KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1921/2006 dėl statistinių duomenų apie valstybėse narėse iškrautus žuvininkystės produktus teikimo įgyvendinimo /* KOM/2010/0675 galutinis */





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.11.18 KOM(2010) 675 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1921/2006 dėl statistinių duomenų apie valstybėse narėse iškrautus žuvininkystės produktus teikimo įgyvendinimo KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1921/2006 dėl statistinių duomenų apie valstybėse narėse iškrautus žuvininkystės produktus teikimo įgyvendinimo ĮžANGA (TAIKYMO SRITIS, PAGRINDINė INFORMACIJA, NACIONALINIAI TEISėS AKTAI) Pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1921/2006 dėl statistinių duomenų apie valstybėse narėse iškrautus žuvininkystės produktus teikimo[1] (toliau – Iškrautų produktų reglamentas) 10 straipsnį „Iki 2010 m. sausio 19 d., o paskui kas trejus metus, Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai vertinimo ataskaitą apie per šio reglamento taikymo laikotarpį surinktus statistinius duomenis ir visų pirma apie jų svarbą ir kokybę. Šioje ataskaitoje taip pat analizuojamos duomenims rinkti ir parengti taikomos sistemos rentabilumas bei nurodoma geriausia praktika, leidžianti sumažinti valstybių narių darbo krūvį ir pagerinti tokių statistinių duomenų naudą ir kokybę.“ Ataskaitoje apžvelgiama valstybių narių, šalių kandidačių ir ELPA šalių kartu su Komisija padaryta pažanga, susijusi su šio reglamento nuostatomis. Iškrautų produktų reglamente reikalaujama pateikti metinius duomenis apie Europos ir ELPA laivų valstybėse narėse iškrautų žuvininkystės produktų svorį ir vidutinę kainą. Reglamentu keliais aspektais patobulintas ankstesnis teisės aktas. Juo reikalaujama papildomos informacijos apie produktus ir jų paskirtį, taip pat informacijos apie laivo valstybę. Iškrautų produktų reglamentu taip pat sumažinta valstybėms narėms tenkanti duomenų teikimo našta, nes duomenis reikalaujama teikti kasmet, o ne kas mėnesį, taip pat reikalaujama teikti informaciją tik apie laivų iš ES ir ELPA šalių iškrautus produktus. Europos Sąjungos valstybių narių žvejybos pramonė yra labai įvairi, vertinant žvejybos rajonus, sugaunamas rūšis ir žvejybos laivynų sudėtį (įskaitant laivų dydį ir žvejybos metodus). Duomenims rinkti naudojama metodika atspindi šią pramonės įvairovę, todėl lyginti padėtį skirtingose valstybėse narėse yra sunku. Daugelis duomenų apie iškrautus žuvininkystės produktus, kuriuos reikalaujama pateikti pagal Reglamentą (EB) 1921/2006, pirmiausia yra renkami pagal žuvininkystės kontrolės teisės aktus, visų pirma Tarybos reglamentą (EEB) 2847/93[2] (Kontrolės reglamentą). Siekiant stebėti kvotas ir užtikrinti jų laikymąsi, reikalaujama pateikti laivo žurnalus, iškrovimo deklaracijas ir pardavimo pažymas, taip pat perėmimo deklaracijas. 2007 m. Europos Audito Rūmų ataskaitoje[3] dėmesys atkreiptas į duomenų patikimumo ir išsamumo problemas. Spręsdama šias problemas 2009 m. lapkričio 20 d. Taryba priėmė naują Kontrolės reglamentą[4]. Šiuo reglamentu reikalaujama, kad kapitonai teiktų elektroninius duomenis, kuriuos valstybės narės galėtų patikrinti automatiškai, taip pat nustatytos griežtesnės žuvų pardavimo rinkai taisyklės. Prireiks laiko įgyvendinti daug naujų reglamento nuostatų, nors daug valstybių narių jau pranešė apie jų sistemų pakeitimus pagal naujus reikalavimus. APRėPTIS IR TURINYS Duomenų rinkimas Valstybių narių geografijos ir jų pramonės struktūros skirtumai turi didelį poveikį duomenų rinkimo būdui. Pavyzdžiui, Airija ir Jungtinė Karalystė, kurių abiejų pakrantės palyginti ilgos ir kuriose yra daug potencialių iškrovimo uostų, duomenis renka decentralizuotu būdu per žuvininkystės inspekcijas. Duomenys įvedami uosto biuruose ir nusiunčiami į centrinę duomenų bazę. Priešingai, Danijoje duomenys renkami labiau centralizuotai. Kai kurios valstybės narės, įskaitant Jungtinę Karalystę, Vokietiją ir Ispaniją, taip pat perduoda pirminius surinktus duomenis ir regionų bei decentralizuotų administracijų palygintus duomenis. Turintieji leidimus prekiauti žuvimis turi[5] pateikti pardavimo pažymą kompetentingoms institucijoms, kurių teritorijoje žuvininkystės produktai pirmą kartą parduodami. Daug valstybių narių pranešė apie jų nustatytą pirminio pardavimo kontrolę. Tarp jų – Danija ir Jungtinė Karalystė, kurios nuo 2005 m. turėjo leidimus turinčių supirkėjų, pardavėjų ir rinkų, kuriose leidžiama prekiauti, registravimo sistemą. Informaciją apie tų rūšių žuvų, kurioms netaikomos kvotos, kainą teikia didmenininkai ir tokiu būdu teikiami duomenys apie 50 proc. tų rūšių žuvų, kurioms netaikomos kvotos, iškrovimą. Kai kurios valstybės narės, pavyzdžiui, Belgija, leidžia kontroliuojamomis sąlygomis tam tikrą kiekį žuvų parduoti tiesiai vartotojams, o kitos praneša apie taikomą svorio ribą, pavyzdžiui, parduodant iki 50 kg. Belgijos atveju duomenys apie tokį pardavimą vis dar registruojami Ostendės aukcione. Kitais atvejais parduotas kiekis nustatomas apytikriai. Be to, Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1966/2006[6] reikalaujama, kad valstybės narės registruotų už pirminį žuvininkystės produktų pardavimą atsakingus asmenis ir tuos, kurių apyvarta viršija 400 000 EUR (200 000 EUR pagal naująjį Kontrolės reglamentą), ir kad šie asmenys perduotų elektronines pardavimo pažymas ir perdavimo deklaracijas nacionalinėms institucijoms. Reglamentu taip pat reikalaujama įsteigti elektroninį pardavimo pažymų centrą. Elektroninis duomenų teikimas paspartina duomenų rinkimą ir pagerina teikiamų duomenų tikslumą. Valstybės narės įvairiu mastu naudoja elektroninius būdus iškrautų produktų duomenims teikti. Pavyzdžiui, Danijoje duomenys apie iškrautus produktus daugiausia teikiami elektroniniu būdu, o duomenys apie kai kurių rūšių žuvis beveik visi perduodami elektroniniu būdu. Duomenų šaltiniai Laivo žurnalai, pardavimo pažymos ir iškrovimo deklaracijos yra svarbiausi administraciniai duomenų apie sugavimą ir iškrovimą šaltiniai. Pagal Reglamentą (EEB) Nr. 2847/93 laivų, kurių bendras ilgis yra didesnis kaip 10 m, kapitonai turi vesti laivo žurnalą apie savo veiklą (išskyrus atvejus, kai uoste nebūna trumpiau nei 24 valandas). Reglamente (EEB) Nr. 2847/93 taip pat reikalaujama, kad kapitonai iškrovimo deklaraciją pateiktų atitinkamoms institucijoms per 48 valandas nuo iškrovimo. Laivo žurnalai vedami pagal standartinę ES formą, kuri kai kuriais atvejais (pavyzdžiui, Suomijoje) pritaikoma prie pramonės pobūdžio. Laivo žurnalai – duomenų registravimo vykdant veiklą priemonė, kurioje reikia nurodyti tik apytikriai nustatytą sugauto kiekio gyvąjį svorį. Žurnalai labiausiai praverčia sugautus kiekius paskirstant žvejybos rajonams, apskaičiuojant žvejybos pastangas ir sutikrinant duomenis. Tikslesnė informacija teikiama iškrovimo deklaracijose, kurios teikiamos kiekvieno reiso pabaigoje ir kuriose nurodomas kiekvienos rūšies žuvų (dažnai tik tų, kurioms taikomos sugavimo kvotos arba kiti Europos teisės aktai) kiekis, išreikštas iškrautu svoriu. Pardavimo pažymos pateikiamos institucijoms, atsakingoms už pirminį žuvų pardavimą (laivo agentas arba aukciono institucijos). Jose pateikiama informacija apie visų rūšių iškrautų žuvų kiekį, formą, kuria jos pateikiamos, ir kiekvieno produkto vertę, kartu pateikiant informaciją apie iškraunantį laivą. Vėlgi, ši informacija gali būti teikiama tik apie tų rūšių žuvis, kurioms taikomos sugavimo kvotos, nors kai kuriose valstybėse narėse, pavyzdžiui, Vokietijoje, pardavimo pažymose teikiama informacija apie visų rūšių žuvis. Daugelis valstybių narių duomenims apie pakrančių žvejybos laivyną, daugiausia laivus, kurių ilgis mažesnis nei 10 m (8 m Švedijoje ir 12 m Estijoje) teikti naudoja alternatyvius arba papildomus duomenų šaltinius. Pavyzdžiui, Suomijoje laivų, kurių ilgis mažesnis nei 10 m, kapitonai turi vesti mėnesinius veiklos dienoraščius, o Danijoje jie gali būti atleisti nuo prievolės vesti laivo žurnalą, jeigu pateikia pasirašytą žvejybos rajono deklaraciją ir žvejoja laikydamiesi šios deklaracijos. Jungtinėje Karalystėje vėžiagyvių žvejyba registruojama mėnesiniuose dienoraščiuose, kuriuos pildyti privaloma norint gauti licenciją, o Danija didelės pramoninės žuvininkystės priegaudai apytikriai nustatyti naudoja atrankinį tyrimą. Statistinius surašymus ir tyrimus plačiau naudoja šalys, žvejojančios Viduržemio ir Juodojoje jūrose, kuriose pakrančių žvejyba sudaro palyginti didelę žvejybos veiklos dalį. Statistinius duomenų šaltinius beveik išimtinai naudoja Graikija ir Italija, o kitos Viduržemio jūros valstybės labiau pasikliauja administraciniais šaltiniais. Prancūzijos veikla Viduržemio jūroje stebima atliekant tyrimą, o šiaurės rytų Atlante – naudojant administracinius šaltinius. Italijoje pirminis duomenų šaltinis yra statistiniai tyrimai ir tik nedidelė dalis informacijos apie paprastuosius tunus teikiama naudojant laivo žurnalus. Veiklos vieta nėra vienintelis rodiklis, rodantis, ar naudojama informacija iš administracinių šaltinių, ar tyrimų. Mažų Viduržemio jūros salų valstybių – Maltos ir Kipro – padėtis yra panašesnė į tų šalių, kurių laivynas žvejoja Atlante, ir kurios naudoja administracinius duomenų šaltinius laivams, kurių ilgis didesnis kaip 10 m, ir atrankinius tyrimus pakrančių žvejybos laivams, kurių ilgis mažesnis kaip 10 m. Kai kurios valstybės narės, įskaitant Slovėniją, praneša, kad jos vis dar rengia taisykles ir procesus, reglamentuojančius pirminį pardavimą ir pardavimo pažymų bei iškrovimo deklaracijų naudojimą duomenims rinkti. Duomenų rinkimo sistemos valstybėse narėse ir ELPA šalyse Belgija. Belgijos laivai žvejoja tik šiaurės rytų Atlante (27 rajonas), daugiausia Šiaurės jūroje (IVb ir IVc) ir rytinėje Lamanšo sąsiaurio dalyje (VIId). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos ir pardavimo pažymos). Pirminė prekyba turi būti vykdoma per tris pagrindinius aukcionus (Zebriugės, Ostendės ir Nivporto), išskyrus mažus laivus, kurie gali parduoti žuvis vartotojams Ostendėje. Pardavimo pažymos iškrovimo dieną perduodamos Jūrų žuvininkystės tarnybai ( Dienst Zeevisserj ). Bulgarija. Bulgarijos laivai žvejoja Viduržemio ir Juodojoje jūrose (37 rajonas), daugiausia 37.4.2 parajonyje. Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos ir pardavimo pažymos), kurių duomenys teikiami Nacionalinei žuvininkystės ir akvakultūros agentūrai. Ši agentūra reikalauja pirminio pardavimo pažymas išsiųsti per 48 valandas po iškrovimo. Laikantis Bendrijos teisės aktų planuojamas elektroninis pardavimo pažymų perdavimas. Danija. Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos ir pardavimo pažymos) ir duomenis centralizuotai renka Danijos žuvininkystės direktoratas (DŽD). Danijoje nekomerciniams žvejams draudžiama vykdyti pirminę žuvų prekybą, o visi pirminiai supirkėjai turi būti registruoti DŽD ir jam pateikti pardavimo pažymas elektronine arba popierine forma. Apie 90 procentų pardavimo pažymų gaunama elektroniniu būdu. Vokietija. Vokietijos laivai žvejoja šiaurės rytų Atlante, šiaurės vakarų Atlante, rytų vidurio Atlante ir Ramiojo vandenyno pietrytinėje dalyje (27, 21, 34 ir 87 rajonai). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos ir pardavimo pažymos). Jų duomenys teikiami Federalinei žemės ūkio ir maisto agentūrai per gamintojų organizacijas ir žemių ( Länder ) institucijas. Estija. Estijos laivai žvejoja šiaurės vakarų Atlante (21 rajonas) ir šiaurės rytų Atlante (27 rajonas, Baltija) ir 05 rajone (vidaus vandenys). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos, pardavimo pažymos ir perkrovimo bei transporto dokumentai). Laivai, kurių bendras ilgis mažesnis kaip 12 m, pildo pakrančių žvejybos laivo žurnalą, kuris numatytas Estijos nacionaliniuose teisės aktuose. Estijoje reikalaujama du kartus per mėnesį teikti popierines dokumentų kopijas, kai duomenys teikiami elektroniniu būdu. Pirminiai žuvų supirkėjai turi institucijoms (komercinės žvejybos atveju – Žemės ūkio ministerijai) pateikti pardavimo pažymas elektroniniu būdu; tokį sprendimą taip pat pasirinko kelios privačios bendrovės. Airija. Airijos laivai žvejoja šiaurės rytų Atlante (27 rajonas). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos pardavimo pažymos ir vėžiagyvių rinkėjų dokumentai). Duomenis uostuose renka Airijos jūrų žuvininkystės apsaugos tarnyba. Airija praneša apie didelius rinkimo sistemų pakeitimus, siekiant palengvinti elektroninį duomenų rinkimą, kaip reikalaujama Europos Sąjungos teisės aktuose. Graikija. Graikijos laivai žvejoja šiaurės rytų Atlante, rytų vidurio Atlante ir Viduržemio jūroje (27, 34 ir 37 rajonai), o informacija registruojama atliekant statistinius tyrimus. Surašymo tyrimas taikomas užjūrio žuvininkystei, o atrankinis tyrimas 37 rajono atviros jūros ir pakrančių žuvininkystei. Tyrimus atlieka Graikijos nacionalinė statistikos tarnyba. Graikija atlieka visapusišką Graikijos vėliavos užjūrio žuvininkystės laivų surašymą. Atviros jūros ir pakrančių žuvininkystės tyrimuose gaunama didelė paklaida respondentams nepateikus duomenų (50 proc.), ir šiam neatitikimui apskaičiuoti naudojamas atrankos metodas. Ispanija. Ispanijos žvejybos pramonė yra didelė ir įvairi, o už duomenų teikimą ir kokybę atsako įvairios agentūros. Pirmiausia duomenis renka regioninės institucijos, o toliau jie surenkami centralizuotai. Duomenys apie iškrautus produktus renkami iš septynių administracinių duomenų šaltinių, įskaitant laivo žurnalus, pardavimo pažymas, perdavimo deklaracijas, iškrovimo deklaracijas ir informaciją iš žuvų produktų gamintojų organizacijų. Įvairūs šaltiniai integruoti į duomenų bazę, kurioje teikiami duomenys tiek apie sugautas žuvis, tiek apie iškrautus produktus. Iš šių šaltinių gaunami išsamūs duomenys apie iškrautus produktus. Prancūzija. Už duomenų teikimą ir kokybę pirmiausia atsako Žvejybos ir akvakultūros tarnyba (BSPA), kuri priklauso Maisto, žemės ūkio ir žuvininkystės ministerijai (MAAP). Duomenis apie svarbią tropinių tunų žvejybą Jūrų žvejybos ir akvakultūros direkcijai ( Direction des Pêches Maritimes et de l'Aquaculture, DPMA) teikia Mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros institutas. Prancūzijos laivai daugiausia žvejoja šiaurės rytų Atlante, Viduržemio jūroje ir Indijos vandenyne. Išsamūs duomenys apie žvejybą Atlante gaunami iš administracinių šaltinių (laivo žurnalų, iškrovimo deklaracijų ir pardavimo pažymų). Tose srityse, kuriose administraciniai duomenys yra mažiau patikimi, visų pirma žvejybos Viduržemio jūroje, šie šaltiniai papildomi atrankiniais tyrimais. Prancūzija daug investavo į žuvininkystės duomenų rinkimo sistemos modernizavimą ir tobulinimą. Italija. Italijos laivai žvejoja Viduržemio jūroje, rytų vidurio Atlante ir Indijos vandenyno vakarinėje dalyje (37, 34 ir 51 rajonai). Žvejybos 37 rajone duomenys renkami atliekant atrankinį tyrimą, o kitų rajonų – atliekant surašymą. Laivo žurnalai naudojami tik duomenims apie sugautus paprastuosius tunus rinkti, šiuos duomenis renka Žemės ūkio, maisto ir miškininkystės ministerija. Nacionalinis statistikos institutas ISTAT renka duomenis apie žvejybą 34 ir 51 rajonuose, o IREPA – 37 rajone. ISTAT atsako už duomenų teikimo Eurostatui koordinavimą. Italijoje yra daug mažų laivų (kurių bendras ilgis mažesnis kaip 12 m). Apie 99 procentai laivų žvejoja pakrančių vandenyse prie Italijos pusiasalio. Maždaug du trečdaliai šių laivų yra maži laivai, naudojantys pasyviuosius žvejybos įrankius[7]. Duomenys renkami atliekant daugianarį atrankinį tyrimą, populiaciją suskirstant pagal rajonus, laivų dydį ir naudojamus žvejybos įrankius. Tyrimo metodika nustatoma atrankos paklaida – ne didesnis kaip 3,5 procento dydžio leistinasis nuokrypis. Paklaida respondentams nepateikus duomenų ištaisoma pasirenkant imtį. Nedidelis skaičius laivų (apie 20), žvejojančių 34 ir 51 rajonuose, pildo klausimyną. Kipras. Administracinius duomenis apie laivus, kurių bendras ilgis yra 10 m ir didesnis, (laivo žurnalus) renka Žuvininkystės inspekcija. Laivams, žvejojantiems dugniniais tralais, taikomas papildomas mėnesinis tyrimas, o pakrančių žvejybos laivams (kurių bendras ilgis mažesnis kaip 10 m) – atrankinis tyrimas. Pastarajam atliekama atsitiktinė atranka ir apklausiama 15–20 procentų sektoriaus. Atrinkti laivai turi pateikti kasdien sugaunamo žuvų kiekio arba iškrautų produktų ataskaitas. Už žuvininkystės duomenų rinkimą ir ataskaitų rengimą atsako Žemės ūkio, gamtos išteklių ir aplinkos ministerijos Žuvininkystės ir jūrų mokslinių tyrimų departamentas. Latvija. Latvijos laivai žvejoja Atlante (27, 21 ir 34 rajonai). Už duomenų perdavimą pirmiausia atsako Žemės ūkio ministerijos Žuvininkystės departamentas, tačiau už duomenų rinkimą atsako kitos agentūros, įskaitant Aplinkos ministerijos Jūrų ir vidaus vandenų administraciją ir Latvijos žuvų išteklių agentūrą (priklausančią Žemės ūkio ministerijai). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai – laivo žurnalai, pardavimo pažymos ir iškrovimo deklaracijos. Latvijoje žuvų supirkėjai centralizuotai registruojami ir kasmet tvirtinami. Žuvų supirkėjai per 48 valandas po pardavimo turi pateikti elektronines pardavimo pažymas (o vėliau – popierines jų kopijas). Lietuva. Lietuvos laivai žvejoja šiaurės rytų ir šiaurės vakarų Atlante, rytų vidurio Atlante ir Ramiojo vandenyno pietinėje dalyje. Už duomenų rinkimą ir tvarkymą atsako Žemės ūkio ministerijos Žuvininkystės departamentas. Pirminiai duomenų šaltiniai – laivo žurnalai ir iškrovimo deklaracijos. Lietuva pranešė turinti integruotą automatizuotą sistemą, naudojamą duomenims apie sugautą žuvų kiekį ir iškrautus produktus tvarkyti ir tvirtinti. Malta. Už duomenų rinkimą atsako Maltos žuvininkystės mokslo centras, priklausantis Išteklių ir kaimo reikalų ministerijai, o Eurostatui duomenis perduoda Nacionalinė statistikos tarnyba (Žemės ūkio ir žuvininkystės statistikos skyrius). Maltos laivai žvejoja Viduržemio jūroje (37 rajonas, 15 parajonis). Laivams, kurių ilgis didesnis kaip 10 m, Malta kaip duomenų šaltinius naudoja laivo žurnalus ir pardavimo pažymas. Šešiuose uostuose Gozo ir Maltos salose atliekamas atrankinis tyrimas naudojant sluoksnius. Nustatomas toks imties dydis, kad visas žvejybos pastangas būtų galima apytikriai nustatyti užtikrinant 95 procentų pasikliovimo lygį. Nyderlandai. Nyderlandų laivai žvejoja šiaurės rytų ir rytų vidurio Atlante ir Ramiojo vandenyno pietrytinėje dalyje (27, 34 ir 87 rajonai). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, iškrovimo deklaracijos, perkrovimo bei transporto dokumentai ir pardavimo pažymos). Duomenis renka Žemės ūkio, gamtos apsaugos ir maisto kokybės ministerija ( Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Voedsekwaliteit ), o Eurostatui perduoda Centrinė statistikos tarnyba. Nyderlandai taiko taisykles, kuriomis reglamentuojamas žuvų pardavimas patvirtintose prekybos vietose per gamintojų organizacijas. Elektroninės pardavimo pažymos pateikiamos per 48 valandas po pardavimo. Lenkija. Pranešama, kad pagrindiniai informacijos šaltiniai – laivo žurnalai ir pardavimo pažymos. Už duomenų rinkimą ir perdavimą atsako Žemės ūkio ir kaimo plėtros ministerijos Žuvininkystės departamentas. Portugalija. Už statistikos duomenų perdavimą Eurostatui atsako Portugalijos žuvininkystės ir akvakultūros generalinis direktoratas. Portugalija turi daug ir įvairių laivų, pasižyminčių skirtingomis charakteristikomis ir žvejojančių skirtingose žvejybos zonose. Daugiausia mažų medinių laivų atviru viršumi, besiverčiančių smulkiąja žvejyba. Žvejojama daugiausia šiaurės rytų ir šiaurės vakarų Atlante ir vidurio rytų Atlante. Taip pat daug žvejojama ūdomis Atlante ir Indijos vandenyne, kur gaudomos durklažuvės (Indijos vandenyne taip pat gaudomi melsvieji rykliai). Duomenys daugiausia gaunami iš laivo žurnalų, iškrovimo deklaracijų ir pardavimo pažymų. Šviežios arba atšaldytos žuvys turi būti parduodamos reguliuojamoje rinkoje, o pardavimo pažymoje pateikiami išsamūs duomenys. Vidutinės jūroje apdorotų žuvų kainos duomenys gaunami iš iškrovimo deklaracijų. Rumunija. Rumunijos laivai žvejoja išskirtinėje ekonominėje zonoje Juodojoje jūroje (37 rajonas). Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai – laivo žurnalai, pardavimo ir transporto pažymos. Dokumentus surenka Nacionalinės žuvininkystės ir akvakultūros agentūros regionų inspektoriai. Nacionalinė agentūra palygina duomenis ir juos perduoda Eurostatui. Slovėnija. Už duomenų rinkimą ir teikimą atsako Žemės ūkio, žuvininkystės ir maisto ministerija, Slovėnijos žuvininkystės mokslinių tyrimų institutas ir Slovėnijos Respublikos statistikos tarnyba. Slovėnijos laivai žvejoja šiaurinėje Adrijos jūros dalyje (37 rajonas). Kiekiui apskaičiuoti naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai). Visi laivai turi pildyti laivo žurnalus, todėl gaunami išsamūs duomenys apie laivyno sugautą žuvų kiekį, išskyrus nedidelius kiekius iškrautų žuvų (mažiau nei 50 kg), kurie šiuo metu neregistruojami. Rengiamos sistemos, kuriomis bus reglamentuojamas pirminis pardavimas ir renkama informacija iš pardavimo pažymų. Informacija apie kainą renkama atliekant mėnesinį statistinį įmonių tyrimą, kuris apima 50 proc. visų iškraunamų produktų kiekio. Suomija. Už žuvininkystės duomenų rinkimą, teikimą ir kokybę pirmiausia atsako Suomijos medžioklės ir žuvininkystės mokslinių tyrimų institutas. Registrus tvarko Žemės ūkio ir miškininkystės ministerija. Suomijos laivai žvejoja tik Baltijos jūroje. Laivams, kurių ilgis yra didesnis kaip 10 m, naudojamas duomenų šaltinis, panašus į ES laivo žurnalą. Jame taip pat registruojami duomenys apie perkrovimą, žuvų supirkėjus ir išmestų žuvų kiekį. Laivų, kurių ilgis yra didesnis kaip 10 m, veikla (išskyrus lašišų žvejybą, kuriai naudojama kita forma) registruojama naudojant mėnesinę pakrančių žvejybos formą. Pirminis tų rūšių žuvų, kurioms taikomos kvotos, pardavimas reglamentuojamas nustačius prievolę apie pardavimą pranešti per 48 valandas po iškrovimo. Informacija apie tų rūšių žuvų, kurioms netaikomos kvotos, pardavimą papildoma atliekant didžiausių didmenine žuvų prekyba besiverčiančių bendrovių tyrimą. Švedija . Už duomenų rinkimą ir teikimą atsako Švedijos žuvininkystės valdyba. Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai – laivo žurnalai, pardavimo pažymos, iškrovimo deklaracijos ir pakrančių žvejybos laivams – mėnesiniai žurnalai (arba dienoraščiai). Pardavimo pažymos renkamos centralizuotai, elektronine arba popierine forma, ir pakrančių žvejai turi galimybę pakrančių žvejybos žurnalus teikti elektroniniu būdu per saugią interneto sąsają. Jungtinė Karalystė . Daugiausia žuvų sugaunama šiaurės rytų Atlante (27 rajonas). Jungtinė Karalystė turi daug pakrančių žvejybos laivų, kurie daugiausia žvejoja tų rūšių žuvis, kurioms netaikomos kvotos, bet sugauna ir daug žuvų, kurioms taikomos kvotos. Jungtinė Karalystė taip pat turi nedidelį kiekį mažų, tarptautiniuose vandenyse žvejojančių laivų, kurie yra registruoti Jungtinėje Karalystėje, tačiau įsikūrę ir valdomi užsienyje. Už duomenų rinkimą atsako Anglijos, Škotijos, Velso ir Šiaurės Airijos žuvininkystės inspekcijos. Duomenis palygina ir Eurostatui perduoda Aplinkos, maisto ir kaimo reikalų departamento (DEFRA) Jūrų ir žuvininkystės agentūra. Laivams, kurių ilgis didesnis kaip 10 m, naudojami administraciniai duomenų šaltiniai – laivo žurnalai, pardavimo pažymos ir iškrovimo deklaracijos. Laivų, kurių ilgis mažesnis kaip 10 m, laivo žurnalai ir iškrovimo deklaracijos teikiamos savanoriškai, tačiau pardavimo pažymos turi būti teikiamos pagal taisykles, reglamentuojančias pirminį žuvų pardavimą. Iš šių šaltinių gaunami išsamūs duomenys apie beveik visą žvejybos veiklą. Papildoma informacija apie vėžiagyvius teikiama pildant veiklos dienoraščius, kuriuos pildyti privaloma norint gauti leidimą vėžiagyviams gaudyti. Islandija . Islandijos laivai daugiausia žvejoja šiaurės rytų Atlanto vandenyse ir kiek mažiau šiaurės vakarų ir pietų Atlante. Islandija naudoja iš esmės panašią duomenų apie sugautas žuvis ir iškrautus produktus rengimo metodiką kaip ir ES valstybės narės. Duomenys gaunami iš laivo žurnalų. Islandija taip pat griežtai reglamentuoja pirminį žuvies pardavimą ir visi žuvininkystės produktai turi būti iškraunami nustatytuose uostuose ir sveriami patvirtintomis svarstyklėmis. Tiek žuvų supirkėjai, tiek perdirbėjai turi teikti ataskaitas. Už duomenų rinkimą atsako Islandijos žuvininkystės direktoratas, o už duomenų perdavimą Eurostatui – Islandijos statistikos tarnyba. Nors abi institucijos naudoja tuos pačius duomenų šaltinius, netikslumų gali kilti tuomet, kai Žuvininkystės departamentas teikia duomenis tiesiogiai, nes jie gaunami iš realaus laiko režimu veikiančios duomenų bazės, kurios duomenys turi būti tikslinami. Norvegija . Norvegijos laivai žvejoja šiaurės rytų Atlante (27 rajonas), šiaurės vakarų Atlante (21 rajonas) ir Arkties vandenyne (48 rajonas). Už žuvininkystės duomenų rinkimą atsako Norvegijos žuvininkystės direktoratas. Naudojami administraciniai duomenų šaltiniai (laivo žurnalai, kuriuose registruojamas sugautų žuvų kiekis, iškrovimo ir pardavimo pažymos). Žuvininkystės direktorate daugiausia registruojami tralerių, įskaitant laivų, žvejojančių už ICES rajono ribų, laivo žurnalų duomenys. Iškrovimo ir pardavimo pažymų duomenis renka ir elektroniniu būdu reguliariai siunčia Žuvininkystės direktoratui šešios skirtingos pardavimo organizacijos. Pagal Norvegijos teisės aktus žvejų pardavimo organizacijos turi išskirtinę teisę vykdyti Norvegijos žvejų sugautų žuvų pirminę prekybą. Pardavimo pažymoje registruojami tiek Norvegijos laivų vidaus ir užsienio uostuose iškrautų produktų duomenys, tiek užsienio laivų Norvegijoje iškrautų produktų duomenys. Kaip reikalaujama pagal Norvegijos nuostatas, kiekvienoje pardavimo pažymoje pateikiama informacija apie rūšį, produkto rūšį, žvejybos rajoną, kiekį, vertę ir kt. Statistikos tikslais teikiama papildoma informacija, pavyzdžiui, išlaikymo būklė. Duomenų kokybė Rinkdamos duomenis vykdymo užtikrinimo, kontrolės ir statistikos tikslais, valstybės narės taiko gana panašią informacijos rinkimo metodiką. Statistikos patikimumas priklauso nuo žvejų teikiamų dokumentų teisingumo ir tikslumo, ir nuo valstybių narių institucijų kokybės kontrolės. Valstybės narės naudoja įvairias priemones žvejybos veiklai stebėti, įskaitant stebėjimą iš orlaivių, žuvininkystės apsaugos laivų, palydovinę stebėseną (laivams, kurių bendras ilgis yra didesnis kaip 15 m) ir žvejybos laivų kontrolę laivuose. Ši informacija naudojama laivo žurnaluose, pardavimo pažymose ir iškrovimo deklaracijose užregistruotai informacijai tikrinti. Daug valstybių narių jau pranešė naudojančios elektronines priemones tokiam kryžminiam informacijos patikrinimui. Įvairių duomenų šaltinių kokybė taip pat tikrinama įvedant duomenis, užtikrinant, kad įvedama informacija būtų nuosekli, būtų pašalintos pagrindinės klaidos, įskaitant formatavimo klaidas ir neteisingai įvestą rūšį, rajoną ir kainą. Kaip minėta, siekiant nuoseklumo, įvairūs pagrindiniai duomenų šaltiniai lyginami tarpusavyje, dažnai elektroniniu būdu. Be to, kai kurios valstybės narės, įskaitant Jungtinę Karalystę, praneša sudariusios bendradarbiavimo susitarimus su kitomis valstybėmis narėmis, kuriose jų laivai iškrauna produktus, kad apsikeistų duomenimis kryžminei patikrai, ypač siekiant stebėti kvotų laikymąsi. Iš įvairių šaltinių gaunami išsamūs duomenys, ir dauguma valstybių narių praneša gaunančios visus duomenis. Naudojant administracinius duomenų šaltinius (laivo žurnalus, iškrovimo deklaracijas ir pardavimo pažymas) daugiausia gaunami išsamūs surašymo duomenys ir statistinė atranka neatliekama. Švedijoje laivo žurnalai iš anksto užregistruojami kiekvienam laivui, ir kaip pranešama, taip gaunami ypač išsamūs duomenys. Duomenų trūkumas kompensuojamas atliekant statistinius tyrimus, kurie gali apimti visą žvejybos veiklą arba jos dalį. Pardavimo pažymų, laivo žurnalų ir iškrovimo deklaracijų teikimo terminai reglamentuojami griežtomis taisyklėmis, kurių daugiausia laikomasi, kai produktai iškraunami atitinkamos valstybės narės teritorijoje. Kai kuriais atvejais, pavyzdžiui, kai duomenys teikiami elektroniniu būdu, duomenys atnaujinami kasdien. Valstybės narės dažnai praneša apie problemas, kuomet kitoje valstybėje narėje arba trečiosiose šalyse iškrovę produktus laivai vėluoja pateikti pardavimo pažymas. Toks vėlavimas gali trukti iki kelių mėnesių. Nors ši problema nėra tiesiogiai susijusi su duomenimis, teikiamais pagal Reglamentą (EB) Nr. 1921/2006, kuris taikomas atitinkamos valstybės narės teritorijoje iškrautiems produktams, ji turi poveikio pagal teisės aktus teikiamų susijusių duomenų apie sugautų žuvų kiekį kokybei, ypač trumpuoju laikotarpiu, kuomet kol negaunamos pardavimo pažymos naudojama ne tokia tiksli laivo žurnalų informacija. Vėluojant pateikti duomenis gali nesutapti identiška laikyta informacija, išsiųsta Eurostatui ir kitoms Komisijos tarnyboms (Jūrų reikalų ir žuvininkystės generaliniam direktoratui) kvotų stebėsenos tikslams. Nors valstybės narės stengiasi gauti visus duomenis kuo anksčiau baigiantis žvejybos metams, duomenų bazės toliau koreguojamos, nors iš esmės praėjus šešiems mėnesiams po ataskaitinių metų atliekama nedaug svarbių pakeitimų. Nyderlandai pranešė apie problemą, susijusią su informacija, kuomet žuvys paruošiamos ir užšaldomos laive, o pirminis pardavimas registruojamas produktus išvežant iš šalies kaip eksportą. Tokiu atveju, kol bus gauti realūs duomenys, pateikiama vidutinės kainos informacija. Praktikoje tai taikytina didžiajai daliai Nyderlandų sugautų žuvų kiekio, daugiausia pelaginėms žuvims (atlantinėms skumbrėms, silkėms, šiauriniams žydriesiems merlangams ir kt.). Kitos valstybės narės praneša apie panašias situacijas, kuomet žuvis neparduodama tučtuojau ir pateikiami įverčiai, gauti naudojant tos pačios ar panašių rūšių žuvų pardavimo duomenis. Valstybės narės taip pat praneša apie problemas dėl skirtingose valstybėse narėse taikomų skirtingų iškrautų produktų svorio perskaičiavimo į gyvąjį svorį koeficientų. Vėlgi tai tiesiogiai nesusiję su duomenimis, teikiamais pagal Reglamentą (EB) Nr. 1921/2006, pagal kurį reikalaujama nurodyti produktų, o ne gyvąjį svorį. Tačiau tai turi poveikio valstybių narių kvotų stebėsenai ir kitų duomenų teikimui. Didele dalimi ši problema bus išspręsta Komisijos reglamentu (EB) Nr. 409/2009[8], kuriuo nustatomi bendrieji iškrautų produktų svorio perskaičiavimo į gyvąjį svorį koeficientai, taikomi daugelio rūšių žuvims ir produktams. Paminėta rūšių nustatymo problema. Siekiant pagerinti padėtį, imtasi įvairių iniciatyvų, pavyzdžiui, žvejams pateiktos nustatymo lentelės. Daugiausia tai taikytina tų rūšių žuvims, kurioms netaikomos kvotos, ir kurių iškraunama nedaug arba retai. Rūšis gali būti registruojama bendriniu kodu, nors ji ir nustatyta, pavyzdžiui, kai tikslaus kodo dar nėra sistemoje. Valstybės narės gali tikslinti ir tikslina šiuos duomenis, ištaisydamos nustatytas problemas. Danija praneša retkarčiais rengianti kampanijas, skirtas atkreipti žvejų dėmesį į konkrečius duomenų teikimo klausimus. DUOMENų NAUDOJIMAS (DUOMENų SKLAIDA) Valstybių narių duomenys nemokamai prieinami visiems interneto prieigą turintiems naudotojams per Eurostato duomenų sklaidos bazę. Pagrindiniai šios statistikos naudotojai yra Jūrų reikalų ir žuvininkystės generalinis direktoratas bendrosios žuvininkystės politikos tikslais ir Tarptautinė jūrų tyrinėjimo tarnyba (ICES), kuri Eurostato duomenis naudoja teikdama rekomendacijas Jūrų reikalų ir žuvininkystės generaliniam direktoratui žuvininkystės šiaurės rytų Atlante klausimais. PAGRINDINėS IšVADOS. REZULTATų ANALIZė Rezultatų santrauka pateikiama šios ataskaitos priede. Bendras iškrautų produktų kiekis ir vertė daugumoje valstybių narių nuo 2007 m. sumažėjo atitinkamai 11 proc. ir 17 proc. (žr. 1 lentelę). Iškrautų produktų kiekis nuo 2007 m. labiausiai sumažėjo Nyderlanduose (308 tūkst. tonų), Vokietijoje (83 tūkst. tonų) ir Danijoje (79 tūkst. tonų). Iš visų valstybių narių didžiausią iškrautų produktų vertę užregistravo Ispanija, Italija, Jungtinė Karalystė ir Prancūzija (žr. priedo 1 ir 2 grafikus). Tačiau didžiausią iškrautų produktų kiekį užregistravo Danija. Jį sudaro Danijos pramoninės žvejybos sektoriaus sugautos santykinai mažos vertės pelaginės žuvys. Tiek Norvegija, tiek Islandija užregistravo didesnį iškrautų produktų kiekį nei bet kuri valstybė narė, vėlgi daugiausia šiuos produktus sudaro tik dviejų rūšių pelaginės žuvys (atitinkamai 43 proc. ir 63 proc.). Visoje ES sužvejotas didžiausias kiekis pelaginių žuvų (silkių, atlantinių šprotų, šiaurinių žydrųjų merlangų, tobių ir kt.) (žr. priedo 2 lentelę), o iš 10 rūšių žuvų, kurių sugauta daugiausia, tik viena yra giliavandenė – atlantinė menkė. Tačiau pelaginių žuvų, kurių sužvejojama daugiau, vertė yra daug mažesnė nei giliavandenių žuvų. 2008 m. labiausiai vertinama rūšis buvo norveginiai omarai, o kitos keturios labiausiai vertinamos rūšys – giliavandenės. Kai kuriose valstybėse narėse didelis kiekis iškrautų produktų buvo užregistruotas nurodant bendrinius rūšių kodus. Airijoje, Graikijoje ir Italijoje bendriniais kodais užregistruota daugiau kaip 5 proc. iškrautų produktų. Ispanijoje bendriniais kodais užregistruotas didelis kiekis produktų, tačiau jis sudarė santykinai nedidelę (mažiau nei 2 proc.) dalį užregistruotų iškrautų produktų. Tai tikriausiai atspindi įvairiapusį Ispanijos žvejybos pramonės pobūdį. Bendriniai kodai Italijoje ir Graikijoje taip pat gali būti naudojami dėl iškrautų produktų įvairovės, tačiau taip pat dėl duomenų rinkimo metodikos ir amatininkiško daugumos laivų pobūdžio. IšVADOS IR REKOMENDACIJOS 1. Dauguma valstybių narių pateikė išsamų metodikos aprašą, apibūdindamos naudojamus duomenų šaltinius ir kokybės patikrinimus. Didžioji dauguma Eurostatui teikiamų duomenų renkami naudojant priemones, nustatytas kontrolės ir vykdymo užtikrinimo tikslais. Eurostatas visų pirma daugiausia pasikliauja žvejais, o paskui nacionalinėmis institucijomis, siekdamas užtikrinti duomenų tikslumą ir kokybę. 2. Valstybės narės nepraneša konkrečių Komisijos tarnyboms (Jūrų reikalų ir žuvininkystės generaliniam direktoratui ir Eurostatui) teikiamos informacijos rengimo metodikos skirtumų. Pakartotinis duomenų naudojimas statistikos tikslams užtikrina, kad žvejybos pramonei būtų sudaryta maža papildoma sąnaudų našta. Siekdami sumažinti valstybėms narėms tenkančią duomenų teikimo Europos Komisijai naštą, Jūrų reikalų ir žuvininkystės generalinis direktoratas ir Eurostatas vis glaudžiau bendradarbiauja, kartu plėtodami informacinių technologijų sprendimus duomenims rinkti ir skleisti. 3. Nuolatinė problema – tikslus rūšių, ypač retesnių, nustatymas, taip pat bendrinių rūšių kodų naudojimas. Eurostatas diegia naujas automatizuotas duomenų tvirtinimo sistemas, kurios padės išspręsti šį klausimą. Bus išsamiau tiriami atvejai, kuomet kai kurios valstybės narės duomenis apie didelį kiekį žuvies pateikė nurodydamos bendrinius kodus. 4. Siekiant nuoseklumo įvairius administracinius duomenų šaltinius galima palyginti tarpusavyje. Integruotai naudojami šie duomenų šaltiniai gali padėti sudaryti išsamų ir nuoseklų žvejybos veiklos vaizdą. Didesnis duomenų kokybės patikimumas gaunamas duomenis sulyginant su duomenimis, gautais iš stebėsenos veiklos. Duomenis vis dažniau renkant elektroniniu būdu pagerėjo tiek duomenų teikimas laiku, tiek informacijos tikslumas. Daugelyje valstybių narių sistemos derinamos su pasikeitusiais Europos reikalavimais. 5. Nustačius reikalavimą duomenis teikti rečiau sumažėjo valstybių narių darbo krūvis. Duomenys išlieka svarbiu informacijos šaltiniu formuojant bendrosios žuvininkystės politikos kryptis ir valdant rinkas. PRIEDAS ES IR ELPA IŠKRAUTI ŽUVININKYSTĖS PRODUKTAI 1 lentelė [pic] * Lietuvos 2008 m. duomenys yra tikslinami. Kiekis išreikštas produktų svoriu. 1 grafikas Bendra 2008 m. ES ir ELPA iškrautų produktų vertė [pic] 2 grafikas Bendras 2008 m. ES ir ELPA iškrautų produktų kiekis [pic] 2 lentelė 10 rūšių žuvų, kurių 2008 m. ES sugautas didžiausias kiekis ir kurių vertė yra didžiausia [pic] [1] OL L 403, 2006 12 30, p. 1. [2] 1993 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2847/93, nustatantis bendros žuvininkystės politikos kontrolės sistemą. OL L 261, 1993 10 20, p. 1. [3] Specialioji ataskaita Nr. 7/2007 dėl su Bendrijos žuvininkystės išteklių apsaugos taisyklėmis susijusių kontrolės, inspektavimo ir sankcijų sistemų. [4] 2009 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1224/2009, nustatantis Bendrijos kontrolės sistemą, kuria užtikrinamas bendrosios žuvininkystės politikos taisyklių laikymasis, iš dalies keičiantis reglamentus (EB) Nr. 847/96, (EB) Nr. 2371/2002, (EB) Nr. 811/2004, (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 2115/2005, (EB) Nr. 2166/2005, (EB) Nr. 388/2006, (EB) Nr. 509/2007, (EB) Nr. 676/2007, (EB) Nr. 1098/2007, (EB) Nr. 1300/2008, (EB) Nr. 1342/2008 ir panaikinantis reglamentus (EEB) Nr. 2847/93, (EB) Nr. 1627/94 ir (EB) Nr. 1966/2006. OL L 343, 2009 12 22, p. 1. [5] Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2847/93 9 straipsnis. [6] 2006 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1966/2006 dėl duomenų apie žvejybos veiklą elektroninio registravimo ir perdavimo bei dėl nuotolinio aptikimo priemonių. OL L 409, 2006 12 30, p. 1. [7] Žvejybos įrankiai paprastai skirstomi į dvi pagrindines kategorijas: pasyviuosius ir aktyviuosius. Toks suskirstymas pagrįstas atitinkamu gaudomų rūšių žuvų elgesiu ir žvejybos įrankių veikimu. Naudojant pasyviuosius įrankius žuvys paprastai sugaunamos tikslinių rūšių žuvims judant link įrankių (pavyzdžiui, gaudyklių), o naudojant aktyviuosius įrankius žuvys paprastai sugaunamos kryptingai persekiojant tikslinių rūšių žuvis (pavyzdžiui, tralais, dragomis). [8] 2009 m. gegužės 18 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 409/2009, kuriuo nustatomi perskaičiavimo koeficientai ir pateikimo formų kodai, naudojami Bendrijoje perdirbtų žuvų svoriui perskaičiuoti į žuvų gyvąjį svorį, ir kuriuo iš dalies keičiamas Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2807/83. OL L 123, 2009 5 19, p. 78.