LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 44/147

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Vandens srities Europos inovacijų partnerystė“

(COM(2012) 216 final)

2013/C 44/26

Pranešėja An LE NOUAIL MARLIÈRE

Europos Komisija, vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 304 straipsniu, 2012 m. gegužės 10 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Roegionų komitetui „Vandens srities Europos inovacijų partnerystė“

COM(2012) 216 final.

Žemės ūkio, kaimo plėtros ir aplinkos skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2012 m. lapkričio 22 d. priėmė savo nuomonę.

485-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2012 m. gruodžio 12–13 d. (gruodžio 13 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 126 nariams balsavus už, 5 – prieš ir 11 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 EESRK palankiai vertina Europos Komisijos komunikatą dėl vandens srities Europos inovacijų partnerystės (EIP), bet nori paaiškinti ir patobulinti kai kuriuos aspektus siekdamas padėti pašalinti kliūtis, iškylančias sklandžiai inovacijų plėtrai vandens sektoriuje.

1.2 Vandens srities inovacijos Europoje turėtų būti grindžiamos kompleksiniu požiūriu, kurio laikantis būtų atsižvelgiama į visą vandens ciklą, visų pirma siekiant tikslo iki 2015 m. visoje Europoje užtikrinti „gerą paviršinio ir požeminio vandens būklę“, kaip nurodyta Europos vandens pagrindų direktyvoje (1), ir ištekliaus apsaugos didinimu taikant principą „teršėjas moka“, kuris turi būti pakankamai atgrasantis, kad nekiltų noras teršti ir tie, kam būtų paskirtos baudos, neturėtų galimybių jų išvengti.

1.3 Strateginiame EIP prioritetų įgyvendinimo plane reikia atsižvelgti į tai, kad daugiau nei milijonas Europos gyventojų negali gauti tinkamo sveikatai, švaraus ir už prieinamą kainą tiekiamo vandens, o keletas milijonų piliečių neturi jokios sanitarijos sistemos. Atsižvelgiant į įtraukties ir kovos su skurdu perspektyvą, šių asmenų poreikiai yra prioritetiniai.

1.4 Reikia siekti, kad su vandens srities EIP susijusiame sprendimų priėmimo procese būtų atsižvelgta į viešųjų vandens paslaugų tiekėjų, vartotojų ir naudotojų nuomonę. Be to, reikia, kad plėtojant vandens srities EIP būtų užtikrintas geresnis visų ekonominės veiklos vykdytojų koordinavimas, kad inovacijų duodama nauda pasiektų vietos lygmenį ir kad pilietinei visuomenei atstovaujančioms organizacijoms būtų sudarytos palankios sąlygos dalyvauti naujų tinklų ir grupių, kurios bus sukurtos, veikloje.

1.5 EESRK mano, kad reikia skaidriai pateikti pagal Europos bendrijos mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą finansuotų vandens srities inovacijų partnerystės mokslinių tyrimų rezultatus atsižvelgiant į tai, kad vanduo gyventojams yra gyvybiškai svarbus.

1.6 EESRK rekomenduoja šios sudėtingos srities inovacijų atveju orientuotis ne vien į komercinę apsaugą ir palankią galimybę jomis naudotis suteikti vietos ir regionų organams, organizacijoms, valdžios institucijoms, taip pat socialinės ekonomikos įmonėms.

1.7 EESRK prašo Komisijos dėti didesnes pastangas užtikrinti skaidrumą ir kai kurių šiuo metu vykdomų svarbių iniciatyvų, susijusių su įvairaus pobūdžio vandens srities problemomis, koordinavimą. Pavyzdžiui, Komisija turėtų pateikti daugiau informacijos apie pastarojo meto bendrų vandens, žemės ūkio ir žaliavų srities EIP sąveiką ir funkcionavimą.

1.8 Tikra vandens srities mokslinių tyrimų ir inovacijų politika neįmanoma nesant skaidrumo ir nevykdant įtraukios užimtumo politikos, pagal kurią jau dabar būtų užtikrintas pakankamas skaičius darbuotojų, švietimas, kvalifikacijų pripažinimas, technologijos, leidžiančios pagerinti sveikatą ir saugumą ne tik vandens gryninimo ir valymo, bet ir sanitarijos procesų metu ir užtikrinti kuo geresnį visų skirtingų užduočių atlikimą visais lygmenimis.

1.9 EESRK pabrėžia pilietinės visuomenės organizacijų (PVO) tinklų vaidmenį, kuris turėtų būti pripažintas, deramai įvertintas ir tapti mokslinių tyrimų objektu siekiant ištirti PVO inovacijų potencialą atsižvelgiant į jų patirtį ir sukauptas žinias.

2. Įžanga

2.1 Įgyvendindama strategiją „Europa 2020“, ES tikisi atgaivinti Europos ekonomiką, kad ji ir vėl taptų užimtumo, konkurencingumo ir socialinės sanglaudos varomąja jėga.

2.2 Strategijoje „Europa 2020“, kurios tikslas – užtikrinti pažangią, tvarią ir įtraukią ekonomiką, pabrėžiama išskirtinė žinių ir inovacijų svarba augimui. Savo pasiūlyme dėl ES bendrosios mokslinių tyrimų ir inovacijų programos (2014–2020 m.) (2), kuri yra „Horizontas 2020“ dalis, Komisija pasiūlė MTTV biudžetą padidinti iki 80 mlrd. eurų ir valstybės narės pritarė ES tikslui, kad iki 2020 m. investicijos į mokslinius tyrimus sudarytų vidutiniškai 3 proc. BVP (taip pat žr. EESRK nuomonę INT/571 dėl mokslinių tyrimų ir inovacijų finansavimo (3)).

2.3 Todėl Europos mokslinių tyrimų erdvei (EMTE) strategijoje „Europa 2020“ ir jos pavyzdinėje iniciatyvoje „Inovacijų sąjunga“ (4) skiriama daugiausia dėmesio ir Europos Vadovų Taryba paprašė pabaigti ją kurti iki 2014 m (5). Iniciatyvos „Inovacijų sąjunga“ tikslas – užtikrinti, kad daug žinių reikalaujantys nauji produktai ir paslaugos reikšmingai prisidėtų prie augimo bei užimtumo ir padėtų sustabdyti protų nutekėjimą. Norint pasiekti šį tikslą, būtina išties pasaulinio lygio mokslinė bazė.

2.4 Kaip nurodoma nagrinėjamame pasiūlyme (6), Europos inovacijų partnerystės (EIP), pasiūlytos strategijos „Europa 2020“ pavyzdinėje iniciatyvoje „Inovacijų sąjunga“ (7), yra ir strateginis metodas, ir galimybė pašalinti Europos mokslinių tyrimų ir inovacijų sistemai ir jos metodams būdingus trūkumus siekiant sparčiau diegti inovacijas ir svariai prisidėti prie socialinių problemų sprendimo. EIP galėtų tapti priemone žinias ir išteklius skirti svarbiausiems politikos prioritetams sudarant sąlygas įvairių politikos sričių, sektorių ir valstybių narių suinteresuotosioms šalims bendradarbiauti, kad piliečiai greičiau pajustų išradimų ir inovacijų naudą (kaip EESRK primena savo nuomonėse INT/599 „Mokslinių tyrimų ir inovacijų partnerystė“ (8) ir NAT/546 „Ekologinių inovacijų veiksmų planas“ (9)). Svarbu pabrėžti, kad be 40 mln. eurų, rekomenduotų pagal mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą, vandens srities EIP nenumatyta jokio papildomo palyginti su dabartiniais ištekliais finansavimo ir jos tikslas – tik užtikrinti sąveiką ir koordinuoti esamas priemones.

2.5 ES valstybės narės pripažįsta inovacijų svarbą vandentvarkos srityje. 2011 m. birželio 21 d. Europos Sąjungos Taryba paragino Komisiją „glaudžiai bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis apsvarstyti inovacijų partnerystę vandens srityje siekiant, kad vanduo būtų naudojamas tausiai ir veiksmingai“ (10).

2.6 Strategijos „Europa 2020“ pavyzdinėje iniciatyvoje „Tausiai išteklius naudojanti Europa“ (11) taip pat pabrėžiama vandens – vieno iš svarbiausių mūsų išteklių – tausaus valdymo Europoje svarba. Efektyvaus išteklių naudojimo Europos plane (12) dėmesys atkreipiamas į efektyvaus išteklių vartojimo teikiamas galimybes. Konkretūs EIP strateginiai tikslai iki 2020 m. yra šie: i) visiems tiekti pakankamai saugaus vandens už prieinamą kainą ir užtikrinti, kad būtų pakankamai vandens aplinkai; ii) pasiekti, kad vandens išteklių eikvojimas būtų santykinai atsietas nuo ekonominės veiklos lygio pagrindiniuose ES sektoriuose; iii) išlaikyti gerą visų ES upių baseinų vandenų būklę ir ją dar pagerinti.

2.7 Komisija parengė Europos vandens išteklių apsaugos programą, kuri yra svarbus Efektyvaus išteklių naudojimo veiksmų plano etapas. Pagal šią programą numatoma iki 2012 m. pabaigos pateikti strategines gaires, kokiomis politinėmis priemonėmis būtų galima spręsti dabartinės ES vandens išteklių valdymo politikos įgyvendinimo problemas ir panaikinti įgyvendinimo spragas. Minėto plano ir EIP įgyvendinimas bus glaudžiai koordinuojamas. Be to, EIP bus grindžiama Ekologinių inovacijų veiksmų planu (13).

2.8 Vandens išteklių apsaugos politikos priemonės turėtų apimti ir kompensacijas už ekonominės veiklos apribojimus poveikį patiriančiose didelės taršos vietovėse. Kad būtų galima į tai atsižvelgti, reikėtų atnaujinti ir valstybės pagalbos koncepciją ir įtraukti ją į naująjį Europos vandenų apsaugos planą.

3. Bendrosios pastabos

3.1 Pirmame vandens srities EIP darbo grupės posėdyje, kuris įvyko rugsėjo 25 d., buvo nustatytos šios aštuonios prioritetinės sritys: — Energijos ir vandens ryšys. Energijos gamybos pramonės sektorius sunaudoja daug vandens, o tai turi didelės įtakos vandens aplinkai. — Vandentvarka. Tinkamas valdymas yra svarbiausia sąlyga tvariai vandentvarkai užtikrinti. — Inovacijų finansavimas. Finansavimu turėtų būti remiamas viešojo sektoriaus subjektų bendradarbiavimas (viešojo ir privačiojo sektorių partnerystė) ir viešojo sektoriaus subjektų bendradarbiavimas su privačiojo sektoriaus subjektais. Viešosios išlaidos turi būti naudojamos viešiesiems interesams, o ne didinti privatų pelną. — Pakartotinis vandens panaudojimas ir perdirbimas. Šios srities inovacijos turi būti grindžiamos kompleksiniu požiūriu, pagal kurį būtų atsižvelgiama į visą vandens ciklą. Vanduo yra atsinaujinantis išteklius, todėl, norint užtikrinti tvarų jo naudojimą, svarbiausia – pasirūpinti, kad šis ciklas nebūtų sutrikdytas. — Vandens ir nuotekų valymas. Per pastaruosius dešimtmečius šiose srityse įdiegta nepakankamai inovacijų, visų pirma komunalinių nuotekų srityje. Vienas iš svarbių aspektų norint atstatyti iš nuotekų gaunamus išteklius yra maistinių medžiagų atkūrimas. — Su vandeniu susijusių ekstremalių reiškinių rizikos valdymas (potvyniai, sausros). — Valdymo ir priežiūros modeliai. — Ekosistemos funkcijos.

3.2 Bendros PSO ir UNICEF vandens ir sanitarijos stebėsenos programos ataskaitoje nurodoma, kad 2010 m. 89 proc. pasaulio gyventojų (t. y. 6,1 mlrd. žmonių) galėjo naudotis patobulintais geriamo vandens šaltiniais (tekančio vandens įrenginiais arba apsaugotais šuliniais), o 2015 m. tokią galimybę turės maždaug 92 proc. pasaulio gyventojų.

3.3 Nors Jungtinės Tautos pripažįsta visuotinę teisę į vandenį ir sanitariją, daugiau nei 11 proc. pasaulio gyventojų, t. y. maždaug 783 mln. asmenų, vis dar negali gauti saugaus geriamojo vandens, o 2,5 mlrd. neturi sanitarijos tinklo.

3.4 Vanduo gyvybiškai būtinas beveik visoms žmonių, ekonominėms ir socialinėms veiklos sritims: pramoninei ir energijos gamybai, žemės ūkiui, transportui, pramogoms ir biologinės įvairovės bei kultūros ir gamtos paveldo išsaugojimui. Apsirūpinimo maistu arba energijos tiekimo saugumo Europoje ar pasaulio mastu nepavyks užtikrinti nesirūpinant svarbiausiu ištekliumi: vanduo kartu su žeme tampa viena iš pagrindinių XX a. problemų. Iš praėjusio amžiaus antros pusės, deja, paveldėjome nuniokotus, pažeistus, išsekusius, užterštus natūralius vandens telkinius.

3.5 Šiam ištekliui rimtą pavojų kelia tokia aplinką žalojanti ekonomikos plėtra, kai manoma, kad vanduo yra viena iš eksploatuotinų gėrybių, ir tai lemia gruntinių vandenų pereikvojimą, pramoninę ir žemės ūkio kilmės dirvožemio, vandentakių ir vandenynų taršą, vandens ciklo suardymą, ekologinės ištekliaus būklės ir jo poveikio biologinei įvairovei blogėjimą tiek Europoje, tiek pasaulio mastu. Kad vandens politika būtų teisinga, veiksminga ir tvari, reikia susitarti, kad vanduo būtų laikomas ne preke, o visuotiniu paveldu, kurį būtina tausoti ir saugoti (14).

3.6 Vandentvarka turi padėti patenkinti gyventojų poreikius ir kartu užtikrinti jo išsaugojimą būsimoms kartoms. Darosi skubu tai įsisąmoninti ir inovacijų srities mokslinius tyrimus nukreipti šia linkme. Esant tokiai padėčiai išryškėja vandens srities EIP, kuri yra priemonė integruotos vandentvarkos turinio ir finansiniam veiksmingumui padidinti, svarba.

3.7 Tačiau šio tikslo nepavyks pasiekti nei išteklių priežiūrą ir valdymą patikint vien stambioms tarptautinėms privačių įmonių grupėms ar įmonėms, nei paspartinant inovacijų ir mokslinių tyrimų šiame sektoriuje privatizaciją: priešingai, kokybiškos viešosios paslaugos yra geriausias būdas sąžiningoms, tvarioms, taikioms ir demokratiškoms įmonėms kurti; investicijos į kokybiškas viešąsias paslaugas taikant tinkamą fiskalinę politiką inovacijoms ir moksliniams tyrimams remti taps dalimi išeities siekiant įveikti ekonomikos krizę, visiems užtikrinti galimybę gauti gyvybiškai svarbias ir bazines paslaugas ir paskatinti ekonomikos augimą. Tai svari priežastis plėtoti partnerystei, kurios pagrindą sudarytų viešoji vandentvarka ir pagal septintąją bendrąją programą viešosiomis lėšomis finansuojami moksliniai tyrimai.

3.8 Europos lygmeniu, valstybės narės turėtų daryti spaudimą, kad būtų atsisakyta vandens ir sanitarijos paslaugų liberalizavimo, kad jos būtų priskirtos viešosioms visuotinės svarbos paslaugoms ir kad Europa pasaulio lygmeniu aktyviau dalyvautų veiksmingai užtikrinant teisę į vandenį. EESRK rekomenduoja šios sudėtingos srities inovacijų atveju orientuotis ne vien į komercinę apsaugą ir kuo palankesnę galimybę jomis naudotis suteikti vietos ir regionų organams, organizacijoms, valdžios institucijoms ir socialinės ekonomikos įmonėms.

3.9 Plėtojant vandens srities EIP pasirinktus procesus ir sprendimus reikėtų susieti su prisitaikymo priemonėmis, skirtomis numatomiems klimato kaitos padariniams išvengti.

4. Konkrečios pastabos

4.1 Komitetas atkreipia dėmesį, kad bus sudaryta aukšto lygio ekspertų grupė ir darbo grupė vandens srities inovacijų partnerystės strategijai parengti. Pasinaudojant šia proga reikėtų nustatyti vandens politikos inovacijų gaires siekiant veiksmingai įtvirtinti teisę į pakankamą kiekį švaraus vandens kartu skatinant tvarų išteklių valdymą.

4.2 Tai galima padaryti taikant moderniausiomis novatoriškomis technologijomis grindžiamas inovacijų procedūras, skiriant dėmesio baseinų integruoto valdymo padėčiai regionų lygmeniu ir vykdant tinkamą taršos prevenciją. Tvarų išteklių valdymą reikia garantuoti įvairiems vartotojams vandenį paskirstant taip, kad būtų užtikrintas tvarus teritorijų vystymasis visuomenės, ekonominiu ir aplinkos apsaugos požiūriais, naudojimo planavimas užtikrinant integruotą vandens išteklių valdymą, vandens aplinkos kokybės atkūrimas, propaguojami naudojimo reguliavimo būdai ir taršos prevencija visoje naudojimo grandinėje, pradedant vartojimu ir baigiant valymu, ir, galiausiai, uždrausti procesai, kurių metu išskiriama daug teršalų, ir baudžiami teršėjai.

4.3 Šie tikslai turi būti įgyvendinami suteikiant tinkamą finansavimą ir teisingai bei proporcingai paskirstant mokestį visiems naudotojams ir vartotojams: pramonės, žemės ūkio ir privatiems, kuriuos valdytų valdžios institucijos vykdydamos mokslinius tyrimus geresniam valdymui užtikrinti, kaip EESRK jau pasiūlė savo tiriamojoje nuomonėje NAT/495 „Vandens politikos integravimas į kitas ES politikos sritis“ (15).

4.4 Teisinga ir veiksminga vandens politika ir vandens srities partnerystės plėtojimas neatsiejami nuo novatoriškos užimtumo politikos, pagal kurią parengti kvalifikuoti darbuotojai, visų pirma kalbant apie kuriamas ar pertvarkomas darbo vietas, turėtų saugų užimtumo statusą, leidžiantį vykdyti jiems patikėtą užduotį valdyti viešąją gėrybę ir taip pat jiems būtų suteiktos teisės imtis veiksmų ekonomikos, socialinėje ir aplinkos apsaugos srityse. Reikėtų ieškoti novatoriškų priemonių, kurios leistų padidinti darbo sanitarijos sektoriuje patrauklumą ir sumažinti jo poveikį sveikatai.

4.5 Rengdama Strateginį EIP prioritetų įgyvendinimo planą darbo grupė turėtų numatyti socialinius ir techninius tyrimus tokiomis temomis kaip sanitarijos tinklų darbuotojų epidemiologiniai tyrimai, sanitarijos, saugumo ir darbo sąlygų komitetų stiprinimas, medicininės priežiūros, apsaugos priemonių ir dujų bei teršalų nustatymo įrangos gerinimas.

4.6 Būtina užtikrinti visuotinę galimybę gauti vandens, apsaugoti išteklių, suderinti visuotinį interesą. Tai klausimai, į kuriuos jau dabar turi atsižvelgti darbo grupė rengdama Strateginį EIP prioritetų įgyvendinimo planą, kurį ji turi pasiūlyti priėmimui 2012 m. gruodžio 18 d.

4.7 Vandens inovacijų partnerystė, veikianti pagal pasiūlytą ir patvirtintą strateginį planą, turėtų apimti tinkamas Europos technologijų platformas, kurios yra ne tik informacijos apie realią padėtį konkrečioje vietoje ar sektoriuje šaltinis, bet ir subjektai, dalyvaujantys vykdant mokslinius tyrimus, plėtojant ir diegiant naujas technologijas (16).

4.8 EESRK rekomenduoja visuose inovacijų projektuose atsižvelgti ne tik į horizontaliuosius klausimus ir nustatytus prioritetus, bet ir į vandenų ir dirvožemio sąveiką, ypač sprendžiant paviršinių vandenų valdymo klausimus.

4.9 Dėl klimato kaitos pailgės sausrų, gaisrų ir potvynių trukmė ir padidės jų mastas. Nepaisant griežtos taupymo politikos gyvybiškai svarbu išsaugoti tokias viešasias vandens, pagalbos teikimo ir nelaimių valdymo paslaugas, kurios leistų įveikti šios naujos neprognozuojamos aplinkos iššūkius. Vykdant mokslinius tyrimus inovacijų srityje taip pat būtina ištirti vandens vaidmenį išsaugant ekosistemas ir biologinę įvairovę.

4.10 Valdžios institucijos ir vandentvarką vykdantys subjektai turi taikyti priemones, kurios leistų užkirsti kelią vandens taršai ne tik siekiant ilgam apsaugoti vandens kokybę, bet ir išvengti galimai negrįžtamų padarinių, sukeltų žinomų (patvarieji organiniai teršalai, endokrininę sistemą trikdančios medžiagos) ir netgi nežinomų rizikos veiksnių – susikaupus cheminėms medžiagoms, taip pat ir nanodalelėms, kurias galima drąsiai laikyti papildomais rizikos veiksniais. Būtina įvertinti šiuos naujus rizikos šaltinius, galinčius kelti rimtą grėsmę visuomenės sveikatai.

4.11 Nustatant vandens kainą siekiama padėti apsaugoti išteklių kiekio požiūriu. EESRK siūlo nustatant kainą atsižvelgti į tai, kad visi turi gauti vandens, kadangi jis yra gyvybiškai svarbus, tai ne prekė. Tačiau Komitetas pabrėžia, kad kaina problemos neišsprendžia, kadangi reikia pasirūpinti ne tik vandens kiekiu, bet ir jo kokybe. Tuo tikslu būtina nustatyti viešąsias priemones, kad privatūs asmenys ir pramonės bei žemės ūkio naudotojai būtų skatinami atkreipti dėmesį į vandens kokybės blogėjimą ir pigiausias to leidžiančias išvengti priemones, t. y. prevenciją.

4.12 Klimato kaita ir žmonių veikla turi įtakos vandeniui: jo mažėja, intensyvėja tarša, didėja padarinių mastas. Europa privalo spręsti šią problemą ir šiuo klausimu atlikti reikiamus mokslinius tyrimus. Ji privalo padėti pasaulio bendruomenei siekti šioje srityje pažangos ir vykdydama savo bendradarbiavimo ir vystymosi politiką sutelkti išteklius paramai, kuri leistų sudaryti daugiau galimybių gauti vandens ir pasinaudoti priemonėmis, padedančiomis užkirsti kelią jo prastėjimui (17).

4.13 EESRK atkreipia dėmesį, kad visoje Europos Sąjungos teritorijoje šioje srityje (sausrų ir potvynių) yra ypač didelių regioninių skirtumų, į kuriuos turėtų būti atsižvelgta redakcinės grupės gairėse: yra svarstančių, ar vandens perteklius vienose vietovėse negalėtų kompensuoti jo trūkumo kitose vietovėse.

4.14 Tikra vandens srities mokslinių tyrimų ir inovacijų politika neįmanoma nesant skaidrumo ir nevykdant įtraukios užimtumo politikos, pagal kurią jau dabar būtų užtikrinta pakankamas skaičius darbuotojų, švietimas, kvalifikacijų pripažinimas ir technologijos, leidžiančios pagerinti sveikatą ir saugumą ne tik vandens gryninimo ir valymo, bet ir sanitarijos procesų metu ir užtikrinti kuo geresnį visų skirtingų užduočių atlikimą visais lygmenimis.

4.15 Remiantis Jungtinių Tautų Organizacijos vandens dešimtmečio programa gebėjimų stiprinimo srityje ir ją vykdant neseniai (2012 m.) išleista knyga „Vanduo ir ekologiška ekonomika, pajėgumų stiprinimo aspektai“ (18). Norint įveikti problemas, visuose pasaulio regionuose kylančias dėl vandens mažėjimo ir jo kokybės prastėjimo, kuriuos lemia agresyvūs vystymosi būdai, reikia pasirinkti kitą mastą. Kitaip tariant, negalima visiškai sustabdyti taršos, kadangi vanduo taip pat yra platintojas. Kita vertus, jau egzistuoja daug naujų technologijų, bet yra realus pavojus, kad jos pasens taip pat sparčiai kaip buvo sukurtos, jei vienu metu nebus atsižvelgta į visus elementus: pavyzdžiui, kad vandeniui gėlinti reikalinga energija, kad vandenį galėtų pakartotinai panaudoti vadinamieji antriniai vartotojai (žemės ūkis), vanduo neturi būti užterštas taršos padariniams sąveikaujant tarpusavyje.

4.16 Europos aplinkos agentūra savo paskutinėje (2011 m.) metinėje ataskaitoje nagrinėjo tas pačias problemas. Tenka konstatuoti, kad net atnaujinti ir išvalyti vandens ištekliai nėra neišsenkantys tiek kokybės, tiek kiekio požiūriu ir kad vandens srities moksliniai tyrimai ir inovacijos turi būti plėtojami siekiant visose srityse užtikrinti tvarų ir darnų vandens naudojimą ir užkirsti kelią taršai, ypač difuzinei (19).

4.17 EESRK pabrėžia pilietinės visuomenės organizacijų vaidmenį, kuris turėtų būti pripažintas ir deramai įvertintas bei tapti mokslinių tyrimų objektu siekiant ištirti šių PVO inovacijų potencialą atsižvelgiant į jų patirtį ir sukauptas žinias.

4.18 EESRK primena, kad visoje Europos Sąjungos teritorijoje turėtų būti taikomi tie patys vandens kokybės standartai ir jos vertinimo kriterijai.

4.19 Su vandeniu, jo naudojimu, valdymu, ateitimi susijusios skirtingos įvairių subjektų emocijos, interesai, nuogąstavimai. Šiuo požiūriu EESRK primena, kad būtina rimtai vertinti konsultacijas, kurios privalomos vykdant integruotą upių baseinų valdymą, ir privalomas konsultacijas su pilietinės visuomenės organizacijomis dėl piliečių dalyvavimo priimant su jais susijusius sprendimus aplinkos apsaugos srityje ir dėl jų galimybių kreiptis į teismą, kaip tai numatyta pagal Orhuso konvenciją, ir prašo Komisijos šiais dviem klausimais pateikti vertinimo ataskaitą, kad ES jos atitinkamus duomenis galėtų panaudoti kaip gaires savo inovacijų srities moksliniams tyrimams ir kaip pilietinės visuomenės indėlį į partnerystę.

4.20 EESRK rekomenduoja šios sudėtingos srities inovacijų atveju orientuotis ne vien į komercinę apsaugą, bet ir suteikti palankią galimybę jomis naudotis vietos ir regionų organams, organizacijoms, valdžios institucijoms, taip pat socialinės ekonomikos įmonėms. EESRK kelia abejonių Kinijos Respublikos mokslo ir technologijos ministerijos tarnybų dalyvavimas vandens srities Europos inovacijų partnerystės aukšto lygio iniciatyviniame komitete (20): išorės vystomojo bendradarbiavimo požiūriu EESRK galėtų pateisinti tai, kad nustatant Europos Sąjungos strategiją tiesiogiai dalyvauja minėta ministerija, bet kodėl iš visų sparčiai besivystančios ekonomikos šalių atstovaujama tik vienai? Kodėl kitos šalys, kurioms aktualus būtinas technologijų perdavimas, nedalyvauja šioje „Europos Sąjungos darbo grupėje“ (21)?

2012 m. gruodžio 13 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Staffan NILSSON

(1) 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus.

(2) COM(2012) 392 final, „Glaudesnė Europos mokslinių tyrimų erdvės partnerystė siekiant pažangos ir augimo“.

(3) OL C 318, 2011 10 29, p. 121 ir OL C 218, 2011 7 23, p. 87.

(4) COM(2010) 546 final, „Strategijos „Europa 2020“ pavyzdinė iniciatyva „Inovacijų sąjunga“ “.

(5) „Talentams ir investicijoms pritraukti Europai reikia suvienytos mokslinių tyrimų erdvės. Todėl reikia skubiai pašalinti likusius trūkumus ir iki 2014 m. baigti kurti Europos mokslinių tyrimų erdvę – tikrą bendrą žinių, mokslinių tyrimų ir inovacijų rinką.“; 2011 m. vasario mėn. Europos Vadovų Tarybos išvados; 2012 m. kovo mėn. Europos Vadovų Tarybos išvados.

(6) COM(2012) 216 final, „Vandens srities Europos inovacijų partnerystė“.

(7) COM(2010) 546 final.

(8) OL C 229, 2012 7 31, p. 39.

(9) OL C 351, 2012 11 15, p. 65.

(10) 2011 m. birželio 21 d. Europos Sąjungos Tarybos išvados (dok. 11308/11).

(11) COM(2011) 21 final, „Tausiai išteklius naudojanti Europa“.

(12) COM(2011) 571 final, „Efektyvaus išteklių naudojimo Europos planas“.

(13) COM(2011) 899 final, „Inovacijos – tvarios ateities garantas. Ekologinių inovacijų veiksmų planas“.

(14) „Vanduo yra bendras žmonijos išteklius ir viešoji gėrybė. Galimybė jo gauti turėtų būti pagrindinė ir visuotinė teisė“ nurodoma Richard Seeber (ELP, AT) parengtoje rezoliucijoje (P7_TA2012-0273), kuri priimta 2012 m. liepos 3 d. atviru balsavimu.

(15) OL C 248, 2011 8 25, p. 1.

(16) OL C 299, 2012 10 4, p. 12–16.

(17) OL C 229, 2012 7 31, p. 133–139.

(18) Water and the Green Economy, Capacity Development Aspects (2012 m.). Redaktoriai: dr. Reza Ardakanian, dr. Dirk Jaeger, UN-Water Decade Programme on Capacity Development, Bona, Vokietija.

(19) OL C 229, 2012 7 31, p. 116-118.

(20) Europos Komisija „Vandens srities Europos inovacijų partnerystė – aukšto lygio iniciatyvinis komitetas“ (Partenariat d'innovation européen sur l'eau – comité de pilotage de haut niveau).

(21) OL C 68, 2012 3 6, p. 28.