimančiosios valstybės narės nuomone, kurių investicinė rizika yra nauja arba didelė. Jeigu kitoje valstybėje narėje įsisteigęs KIPVPS savo investiciniais vienetais prekiauja toje priimančiojoje valstybėje narėje, pastaroji neturėtų reikalauti papildyti ar keisti išsamaus ar supaprastinto prospekto turinio, parengto laikantis Direktyvoje nurodytų bendrųjų pagrindinių principų[17]. Tie informavimo dokumentai patenka į buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį, t. y. privaloma investicinių vienetų savininkams KIPVPS pateiktina informacija. Toji sritis visų pirma apima informacijos apie KIPVPS riziką, komisinius mokesčius ir išlaidas[18] atskleidimą (žr. Direktyvos I priedą). Jeigu KIPVP subjektui licencija yra išduota, vadinasi buveinės valstybė narė jau yra patikrinusi atitiktį tiems reikalavimams, todėl priimančioji valstybė narė neturėtų to paties tikrinti antrą kartą[19]. Kalbant apie reklamos ir privalomos informacijos atskyrimą, nereikėtų painioti informacijos, kurią pagal Direktyvą KIPVPS privalo pateikti investicinių vienetų savininkams, su informacija, kuri pateikiama kaip prekybos kampanijos dalis (pvz., bukletai, brošiūros, reklamos kampanija) ir kurią galima apibūdinti kaip „reklamą“. Pirmuoju atveju buveinė valstybė narė pagal Direktyvą vienintelė atsako už privalomos informacijos sritį (44 straipsnio 1 dalis). Antruoju atveju reklamos sritis nėra reglamentuojama Direktyva, ir už ją atsako priimančioji valstybė narė. Taigi, nors kitoje valstybėje narėje įsisteigusios KIPVPS valdymo įmonės iniciatyva vykdoma reklama gali būti keičiama priimančiosios valstybės narės prašymu, ši galimybė netaikoma privalomai informacijai, už kurią atsako buveinės valstybė narė. - KIPVP subjekto, kuriam jo buveinės valstybės narės valdžios institucija išdavė licenciją, supaprastinas prospektas, parengtas laikantis Direktyvoje nurodytų bendrųjų pagrindinių principų, priimančiosios valstybės narės iniciatyva negali būti iš naujo nagrinėjamas, keičiamas ar ginčijamas, net jeigu buveinės valstybės narės valdžios institucija ir nebuvo taikiusi oficialios patvirtinimo procedūros. Šiuo atveju pakanka buveinės valstybės narės pažymos, kad KIPVPS atitinka Direktyvoje išdėstytus reikalavimus. - Remdamasi 47 straipsnio 2 dalimi priimančioji valstybė narė gali patikrinti išsamių ir supaprastintų prospektų, metinių ir pusmetinių ataskaitų bei kitos 29 ir 30 straipsnuose nurodytos informacijos vertimą. 2.2. Išsamiems ir supaprastintiems prospektams taikomos buveinės valstybės narės kompetencijai paliktos srities principo išimtys - Direktyvos 45 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad KIPVPS, savo investiciniais vienetais ketinantis prekiauti kitoje valstybėje narėje, pagal įstatymus ir kitus teisės aktus, galiojančius priimančiojoje valstybėje narėje, turi imtis „ reikalingų priemonių, užtikrinančių toje valstybėje galimybę atlikti mokėjimus investicinių vienetų savininkams, atpirkti ar išpirkti investicinius vienetus ir gauti informaciją[20], kurią KIPVP subjektas privalo pateikti“. Kita vertus, Direktyvos A lentelės 4 punkte teigiama, kad išsamiame prospekte turėtų būti „ informacija apie mokėjimus investicinių vienetų savininkams, investicinių vienetų atpirkimo ar išpirkimo ir informacijos apie KIPVP subjektus suteikimo mechanizmus “. Panašiai teigiama ir Direktyvos C lentelėje – supaprastintame prospekte reikėtų pateikti informacijos apie tai, „ kaip parduoti investicinius vienetus “, „ kada ir kaip mokami dividendai už KIPVPS investicinius vienetus ar akcijas “. Kaip pripažįstama Direktyvos 45 ir 46 straipsniuose, priimančioji valstybė narė būtų kompetentinga patikrinti tokios informacijos, skirtos jos teritorijoje įsikūrusiems investuotojams, atitiktį šalyje galiojančioms taisyklėms. - Direktyvos 48 straipsnyje KIPVP subjektams suteikiama teisė naudoti tą patį bendrinį pavadinimą (pavyzdžiui, investicinė bendrovė ar patikėjimo fondas) priimančiojoje valstybėje narėje ir buveinės valstybėje narėje. 48 straipsnyje aiškiai suteikiama teisė priimančiajai valstybei narei pareikalauti, kad dėl aiškumo KIPVPS bendrinį pavadinimą papildytų tam tikrais paaiškinimais. Toks reikalavimas galimas tik tuo atveju, jei esama painiavos pavojaus, bet jokiu būdu nereiškia, kad jis gali būti taikomas bendriniam pavadinimui. 2.3. Galimi apribojimai prekiaujant tam tikrais produktais Remiantis 1 punkte nurodytu principu, priimančioji valstybė narė negalėtų pasinaudoti jai tenkančia atsakomybe, kad sukliudytų prekybai kitoje valstybėje narėje įsisteigusio KIPVPS investiciniais vienetais, nes jų ypatybės būtų laikomos neatitinkančiomis Direktyvos reikalavimų, kurioje investicinis produktas siejamas su investuotojais mažmenininkais (pavyzdžiui, nusprendžiant, kad toks KIPVPS nėra tinkamas investuotojams mažmenininkams). Tai reikštų, kad priimančioji valstybė narė galėtų suabejoti buveinės valstybės narės išduota licencija, kuris patenka į pastarosios kompetencijai paliktą sritį. Tik buveinės valstybė narė gali nuspręsti, ar produktas atitinka, ar neatitinka KIPVPS direktyvos reikalavimų. Kai tik tokia atitiktis nustatoma, priimančioji valstybė narė, remdamasi jai tenkančia atsakomybe, negali iš naujo svarstyti tokio sprendimo. 2.4. Pranešimų teikimo tvarka Pranešimų teikimo tvarka ir ypač informacija, kurią KIPVPS privalo pateikti priimančiosios valstybės narės valdžios institucijai pagal 46 straipsnį, patenka į Direktyva buveinės valstybės narės kompetencijai paliktą sritį. Todėl remiantis priimančiosios valstybės narės taikomomis taisyklėmis, priimančiosios valstybės narės valdžios institucija neturėtų prašyti KIPVPS, teikiančio pagal 46 straipsnį būtiną informaciją (pažymą, fondo taisykles arba steigimo dokumentus, išsamų ir supaprastintą prospektą, jeigu reikia, naujausią metinę ataskaitą ir paskesnę pusmetinę ataskaitą bei informaciją apie prekybos tvarką), pateikti papildomų dokumentų ar informacijos. Tačiau 46 straipsnyje yra pateikta išimtis – priimančiajai valstybei narei Direktyva yra aiškiai suteikta teisė patikrinti, remiantis 44 straipsnio 1 dalimi bei 45 straipsniu ir neviršijant 1 punkte nustatytų ribų, prekybos investiciniais vienetais tvarkos atitiktį priimančiojoje valstybėje narėje galiojančioms taisyklėms. Išvada Tai, kad priimančioji valstybė narė yra atsakinga už taisykles, taikomas į KIPVPS direktyvos taikymo sritį nepatenkančioms sritims, nereiškia, jog priimančioji valstybė narė turi galių nustatyti papildomas taisykles kitos valstybės narės KIPVP subjektams, pranešusiems apie tai, kad jie prekiaus savo investiciniais vienetais jos teritorijoje. Pagrindinis principas yra tas, kad tomis taisyklėmis neturėtų būti kėsinamasi į išimtinę buveinės valstybės narės atsakomybę, kaip nustatyta Direktyvoje. Taip pat turi būti įvertinamas bet koks priimančiosios valstybės narės atsakomybės, susijusios su KIPVPS valdymo įmone, poveikis atsižvelgiant į tai, kaip KIPVPS valdymo įmonė faktiškai prekiauja savo investiciniais vienetais. Priimančiojoje valstybėje narėje platindamos KIPVPS investicinius vienetus valdymo įmonės dažnai naudojasi trečiosiomis šalimis. Be to, likusi priimančiosios valstybės narės atsakomybės dalis apribojama tuo, kad į buveinės valstybė narės kompetencijai paliktą sritį nepatenkančios taisyklės vis sparčiau derinamos ES lygmeniu. Nepaisant to, kad pagal Direktyvą priimančioji valstybė narė neturi teisės reikalauti papildomos informacijos apie KIPVPS rizikos pobūdį, šiuo metu svarstomas bendras požiūris siekiant padidinti atskleistinos informacijos apimtį, Komisijai išleidus baltąją knygą dėl ES investicinių fondų sistemos pagerinimo. Komisija primena, kad kol jis dar nepriimtas, būtina laikytis KIPVPS direktyvoje nustatytų principų. [1] 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo, OL L 375, 1985 12 31, p. 3, su pakeitimais (vadinamoji KIPVPS direktyva, arba Direktyva). [2] Kartais vadinama paso procedūra. Šiame komunikate orientuojamasi į pranešimų teikimo tvarką, taikomą ne valdymo įmonėms, o tarptautinei prekybai KIPVPS investiciniais vienetais. [3] Žr. 4 ir 5 Direktyvos konstatuojamąsias dalis. [4] Žr. Komisijos žaliąją knygą dėl investicinius fondus reglamentuojančios teisinės sistemos gerinimo, COM (2005) 314, galutinis, 2005 7 14, ir Europos Parlamento rezoliuciją dėl turto valdymo (2006/2037(INI), 2006 4 27. [5] Įsteigtas 2001 m. birželio 6 d. Komisijos sprendimu 2001/527/EB (OL Nr. L191, 2001 7 13, p. 43), CESR veikia kaip patariamoji grupė, Europos Komisijai padedanti vertybinių popierių srityje. Užtikrindamas veiksmingesnį nacionalinių priežiūros institucijų bendradarbiavimą jis taip pat prisideda prie nuoseklesnio ir savalaikio EB teisės aktų įgyvendinimo valstybėse narėse. [6] Žr. priežiūros institucijoms skirtas 2005 m. vasario 3 d. CESR gaires Nr. 04/434b, susijusias su iš dalies keičiančių KIPVPS direktyvų 2001/107/EB ir 2001/108/EB pereinamojo laikotarpio nuostatomis, Komisijos pasiūlymo projektą, susijusį su komitologijos priemone, kuria išaiškinama, koks turtas yra tinkamas investicijoms (dar svarstomas), arba 2006 m. birželio 29 d. CESR priimtas gaires Nr. 06//120b siekiant supaprastinti KIPVPS pranešimų teikimo tvarką. [7] Laisvo televizijos programų transliavimo atveju, žr., pavyzdžiui, 1997 m. liepos 9 d. ETT sujungtas bylas C 34/95, 35/95 ir 36/95, KO prieš De Agostini ir KO prieš TV-Shop , ypač 55–62 punktus. [8] Į šio komunikato taikymo sritį nepatenka Direktyvos VI skirsnio 33 ir 35 straipsniai, kuriais suteikiamos tam tikros teisės investuotojams gauti privalomą informaciją, nes jie taikomi visiems investuotojams, registruotiems tiek buveinės valstybėje narėje, tiek priimančiojoje valstybėje narėje. Taigi jie nėra susiję su buveinės valstybės narės ir priimančiosios valstybės narės įgaliojimais. [9] Direktyvoje aiškiai pripažįstama, kad gali būti šio principo išimčių, susijusių su tam tikra informacija, kuri turi būti nurodyta išsamiuose ir supaprastintuose prospektuose (žr. 2.2 punktą). [10] Tai, kad 46 straipsnyje nėra pateikiama aiški nuoroda į 44 straipsnio 2 dalį, nereiškia, jog reklamavimas nepatenka į priimančiosios valstybės narės atliktiną persvarstymo, remiantis pranešimų teikimo tvarka, taikymo sritį. 44 straipsnio 2 dalis iš tikrųjų tik paaiškina 44 straipsnio 1 dalį. [11] 2004 m. balandžio 21 d. Direktyva 2004/39/EB dėl finansinių priemonių rinkų, OL L 145, 2004 4 30, p. 1. [12] 44 straipsnio 1 dalyje pateikta nuostata „ KIPVP subjektas, kuris savo investiciniais vienetais prekiauja ...“ yra teisiškai teisinga, bet neatitinka ekonominės realybės. KIPVPS nėra savarankiškas sprendimų priėmimo centras; kalbant ekonominiais terminais, pats KIPVPS nevykdo prekybos (vienintelė išimtis – savarankiški KIPVPS). Prekybą vykdo KIPVPS valdymo įmonė ir daugeliu atvejų – vietiniai tarpininkai, veikiantys kaip trečiosios šalies platintojai. [13] Žr., pavyzdžiui, ETT bylą C100/01, 2002 11 26 sprendimas, Oteiza Olazabal , ETT bylą C 192/01, 2003 9 23 sprendimas, Komisija prieš Daniją, ETT bylą C 496/01, 2004 3 11 sprendimas, Komisija prieš Prancūziją ir 1995 5 10 ETT bylą C 384/93, Alpine Investment BV . [14] Žr. lygiavertį išaiškinimą, susijusį su laisvu kapitalo judėjimu, ETT byla C 174/04, 2005 6 2 sprendimas Komisija prieš Italiją, 35 punktas. Taip pat žr. Komisijos komunikato dėl Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 4–6 dalių taikymo finansinėms paslaugoms 2.2 punktą, COM(2003) 259 galutinis, 2003 5 14. [15] Būsto paskolų atveju žr. 1997 7 9 ETT bylą C 222/95, Parodi prieš de Bary. [16] Finansinių paslaugų pardavimo skambinant potencialiems pirkėjams atveju žr. pirmiau minėtą Alpine Investment BV bylą. [17] Kokia forma bebūtų, pavyzdžiui, tiesioginio pakeitimo, prašymo pateikti papildomos informacijos ar papildomus dokumentus. [18] Reikėtų atskirai pateikti informaciją apie išlaidas ir komisinius mokesčius, susijusius su pačiu KIPVPS, kurie priklauso išimtinei buveinės valstybės narės kompetencijai, ir informaciją apie išlaidas ir komisinius mokesčius, susijusius su trečiųjų šalių, pavyzdžiui, platintojų, teikiamomis paslaugomis, kurių Direktyva nereglamentuoja. Tai atsispindi 2006 m. rugpjūčio 10 d. Direktyvoje 2006/73/EB, kuria įgyvendinama direktyva dėl finansinių priemonių rinkų (OL Nr. L241, 2006 9 2, p. 26). [19] Panaši situacija pateikta jau minėtose 1997 m. liepos 9 d. ETT sujungtose bylose C 34/95, 35/95 ir 36/95, KO prieš De Agostini ir KO prieš TV-Shop . [20] Apie buveinės ir priimančiosios valstybių narių kompetenciją, susijusią su investuotojams pateiktina privaloma informacija, kalbama 2.4 punkte.