BENDRAS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Atnaujinama ES ir Ramiojo vandenyno valstybių vystymosi partnerystė /* JOIN/2012/06 final */





BENDRAS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Atnaujinama ES ir Ramiojo vandenyno valstybių vystymosi partnerystė 1. ES ir Ramiojo vandenyno valstybės Didėjant Ramiojo vandenyno valstybių geostrateginei svarbai ir visuotiniam suvokimui, kad Ramiojo vandenyno salos yra pažeidžiamos dėl klimato kaitos, šis regionas tapo nauju ES ir daugelio jos strateginių partnerių, kaip antai JAV, Japonijos, Kinijos, Rusijos ir Indijos, užsienio politikos prioritetu. Kiti dvišaliai partneriai ir daugiašalės institucijos taip pat įsitvirtina šiame regione. Dauguma ES valstybių narių tikisi, kad ES puoselės ir gins užsienio politikos interesus tame regione. ES nuolatos vedė politinį dialogą šalies ir regiono lygmeniu ir yra įtakinga paramos teikėja ir partnerė Ramiojo vandenyno valstybėse. Ramiojo vandenyno regione ES yra užmezgusi partnerystės ryšius su 15 nepriklausomų salų valstybių[1], 4 užjūrio šalimis ir teritorijomis (UŠT)[2], Ramiojo vandenyno salų forumu, taip pat Australija ir Naująja Zelandija, kurios yra pagrindinės forumo narės ir bendramintės partnerės. Būdama pasaulinio masto veikėja ES siekia atnaujinti ir sustiprinti partnerystės ryšius, kad tai nebūtų tik paramos teikėjo ir gavėjo santykiai. 2006 m. ES strategija Ramiojo vandenyno regionui[3] buvo pirmasis žingsnis šia kryptimi. Taigi, ES ir Ramiojo vandenyno salų forumo politinis dialogas perkeltas į ministrų lygmenį. ES turėtų didinti savo vystymosi politikos poveikį laikydamasi ES pokyčių darbotvarkės[4] ir įsitvirtinti kaip antra didžiausia paramos teikėja regione po Australijos[5]. Tai padės ES sustiprinti politinį partnerystės aspektą, užmegzti veiksmingesnį dvišalį, regioninį ir daugiašalį dialogą su Ramiojo vandenyno valstybėmis siekiant sustiprinti bendradarbiavimą žmogaus teisių, demokratijos, gero valdymo ir tvaraus vystymosi srityje ir užtikrinti, kad visame pasaulyje būtų visiškai laikomasi JT chartijos ir tarptautinės teisės. Remiantis Kotonu susitarimu[6] ir patirtimi, įgyta įgyvendinant ES strategiją Ramiojo vandenyno regionui, šiame bendrame komunikate dėmesys skiriamas ES santykių su šiuo regionu vystymosi aspektams ir siūlomi veiksmai, kad Ramiojo vandenyno valstybių ir ES bendradarbiavimas būtų veiksmingesnis siekiant šių pagrindinių tikslų: · skatinti vystymosi, klimato kaitos ir kitų ES politikos sričių, kaip antai prekybos, aplinkos, žuvininkystės, mokslinių tyrimų darną su žmogaus teisėmis ir parama demokratijai; · pritaikyti ir supaprastinti ES oficialios paramos vystymuisi (OPV) ir padidėjusio finansavimo kovai su klimato kaita teikimo būdus Ramiojo vandenyno valstybėse siekiant didesnės bendros papildomos naudos, daugiau rezultatų, didesnio poveikio ir veiksmingumo; · skatinti sėkmingą Ramiojo vandenyno užjūrio šalių ir teritorijų regioninę integraciją ir didinti jų gebėjimą skleisti ES vertybes ir tapti integracinio ir tvaraus augimo žmogaus socialinės raidos labui regione varomąja jėga; · JT ir kituose tarptautiniuose forumuose su Ramiojo vandenyno valstybėmis nustatyti aiškią bendros svarbos klausimų darbotvarkę; · sutelkti jėgas su bendraminčiais partneriais siekiant spręsti pagrindinius žmogaus teisių klausimus ir padėti sutvirtinti demokratinius procesus visame regione. Bendro darbo Jungtinėse Tautose rezultatai, tvirtesnis politinis bendradarbiavimas ir toliau išdėstytų politinių pasiūlymų įgyvendinimas turėtų būti įtrauktas į 2014–2020 m. ES vystomojo bendradarbiavimo Ramiojo vandenyno valstybėse, teritorijose ir regione programavimo ciklą ir padėti atnaujinti ES veiksmų Ramiojo vandenyno valstybėse strategiją. 2. Ramiojo vandenyno valstybių ypatumai 2.1. Mažumas, neaprėpiamumas, įvairovė ir pažeidžiamumas Ramiojo vandenyno salų šalių ir teritorijų, kuriose gyvena 10 mln. gyventojų, sausumos plotas – 552 000 km², apsuptas 30 mln. km² išskirtinės jūrinės ekonominės zonos toliausiai nuo ES nutolusioje pasaulio dalyje. Dauguma Ramiojo vandenyno šalių ir teritorijų yra mažos salų valstybės, iš kurių 10 yra tarp 15 mažiausių ekonominių sistemų pasaulyje, o trys – koralų salos, vos iškilusios virš jūros lygio ir turinčios mažai gyventojų, išsibarsčiusių dideliame plote. Jos turi nedaug gamtos, finansinių, institucinių ir žmogiškųjų išteklių, kvalifikuotų darbuotojų migracija intensyvi, o paslaugų teikimo ir prekių importo sąnaudos – labai didelės. Daugelio Ramiojo vandenyno šalių ir teritorijų ekonomika labai priklauso nuo pajamų, gautų iš gamtos išteklių eksploatavimo, pvz., iš užsienio laivams parduodamų žvejybos leidimų. Viešasis sektorius dominuoja, tačiau kai kuriose šalyse valdymas tebėra silpnas, privatusis sektorius turi nedaug galimybių gauti finansavimą, o masto ekonomiją sunku pasiekti. Dėl izoliuotumo ir ribotų prekybos galimybių šios šalys atsiduria pasaulinės ekonomikos pakraštyje. Priklausomybė nuo pagalbos ir pagalbos susiskaidymas daugelyje Ramiojo vandenyno šalių ir teritorijų kelia didelių vystymosi sunkumų. Po konflikto atsigaunantis Rytų Timoras, kuris tik iš dalies integruotas į Ramiojo vandenyno salų forumo institucinę sistemą, šiuo metu siekia prisijungti prie Pietryčių Azijos valstybių asociacijos (ASEAN) ir susiduria su panašiais struktūriniais suvaržymais, kaip ir daugelis besivystančių šalių. Ramiojo vandenyno užjūrio šalių ir teritorijų vystymosi lygis yra panašus į ES vidurkį ir jos siekia didesnės integracijos regione. Papua Naujoji Gvinėja ir Fidžis kartu sudaro 88,6 proc. Ramiojo vandenyno šalių ir teritorijų sausumos ploto, jose sukuriama 70 proc. bendrojo vidaus produkto ir gyvena 74,5 proc. gyventojų. Fidžis, kur nuo 2006 m. nėra konstitucinės tvarkos, lėtai pereina prie demokratijos, o Papua Naujoji Gvinėja ketina investuoti į valdymą, kad visapusiškai pasinaudotų turtingais gamtos ir žmogiškaisiais ištekliais ir besiformuojančiu (nors didžiąja dalimi užsienio įmonių valdomu) verslo sektoriumi. 2.2. Vystymosi srities laimėjimai ir klimato kaitos poveikis Ramiojo vandenyno valstybių pagrindinis turtas – jų unikali biologinė įvairovė ir turtingos ekosistemos, kuriomis gyventojai naudojasi, kad užsitikrintų būtiniausias paslaugas. Didžiausia biologinė įvairovė – Rytų Melanezijos salose, Naujojoje Kaledonijoje ir Polinezijoje ir Mikronezijoje. Tačiau vandenyno ištekliai mažėja dėl taršos, per didelio eikvojimo, buveinės pokyčių ir invazinių rūšių. Atogrąžų miškams kelia grėsmę miškų naikinimas ir nykimas. Visam regionui būdinga gamtinių pavojų, galinčių sukelti labai didelių žmogiškųjų ir materialinių nuostolių, grėsmė ir pažeidžiamumas jiems. Demografinis spaudimas dar labiau trikdo aplinkos ir visuomenės pusiausvyrą. Sparčiai augančiai ir jaunai visuomenei reikia švietimo, įsidarbinimo ir pajamų duodančios veiklos galimybių. Kvalifikuotos darbo jėgos migracija labai varžo vystymąsi, tačiau emigrantų perlaidos yra svarbi daugelio Ramiojo vandenyno valstybių ekonomikos dalis. Australijoje, Naujoje Zelandijoje arba kitose šalyse šiuo metu yra įsikūrusios didelės Ramiojo vandenyno valstybių gyventojų bendruomenės. Daugumoje regiono valstybių, išskyrus Fidžį po 2006 m. valstybės perversmo, paisoma demokratijos principų ir žmogaus teisių. Tačiau ne visos Ramiojo vandenyno valstybės ratifikavo žmogaus teisių konvencijas, jose plačiai paplitęs smurtas lyties pagrindu, o sprendimų priėmimo lygmens postus užima mažai moterų. Ramiojo vandenyno valstybės pamažu atsigauna po pasaulinės krizės, be kita ko, joms padeda nuolat tvirtai auganti Azijos ekonomika. Privatusis sektorius tebėra menkai atsparus. 2010 m. ekonomika vidutiniškai augo 0,8 proc., 2011 m. augimas turėtų būti 1,7 proc. ir išlikti mažas 2012 m., išskyrus daug išteklių turinčias šalis (Papua Naujoji Gvinėja, Saliamono Salos ir Nauru) ir Vanuatu. Tikimasi, kad turistų padaugės ir emigrantų perlaidų srautas atsinaujins. Didžiausia grėsmė augimui – infliacija, kurią skatina didelės kuro ir maisto kainos. Rytų Timoro vyriausybei pasinaudojus pajamomis iš naftos ir padidinus išlaidas, 2010 m. šalies BVP išaugo 9,5 proc. ir numatoma, kad 2011 ir 2012 m. jis toliau augs. Tačiau makroekonominis stabilumas tebėra spręstinas uždavinys daugelyje Ramiojo vandenyno šalių, o skolos lygio tvarumas yra itin svarbus klausimas. Nors Papua Naujoji Gvinėja nukrypusi nuo visų Tūkstantmečio vystymosi tikslų (TVT), kitos Ramiojo vandenyno šalys tinkamai mažina vaikų mirtingumą ir yra padarę nevienodą pažangą siekdamos kitų tikslų. Rytų Timoro pažanga siekiant TVT nevienoda – skurdo lygis labai sumažintas, tačiau sveikatos apsaugos rodikliai menki ir yra pavojus, kad sveikatos apsaugos standartai sumažės, nes didžioji dalis gyventojų nėra pakankamai aprūpinami maistu. Galimybės naudotis energija yra labai suvaržytos. Ramiojo vandenyno mažos salų valstybės labai priklauso nuo importuojamų naftos produktų, kurie yra pagrindinis energijos šaltinis. Dėl nestabilių tarptautinių kainų ir gabenimo laivais bei pervežimo sąnaudų itin suvaržomi nacionaliniai biudžetai ir padidėja komunalinių paslaugų įstaigų ir įmonių veiklos išlaidos – tai lemia dideles maisto ir elektros energijos kainas. Atsinaujinančiosios energijos technologijos tapo alternatyviu energijos gamybos būdu. Tačiau energijos pasiūlos (buvimo ir galimybių naudotis) ir paklausos (įperkamumo) pokyčiai kelia vis didesnę grėsmę Ramiojo vandenyno valstybių energetiniam saugumui. Dėl to 2009 m. parengtas Energetinio saugumo Ramiojo vandenyno valstybėse veiksmų planas. Tik apie 30 proc. gyventojų turi galimybes naudotis elektros energija, dauguma jų gyvena miesto vietovėse. Kai kuriose šalyse (Papua Naujoji Gvinėja, Saliamono Salos ir Vanuatu) šis skaičius siekia mažiau nei 25 proc., o kitose viršija 95 proc. (Kuko Salos, Guamas, Nauru, Niujė, Marianos Šiaurinės Salos, Samoa, Tonga, Tokelau ir Tuvalu). Klimato kaita dešimtmečius darė poveikį Ramiojo vandenyno valstybėms – padaugėjo gamtinių pavojų, kaip antai atogrąžų ciklonų ir potvynių, jie tapo intensyvesni. Dėl kylančio jūros lygio, jūros vandens intruzijos ir pakrančių erozijos mažėja būstui tinkamos žemės plotas, kyla grėsmė infrastruktūrai, daroma žala akvakultūrai ir neigiamai veikiamos gėlo vandens atsargos bei žemės ūkis. Galimybės gauti švaraus vandens ir sanitarinės sąlygos tebėra problema daugumoje Ramiojo vandenyno salų šalių ir teritorijų, dėl to kyla didelis pavojus sveikatai, ypač moterų, vaikų ir bendruomenių, gyvenančių atokiose salose. Kylanti vandens temperatūra ir vandenyno rūgštėjimas daro dar didesnį spaudimą ir taip sumažėjusiai biologinei įvairovei, ypač koralų rifams. Dėl to dar labiau didėja pažeidžiamumas klimato kaitai. Didelėse salose klimato kaita daro poveikį vietovėms salų viduryje, kurios kenčia nuo intensyvesnių sausrų, nuošliaužų ar potvynių. Prisitaikymas prie klimato kaitos, be kita ko, ekosistema grįstas požiūris taip pat gali padėti pagerinti paslaugų teikimą, galimybes naudotis atsinaujinančiąja energija ir pasirengimą nelaimėms. Jis gali būti pagrindinis vystymąsi skatinantis veiksnys visose Ramiojo vandenyno valstybėse. Mažinant nelaimių riziką pasitelkus ekosistemų apsaugą – pati gamta padeda rasti sprendimą. Be to, tiesiogiai su klimato kaita nesusijusių nelaimių atveju prisitaikymo priemonės vis tiek gali būti naudingos pasirengimui nelaimėms. Papua Naujoji Gvinėja turi daug pirminių atogrąžų miškų išteklių, tačiau jų plotas sparčiai mažėja dėl keleto veiksnių, pavyzdžiui, veiklos, kurią dauguma laiko neteisėtu miškų kirtimu. Papua Naujoji Gvinėja galėtų pereiti prie tausaus miškų kirtimo, užtikrindama geresnį miškų valdymą ir žemės naudojimo teisės aktus, ir taip prisidėti prie kovos su visuotine klimato kaita. Klimato kaita turi įvairių tarpusavyje susijusių padarinių, be kita ko, padarinių saugumui ir lyčių lygybei. JT Saugumo Taryba nurodė, kad kylantis jūros lygis ir mažėjantis sausumos plotas, ypač mažose žemumose esančiose salų valstybėse, gali turėti poveikį saugumui[7]. ES pabrėžė, kad klimato kaita turi didelį poveikį saugumui, nes ji „padaugina grėsmes“ – padidina įtampą dėl žemės, maisto ir energijos kainų ir sukelia migracijos spaudimą bei dykumėjimą[8]. Be to, atsižvelgdami į tai, kad klimato kaita moteris ir vyrus gali paveikti skirtingai, Ramiojo vandenyno valstybių ministrai patvirtino poreikį labiau atsižvelgti į moterų žinias, patirtį ir prioritetus rengiant veiksmingas klimato kaitos strategijas. Pripažindami, kad dėl lyčių nelygybės ir žmogaus teisių pažeidimų šalims yra sunku kovoti su klimato kaitos padariniais, ministrai paragino Ramiojo vandenyno valstybių vyriausybes laikytis įsipareigojimų šioje srityje[9]. Klimato kaitos poveikis, kuris, tikėtina, suintensyvės, kenkia vystymosi laimėjimams ir teisingam tvariam augimui ir dėl jo Ramiojo vandenyno valstybėse sunkiau siekti TVT. Ištisos šalys gali tapti netinkamos gyventi ar net išnykti, dėl to gyventojams tektų migruoti ir persikelti. 2.3. Ramiojo vandenyno valstybių vystymosi uždavinių sprendimo būdai Ramiojo vandenyno šalių gyventojams ištisus šimtmečius pavykdavo įveikti struktūrinius uždavinius. Laikui bėgant rasti nacionaliniai sprendimai, Ramiojo vandenyno salų šalys ir teritorijos dažnai sutelkdavo jėgas regioniniu lygmeniu tokiose srityse kaip politinis bendradarbiavimas, finansai, vystymasis, prekyba, žuvininkystė, saugumas, teisėsauga, žmogaus teisės, aplinka, energetika, socialiniai ir kultūros reikalai, transportas, infrastruktūra, moksliniai tyrimai, telekomunikacijos ir t. t. Ramiojo vandenyno salų šalys ir teritorijos taip pat sprendė klimato kaitos klausimą. Pavyzdžiui, siekdamos prisitaikyti prie kylančio jūros lygio, jos atstatė mangroves, apsaugojo koralų rifus, pastatė pylimus, įrengė vandens saugyklas ir gėlinimo įrangą, išvedė naujas pasėlių rūšis, skatino pasėlių įvairinimą arba perkėlė infrastruktūrą ir gyventojus. Kai kurios šalys integruoja migraciją į savo prisitaikymo prie klimato kaitos priemones. Regioninis bendradarbiavimas yra puikus. Pavyzdžiui, Mikronezijos šalys ir teritorijos dalyvauja projekte „Mikronezijos iššūkis“, kad iki 2020 m. išsaugotų 30 proc. pakrantės išteklių ir 20 proc. miško teritorijos. Taip pat sukurtos visapusiškos regioninės kovos su klimato kaita veiksmų ir nelaimių rizikos mažinimo bei valdymo reglamentavimo sistemos. Regione daugėja paramos teikėjų ir vystymosi partnerių, tačiau jų skaičius kol kas gana mažas. Australija ir Naujoji Zelandija yra Ramiojo vandenyno salų forumo narės ir svarbiausios dvišalės paramos teikėjos. Azijos plėtros bankas yra pagrindinis daugiašalis partneris. Susitarimai su JAV (angl. US Compacts) yra gerai įtvirtinta priemonė šiaurės Ramiojo vandenyno šalyse. Taivanas, Japonija ir Korėja teikia daugiau pagalbos. Kinija atlieka vis didesnį vaidmenį Ramiojo vandenyno valstybėse. Kiti dvišaliai ir daugiašaliai partneriai taip pat ima aktyviau dalyvauti. 2009 m. Ramiojo vandenyno šalių vadovai sudarė Kernso susitarimą (angl. Cairns Compact) dėl vystymosi koordinavimo stiprinimo, kad sumažintų pagalbos susiskaidymą, supaprastintų pagalbos administravimą ir pagerintų pagalbos teikimo veiksmingumą, taikydami tokias priemones, kaip dažnesnis šalių sistemų naudojimas, daugiamečiai finansavimo įsipareigojimai, sutelkti finansiniai ištekliai, įgaliojimų teikti pagalbą perdavimas ir bendras analitinis darbas. Ramiojo vandenyno salų forumo sekretoriatas su vystymosi partneriais koordinavo forumo šalių viešųjų išlaidų valdymo, pirkimų, atskaitomybės ir stebėjimo sistemų stiprinimo veiksmų planą, kad šalių sistemos būtų plačiai naudojamos oficialiai paramai vystymuisi teikti, įskaitant paramą biudžetui, kai tenkinami tinkamumo kriterijai. 2011 m. Ramiojo vandenyno valstybių vadovai dar kartą patvirtino, kad klimato kaita yra didžiausia bendra grėsmė regionui ir pabrėžė prisitaikyti prie jos skirto finansavimo poreikį. Kad pagerintų šalių galimybes naudotis klimato kaitai skirtais ištekliais ir jų valdymą, Forumo šalių ekonomikos ministrai rekomendavo finansavimo būdus grįsti pagalbos teikimo veiksmingumo principais ir klimato kaitą įtraukti į nacionalinius biudžetus ir vystymosi planus siekiant, kad, kai įmanoma, būtų naudojamos šalių sistemos, kaip veiksmingiausias pagalbos teikimo būdas, visų pirma teikiant paramą biudžetui. 3. ES ir Ramiojo vandenyno valstybių bendradarbiavimo vystymosi ir klimato kaitos srityje stiprinimas Išorės veiksmų srityje ES turi įvairių strategijų ir priemonių, kurios labai aktualios Ramiojo vandenyno valstybėms. Remdamasi ES delegacijų ir būstinės darbuotojų tinklu ES turėtų regione vykdyti bendrą politiką ir daugiašaliuose forumuose, tarptautinėse derybose arba santykiuose su kitais veikėjais veiksmingiau propaguoti ES vertybes ir remti bendrus Ramiojo vandenyno valstybių ir ES tikslus bei interesus. Koordinuotos ES masto iniciatyvos, atitinkančios Ramiojo vandenyno valstybių prioritetus, užtikrintų didžiausią ES išorės veiksmų regione papildomą naudą. Komisijos komunikate „ES pokyčių darbotvarkė“[10] ir komunikate dėl paramos biudžetui ateityje[11] siūloma tvirtesnė politinė sistema siekiant tikslingesnio ir didesnį poveikį turinčio ES vystomojo bendradarbiavimo, skatinant, kai įmanoma, naudoti šalių sistemas ir paramą biudžetui kartu su aktyvesniu politiniu dialogu, kurio pagrindinis tikslas – geresni rezultatai ir geras valdymas. Parama vystymuisi ir kovai su klimato kaita Ramiojo vandenyno šalims ir OPV iš ES biudžeto ir Europos plėtros fondo 2008–2013 m. smarkiai padidėjo – iki maždaug 785 mln. EUR.[12] Dėl struktūrinių suvaržymų Ramiojo vandenyno salų šalys ir teritorijos yra ypatingos paramos vystymuisi gavėjos, ES parama tampa itin svarbi regionui ir ES tenka spręsti įvairių tarpusavyje susijusių uždavinių: · didinti finansinius įsipareigojimus regione, padidinant ir papildant esamą OPV lygį tinkama kovai su klimato kaita skirta lėšų suma, kaip paskelbta tarptautinėse derybose, taip pat sutelkiant investicijų finansavimą iš kitų šaltinių; · stiprinti politinį dialogą ir pritaikyti paramos teikimo būdus siekiant veiksmingiau paremti reformą atsižvelgiant į Ramiojo vandenyno šalių partnerių suvaržymus ir ypatumus, kad joms būtų lengviau įsisavinti didesnę finansinę paramą; · stiprinti veiksmų koordinavimą ir mažinti pagalbos susiskaidymą Ramiojo vandenyno valstybėse; · gerinti veiksmų koordinavimą JT, visų pirma klimato kaitos srityje; · užtikrinti, kad ne vystymosi sričių politika toliau prisidėtų prie atnaujintos Ramiojo vandenyno valstybių ir ES partnerystės ir ekonomikos augimas eitų išvien su geru valdymu, tvarumu ir bendra atsakomybe už bendras gėrybes. 3.1. Didesni finansiniai įsipareigojimai Komisijos valdomos ES lėšos yra nedidelės, palyginti su Ramiojo vandenyno valstybių poreikiais. Reikalingas dvišalis ES valstybių narių finansinis įsipareigojimas, visų pirma atsižvelgiant į klimato kaitą. Vadovaudamiesi bendra deklaracija dėl klimato kaitos[13] Komisija ir Forumo sekretoriatas pradėjo bendrą iniciatyvą[14]. Kartu su Ramiojo vandenyno šalimis ir ES valstybėmis narėmis bei institucijomis rengiamas veiksmų planas, kad būtų pasiekti iniciatyvos tikslai, ES veiktų koordinuotai Ramiojo vandenyno šalyse ir būtų sutelkta OPV ir papildomos kovai su klimato kaita skirtos lėšos, be kita ko, skatinant investicijų finansavimą. ES geografinėmis ir teminėmis programomis gali ne tik prisidėti prie veiklos, susijusios su klimato kaita ar institucijų vystymusi, bet ir suteikti galimybę Ramiojo vandenyno salų šalims ir teritorijoms naudotis papildomais kovos su klimato kaita finansavimo šaltiniais (Ekologiniu klimato fondu, verslo sektoriumi, anglies dioksido rinka ir t. t.). Bendradarbiavimo prioritetai ir toliau bus pirmiausia nustatomi vykdant programavimą ir politinį dialogą. ES, koordinuodama veiksmus su kitais pagalbos teikėjais, turėtų toliau padėti Ramiojo vandenyno salų šalims ir teritorijoms tobulinti nacionalinius vystymosi planus ir sektorių politiką siekiant vykdyti į rezultatus orientuoto vystymosi ir prisitaikymo prie klimato kaitos bei jos mažinimo strategijas kartu užtikrinant didesnės pagalbos ir tvarios veiklos patikimą valdymą. 3.2. Ramiojo vandenyno valstybėms palankūs paramos teikimo būdai ES pokyčių darbotvarkėje siūloma ES aktyviau bendradarbiauti daugiausia trijuose sektoriuose siekiant didžiausių rezultatų ir poveikio. Veiksmų sutelkimą dviejuose ar trijuose sektoriuose galima pateisinti didesnių salų valstybėse, o daugumoje mažesnių salų veiksmus reikėtų sutelkti viename sektoriuje. Atsižvelgiant į Ramiojo vandenyno salų šalių ir teritorijų struktūrinius suvaržymus reikia pritaikyti pagalbos teikimo būdus ir vykdyti mažiau projektų, kuriais paprastai apkraunami mažų administracinių sistemų pajėgumai. Sektorių programos ir parama biudžetui yra tinkamesni būdai siekiant tvarių rezultatų, nes jais suderinami nacionaliniai vystymosi planai ir sektorių strategijos ir vedant politinį dialogą bei atliekant nuolatinį veiklos rezultatų vertinimą užtikrinamos geresnės paslaugos ir institucijų, politikos ir reguliavimo rezultatai. Apibrėžti patikimi nacionaliniai vystymosi planai ir sektorių strategijos, tvirtesnis viešųjų finansų valdymas ir patikima makroekonominė sistema padėjo įsisavinti paramą biudžetui Naujoje Kaledonijoje, Pitkerne, Samoa, Saliamono Salose, Tongoje, Tuvalu ir Vanuatu. ES finansuojamą regioninį bendradarbiavimą Ramiojo vandenyno valstybėse remia tinkamai veikiančios regioninės organizacijos, kurioms politinę paramą teikia jų valstybės ir kurios yra gerai finansiškai ir techniškai aprūpintos. ES kaip ir kiti paramos teikėjai, sudarydami susitarimus dėl įnašo, prisiderina prie tų organizacijų strateginių darbo programų ir veiksmingų į rezultatus orientuotų stebėjimo sistemų. ES toliau teiks paramą pagal projektus, kai nebus tenkinami reikalavimai gauti paramą kitais būdais, ir rems pilietinės visuomenės organizacijų ir verslo asociacijų vykdomas iniciatyvas, taip pat tam tikrus atskirus infrastruktūros projektus ir t. t. 3.3. Gebėjimų ir veiksmingumo plėtojimas Daugelis Ramiojo vandenyno valstybių administracinių institucijų, siekdamos tobulinti sektorių politiką ir viešųjų finansų valdymo sistemas arba integruoti klimato kaitą į vystymosi strategijas, susiduria su struktūriniais suvaržymais. Sprendžiant šiuos uždavinius regioninėms organizacijoms turi tekti pagrindinis vaidmuo. ES turėtų toliau padėti regioninėms organizacijoms remti savo narius kuriant, planuojant ir vykdant politiką, taip pat padėti pagalbos teikimo ir įgyvendinimo srityje, visų pirma prisitaikymo prie klimato kaitos ir jos mažinimo srityse. Taip pat reikėtų skatinti ES ir Ramiojo vandenyno valstybių partnerystę siekiant joms perduoti specifines praktines žinias ir sudaryti lengvesnes institucijų vystymosi sąlygas. 3.4. Geresnis veiksmų koordinavimas ES viduje ir su kitais partneriais Kadangi valstybių narių veikla Ramiojo vandenyno regione yra ribota, galima paprasčiau nagrinėti galimybes kurti ES masto bendras programas ir telkti lėšas vystymuisi ir kovai su klimato kaita. Kalbant apie veiksmų koordinavimą su ES nepriklausančiais partneriais, veiksmai koordinuojami visapusiškai ir vis intensyviau su Australija ir Naująja Zelandija, įskaitant darbo pasidalijimą ir abipusį įgaliojamąjį bendradarbiavimą. Taip geriausiai pasinaudojama santykiniais pranašumais ir sukuriamas modelis, prie kurio gali prisijungti kiti ES nepriklausantys partneriai. Australija yra pirmoji ne Europos paramos teikėja, su kuria ES sudarė susitarimą dėl įgaliotojo bendradarbiavimo pagalbos srityje tvarkos, pagal kurią Australijos tarptautinio vystymosi agentūra (AusAID) ir Komisija gali remtis viena kitos praktine patirtimi ir pasiekti gerus pagalbos teikimo rezultatus. 3.5. Geresnis su klimato kaita susijusių veiksmų koordinavimas JT Ramiojo vandenyno valstybių ir ES bendradarbiavimas klimato kaitos srityje, kuris stiprėjo nuo 2008 m. pasirašytos bendros deklaracijos ir 2010 m. pradėtos bendros iniciatyvos, lėmė bendrą požiūrį į Ramiojo vandenyno salų valstybes, Mažų salų valstybių asociaciją (AOSIS) ir mažų besivystančių salų valstybes Jungtinių Tautų bendroje klimato kaitos konvencijoje (JTBKKK). Ramiojo vandenyno salos ir ES turėtų toliau pasitelkdamos regionines organizacijas skatinti siekti bendros pozicijos dėl prisitaikymo prie klimato kaitos ir jos mažinimo. Per Dubline vykusias derybas dėl JTBKKK mažiausiai išsivysčiusios šalys, AOSIS ir ES turėjo bendrą tikslą pasiekti plataus užmojo rezultatą ir jį išreiškė bendrame pareiškime. ES turėtų toliau stiprinti šią sąjungą su mažiausiai išsivysčiusiomis šalimis ir AOSIS, kad darytų didesnį spaudimą kitiems derybų partneriams siekti platesnio užmojo tikslų dėl klimato kaitos mažinimo ir prisitaikymo prie jos. 4. Nuoseklesnių ES politikos priemonių Ramiojo vandenyno valstybėse skatinimas Remdamasi Kotonu susitarimu ir patirtimi, įgyta įgyvendinant ES strategiją Ramiojo vandenyno regionui, ES siekia taikyti labiau integruotą išorės veiksmų politiką ir priemones regione ir nuoseklesnę Ramiojo vandenyno valstybėms skirtą politinę darbotvarkę atsižvelgiant į 2014–2020 m. programavimo ciklą. Bendradarbiavimas prekybos ir žuvininkystės srityse, taip pat mokslinių tyrimų ir aukštojo mokslo srityse gali itin padėti užtikrinti nuoseklesnę ES politiką regione. · ES ir Ramiojo vandenyno valstybių bendradarbiavimas prekybos srityje yra tvirtas. Remdamasi laikinuoju partnerystės susitarimu su Papua Naująja Gvinėja ir Fidžiu, taip pat kitų šalių pateiktais pasiūlymais patekti į rinką, ES toliau sieks sudaryti visapusišką prekybos ir vystymosi susitarimą su visomis regiono valstybėmis, atsižvelgiant į tai, kad AKR šalių vadovų prioritetas – 2012 m. sėkmingai užbaigti derybas dėl ekonominės partnerystės susitarimo (EPS). Jei derybos nebūtų užbaigtos, AKR priklausančios Ramiojo vandenyno valstybės galėtų prisijungti prie laikinojo partnerystės susitarimo, kuriame aiškiai numatyta tokia galimybė. · ES ir Ramiojo vandenyno valstybių bendradarbiavimas žuvininkystės srityje pagrįstas didele parama iš EPF, taip pat trimis dvišaliais partnerystės žuvininkystės srityje susitarimais ir daugiašaliu bendradarbiavimu žuvininkystės srityje Žvejybos vakarų ir vidurio Ramiajame vandenyne komisijoje. ES deda daugiau pastangų, kad paremtų tausios žvejybos pramonės vystymąsi ir kovotų su neteisėta, nedeklaruojama ir nereglamentuojama žvejyba. Reikėtų stiprinti bendrą Ramiojo vandenyno valstybių ir ES darbą Žvejybos vakarų ir vidurio Ramiajame vandenyne komisijoje siekiant gero žuvininkystės valdymo. Būtų galima svarstyti galimybę parengti visapusišką Ramiojo vandenyno regiono žuvininkystės strategiją, kuri būtų įgyvendinama veiksmingai naudojant ES priemones (žuvininkystės, vystymosi, aplinkos ir mokslinių tyrimų srityje). · Pagal mokslinių tyrimų bendrąją programą ES stiprina ES mokslinių tyrimų gebėjimus, susijusius su Ramiojo vandenyno regionu, remia Ramiojo vandenyno regiono mokslinių tyrimų iniciatyvas ir skatina ES ir Ramiojo vandenyno šalių mokslinių tyrimų partnerių bendradarbiavimą. · Programa Erasmus Mundus taip pat suteikia bendradarbiavimo aukštojo mokslo srityje galimybių. ES toliau integruoja žmogaus teisių, paramos demokratijai ir gero valdymo klausimus į regione taikomas politines priemones. · ES stiprina bendradarbiavimą su bendraminčiais partneriais, siekdama remti žmogaus teisių konvencijų ir Tarptautinio baudžiamojo teismo Romos statuto ratifikavimą ir įgyvendinimą visame regione. ES skiria ypatingą dėmesį tokiems klausimams kaip smurtas lyties pagrindu ir itin menkas sprendimų priėmimo lygmens postus užimančių moterų skaičius Ramiojo vandenyno valstybėse. · ES tinkamais atvejais toliau rengia rinkimų stebėjimo misijas ir kartu su bendraminčiais partneriais siekia sukurti suderintą Fidžio grįžimo prie demokratinės tvarkos strategiją ir remti susitaikymo procesus bei konfliktų prevencijos iniciatyvas regione. · ES toliau rems Ramiojo vandenyno salų šalių ir teritorijų pastangas stiprinti valdymo sistemas, įskaitant aplinkos ir išteklių valdymą, be kita ko, skatins laikytis tarptautinės gavybos pramonės įmonių skaidrumo iniciatyvos. Siekdama tvirčiau integruoti kovos su klimato kaita veiksmus į savo politikos priemones ES taip pat parengs visapusišką diplomatinių veiksmų klimato kaitos srityje strategiją Ramiojo vandenyno valstybėse, kuri bus skirta ES veikėjams, valstybėms narėms ir jų nacionalinės diplomatinėms tarnyboms, kad jos spręstų klimato kaitos klausimus visais politiniais lygmenimis, skatintų ir remtų kovos su klimato kaita veiksmų įgyvendinimą ir spręstų klimato kaitos ir tarptautinio saugumo Ramiojo vandenyno valstybėse ryšio klausimą. 5. Rekomendacijos dėl veiksmų ES politiniu lygmeniu ir kaip įtakinga vystymosi partnerė yra įsipareigojusi Ramiojo vandenyno valstybėms. Atsižvelgiant į vis mažėjančius išteklius, būtina imtis efektyvesnių ir veiksmingesnių veiksmų, sutelkiant dėmesį į sritis, kuriose ES veiksmai turi didelį poveikį ir papildomą naudą, ir taikant veiksmingus pagalbos teikimo būdus. (1) Nuolatinis ES ir Ramiojo vandenyno salų šalių ir teritorijų, Ramiojo vandenyno regioninių organizacijų ir bendraminčių partnerių politinis dialogas turėtų skatinti priimti bendrą poziciją ir užtikrinti, kad būtų visuotinai laikomasi JT chartijos ir rezoliucijų, padėti tvariai ir taikiai spręsti konfliktus visame pasaulyje ir gerinti bendradarbiavimą vystymosi ir klimato kaitos srityje, visų pirma derybose dėl JTBKKK. (2) Iki 2012 m. visos Ramiojo vandenyno valstybės, be lėšų iš 2008–2013m. EPF, bus gavusios papildomą ES finansavimą kovai su klimato kaita, o kai kurios – pagal TVT iniciatyvą. Programuodamos ES vystomąjį bendradarbiavimą 2014–2020 m. EIVT ir Komisijos tarnybos pateiks ES valstybėms narėms apsvarstyti bendro programavimo Ramiojo vandenyno valstybėse galimybes, taip pat galimas ES masto priemones, pagal kurias bus galima suderinti ES ir dvišalius išteklius ir papildomą paramą prisitaikyti prie klimato kaitos ir ją mažinti. (3) ES, remdama klimato kaitos mažinimą regione, ypač Papua Naujojoje Gvinėjoje ir Saliamono Salose, turėtų skatinti iniciatyvų, susijusių su miškų teisės aktų vykdymu, miškų valdymu ir prekyba mediena (FLEGT) ir dėl miškų naikinimo ir nykimo susidarančio išmetamųjų teršalų kiekio mažinimu (REDD), sąveiką. (4) ES parama Ramiojo vandenynų salų šalims ir teritorijoms turėtų būti teikiama tinkamiausiais būdais, įskaitant paramą biudžetui arba taikant įvairius kiekvienu atveju atskirai įvertintus pagalbos teikimo būdus. Komisijos pasiūlytose naujose ES paramos biudžetui gairėse bus pripažinti mažų besivystančių salų valstybių ir užjūrio šalių ir teritorijų poreikiai bei ypatumai. (5) Atsižvelgdama į Busane vykusio aukšto lygio forumo išvadas ir įsipareigojimus ES turėtų skatinti taikyti pagalbos veiksmingumo principus, įskaitant darbo pasidalijimą ir bendrą programavimą, taip pat įgaliotąjį bendradarbiavimą su bendraminčiais partneriais Ramiojo vandenyno valstybėse. ES turėtų siekti bendradarbiauti su kitais paramos gavėjais sektorių lygmeniu, taikydama bendras programas, kad paremtų šalių partnerių politiką – nustatytų bendrus rodiklius, išmokų kriterijus, vykdytų peržiūrą ir palaikytų politinį dialogą su partnerių vyriausybėmis. (6) Remdamasi Ekonomikos ministrų forumo gairėmis ir Kernso susitarimu ES turėtų siekti su kitais partneriais nustatyti būdus, kaip pagerinti Ramiojo vandenyno salų galimybes gauti finansavimą kovai su klimato kaita ir jį valdyti, ir išbandyti tuos būdus, kad juos būtų galima taikyti visame regione. (7) ES turėtų bendradarbiauti su kitais partneriais su TVT susijusiuose sektoriuose, kuriuos itin veikia klimato kaita, kaip antai vandens, sanitarijos ir atsinaujinančiosios energijos sektoriai. ES turėtų remti iniciatyvas šiuose sektoriuose, be kita ko, taikyti Ramiojo vandenyno regiono infrastruktūros priemonę, kad skatintų ekologiškai tvarų ekonomikos augimą. (8) Kad pernelyg neapkrautų Ramiojo vandenyno šalių partnerių gebėjimų, ES turėtų remti bendras misijas su kitais partneriais, kurios būtų suderintos su Ramiojo vandenyno salų šalimis ir teritorijomis bei regioninėmis organizacijomis. (9) ES turėtų remti Ramiojo vandenyno užjūrio šalių ir teritorijų pastangas bendradarbiauti su savo kaimynais, įskaitant kovos su klimato kaita sritį. (10) Kad ES delegacijos Ramiojo vandenyno valstybėse veiktų kuo veiksmingiau, vyriausiasis įgaliotinis ir Komisija įvertins atsakomybės sričių perskirstymo pagal geografinį artumą Ramiojo vandenyno šalims partnerėms galimybes ir poveikį. (11) ES turėtų toliau bendradarbiauti su regiono pilietine visuomene, vietos institucijomis, privačiuoju sektoriumi ir mokslinių tyrimų bendruomene – remti regiono tinklų kūrimą ir Ramiojo vandenyno valstybių ir ES partnerystės ryšius, skatinti Europos visuomenės susidomėjimą ir diskusijas klausimais, kurie yra svarbūs Ramiojo vandenyno salų šalims ir teritorijoms bei žmonėms. [1] Fidžis, Kiribatis, Kuko Salos (neturi balsavimo teisės JT), Maršalo Salos, Mikronezijos Federacinės Valstijos, Nauru, Niujė (neturi balsavimo teisės JT), Palau, Papua Naujoji Gvinėja, Rytų Timoras, Saliamono Salos, Samoa, Tonga, Tuvalu ir Vanuatu. [2] Prancūzijos Polinezija, Naujoji Kaledonija, Pitkernas ir Volisas ir Futūna. [3] Išvados dėl ES strategijos Ramiojo vandenyno regionui (2743-iasis Bendrųjų reikalų tarybos posėdis, 2006 m. liepos 17 d.). [4] Komisijos komunikatas „Vystymosi politikos poveikio didinimas. Pokyčių darbotvarkė“; COM(2011) 637, 2011 10 13. [5] Žr. OECD DCD-DAC Development Aid at a glance – Statistics by region – Oceania – 2011 edition. [6] Iki 2020 m. galiojančiu Kotonu susitarimu reglamentuojamas ES ir 79 Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno valstybių (vadinamųjų AKR valstybių) politinis ir vystomasis bendradarbiavimas ir prekybos partnerystė. [7] JT Saugumo Tarybos atvira diskusija „Tarptautinės taikos ir saugumo užtikrinimas. Klimato kaitos poveikis“ (2011 m. liepos mėn.), http://www.un.org/News/Press/docs/2011/sc10332.doc.htm. [8] Tarybos išvados dėl ES diplomatinių veiksmų klimato kaitos srityje (3106-oji užsienio reikalų taryba, 2011 m. liepos 18 d.). [9] Ministrų praktinis seminaras klimato kaitos klausimais, kuris vyko kartu su ketvirtuoju Ramiojo vandenyno valstybių moterų ministrių susitikimu (2011 m. liepos mėn.). [10] „Vystymosi politikos poveikio didinimas. Pokyčių darbotvarkė“; COM(2011) 637, 2011 10 13. [11] „Požiūris į ES paramą trečiųjų šalių biudžetui ateityje“; COM(2011) 638, 2011 10 13. [12] Maždaug 730 mln. EUR iš 10-ojo EPF (iš kurių 70 mln. EUR OPV) ir maždaug 56 mln. EUR iš ES biudžeto. [13] http://www.gcca.eu/usr//Joint-Declaration-PIFS-EU-2008.pdf. [14] http://www.gcca.eu/usr//Protocole-d-entente-Signe-a-Strasbourg.pdf.