1. Įvadas

Komisijos pirmininkas J.-C. Junckeris savo 2016 m. pranešime apie Sąjungos padėtį pabrėžė, kad reikia kurti Europą, kuri apsaugo, suteikia galių ir gina. Didesnė atsakomybė už savo saugumą reiškia, kad europiečiai turi investuoti į pagrindinių gynybos pajėgumų plėtojimą, kad galėtų užkirsti kelią išorės grėsmėms, į jas reaguoti ir nuo jų apsisaugoti. Europos Sąjunga turi parodyti, kad, reaguodama į raginimus saugumo ir gynybos srityje veikti solidariau, gali užtikrinti saugumą tiek karinėmis, tiek nekarinėmis priemonėmis. Šis prioritetas taip pat neseniai pabrėžtas Bratislavos veiksmų plane, Europos Parlamente ir Europos Sąjungos Taryboje.

Tam, kad Europos gynyba būtų stipresnė, valstybės narės turi bendrai įgyti plataus spektro sausumos, oro, kosmoso ir jūrinių pajėgumų, juos plėtoti ir palaikyti. Visuotinėje Europos Sąjungos užsienio ir saugumo politikos strategijoje (toliau – visuotinė strategija) nustatyta nemažai prioritetinių gynybos pajėgumų sričių, kuriose Europa turėtų investuoti į bendradarbiavimu grįstus metodus ir juos plėtoti. Šios sritys tai: žvalgyba, sekimas, išžvalgymas, nuotoliniu būdu pilotuojamų orlaivių sistemos, palydovinio ryšio priemonės, autonomiška prieiga prie kosmoso ir nuolatinis Žemės stebėjimas; pažangiausi kariniai pajėgumai, įskaitant strateginius veiksnius, taip pat kibernetinio ir jūrų saugumo pajėgumai.

Europos gynybos rinka yra susiskaidžiusi, be to, pramonės subjektai joje nepakankamai bendradarbiauja. Tikslą veiksmingiau panaudoti viešąsias lėšas ir sustiprinti pramoninę bazę būtų galima pasiekti sustiprinus bendrąją gynybos rinką, sumažinus dubliavimosi atvejų ir pagerinus ES gynybos pramonės konkurencingumą.

Poreikis investuoti į strateginius pajėgumus

Tam, kad Europa galėtų įgyvendinti su šiais pajėgumais susijusius prioritetus, ji turi sudaryti stipresnio bendradarbiavimo gynybos srityje sąlygas, kad būtų kuo labiau padidinta gynybos išlaidomis sukuriama vertė ir jų efektyvumas. Tuo pačiu turėtų būti užtikrinama stipri, konkurencinga ir novatoriška gynybos pramoninė bazė ir kuriama nauda platesnio masto ekonomikai. Investicijos į gynybos sektorių turi reikšmingą ekonominį didinamąjį poveikį, kuris lemia atsiskyrusių įmonių kūrimąsi ir technologijų perdavimą kitiems sektoriams, taip pat darbo vietų kūrimą.

Kaip ragina Taryba, šis Europos gynybos veiksmų planas padeda užtikrinti, kad Europos gynybos pramoninė bazė galėtų tenkinti esamus ir būsimus Europos saugumo poreikius, ir šiuo atžvilgiu didina strateginį Sąjungos autonomiškumą bei gebėjimą veikti kartu su partneriais. Šis veiksmų planas glaudžiai susijęs su visuotinės strategijos įgyvendinimo planu saugumo ir gynybos srityje, kuriame nustatomas naujas Sąjungos siekių lygis ir veiksmai, kurių reikėtų imtis, taip pat jis glaudžiai susijęs su bendros ES ir NATO deklaracijos, kurią pasirašė Europos Vadovų Tarybos pirmininkas, Komisijos pirmininkas ir NATO generalinis sekretorius, įgyvendinimu. Šiame Europos gynybos veiksmų plane siūlomi veiksmai padės stiprinti Europos Sąjungos gynybos pajėgumus, o tai galiausiai reiškia ir stipresnę NATO.

Taryba palankiai įvertino įgyvendinimo planą saugumo ir gynybos srityje ir atkreipė dėmesį į dabartines prioritetines sritis, į kurias Europa turi tinkamai investuoti ir kuriose turi plėtoti bendradarbiavimu grįstus metodus. Ji paragino Komisiją remti valstybes nares įgyvendinant nustatytus pajėgumų prioritetus. Remdamasi veiksmų plane nustatytais veiksmais Komisija yra pasiryžusi remti visą gynybos pajėgumų plėtojimo ciklą – nuo mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros iki pajėgumų gamybos.

Europos gynybos uždaviniai

Pagal išlaidas gynybos sektoriui Europa bendrai užima antrą vietą pasaulyje. Tačiau ji vis dar atsilieka nuo JAV ir turi problemų dėl išlaidų neefektyvumo, kurį lemia dubliavimasis, sąveikumo stoka ir technologinės spragos. Be to, Europos šalių gynybos biudžetai pastaraisiais metais mažėjo, o kiti pasauliniai veikėjai (Kinija, Rusija ir Saugo Arabija) precedento neturinčiu mastu modernizavo savo gynybos sektorius. Be nuolatinių investicijų į gynybą kyla rizika, kad Europos pramonei pritrūks technologinių galimybių kurti lemiamos reikšmės naujos kartos gynybos pajėgumus. Galiausiai tai turės įtakos strateginiam Sąjungos autonomiškumui ir gebėjimui būti saugumo užtikrintoja.

Gynybos pramonės sektorius yra ne tik strategiškai svarbus Europos saugumui. Jo bendra metinė apyvarta – 100 mlrd. EUR ir jame tiesiogiai ar netiesiogiai dirba 1,4 mln. aukštos kvalifikacijos darbuotojų Europoje, taigi jis taip pat labai prisideda prie Europos ekonomikos.

Gynybos pramonė priklauso nuo to, kada vyriausybės pradės įgyvendinti pajėgumų plėtojimo programas, ir bendriau – nuo viešųjų išlaidų ir investicijų į gynybą lygio. Būdamos galutinės gynybos įrangos naudotojos vyriausybės apibrėžia reikalavimus ir veikia kaip perkančiosios organizacijos, reguliavimo institucijos ir dažnai eksporto rėmėjos. Be to, gynybos sistemos plėtojamos atsižvelgiant į ilgalaikę perspektyvą ir susijusios su didele rizika, nes veiklos poreikiai per produktų kūrimo laikotarpį gali pasikeisti. Tai reiškia, kad gynybos bendrovės neinvestuos į karines technologijas be valdžios institucijų įsipareigojimo jas pirkti.

Daug valstybių narių per pastarąjį dešimtmetį sumažino savo gynybos biudžetą. Nuo 2005 iki 2015 m. 27 ES gynybos išlaidos sumažėjo beveik 11 proc. iki iš viso 200 mlrd. EUR.

Gynybos išlaidos kaip BVP dalis 2015 m. taip pat nukrito iki rekordiškai žemiausio 1,4 proc. lygio.

Faktiškai, ES gynybos biudžetai per pastarąjį dešimtmetį sumažėjo 2 mlrd. per metus.

Šiuo metu tik 4 iš 28 valstybių narių – Estija, Graikija, Lenkija ir Jungtinė Karalystė – yra pasiekusios 2014 m. Velso aukščiausiojo lygio susitikime nustatytą NATO tikslą gynybai skirti 2 proc. BVP.

Palyginimui, 2015 m. JAV į gynybą investavo dvigubai daugiau nei visos ES valstybės narės kartu. Kinija savo gynybos biudžetą per pastarąjį dešimtmetį padidino 150 proc. 2015 m. Rusija į gynybą investavo 5,4 proc. BVP.

Nepaisant to, kad padėtis per pastaruosius dvejus metus kito, nuolatinis investicijų trūkumas darė poveikį Europos gynybos pramonei nuo pagrindinių rangovų iki tiekėjų. Apskritai trūko naujų didelės apimties gynybos projektų galimybių, taip pat Europos bendradarbiavimo programų.

Mažėjančių biudžetų tendenciją sustiprino su tų biudžetų naudojimu susijusios problemos. Dėl Europos rinkų susiskaidymo atsiranda nereikalingo pajėgumų, organizacijų ir išlaidų dubliavimosi atvejų. Didžioji dalis gynybos išlaidų išleidžiama vykdant nacionalinius viešuosius pirkimus, o bendrai vykdomi įrangos viešieji pirkimai sudarė tik 22 proc. visų įrangos pirkimų 2014 m.

ES masto konkurencija ir didesnis bendradarbiavimas – dvi Europos gynybos pramoninės bazės veiksmingumo ir inovacinių pajėgumų didinimo priemonės – tebėra per menki. Sumažėjus Europos šalių gynybos biudžetams nepradėta daugiau bendradarbiauti, veikiau priešingai. Šiandien bendradarbiavimo programų yra mažiau nei prieš dvidešimt metų.

Europos Sąjungos pridėtinė vertė

Sprendimas toliau vykdyti investicijas į gynybą ir pradėti pajėgumų plėtojimo programas tebėra valstybių narių prerogatyva ir atsakomybė. ES priemonės ir strategijos, naudojamos laikantis Sutarčių, neturi būti pakaitas mažoms valstybių narių investicijoms į gynybą. Tačiau Komisija yra įsipareigojusi papildyti, sustiprinti ir konsoliduoti valstybių narių bendradarbiavimo pastangas plėtoti gynybos pajėgumus, skirtus reaguoti į saugumo uždavinius ir remti Europos gynybos pramonę.