Iš tiesų bet kokios formos diskriminacija – ar ji būtų dėl lyties, rasinės ar etninės kilmės, religijos ar tikėjimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos, kaip nustatyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 19 straipsnyje, – yra draudžiama. Saviraiškos laisvė taip pat yra vienas iš demokratinės ir pliuralistinės visuomenės ramsčių ir turi būti griežtai saugoma. Be to, kaip nustatyta SESV 67 straipsnyje, ES turi kurti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę, kurioje gerbiamos pagrindinės teisės. Taikydama priemones ji turi užtikrinti aukštą saugumo lygį, kad užkirstų kelią nusikalstamumui, rasizmui ir ksenofobijai ir su jais kovotų.

Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvoje reikalaujama , kad valstybės narės užtikrintų, kad dalijimosi vaizdo medžiaga platformos imtųsi veiksmingų priemonių ne tik prieš turinio, pažeidžiančio pamatinį sprendimą, platinimą, bet ir prieš neapykantos kalbą bet kuriuo iš Chartijos 21 straipsnyje nurodytų pagrindų. Be to, Komisijos pasiūlyme dėl Skaitmeninių paslaugų akto numatyta visapusiška reforma, kuria, įpareigojant kovoti su neteisėtu turiniu ir sistemine rizika internete, siekiama užtikrinti, kad interneto naudotojai būtų saugūs. Be to, Europos strategija dėl vaikams geresnio interneto, kurią ketinama atnaujinti 2022 m., bus siekiama apsaugoti vaikus nuo internetinių grėsmių, įskaitant patyčias kibernetinėje erdvėje ir neapykantos kalbą.

Bendresne prasme, neapykantos nusikaltimų aukos taip pat yra priverstos gyventi jausdamos pakartotinos viktimizacijos baimę, o labiau pažeidžiamos grupės, pavyzdžiui, vyresnio amžiaus žmonės, vaikai ir asmenys, turintys fizinę ir psichinę negalią, yra labiau pažeidžiami kaip neapykantos kalbos taikiniai, kai kasdieniame gyvenime bendrauja internetu. Neapykantos kalbos aukos taip pat patiria politinę ir socialinę atskirtį, kuri sulaiko jas nuo galimybės gauti medicininės priežiūros ir kitas gyvybiškai svarbias paslaugas. Be to, tos nusikaltimo aukos, kurios praneša apie patiriamą neapykantą, dažnai rizikuoja antrine viktimizacija, kuri gali dar labiau pakenkti aukai. Kai nusikaltimo aukos yra vaikai, neapykantos kalba gali rimtai pakenkti jų ilgalaikei asmenybės raidai.

Neapykantos kalbos ir neapykantos nusikaltimų aukos yra pasirenkamos dėl jų nekeičiamų ir nekintamų savybių arba dėl to, kas yra jų tapatybės esmė . Todėl jos jaučiasi nuvertintos, nepageidaujamos, sumenkintos ir paniekintos visuomenėje dėl savo tapatybės. Be žalingo poveikio fizinei sveikatai, neapykantos veiksmų sukeliamos psichinės žalos lygis (pvz., išniekinimo ir pažeminimo jausmas) iš tikrųjų dažnai yra didesnis nei fizinė žala, kurią sukelia pats smurtas . Neapykantos nusikaltimų aukos gali patirti sunkios traumos simptomus, tokius kaip depresija, kitų įtarinėjimas, savęs kaltinimas ir gilus izoliacijos jausmas. Dėl šios patirties neapykantos nusikaltimai skiriasi nuo kitų nusikaltimų rūšių. Be to, daugelis neapykantos nusikaltimų aukų kaltina save ir patiria pasitikėjimo stoką .

Žurnalistai dažnai tampa neapykantos kalbos socialinėje žiniasklaidoje aukomis ir dėl to gali būti nelinkę įsitraukti į viešas diskusijas arba nagrinėti tam tikras temas. Nors neapykantos kalba ir grasinimai yra nukreipti prieš visus žurnalistus, statistika rodo, kad moterys žurnalistės patiria daugiau grasinimų nei jų kolegos vyrai, ypač priekabiavimo internete, grasinimų išžaginti ir nužudyti, taip pat neapykantos dėl lyties kurstymo forma . Šie išpuoliai kartais yra organizuotų kampanijų, kuriomis siekiama diskredituoti arba nutildyti žurnalistes, rezultatas.

Neapykantos kalba gali sukelti ne tik konfliktus, bet ir skatinti neapykantos nusikaltimus. Įrodymais patvirtinta, kad yra „neapykantos piramidė“ arba „žalos kopėčios“, kurios prasideda nuo šališkų veiksmų (pvz., patyčių, pašaipų, nužmoginimo) ir diskriminacijos (pvz., ekonominės, politinės) ir pereina prie smurto dėl šališkumo, pavyzdžiui, žmogžudysčių, išžaginimo, išpuolių, terorizmo, smurtinio ekstremizmo ir net genocido. Iš tyrimų matyti ryšys tarp mieste paskelbtų tikslinių, diskriminacinių žinučių tinkle „Twitter“ ir didelio neapykantos nusikaltimų skaičiaus tame mieste. Jungtinės Tautos (toliau – JT) nurodo, kad „smurto kurstymas, nukreiptas prieš bendruomenes ar asmenis dėl jų tapatybės, gali padėti sudaryti sąlygas žiauriems nusikaltimams arba juos rengti <…> ir yra tiek įspėjamasis ženklas, tiek ankstyvas šių nusikaltimų rizikos rodiklis“.

Taip pat iš tyrimų matyti, kad neapykantos kalba socialinėje žiniasklaidoje skatina daugiau nusikaltimų prieš mažumas fiziniame pasaulyje. Dėl internete skleidžiamos neapykantos kalbos padaugėjo smurto prieš pabėgėlius ir imigrantus, etnines ir religines mažumas bei LGBTIQ asmenis. Neapykantos kalbos poveikis arba buvimas neapykantos kalbos taikiniu taip pat gali prisidėti prie radikalizacijos ir smurtinio ekstremizmo proceso. Jos gali būti reiškiamos internete ir ne internete, pasitelkus kalbą ir propagandą, bet taip pat gali sukelti smurtinius ekstremistinius ar teroristinius išpuolius. Tai gali turėti trikdančių ir mirtinų pasekmių visuomenei.

Europos Taryba, primindama, kad internetas suteikė naują erdvę seksistinei neapykantos kalbai, pabrėžė, kad seksistinė neapykantos kalba „gali eskaluoti arba kurstyti atvirai įžeidžiamojo ar grasinamojo pobūdžio veiksmus, įskaitant seksualinę prievartą ar smurtą, potencialiai mirtiną veiksmą ar savęs žalojimą“ . Šiuo atžvilgiu ypač didelį susirūpinimą kelia internetinių grupių ir bendruomenių, pavyzdžiui, „Manosphere“ ir „Incel“, kurios kuria papildomus tarptautinius forumus, skirtus neapykantai ir priešiškumui moterims skatinanti ir skleisti, atsiradimas.

3.2.4.Neapykantos kalbos ir neapykantos nusikaltimų mastas

Vienas iš 10 (11 proc.) LGBTIQ respondentų ES pagrindinių teisių agentūros (FRA) surengtoje apklausoje nurodė, kad buvo fiziškai arba seksualiai užpultas, nes priklauso LGBTIQ asmenims (transseksualūs ir interseksualūs respondentai per šį laikotarpį patyrė daugiau fizinių ar seksualinių išpuolių: atitinkamai 17 proc. ir 22 proc.), o 51 proc. 15–17 metų respondentų nurodė, kad patyrė priekabiavimą mokykloje.

COVID-19 pandemijos metu padaugėjo neapykantos kalbos ir neapykantos nusikaltimų prieš Azijos kilmės asmenis, ypač kinus, arba tuos, kurie suvokiami kaip Azijos kilmės asmenys, įskaitant rasistinius išpuolius ir mušimą, smurtines patyčias, grasinimus ir rasistinius įžeidinėjimus. Iš FRA apklausos matyti, kad romų tautybės respondentai ir respondentai, kilę iš Užsachario Afrikos ar Šiaurės Afrikos šalių, dažniau patiria diskriminaciją, priekabiavimą ir neapykantos skatinamą smurtą.

Pagal 2018 m. FRA atliktą antisemitizmo tyrimą, 40 proc. žydų ES bijo būti fiziškai užpulti. Iš 2017 m. FRA tyrimo dėl ES mažumų ir diskriminacijos išvadų matyti, kad 27 proc. musulmonų per pastaruosius 12 mėnesių patyrė neapykantos motyvuotą priekabiavimą, o tarp musulmonių moterų, viešose vietose nešiojančių musulmonišką skarą, šis procentas yra didesnis (31 proc.).

Neapykantą dėl lyties kurstanti kalba internete arba ne internete nukreipiama į moteris, visų pirma jaunas moteris. 2020 m. pasaulinės apklausos duomenimis, 52 proc. jaunų moterų ir mergaičių patyrė smurtą internete, įskaitant grasinimus.

Be to, yra ir tokių atvejų, kai asmenys yra dviejų ar daugiau saugomų savybių sankirtoje, pavyzdžiui, spalvotosios moterys, kurių paminėjimo įžeidžiančiose ar „probleminėse“ žinutėse tinkle „Twitter“ tikimybė yra 84 proc. didesnė nei baltųjų moterų .

JT išreiškė susirūpinimą dėl į vyresnio amžiaus žmones nukreiptos neapykantos kalbos, kuri „buvo išsakyta viešose diskusijose ir socialinėje žiniasklaidoje kaip pasipiktinimo tarp kartų išraiška“. Asmenims su negalia gresia didesnė rizika tapti smurtinių nusikaltimų, įskaitant neapykantos nusikaltimus, aukomis arba susidurti su neapykantos kalba, nei kitiems asmenims. Atsiliepimai apie Komisijos konsultacijas parodė, kad kai kuriose šalyse 21 proc. neapykantos nusikaltimų, apie kuriuos pranešta valdžios institucijoms, įvykdomi prieš neįgaliuosius. Apskritai, į nusikaltimo aukas yra nusitaikoma vien dėl to, kad jos turi negalią, yra suvokiamos kaip turinčios negalią arba yra susijusios su negalią turinčiu asmeniu. Be to, Pasaulio sveikatos organizacija mano, kad netinkamas elgesys su vyresnio amžiaus žmonėmis greičiausiai taps vis didesne problema dėl senėjančios visuomenės.

Šie skaičiai yra tik ledkalnio viršūnė, nes apie incidentus per mažai pranešama ir yra nepakankama jų registracija bei tarpusavyje nepalyginami duomenų rinkimo metodai. Pavyzdžiui, šaltiniuose nurodoma, kad nebuvo pranešta apie 88 proc. neapykantos motyvuotų fizinių išpuolių prieš romus, o 79 proc. žydų, patyrusių antisemitinį priekabiavimą, apie rimčiausią incidentą nepranešė policijai ar jokiai kitai organizacijai. Taip pat buvo pranešta tik apie vieną iš penkių (21 proc.) fizinio ar seksualinio smurto prieš LGBTIQ asmenis atvejų. Amžius yra pavyzdys, iš kurio matyti, kad jo nepripažinimas neapykantos kalbą ir neapykantos nusikaltimus skatinančiu pagrindu ir sankcijų už susijusias nusikalstamas veikas nebuvimas lemia mažesnį pranešimų apie juos skaičių ir informacijos apie neapykantos kalbos bei neapykantos nusikaltimų prieš vyresnio amžiaus žmones mastą trūkumą. Visų pirma, AGE platformoje apgailestaujama dėl šios „paslėptos tikrovės, nepaisant nerimą keliančio jos paplitimo visoje Europoje“, ir nurodoma, kad vyresnio amžiaus nusikaltimo aukų nematomumą ir jų apsaugos stoką dar labiau sustiprina tai, kad trūksta informuotumo apie amžių, kaip apie galimą neapykantos nusikaltimų kurstymo pagrindą.

3.2.5.Valstybių narių atsakas baudžiamosios teisės priemonėmis

Dėl pirmiau aprašytų sunkių padarinių valstybės narės tam tikrą neapykantos kalbą ir neapykantos nusikaltimus paskelbė nusikaltimu. Šio elgesio kriminalizavimas perduoda ypatingo socialinio nepritarimo žinią. Tai rodo specifinį šio elgesio, ypatingai žalingo pagrindinėms teisėms, rimtumą ir keliamą pavojų.

Perkėlus pamatinį sprendimą į nacionalinę teisę, neapykantos dėl rasės, odos spalvos, religijos, kilmės, nacionalinės ar etninės kilmės kalba yra kriminalizuojama visose valstybėse narėse. Be to, valstybės narės aiškiai kriminalizuoja neapykantos ir dėl kitų saugomų savybių kalbą: 20 valstybių narių kriminalizuoja neapykantos dėl seksualinės orientacijos kalbą ir 17 valstybių narių – dėl lyties. Be to, 14 valstybių narių kriminalizuoja neapykantą dėl negalios kalbą ir 6 valstybės narės – neapykantos dėl amžiaus kalbą. Be to, 8 valstybės narės neapykantos kalbą (arba alternatyviai, arba papildomai) pripažino nusikaltimu neapibrėždamos saugomų grupių savybių ir paliko neapykantos kalbos kriminalizavimą atvirą, siekdamos apsaugoti bet kurią mažumų grupę ar dalį gyventojų.

Neapykantos nusikaltimai taip pat plačiai kriminalizuojami visose valstybėse narėse arba kaip atskira nusikalstama veika konkrečių nusikaltimų atveju, arba kaip bendra visų nusikaltimų, padarytų dėl šališkos motyvacijos, sunkinanti aplinkybė. Perkėlus pamatinį sprendimą į nacionalinę teisę, be neapykantos nusikaltimų dėl rasės, odos spalvos, religijos, kilmės arba nacionalinės ar etninės kilmės kriminalizavimo, 19 valstybių narių kriminalizuoja neapykantos nusikaltimus dėl seksualinės orientacijos, o 17 valstybių narių – dėl lyties. Be to, 13 valstybių narių kriminalizuoja neapykantos nusikaltimus dėl negalios ir 10 valstybių narių – dėl amžiaus. Be to, 15 valstybių narių leidžia nacionaliniams teismams, priimant sprendimą dėl baudžiamosios sankcijos, atsižvelgti į nusikaltėlio motyvaciją dėl bet kokio nusikaltimo, kaip alternatyvą arba papildymą, kai yra atskira nusikalstama veika, susijusi su neapykantos nusikaltimu. Taip pat kai kurios valstybės narės paliko neapibrėžtas saugomas savybes, kad būtų galima apimti bet kokios formos netolerancija pagrįstus neapykantos nusikaltimus.

3.3.Tarpvalstybinis neapykantos kalbos ir neapykantos nusikaltimų aspektas

Tarpvalstybinį neapykantos kalbos ir neapykantos nusikaltimų aspektą patvirtina šių reiškinių pobūdis ir poveikis, taip pat ypatingas poreikis su jais kovoti remiantis bendru pagrindu.

Tai akivaizdu dėl neapykantos kalbos internete. Atsižvelgiant į tarpvalstybinį interneto pobūdį, neapykantos kalba internete plinta greitai ir yra prieinama visiems ir bet kur. Tai leidžia neapykantą skatinančioms grupėms lengviau išplėsti savo auditoriją šalyse, kurių politinė ar socialinė padėtis yra panaši. Tarpvalstybinį aspektą taip pat pabrėžė dauguma suinteresuotųjų šalių, atsakydamos į tikslines Komisijos konsultacijas, taip pat pateikdamos konkrečių pavyzdžių. Pavyzdžiui, padaugėjo neapykantos dėl lyties požymių kalbos. Visų pirma interseksualūs asmenys vis dažniau tampa neapykantos kalbos, kurią propaguoja tarpvalstybiniu lygmeniu veikiančios grupės, taikiniu. Europos Taryba taip pat pabrėžė, kad yra paplitusi neapykantos dėl lyties kalba, ir paragino imtis griežtesnių kovos su ja priemonių.

Tačiau neapykantos pranešimai, pateikti ne internete (pvz., spaudoje, televizijos transliacijose, politinėse kalbose ar sporto renginiuose), taip pat pasižymi tarpvalstybiniu aspektu, kurį patvirtina jų poveikis, nes jie lengvai atkuriami ir plačiai skleidžiami kitose šalyse. Daugiau nei 80 proc. tikslinės konsultacijos respondentų manė, kad neinternetinė neapykantos kalba daro šalutinį poveikį tarpvalstybiniu lygmeniu. Jie atkreipia dėmesį į tai, kad neapykantą kurstančius pranešimus kuria ir skleidžia į tinklus susibūrę nariai, kurie yra iš kelių šalių. Ir kad ideologijos, kuriomis grindžiami neapykantą kurstantys pranešimai, yra plėtojamos tarptautiniu mastu, todėl tai yra tarpvalstybinis reiškinys.