Pagal Direktyvos 7 straipsnio 4 dalį, „<...> kompensuoja arba tiesiogiai apmoka tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidas iki tokio lygio, iki kurio tokias išlaidas padengtų draudimo valstybė narė, jei tos sveikatos priežiūros paslaugos būtų suteiktos jos teritorijoje, neviršydama faktiškai gautų sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų“. 7 straipsnio 9 dalimi valstybėms narėms leidžiama apriboti taisyklių dėl tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų kompensavimo taikymą dėl privalomų bendrojo intereso priežasčių. Pagal 7 straipsnio 11 dalį tokie apribojimai turi būti būtini ir proporcingi ir „negali tapti savavališko diskriminavimo arba nepagrįsto kliūčių laisvam prekių, asmenų ir paslaugų judėjimui sudarymo priemone“. Be to, reikalaujama, kad valstybės narės praneštų Komisijai apie visus sprendimus taikyti apribojimus pagal 7 straipsnio 9 dalį.

Siekdama pagrįsti savo vykdomą praktinio Direktyvos įgyvendinimo vertinimą, Komisija atliko tyrimą, kuriame, be kitų klausimų, buvo nustatytos sveikatos priežiūros paslaugos, kurioms turi būti gautas išankstinis leidimas, ir administraciniai reikalavimai, taikomi tarpvalstybinėms sveikatos priežiūros paslaugoms ES ir EEE narėmis esančiose ELPA valstybėse.

Teisingumo Teismas išaiškino, kad prašymai suteikti išankstinį leidimą turi būti įvertinti vadovaujantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija. Todėl valstybė narė gali atsisakyti suteikti pacientui išankstinį leidimą gydytis kitoje ES valstybėje narėje, bet tik tuo atveju, jei toks atsisakymas yra būtinas ir proporcingas siekiamo tikslo atžvilgiu, pavyzdžiui, siekiama išlaikyti gydymo pajėgumus ar gydytojų profesinę kompetenciją. Be to, Teisingumo Teismas išaiškino, kad nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos negalima be išankstinio leidimo kompensuoti išlaidų, susijusių su apdrausto asmens skubiu gydymu kitoje valstybėje narėje, neatitinka laisvo paslaugų judėjimo principo ir Direktyvos.

Tik septynios valstybės narės ir viena EEE nare esanti ELPA valstybė nėra įdiegusios išankstinio leidimo sistemos, todėl pacientams suteikiama laisvė pasirinkti sveikatos priežiūros paslaugų teikėją užsienyje ir sumažinama administracinė našta.

Visose kitose šalyse yra įdiegta išankstinio leidimo sistema, visų pirma siekiant apsaugoti jų sveikatos priežiūros sistemas. Šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę metu jos poveikis sistemoms buvo neaiškus, o išankstinio leidimo taikymas buvo priemonė šiam poveikiui stebėti.

Komisija tebėra labai susirūpinusi dėl to, kad nacionalinės išankstinio leidimo sistemos turi atitikti Direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje nustatytus kriterijus ir proporcingumo principą. Kaip aprašyta 3 skirsnyje, pacientų judumas tebėra labai mažas, o jo poveikis nacionaliniams sveikatos priežiūros biudžetams yra nežymus, ir tai paprastai reiškia, kad nereikia plačiai taikomų išankstinio leidimo sistemų siekiant apsaugoti sveikatos priežiūros paslaugų teikimo planavimą. Todėl dvi valstybės narės nusprendė panaikinti išankstinio leidimo reikalavimą.

Tais atvejais, kai išankstinis leidimas laikomas pagrįstu, pacientai turi teisę žinoti, kokioms gydymo procedūroms taikomas išankstinio leidimo reikalavimas. Šiuo tikslu turėtų būti parengti ir viešai skelbiami išsamūs ir aiškiai apibrėžti gydymo procedūrų sąrašai, kad pacientai galėtų lengvai nustatyti, kokios taisyklės yra taikomos. Tačiau sveikatos priežiūros paslaugų, kurioms taikomas išankstinio leidimo reikalavimas, sąrašai valstybėse narėse labai skiriasi tuo, kiek tiksliai nurodomos sveikatos priežiūros paslaugos.

Iš atliekant vertinimą nustatytų faktų matyti, kad plačiai taikomas išankstinio leidimo reikalavimas ir jo taikymo skaidrumo stoka yra pagrindinė tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų teikimo kliūtis, trukdanti veiksmingai įgyvendini Direktyvą pacientų labui.

Todėl Komisija ragina valstybes nares įvertinti, ar praėjus dešimčiai metų nuo Direktyvos priėmimo išankstinio leidimo reikalavimas tebėra pagrįstas Direktyvos tikslais ir ar būtų galima sutrumpinti sveikatos priežiūros paslaugų, kurioms taikomas išankstinio leidimo reikalavimas, sąrašus, visų pirma siekiant užtikrinti teisinį tikrumą pacientams ir išankstinio leidimo sistemų skaidrumą.

1.3. Administracinės procedūros

Pagal 7 straipsnio 7 dalį valstybės narės pacientui, siekiančiam gauti kompensaciją už tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidas, gali taikyti tokias pačias sąlygas, atitikties reikalavimams kriterijus ir administracinius formalumus, kokie būtų taikomi tas sveikatos priežiūros paslaugas suteikus jų teritorijoje. Tačiau jokios sąlygos, kriterijai ar formalumai negali būti diskriminuojantys ar užkirsti kelią laisvam pacientų judėjimui, jeigu jie nėra pagrįsti dėl būtinybės planuoti.

Pagal Direktyvos 9 straipsnio 1 dalį taip pat reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, kad tarpvalstybinėms sveikatos priežiūros paslaugoms taikomos administracinės procedūros būtų pagrįstos objektyviais ir nediskriminaciniais kriterijais, kurie yra būtini ir proporcingi tikslui pasiekti.

Vadovaudamasi šiais principais, Komisija ragina valstybes nares įvertinti, ar išankstinio leidimo suteikimo ir tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų kompensavimo procedūros galėtų būti ne tokios sudėtingos pacientams, kad jie galėtų visapusiškai pasinaudoti Direktyvoje numatytomis teisėmis.

Iš atliekant vertinimą surinktų įrodymų matyti, kad kai kuriose valstybėse narėse sudėtingomis ir neproporcingomis administracinėmis procedūromis pažeidžiamos piliečių teisės gauti tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas. Ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas užtikrinimui, kad pacientai privalėtų pateikti tik tą informaciją, kurią jie gali lengvai gauti ir kuri tikrai būtina nagrinėjant prašymus suteikti išankstinį leidimą ar kompensaciją pagal Direktyvą, Sveikatos draudikai neturėtų reikalauti, kad pacientai nurodytų numatomas planuojamų sveikatos priežiūros paslaugų išlaidas ar pateiktų gydytojo atliktą suteikto gydymo veiksmingumo įvertinimą. Be to, valstybės narės neturėtų prašyti pacientų pateikti informaciją, kurią paprastai turi prašymą vertinanti draudimo įstaiga, pavyzdžiui, informaciją apie konkretaus gydymo laukimo laiką. Pacientas taip pat neturėtų būti atsakingas už įrodymą, kad nėra priežasties, dėl kurios gali būti atsisakyta suteikti išankstinį leidimą, pavyzdžiui, jis neturėtų pateikti įrodymų, kad nekyla rimtų konkrečių abejonių dėl sveikatos priežiūros paslaugų teikėjo užsienyje teikiamos priežiūros kokybės ir paciento saugos.

Galiausiai vertindamos administracinių reikalavimų proporcingumą valstybės narės turėtų atsižvelgti į išlaidas, susijusias su paraiškomis dėl naudojimosi tarpvalstybinėmis sveikatos priežiūros paslaugomis. Visų pirma pacientams taikomas reikalavimas pateikti patvirtintą dokumentų vertimą gali būti neproporcinga kliūtis laisvam paslaugų judėjimui.

1.4. Mokesčiai pacientams iš kitų valstybių narių

Pagal 4 straipsnio 3 dalį reikalaujama, kad valstybės narės laikytųsi nediskriminavimo principo pacientų iš kitų ES šalių atžvilgiu. Jame taip pat pažymima, kad tam tikromis aplinkybėmis valstybės narės gali nustatyti priemones dėl galimybės gauti gydymą. Tačiau tokios priemonės turi būti pagrįstos, proporcingos ir būtinos bei iš anksto paskelbtos viešai.

Valstybės narės gali nustatyti mokesčius už jų teritorijoje teikiamas sveikatos priežiūros paslaugas. Tačiau pagal 4 straipsnio 4 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai pacientams iš kitų ES šalių taikytų tokias pačias kainas, kokias medicininiu požiūriu panašiu atveju moka vietiniai pacientai. Jeigu vietiniams pacientams tokia panaši kaina nėra nustatyta, pagal 4 straipsnio 4 dalį paslaugų teikėjai įpareigojami nustatyti kainą, apskaičiuojamą pagal objektyvius ir nediskriminacinius kriterijus. Tačiau šie reikalavimai nepažeidžia nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos sveikatos priežiūros paslaugų teikėjams leidžiama nustatyti savo įkainius, jeigu jais nediskriminuojami pacientai iš kitų ES šalių.

Atitikties patikros metu Komisija nenustatė, kad sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai nustato arba gali nustatyti diskriminacinius įkainius pacientams iš kitų valstybių narių, – tokiu atveju būtų pažeidžiami pirmiau nurodyti principai. Tačiau Ateičiai tinkamo reglamentavimo platforma atkreipia dėmesį į Europos regionų komiteto ataskaitos išvadas, kad pacientams taikomų medicininių įkainių dydžių lentelė ne visose valstybėse narėse yra lengvai prieinama. Todėl jos nuomonėje raginama teikti išsamesnę informaciją apie taikomus mokesčius už gydymo procedūras valstybėse narėse.