Iš dalies pakeistas pasiūlymas Tarybos sprendimas kuriuo Europos bendrija sudaro 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimtus Konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga, ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų /* KOM/2008/0508 galutinis - CNS 2008/0162 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 11.8.2008 KOM(2008) 508 galutinis 2008/0162 (CNS) Iš dalies pakeistas pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo Europos bendrija sudaro 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimtus Konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga, ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų (pateikta Komisijos) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIūLYMO TIKSLAS Komisija siūlo Bendrijai sudaryti Konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga (toliau – Keiptauno konvencija arba Konvencija) ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų (toliau – Protokolas dėl orlaivių), bendrai priimtus nuo 2001 m. spalio 29 d. iki lapkričio 16 d. Keiptaune vykusioje diplomatinėje konferencijoje, globojamoje Tarptautinio privatinės teisės unifikavimo instituto (UNIDROIT) ir Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos (ICAO). 2001 m. priimta Keiptauno konvencija ir Protokolas dėl orlaivių yra mišrieji susitarimai, iš dalies priklausantys išimtinei Bendrijos kompetencijai. 2002 m. Komisija pateikė du pasiūlymus Bendrijai – dėl šių dokumentų pasirašymo ir sudarymo. Į šiuos pasiūlymus buvo įtraukti Bendrijos teiktini pareiškimai dėl konkrečių šiuose dokumentuose įtvirtintų Bendrijos teisei poveikį darančių nuostatų taikymo. Pasibaigus Civilinės teisės komiteto diskusijoms, 2003 m. spalį dokumentai buvo nusiųsti Nuolatinių atstovų komitetui, tačiau nebuvo priimti kilus Ispanijos ir Jungtinės Karalystės ginčui dėl Gibraltaro valdžios institucijų kompetencijos mišriųjų susitarimų atveju. Šis ginčas buvo išspręstas 2007 m. gruodį. Vis dėlto nuo 2003 m. gruodžio aplinkybės smarkiai pasikeitė, nes prie Bendrijos prisijungė naujos narės, be to, nei Konvencija, nei Protokolas jau nebeteikiami pasirašyti. Todėl pasiūlymą reikėjo iš dalies pakeisti. Atsižvelgiant į tai, 2008 m. kovo 3 d. šis klausimas buvo iškeltas Civilinės teisės komiteto posėdyje, kuriame Komisija įsipareigojo parengti iš dalies pataisytą pasiūlymą dėl šių tarptautinių dokumentų sudarymo. Šiame iš dalies pakeistame pasiūlyme Bendrijos pareiškimų projektai dėl pasirašymo ir sudarymo apjungiami į vieną Tarybos sprendimo dėl sudarymo pasiūlymą. Šiuo pasiūlymu pakeičiami ir atnaujinami tokie 2002 m. Komisijos pateikti pasiūlymai: - Tarybos sprendimo, kuriuo Europos bendrija pasirašo 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimtus Konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga, ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų, pasiūlymas, - Tarybos sprendimo, kuriuo Europos bendrija sudaro 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimtus Konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga, ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų[1], pasiūlymas. 2. BENDRIJOS įGALIOJIMAI Kadangi tam tikri Konvencijos ir jos protokolo dėl orlaivių reglamentuojami klausimai priklauso Bendrijos kompetencijai ir daro poveikį 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[2] ir 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų[3], valstybės narės savarankiškai šių dokumentų ratifikuoti negali. 2001 m. spalio 29 d. Taryba įgaliojo Komisiją Bendrijos vardu derėtis Keiptauno diplomatinėje konferencijoje dėl Konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių nuostatų, kurios priklauso išimtinei Bendrijos kompetencijai ir daro poveikį dviem jos reglamentams. Keturios valstybės narės pasirašė Konvenciją ir jos protokolą dėl orlaivių. Keiptauno konvencija įsigaliojo 2004 m. balandžio 1 d., o jos protokolas dėl orlaivių – 2006 m. kovo 1 d., todėl Bendrija šių tarptautinių dokumentų pasirašyti negali, o 2003 m. pasiūlymas pasirašyti neteko galios. Tačiau Bendrija prisijungs prie Konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių, pateikdama atitinkamus pareiškimus. Pagal Konvenciją ir jos protokolą dėl orlaivių, „regioninės ekonominės integracijos organizacijos“ gali tapti šių dokumentų šalimis (atitinkamai 48 ir XXVII straipsniai). Šioje Konvencijoje ir jos protokole dėl orlaivių „regioninė ekonominės integracijos organizacija“ reiškia organizaciją, į kurios kompetenciją patenka tam tikri Konvencijoje arba Protokole reglamentuojami klausimai, ir gali pasirašyti, priimti, patvirtinti ar prisijungti prie šių dokumentų. Tokia apibrėžtis leidžia Bendrijai tapti šių dviejų dokumentų šalimi su sąlyga, kad bus gautas reikalingas Bendrijos institucijų pritarimas. Bet kokia Konvencijoje arba Protokole daroma nuoroda į „Susitariančiąją Šalį“, „Susitariančiąsias Šalis“ ar „valstybes, šios Konvencijos Šalis“ taikoma ir Bendrijai, jei susiklosčiusiomis aplinkybėmis tai būtina (atitinkamai 48 straipsnio 3 dalis ir XXVII straipsnio 3 dalis). Abiejuose dokumentuose reikalaujama, kad pasirašymo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo metu Bendrija pateiktų bendrą pareiškimą, kuriame nurodytų Konvencijoje ir Protokole reglamentuojamus klausimus, kurie priklauso Bendrijos kompetencijai (atitinkamai 48 straipsnio 2 dalis ir XXVII straipsnio 2 dalis). Todėl pareiškimo projektas pateikiamas 1 priede. Pareiškimo tekstas sudarytas atsižvelgiant į esamus Bendrijos įgaliojimus, jai suteiktus 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001 ir 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentu Nr. 1346/2000. 3. PAREIšKIMAI DėL BENDRIJOS IšIMTINEI KOMPETENCIJAI PRIKLAUSANčIų DALYKų 2001 m. lapkritį Keiptauno diplomatinėje konferencijoje Bendrijai pavyko susitarti dėl nuostatų, leidžiančių vietoj Konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių taikyti Bendrijos teisę pirmiau minėtuose reglamentuose nurodytais klausimais. Bendrija, sudarydama šiuos dokumentus, turės pateikti pareiškimus dėl Bendrijos išimtinei kompetencijai priklausančių klausimų. Šie II priede pateikti pareiškimai susiję su tokiais klausimais: 3.1. Laikinosios teismo skiriamos teisės gynimo priemonės (Konvencijos 55 straipsnis ir Protokolo X straipsnis) Siekiant suderinamumo su Konvencijos 13 ir 43 straipsniu, reikėtų pabrėžti, kad laikinosiomis ar apsaugos priemonėmis pagal Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsnį laikomos tik tos priemonės, kurios skirtos šio reglamento taikymo srityse išlaikyti situaciją de facto arba de jure , kad būtų apsaugotos teisės, kurias bylą nagrinėjančio teismo prašoma pripažinti[4]. Be to, pagal Reglamento 31 straipsnį laikinosios ar apsaugos priemonės suteikiamos tik esant realiai sąsajai tarp siekiamų priemonių objekto ir Susitariančiosios Šalies teismo, kurio prašoma šias priemones skirti, teritorinės jurisdikcijos[5]. Bendrija turės pareikšti, kad pagal 43 straipsnį jurisdikciją turintys teismai laikinąsias teismo skiriamas teisės gynimo priemones, nurodytas Konvencijos 13 straipsnyje, kai skolininkas įsikūręs Bendrijos teritorijoje, galės skirti tik vadovaudamiesi Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsniu (pagal 1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio Konvencijos 24 straipsnį, kaip išaiškino Europos Bendrijų Teisingumo Teismas). Pagal Protokolo X straipsnio 1 dalį ir XXX straipsnio 2 dalį, Protokolo X straipsnis, kuriame reglamentuojamos laikinosios teismo skiriamos teisės gynimo priemonės, visiškai ar iš dalies taikomas tik tuomet, jei Susitariančioji Šalis yra pateikusi atitinkamą pareiškimą. Šiame straipsnyje objekto pardavimas įtraukiamas į Konvencijos 13 straipsnyje numatytų laikinųjų teismo skiriamų teisės gynimo priemonių formų sąrašą. Jei Susitariančioji Šalis teikia tokį pareiškimą dėl X straipsnio 2 dalies, jame privaloma nurodyti laikotarpį, per kurį teismas turi paskirti Konvencijos 13 straipsnio 1 dalyje nurodytas laikinąsias teisės gynimo priemones. Siūloma, kad Bendrija neteiktų X straipsnyje nurodyto pareiškimo pagal XXX straipsnio 2 dalį. 3.2. Nemokumas (Protokolo XI ir XII straipsniai) Protokolo dėl orlaivių XI ir XII straipsniai dėl skolininko nemokumo taikomi tik tuomet, kai Susitariančioji Šalis, bankroto atveju turinti pirminę jurisdikciją, yra pateikusi tą patvirtinantį pareiškimą pagal XXX straipsnį. XI straipsnyje numatytos išsamios taisyklės dėl orlaivio objekto nuosavybės perdavimo, kurios suteikia garantiją kreditoriui skolininko nemokumo atveju (A arba B alternatyva). Šios taisyklės yra materialinės teisės nuostatos, skirtos apsaugoti kreditorių daiktinėmis teisėmis nuo galimų skolininko nemokumo pasekmių. Reglamente 1346/2000 numatytos taisyklės dėl jurisdikcijos, pripažinimo ir vykdymo, taip pat kolizinės normos, taikomos Bendrijoje iškeltoms bankroto byloms. Tačiau 5 straipsnyje nurodoma, kad bankroto bylos iškėlimas nedaro poveikio kreditorių ar trečiųjų šalių daiktinėms teisėms į skolininkui priklausantį ir bylos iškėlimo metu kitos valstybės narės teritorijoje esantį materialųjį ar nematerialųjį, kilnojamąjį ar nekilnojamąjį turtą. Tai yra materialinė privatinės tarptautinės teisės norma, tiesiogiai nustatanti, kas atsitinka su daiktinėmis teisėmis į nekilnojamąjį turtą, kuris yra kitos valstybės narės nei tos, kurioje iškelta byla, teritorijoje. Vietoj nuorodos į valstybės, kurioje iškelta byla, teisę arba į lex situs , siekiant nustatyti, ar turtas, kuris yra daiktinių teisių objektas, sudaro dalį bankrutuojančio subjekto turto, reglamente tiesiogiai nurodoma, kad bankroto bylos iškėlimas nedaro poveikio daiktinėms teisėms tokio turto atžvilgiu. 12–oje reglamento konstatuojamoje dalyje nurodoma, kad „[pagrindinės bankroto bylos] ... yra universalaus pobūdžio ir taikomos visam skolininko turtui“, nepaisant to, kokios valstybės narės teritorijoje šis turtas yra, išskyrus tuos atvejus, kai teritorinė bankroto byla iškelta pagal reglamento 3 straipsnio 2 dalį. Tai reiškia, kad valstybė, kurioje iškelta byla pagal 4 straipsnį, nustato, koks turtas sudaro pagrindinės bylos skolininko turto dalį ir koks ne. Kiek tai susiję su turtu, kuris yra daiktinių teisių objektas, reglamente nereikalaujama nei, kad toks turtas būtų įtrauktas, nei neįtrauktas į pagrindinės bylos skolininko turtą. 5 straipsnyje tik nurodoma, kad turi būti gerbiamos trečiųjų šalių daiktinės teisės į turtą, esantį kitos valstybės narės (kuri yra Protokolo Susitariančioji Šalis) nei tos, kurioje iškelta pagrindinė byla, teritorijoje. Galiausiai, jei valstybės, kurioje iškelta byla, įstatyme nurodoma, kad skolininko turtą sudaro visas turtas, daiktinės teisės turėtojas nepraranda jokių su ja susijusių teisių, ypač galimybės realizuoti turtą reikalavimui patenkinti. Todėl reglamento 5 straipsnyje ir Protokolo XI straipsnyje nustatyta, kad turtas, kuris yra daiktinės teisės objektas, nėra bankrutuojančio subjekto turto dalis. Tai reiškia, kad remiantis Teisingumo Teismo sprendimu AETR [6], Bendrija turi išimtinę kompetenciją prisiimti išorinius įsipareigojimus šioje srityje ir nuspręsti, ar pateikti XXX straipsnio 3 dalyje minimą pareiškimą, kuriame būtų nurodyta pasirinkta alternatyva (A arba B) ir XI straipsnyje reikalaujamas laikotarpis. Komisijos nuomone, kai bankroto atveju pirminę jurisdikciją turi valstybė narė, vietoj Konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių visais atvejais turėtų būti taikomas 2000 m. gegužės 29 d. Reglamentas Nr. 1346/2000. Komisija, siekdama šio tikslo ir norėdama išlaikyti teisinį tikrumą, rekomenduoja, kad Bendrija nei visiškai, nei iš dalies netaikytų nė vienos iš Protokolo XI straipsnyje nurodytų alternatyvų. Tai būtų vienintelis sprendimas, garantuojantis vienodą Reglamento Nr. 1346/2000 veikimą Bendrijoje, nes nėra pagrindo nukrypti nuo šio reglamento orlaivių įrangos srityje. Taigi Bendrija neteiks nei Protokolo XI straipsnyje nurodyto pareiškimo pagal XXX straipsnio 3 dalį, nei XII straipsnyje nurodyto pareiškimo dėl pagalbos nemokumo atveju, kuris susijęs su XI straipsnyje nurodytu pareiškimu, pagal XXX straipsnio 1 dalį. 3.3. Registracijos vietos jurisdikcija Galiausiai, atsižvelgdami į Protokolo XXI straipsnį, manome, jog nepageidautina, kad ši nauja jurisdikcijos taisyklė sudarytų prielaidas kurti Bendrijos teisės nuostatų išimtis. Jei pagal Konvencijos 4 straipsnį skolininkas įsikūręs Bendrijos teritorijoje, Bendrijos teisė turėtų būti taikoma vienodai. Protokolo XXX straipsnio 5 dalis leidžia Susitariančiosioms Šalims pareikšti, jog jos šio straipsnio netaikys. Siūloma, kad Bendrija pareikštų, jog ji netaikys šio straipsnio, o tai įgalins Bendriją taikyti Reglamentą Nr. 44/2001. 4. PAREIšKIMAI PAGAL PROTOKOLO VIII STRAIPSNį KADANGI VALSTYBėS NARėS PRIVALO LAIKYTIS 1980 M. ROMOS KONVENCIJOS DėL SUTARTINėMS PRIEVOLėMS TAIKYTINOS TEISėS , kol 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 593/2008[7] taps privalomu, Komisija siūlo, kad valstybės narės neteiktų pareiškimo pagal Protokolo XXX straipsnio 1 dalį, jog jos ketina taikyti Protokolo VIII straipsnį dėl teisės pasirinkimo. Atsižvelgdama į tai, kas paminėta pirmiau, Komisija siūlo Tarybai priimti toliau pateiktą sprendimą, leidžiantį sudaryti UNIDROIT konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga, ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų, pateikiant pirmiau minėtus pareiškimus, kurių tekstai išdėstyti I ir II prieduose. 2008/0162 (CNS) Iš dalies pakeistas pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo Europos bendrija sudaro 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimtus Konvenciją dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga, ir jos protokolą dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 61 straipsnio c punktą, kartu su 300 straipsnio 2 dalies pirmąja pastraipa ir 300 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[8], atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[9], kadangi: (1) Bendrija deda pastangas, kad būtų sukurta bendra teisminė erdvė, grindžiama teismo sprendimų abipusio pripažinimo principu. (2) 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimti Konvencija dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga (toliau – Keiptauno konvencija) ir jos protokolas dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų (toliau – Protokolas dėl orlaivių) veiksmingai prisideda prie atitinkamų sričių tarptautinio lygmens reguliavimo. Todėl tikslinga šių dviejų dokumentų nuostatas, susijusias su Bendrijos išimtinei kompetencijai priklausančiais klausimais, pradėti taikyti kuo greičiau. (3) Komisija Bendrijos vardu derėjosi dėl Keiptauno konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių dalių, priklausančių išimtinei Bendrijos kompetencijai. (4) Regioninės ekonominės integracijos organizacijos, kurių kompetencijai priklauso tam tikri Keiptauno konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių reglamentuojami klausimai, gali prisijungti prie minėtos Konvencijos ir minėto Protokolo, jiems įsigaliojus. (5) Kai kurie klausimai, kuriuos reglamentuoja 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[10], 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų[11] ir 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I)[12], taip pat sprendžiami Keiptauno konvencijoje ir Protokole dėl orlaivių. (6) Bendrija turi išimtinę kompetenciją kai kuriais Keiptauno konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių reglamentuojamais klausimais, o valstybių narių kompetencijai priklauso kiti šių dviejų dokumentų reglamentuojami klausimai. (7) Todėl Bendrija turėtų prisijungti prie Keiptauno konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių. (8) Keiptauno konvencijos 48 straipsnyje ir Protokolo dėl orlaivių XXVII straipsnyje nustatyta, kad regioninė ekonominės integracijos organizacija prisijungdama pateikia pareiškimą ir jame nurodo šioje Konvencijoje ir šiame protokole reglamentuojamus klausimus, kuriuos tos organizacijos valstybės narės perdavė jos kompetencijai. Todėl prisijungdama Bendrija turėtų pateikti tokį pareiškimą. (9) Keiptauno konvencijos 55 straipsnis nurodo, kad Susitariančioji Šalis gali pareikšti, kad ji netaikys visų arba dalies 13 ar 43 straipsnio arba abiejų straipsnių nuostatų. Prisijungimo prie minėtos Konvencijos metu Bendrija turėtų pateikti tokį pareiškimą. (10) Protokolo dėl orlaivių X, XI, XII ir XIII straipsniai taikomi tik tuo atveju, jei Susitariančioji Šalis pagal minėto Protokolo XXX straipsnį pateikė atitinkamą pareiškimą ir tik tame pareiškime nurodytomis sąlygomis. Prisijungdama prie Protokolo dėl orlaivių, Bendrija turėtų pareikšti, kad ji neteiks pareiškimo pagal XXX straipsnio 3 dalį. Valstybių narių kompetencija dėl su nemokumu susijusių materialinės teisės normų nesikeis. (11) Susitariančioji Šalis pagal XXX straipsnio 1 dalį taip pat gali pateikti pareiškimą dėl Protokolo dėl orlaivių VIII straipsnio, susijusio su teisės pasirinkimu, taikymo. Prisijungdama prie Protokolo dėl orlaivių, Bendrija turėtų pareikšti, kad ji netaikys VIII straipsnio. (12) Jungtinė Karalystė ir toliau laikysis 1980 m. Romos konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės[13], kol Europos Parlamento ir Tarybos Reglamento (EB) Nr. 593/2008 nuostatos taps privalomos. Daroma prielaida, kad jei Jungtinė Karalystė prisijungs prie Protokolo dėl orlaivių anksčiau, prisijungdama ji pateiks pareiškimą pagal XXX straipsnio 1 dalį, kuris nepažeis minėto reglamento nuostatų taikymo. (13) Jungtinė Karalystė ir Airija turėtų dalyvauti priimant ir taikant šį sprendimą. (14) Pagal Protokolo dėl Danijos pozicijos, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį sprendimą, ir dėl to jis nėra jai privalomas ar taikytinas, NUSPRENDĖ: 1 straipsnis 1. Europos bendrijos vardu sudaromi 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimti Konvencija dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga (toliau – Keiptauno konvencija) ir jos protokolas dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų (toliau – Protokolas dėl orlaivių). 2. Prie šio sprendimo pridedami Keiptauno konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių tekstai. 3. Šiame sprendime „valstybė narė“ reiškia visas valstybes nares, išskyrus Daniją. 2 straipsnis Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) Europos bendrijos vardu deponuoti Keiptauno konvencijos 47 straipsnio 4 dalyje ir Protokolo dėl orlaivių XXVI straipsnio 4 dalyje nurodytą dokumentą. 3 straipsnis 1. Prisijungdama prie Keiptauno konvencijos, Bendrija teikia I priedo I punkte išdėstytą pareiškimą ir II priedo I punkte išdėstytą pareiškimą. 2. Prisijungdama prie Protokolo dėl orlaivių, Bendrija teikia I priedo II punkte išdėstytą pareiškimą ir II priedo II punkte išdėstytą pareiškimą. Priimta Briuselyje Tarybos vardu Pirmininkas I PRIEDAS Bendrieji pareiškimai dėl Bendrijos kompetencijos, kuriuos Bendrija pateikia prisijungdama prie 2001 m. lapkričio 16 d. Keiptaune bendrai priimtų Konvencijos dėl tarptautinių interesų, susijusių su mobiliąja įranga (toliau – Keiptauno konvencija) ir Protokolo dėl su orlaivių įranga susijusių dalykų (toliau – Protokolas dėl orlaivių) I. Pareiškimas pagal 48 straipsnio 2 dalį dėl Europos bendrijos kompetencijos Keiptauno konvencijoje reglamentuojamais klausimais, kuriuos valstybės narės perdavė Bendrijos kompetencijai 1. Keiptauno konvencijos 48 straipsnis nustato, kad regioninės ekonominės integracijos organizacijos, kurias sudaro nepriklausomos valstybės ir kurių kompetencijai priklauso tam tikri šioje Konvencijoje reglamentuojami klausimai, gali prisijungti prie Konvencijos, jeigu pateikia 48 straipsnio 2 dalyje nurodytą pareiškimą. Bendrija nusprendė prisijungti prie Keiptauno konvencijos ir todėl teikia tokį pareiškimą. 2. Dabartinės Europos Bendrijos valstybės narės yra Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrijos Respublika, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė. 3. Šis pareiškimas netaikomas Danijos Karalystei pagal prie Sutarčių pridėto Protokolo dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnį. 4. Šis pareiškimas netaikomas valstybių narių teritorijoms, kuriose negalioja Europos bendrijos steigimo sutartis, bei nepažeidžia tokių teisės aktų ir pozicijų, kurias tokios valstybės narės pagal Keiptauno konvenciją gali priimti tų teritorijų vardu ir interesais. 5. Europos bendrijos valstybės narės perdavė kompetenciją Bendrijai klausimais, kurie daro poveikį 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[14], 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų[15] ir 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentui (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I)[16]. 6. Prisijungdama prie Keiptauno konvencijos, Bendrija neteiks nė vieno pareiškimo, leistino pagal minėtos Konvencijos 56 straipsnyje nurodytus straipsnius. Valstybės narės išlaiko savo kompetenciją dėl su nemokumu susijusių materialinės teisės normų. 7. Įgaliojimai, kuriuos valstybės narės perdavė Bendrijai pagal Europos Bendrijos steigimo sutartį, nuolat kinta. Pagal šią Sutartį, kompetentingos institucijos gali priimti sprendimus, kuriais nustatomos Bendrijos kompetencijos ribos. Bendrija pasilieka teisę atitinkamai keisti šį pareiškimą, tačiau tai nėra būtina sąlyga Bendrijai įgyvendinti savo kompetenciją Keiptauno konvencijos reglamentuojamais klausimais. II. Pareiškimas pagal XXVII straipsnio 2 dalį dėl Europos bendrijos kompetencijos protokolo dėl orlaivių reglamentuojamais klausimais, kuriuos valstybės narės perdavė Bendrijos kompetencijai 1. Protokolo dėl orlaivių XXVII straipsnis nustato, kad regioninės ekonominės integracijos organizacijos, kurias sudaro nepriklausomos valstybės ir kurių kompetencijai priklauso tam tikri šiame Protokole reglamentuojami klausimai, gali prisijungti prie Konvencijos, jeigu pateikia XXVII straipsnio 2 dalyje nurodytą pareiškimą. Bendrija nusprendė prisijungti prie Protokolo dėl orlaivių ir todėl teikia tokį pareiškimą. 2. Dabartinės Europos Bendrijos valstybės narės yra Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrijos Respublika, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė. 3. Šis pareiškimas netaikomas Danijos Karalystei pagal prie Sutarčių pridėto Protokolo dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnį. 4. Šis pareiškimas netaikomas valstybių narių teritorijoms, kuriose negalioja Europos bendrijos steigimo sutartis, bei nepažeidžia tokių teisės aktų ir pozicijų, kurias tokios valstybės narės pagal Protokolą dėl orlaivių gali priimti tų teritorijų vardu ir interesais. 5. Europos bendrijos valstybės narės perdavė kompetenciją Bendrijai klausimais, kurie daro poveikį 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[17], 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų[18] ir 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentui (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I)[19]. 6. Prisijungdama prie Protokolo dėl orlaivių, Bendrija neteiks nei pareiškimo pagal XXX straipsnio 1 dalį, jog ji taikys VIII straipsnį, nei pagal XXX straipsnio 3 dalį leistinų pareiškimų. Valstybės narės išlaiko savo kompetenciją dėl su nemokumu susijusių materialinės teisės normų. 7. Įgaliojimai, kuriuos valstybės narės perdavė Bendrijai pagal Europos Bendrijos steigimo sutartį, nuolat kinta. Pagal šią Sutartį, kompetentingos institucijos gali priimti sprendimus, kuriais nustatomos Bendrijos kompetencijos ribos. Bendrija pasilieka teisę atitinkamai keisti šį pareiškimą, tačiau tai nėra būtina sąlyga Bendrijai įgyvendinti savo kompetenciją Protokolo dėl orlaivių reglamentuojamais klausimais. II PRIEDAS Pareiškimai, kuriuos teikia Bendrija, prisijungdama prie Keiptauno konvencijos ir Protokolo dėl orlaivių, dėl tam tikrų šių dokumentų nuostatų ir priemonių I. Bendrijos pareiškimas pagal Keiptauno konvencijos 55 straipsnį Atsižvelgiant į Keiptauno konvencijos 55 straipsnį, tais atvejais, kai skolininkas įsikūręs Bendrijos valstybės narės teritorijoje, valstybės narės, kurioms privalomas 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[20], taikys Keiptauno konvencijos 13 ir 43 straipsnį dėl laikinųjų teismo skiriamų teisės gynimo priemonių vadovaudamosi tik Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsniu, kaip išaiškino Europos Bendrijų Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į 1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvenciją[21] (24 straipsnį). II. Bendrijos pareiškimas pagal Protokolo dėl orlaivių XXX straipsnį Pagal Protokolo dėl orlaivių XXX straipsnio 5 dalį šio Protokolo XXI straipsnis nebus taikomas Bendrijoje, vietoj to bus taikomas 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[22] tose valstybėse narėse, kurioms šis reglamentas ar kiti susitarimai, skirti jo poveikiui išplėsti, yra privalomi. [1] SEC (2002) 1308 galutinis/2, 2003 3 3. [2] OL L 12, 2001 1 16, p. 1. [3] OL L 160, 2000 6 30, p. 1. [4] 1982 m. kovo 31 d. Sprendimas 25/81, C.H.W. prieš G.J.H. (Rink. p. 1189). [5] 1998 m. lapkričio 17 d. Sprendimas 391/95, Van Uden Maritime prieš Kommanditgesellschaft in Firma Deco-Line ir kiti (Rink. p. I-7091). [6] Byla 22/70. [7] OL L 177, 2008 7 4, p. 6. [8] OL C , , p. . [9] OL C , , p. . [10] OL L 12, 2001 1 16, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [11] OL L 160, 2000 6 30, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [12] OL L 177, 2008 7 4, p. 6. [13] OL C 27, 1998 1 26, p. 34. [14] OL L 12, 2001 1 16, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [15] OL L 160, 2000 6 30, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [16] OL L 177, 2008 7 4, p. 6. [17] OL L 12, 2001 1 16, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [18] OL L 160, 2000 6 30, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [19] OL L 177, 2008 7 4, p. 6. [20] OL L 12, 2001 1 16, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ... [21] OL C 27, 1998 1 26, p. 1. [22] OL L 12, 2001 1 16, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais ...