KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI dėl Italijos pažangos susigrąžinant papildomą pieno gamintojų mokestį, nustatytą laikotarpiui nuo 1995–1996 m. iki 2001–2002 m., apie kurią ji pranešė Komisijai ir Tarybai, įvertinimo (remiantis Tarybos sprendimo 2003/530/EB 3 straipsniu) /* COM/2014/0334 final */





KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI dėl Italijos pažangos susigrąžinant papildomą pieno gamintojų mokestį, nustatytą laikotarpiui nuo 1995–1996 m. iki 2001–2002 m., apie kurią ji pranešė Komisijai ir Tarybai, įvertinimo (remiantis Tarybos sprendimo 2003/530/EB 3 straipsniu) Ši vertinimo ataskaita parengta remiantis 2003 m. liepos 16 d. Tarybos sprendimo 2003/530/EB dėl pagalbos, kurią Italijos Respublika ketina teikti savo pieno gamintojams, suderinamumo su bendrąja rinka (toliau – Tarybos sprendimas), 3 straipsniu, pagal kurį kompetentingos Italijos institucijos turi kasmet Tarybai ir Komisijai pateikti ataskaitą apie pažangą, padarytą susigrąžinant sumą, kurią gamintojai turi sumokėti kaip papildomą laikotarpiui nuo 1995–1996 m. iki 2001–2002 m. nustatytą mokestį. Šioje ataskaitoje pateikiamas Komisijos atliktas Italijos institucijų pristatytos 2012 m. pažangos, susijusios su papildomo mokesčio susigrąžinimu tiek už Tarybos sprendime nurodytus, tiek su jame nenurodytus metus, įvertinimas. Pagal Tarybos sprendimo 1 straipsnį pagalba, kurią Italijos Respublika teikia pieno gamintojams, pati sumokėdama Europos Sąjungai sumą, kurią jie turi sumokėti Europos Sąjungai kaip papildomą pieno mokestį, nustatytą laikotarpiui nuo 1995–1996 m. iki 2001–2002 m., ir leisdama tiems gamintojams per keletą metų sumokėti skolą kaip atidėtą mokėjimą be palūkanų, išimties tvarka laikoma suderinama su bendrąja rinka su sąlyga, kad: – gamintojai grąžina visą sumą, kasmet sumokėdami po lygią dalį, ir – grąžinimo laikotarpis neviršija 14 metų, skaičiuojant nuo 2004 m. sausio 1 d. Pagal Tarybos sprendimo 2 straipsnį pagalba suteikiama su sąlyga, kad Italija Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondui (EŽŪOGF, šiandien – Europos žemės ūkio garantijų fondas, EŽŪGF) praneša apie visą atitinkamam laikotarpiui skirto papildomo mokesčio sumą ir kad ji atitinkamai iš 2003 m. lapkričio mėn., 2004 m. lapkričio mėn. ir 2005 m. lapkričio mėn. EŽŪOGF finansuojamų išlaidų išskaito negrąžintą skolą trimis lygiomis metinėmis dalimis. Italija 2003 m. rugpjūčio 26 d. raštu tinkamai pranešė apie visą atitinkamam laikotarpiui skirtą papildomo mokesčio sumą. Likusi negrąžintos skolos dalis buvo tinkamai išskaityta iš atitinkamai 2003 m., 2004 m. ir 2005 m. lapkričio mėn. EŽŪOGF finansuojamų išlaidų. Pagal Tarybos sprendimo 3 straipsnio nuostatas kompetentingos Italijos valdžios institucijos Tarybai ir Komisijai turi kasmet pateikti ataskaitą apie pažangą, padarytą susigrąžinant sumą, kurią gamintojai turi sumokėti kaip papildomą mokestį, nustatytą prekybos metams nuo 1995–1996 m. iki 2001–2002 m. Pagal šią nuostatą Italijos valdžios institucijos 2013 m. spalio 28 d. AGEA mokėjimo agentūros (it. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) raštu Komisijai pateikė devintą ataskaitą apie dalinę 2012 m. įmoką. Mokesčio mokėjimas pagal 2003 m. mokėjimo dalimis priemonę Tarybos sprendimas, kuriuo Italijai leista už pieno gamintojus į Bendrijos biudžetą sumokėti papildomą mokestį, pirmosios ataskaitos Tarybai teikimo metais (2005 m.) buvo taikomas 25 123 pieno gamintojams, privalantiems sumokėti mokestį. 2012 m. tokių gamintojų buvo 22 249. Iš visų gamintojų, dėl kurių teikiama ataskaita ir kurie turėjo mokėti papildomą mokestį septynerius Tarybos sprendime numatytus prekybos metus, 15 431 gamintojas pasirinko mokėjimo dalimis sistemą. 15 431 mokėjimo dalimis sistemą pasirinkęs gamintojas 2004 m., prieš pirmos įmokos mokėjimą, iš viso turėjo sumokėti 345 mln. EUR, t. y. apie ketvirtadalį visos gamintojų nesumokėto mokesčio sumos. Todėl panašu, kad šią mokėjimo dalimis sistemą daugiausia pasirinko gamintojai, kurių individualios gamybos perviršis yra nedidelis. Kita vertus, gamintojai, kurių individualios gamybos perviršio dalis yra didesnė (apie 8 000 gamintojų, kuriems apskaičiuota 1 mlrd. EUR mokesčių, sumokėtinų per septynerius prekybos metus), nusprendė mokėjimo dalimis sistemoje nedalyvauti. Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad 2011 m. Italijos valdžios institucijos gavo 53 naujus prašymus leisti mokestį mokėti dalimis, o tai sudaro maždaug 1,2 mln. EUR. 2012 m. pateikti 255 nauji prašymai leisti prisijungti prie sistemos, kurių bendra suma – apie 13 mln. EUR. Iki 2012 m. gruodžio 31 d. devintą įmoką (iš viso 25 812 027,25 EUR) turėjo sumokėti 11 430 gamintojų. Italijos valdžios institucijų atliktų patikrinimų metu nustatyta, kad 2012 m. 11 145 gamintojai tinkamu laiku sumokėjo įmokas (iš viso 25 025 344,42 EUR). Tai reiškia, kad mokėdami devintą įmoką 98 % gamintojų laiku sumokėjo 96,9 % mokesčio. Mokant pirmą įmoką laiku sumokėta 99,6 % mokėtinos sumos, antrą įmoką – 97,9 %, trečią įmoką – 99,5 %, ketvirtą įmoką – 99,7 %, penktą įmoką – 96,4 %, šeštą įmoką – 96,2 %, septintą įmoką – 90,5 %, o aštuntą įmoką – 98,3 % mokėtinos sumos. Taigi, bendra pirmųjų devynių įmokų suma sudaro apie 238,4 mln. EUR (apie 97 % visos tais metais mokėtinos sumos). Nors šios sumos neabejotinai rodo, kad minėtą sistemą pasirinkę gamintojai laikosi įsipareigojimų, Komisija mano, kad priemonės, kurių buvo imtasi, kai nebuvo laikomasi nustatyto mokėjimo termino, yra pagrindinis rodiklis, pagal kurį galima spręsti apie Italijos institucijų įsipareigojimą užtikrinti, kad būtų tinkamai laikomasi mokėjimo tvarkos sąlygų ir kad galiausiai būtų surinkta visa mokėtino mokesčio suma. Apie likusių 285 gamintojų devintos įmokos mokėjimus (iš viso 786 682,83 EUR) duomenų negauta. Aštuntos įmokos mokėjimo laikotarpiu 2011 m. pabaigoje įmokų, kurios sudarė 419 638,26 EUR, buvo nesumokėję 143 gamintojai. Remiantis Italijos institucijų pateikta informacija, centrinės institucijos apie visus tokius atvejus pranešė atitinkamoms regionų institucijoms, kad būtų išreikalauta visa mokėtina suma su palūkanomis, netaikant mokėjimo dalimis sistemos. Vėliau paaiškėjo, kad iš 143 gamintojų, kurie laikyti nesumokėjusiais, 106 gamintojai sumokėjo reikiamas sumas. Tačiau 37 gamintojai iš tiesų nesumokėjo aštuntos įmokos, todėl iš jų atimta galimybė mokėti dalimis ir pradėtos priverstinio išieškojimo procedūros. Ūkiai, iš kurių atimta galimybė mokėti dalimis Gamintojui nesumokėjus nors vienos metinės įmokos, jam nebetaikoma mokėjimo dalimis sistema, todėl reikalaujama, kad jis sumokėtų visą likusią sumą su susikaupusiomis palūkanomis. Per devynerius metus, praėjusius nuo mokėjimo dalimis sistemos pradžios 2003 m., iš 498 ūkių buvo atimta teisė mokėti dalimis; tai atitinka 18 531 964,41 EUR bendros skolos pagal mokėjimo dalimis sistemą, iš kurios 4 543 929,20 EUR buvo sumokėti dalimis prieš atimant tą teisę. 2 822 001,34 EUR buvo susigrąžinti po teisės panaikinimo, taigi bendra nesumokėta likusių 192 ūkių skola yra 1 118 742,39 EUR. Iš šių duomenų matyti, kad priemonės, kurių ėmėsi Italijos administracija, kad surinktų mokestį iš gamintojų, kuriems dėl nesumokėtos metinės įmokos nebeleidžiama dalyvauti mokėjimo dalimis sistemoje, nėra pakankamos. Be to, pieno gamintojai turėjo atšaukti teisinius veiksmus Italijos teismuose, kad galėtų dalyvauti mokėjimo dalimis sistemoje. Atsižvelgiant į šį faktą, susigrąžintų sumų stoka neturėtų priklausyti nuo galimai ilgos teisminių procedūrų trukmės – greičiau nuo Italijos institucijų nepajėgumo veiksmingai šias sumas susigrąžinti. Įmokų atidėjimas šešiems mėnesiams ir atidėjimo poveikis valstybės pagalbai Remdamasi 2010 m. gruodžio 29 d. Italijos įstatymo galią turinčio Sprendimo Nr. 225, kuris po pakeitimų tapo 2011 m. vasario 26 d. Įstatymu Nr. 10, 2 straipsnio 12 dalies k punktu, Italija leido iki 2011 m. birželio 30 d. atidėti 2010 m. įmokos mokėjimą. Šią įmoką pagal Tarybos sprendimu 2003/530/EB patvirtintą 2003 m. mokėjimo dalimis sistemą iš esmės reikėjo sumokėti iki 2010 m. gruodžio 31 d. 2013 m. liepos 17 d. sprendime C(2013) 4046 final Komisija pareiškė, kad pieno mokesčio dalinės įmokos, kurios terminas – 2010 m. gruodžio 31 d., atidėjimas yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba. Be to, šia pagalba buvo pažeistos Tarybos sprendime 2003/530/EB nustatytos sąlygos ir gavėjams suteikta nauja valstybės pagalba, kuri, remiantis Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio f punktu, yra neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka. Komisija nurodė Italijai iš pagalbos gavėjų, kuriems mokėjimas buvo atidėtas, susigrąžinti nesuderinamos pagalbos sumą su palūkanomis. Italija pradėjo administracines pagalbos susigrąžinimo procedūras. Kartu ji apskundė Komisijos sprendimą Teisingumo Teismui (byla T-527/13). Ši byla dar nagrinėjama. Papildomas mokestis už 2002–2003 prekybos metus Vykdydama Tarybos sprendimą 2003/530/EB, Italija už gamintojus į Bendrijos biudžetą pervedė 1995–2002 prekybos metais taikytą papildomą mokestį. Remdamosi 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1788/2003 nuo 2004 m. valstybės narės papildomą mokestį į Bendrijos biudžetą perveda tiesiogiai. Tačiau 2002–2003 prekybos metams netaikomas nei Tarybos sprendimas, nei nauja nuo 2004 m. taikoma sistema. Atsižvelgiant į viršytas nacionalines kvotas, Italijos pieno gamintojai, dėl kurių kvota buvo viršyta, už 2002–2003 prekybos metus į Sąjungos biudžetą turėjo įmokėti 227,88 mln. EUR. Iš jų 54,95 mln. EUR buvo įmokėta į Sąjungos biudžetą: 1,19 mln. EUR pagal mokėjimo dalimis sistemą 2009 m., o 53,76 mln. EUR – ne pagal sistemą. 47,48 mln. EUR pripažinti nesusigrąžintinais teismo sprendimu arba bankrutavus skolingam gamintojui. 2012 m. gruodžio mėn. pieno gamintojai už 2002–2003 prekybos metų papildomą mokestį Europos Sąjungos biudžetui dar buvo skolingi 125,45 mln. EUR. Iš šios sumos 5,04 mln. EUR susiję su 2009 m. mokėjimo dalimis sistema. Mokėtinas mokestis, kuriam netaikoma nei 2003 m. mokėjimo dalimis sistema, nei 2009 m. mokesčių grąžinimo sistemą Buvo atkreiptas dėmesys į tai, kad 2003 m. mokėjimo dalimis sistema ir 2009 m. mokesčių grąžinimo sistema (taikant palūkanų normą, kuri lygi Sąjungai nustatytai orientacinei palūkanų normai, padidintai keliais procentiniais punktais) taikoma tik nedidelei susigrąžintino mokesčio daliai. Todėl visa už laikotarpį nuo 1995–1996 m. iki 2008–2009 m. susigrąžintino mokesčio suma sudaro 2,264 mlrd. EUR. Iš šios sumos Italija 2003–2012 m. susigrąžino 455 mln. EUR. Kalbant apie likusią 1,808 mlrd. EUR sumą, – nedidelei jos daliai (228 mln. EUR) taikoma Italijos 2003 ir 2009 m. nustatyta mokėjimo dalimis sistema, kurioje dalyvauti nusprendė kai kurie mokestį skolingi pieno gamintojai; – 158 mln. EUR pripažinti nesusigrąžintinais bankrutavus skolingam gamintojui arba teismui panaikinus sprendimą; – gamintojai, kurie nesutiko dalyvauti mokėjimo dalimis sistemose ir kurių didžioji dalis dėl papildomo mokesčio bylinėjasi Italijos teismuose, lieka skolingi 1,423 mlrd. EUR. Taigi apie 86 % už laikotarpį nuo 1995–1996 m. iki 2008–2009 m. nesumokėtų mokesčių sumos (1,650 mlrd. EUR) neįtraukti į 2003 ir 2009 m. mokėjimo dalimis sistemas. Be to, bendra ne pagal mokėjimo dalimis sistemas surinkto mokesčio suma kol kas yra tik 268,43 mln. EUR (iš bendros 1,8 mlrd. EUR sumokėtino mokesčio sumos). Remiantis Italijos institucijų ataskaita, ši dalis tokia maža dėl to, kad daug mokestį turinčių mokėti gamintojų dėl to bylinėjasi teismuose, todėl mokėjimai buvo sustabdyti. Ankstesnėse Tarybai pateiktose ataskaitose Komisija išreiškė nuomonę, kad Italijos metinėse ataskaitose turėtų būti tiksliai aprašyta vykstančių teismo bylų situacija ir turėtų būti pateikta išsami informacija, patvirtinanti, kad gamintojai, kurių mokėjimo užginčijimą teismas atmetė, sumokėjo mokestį. Neturėdama išsamios informacijos apie tai, Komisija negalėjo tinkamai stebėti pažangos, padarytos susigrąžinant tą mokesčio dalį, kuriai nebuvo taikoma mokėjimo dalimis sistema. Komisija teigiamai įvertino Italijos institucijų ataskaitoje dėl devintos įmokos pateiktą informaciją apie dabartinę bendrą mokesčio susigrąžinimo padėtį taikant mokėjimo dalimis sistemas. Tačiau Italijos administracijos pateikti skaičiai rodo, kad pažanga, padaryta surenkant privalomą mokestį, kuriam netaikomos dalinio mokėjimo sistemos, yra nedidelė. Visų pirma, padaryta labai nedidelė pažanga susigrąžinant mokėtinus mokesčius, dėl kurių nebuvo ginčijamasi teisme arba kurie buvo užginčyti, tačiau teismo patvirtinti mokėtinais, arba dėl kurių vis dar bylinėjamasi, bet atidėjimo sprendimas priimtas nebuvo. 2012 m. gruodžio 31 d. faktiškai šių mokėtinų sumų surinkta apie 130 mln. EUR, o 790 mln. EUR suma dar nesumokėta. Visu laikotarpiu nuo 1995–1996 m. iki 2008–2009 m. faktiškai surinkta apie 22,5 % pareikalautų ir šiuo metu mokėtinų sumų. Laikotarpiu, kuriam taikomas Tarybos sprendimas, faktiškai surinkta 29 % pareikalautų ir šiuo metu mokėtinų sumų. Mokėtinos sumos apima: – sumas, kurios nebuvo užginčytos: iš 196,41 mln. EUR mokėtinų sumų 130,38 mln. EUR buvo susigrąžinta, tai sudaro 66 % visų sumų; – sumos, dėl kurių bylinėtasi teismuose, tačiau jų mokėjimo atidėjimo sprendimas priimtas nebuvo: iš 355,43 mln. EUR mokėtinų sumų susigrąžinta tik 54,78 mln. EUR, t. y. 15 % visų sumų; – sumos, kurias teismai patvirtino: iš 468,37 mln. EUR mokėtinų sumų susigrąžinta tik 44,68 mln. EUR, t. y. 9,5 % visų sumų. Komisija pabrėžia ne tik tai, kad susigrąžinta labai maža paskutinių dviejų kategorijų sumų dalis, bet ir tai, kad dar nesusigrąžinta 66 mln. EUR sumų, kurios niekad nebuvo užginčytos ir galėtų būti nedelsiant susigrąžintos. Kalbant apie mokesčius, mokėtinus už 1995–1996 m. – 2001–2002 prekybos metus, reiškia, kad jau daugiau kaip 10 metų nesusigrąžinama 21 mln. EUR suma. Komisija labai apgailestauja dėl lėtos mokesčių, kurie susigrąžinami ne pagal 2003 m. mokėjimo dalimis sistemą ir ne pagal 2009 m. mokesčio grąžinimo sistemą, surinkimo pažangos. Komisija toliau įdėmiai stebi susigrąžinimo procesą Italijoje, visų pirma mokesčių, neįtrauktų į mokėjimo dalimis sistemą, susigrąžinimą. Komisijos tarnybos keletą kartų pateikė savo pastebėjimus (taip pat ir neigiamas pastabas) Italijos institucijoms ir paprašė išsamios informacijos apie įvairius pieno mokesčių susigrąžinimo aspektus. Tačiau, nepaisant pakartotinių Komisijos prašymų, Italijos institucijos iki šiol nesusigrąžino didžiosios mokėtinų mokesčių dalies. 2013 m. birželio 20 d. Europos Komisija, remdamasi SESV 258 straipsniu, paragino Italiją pateikti pastabas dėl nepakankamų priemonių, kurių imtasi sprendžiant papildomo mokesčio už 1995–2009 m. susigrąžinimo problemas. Išvada Komisija mano, kad Italijos institucijos laikosi Tarybos 2003 m. patvirtintos mokėjimo dalimis sistemos taikymo ir padarė pažangą susigrąžindamos mokestį, nustatytą gamintojams, pasirinkusiems laikotarpiui nuo 1995–1996 m. iki 2001–2002 m. nustatytą mokėjimo dalimis sistemą. Ši pažanga rodo, kad sistema valdoma tinkamai. Kalbėdama apie sumas, kurios susigrąžinamos ne pagal mokėjimo dalimis sistemą, 2010, 2011, 2012 ir 2013 m. Tarybai pateiktose vertinimo ataskaitose ir 2013 m. birželio 20 d. Italijai perduotame oficialiame įspėjime Komisija jau išreiškė nepasitenkinimą dėl itin lėtos pažangos susigrąžinant mokesčius už pieno kvotas. Komisija teigiamai vertina administracines procedūras, kurių Italija ėmėsi, siekdama susigrąžinti pagalbą, 2013 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimu C(2013) 4046 final paskelbtą nesuderinama su vidaus rinka. Tačiau Italijos institucijų ataskaitoje dėl devintos įmokos pateikta informacija rodo, kad neįvyko jokių didesnių pokyčių faktiškai surenkant mokestį, kuriam netaikoma mokėjimo dalimis sistema. Atsižvelgiant į nesumokėto mokesčio dydį ir laikotarpį, per kurį nesusigrąžinta mokėtina suma, daroma išvada, kad nebuvo ir nėra užtikrinamas Sąjungos teisės aktų taikymo veiksmingumas ir rezultatyvumas, todėl Komisija buvo priversta pradėti pažeidimo procedūrą pagal SESV 258 straipsnį.