[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2011.3.16 KOM(2011) 121 galutinis 2011/0058 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS DIREKTYVA dėl bendros konsoliduotosios pelno mokesčio bazės (BKPMB) {SEK(2011) 315 galutinis}{SEK(2011) 316 galutinis} TURINYS AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 4 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS 4 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS REZULTATAI IR POVEIKIO VERTINIMAS 6 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI 7 4. POVEIKIS BIUDŽETUI 7 TARYBOS DIREKTYVA dėl bendros konsoliduotosios pelno mokesčio bazės (BKPMB) 7 I SKYRIUS TAIKYMO SRITIS 7 II SKYRIUS PAGRINDINĖS SĄVOKOS 7 III SKYRIUS ŠIOJE DIREKTYVOJE NUMATYTOS SISTEMOS PASIRINKIMAS 7 IV SKYRIUS MOKESČIO BAZĖS APSKAIČIAVIMAS 7 V SKYRIUS LAIKO IR DYDŽIO NUSTATYMAS 7 VI SKYRIUS ILGALAIKIO TURTO NUSIDĖVĖJIMAS 7 VII SKYRIUS NUOSTOLIAI 7 VIII SKYRIUS ŠIOJE DIREKTYVOJE NUMATYTOS SISTEMOS TAIKYMO PRADŽIĄ IR PABAIGĄ REGLAMENTUOJANČIOS NUOSTATOS 7 IX SKYRIUS KONSOLIDAVIMAS 7 X SKYRIUS TAPIMAS GRUPĖS NARIU IR NARYSTĖS GRUPĖJE NUTRAUKIMAS 7 XI SKYRIUS VEIKLOS REORGANIZAVIMAS 7 XII SKYRIUS GRUPĖS IR KITŲ SUBJEKTŲ TARPUSAVIO SANDORIAI 7 XIII SKYRIUS ASOCIJUOTŲJŲ ĮMONIŲ TARPUSAVIO SANDORIAI 7 XIV SKYRIUS KOVOS SU PIKTNAUDŽIAVIMU TAISYKLĖS 7 XV SKYRIUS SKAIDRŪS SUBJEKTAI 7 XVI SKYRIUS KONSOLIDUOTOSIOS MOKESČIO BAZĖS PROPORCINGAS PASKIRSTYMAS 7 XVII SKYRIUS ADMINISTRAVIMAS IR PROCEDŪROS 7 XVIII SKYRIUS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 7 PRIEDAI 7 I PRIEDAS 7 II PRIEDAS 7 III PRIEDAS 7 FINANSINĖ TEISĖS AKTO PASIŪLYMO PAŽYMA 7 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Bendra konsoliduotąja pelno mokesčio baze (BKPMB) siekiama šalinti kai kurias pagrindines mokestines augimo bendrojoje rinkoje kliūtis. Kai nėra bendrų pelno mokesčio taisyklių, dėl nacionalinių mokesčių sistemų sąveikos dažnai apmokestinama per daug ir dvigubai, o įmonėms tenka didelė administracinė našta ir didelės mokestinių reikalavimų laikymosi sąnaudos. Ši padėtis neskatina investuoti ES, todėl galiausiai trukdo įgyvendinti strategijoje „2020 m. Europa. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“[1] nustatytus prioritetus. BKPMB – svarbi iniciatyva, kuria siekiama pašalinti kliūtis, kad būtų galima užbaigti bendrosios rinkos[2] kūrimą, ir kuri buvo įvardyta metinėje augimo apžvalgoje[3] kaip augimą didinanti iniciatyva, kuri turėtų būti įgyvendinama sparčiau, kad paskatintų augimą ir darbo vietų kūrimą. Pasiūlytas bendras požiūris padėtų užtikrinti nacionalinių mokesčio sistemų nuoseklumą, bet mokesčio tarifai nebūtų derinami. Reikėtų skatinti sąžiningą mokesčio tarifų konkurenciją. Tarifų skirtumai leidžia išlaikyti tam tikrą mokesčio konkurenciją vidaus rinkoje, o sąžininga mokesčio konkurencija, remiantis tarifais, užtikrina didesnį skaidrumą ir, nustatant mokesčio tarifus, valstybėms narėms leidžia įvertinti ir savo rinkos konkurencingumą, ir biudžeto poreikius. BKPMB suderinamas su mokesčių sistemų persvarstymu ir perėjimu prie augimui palankesnio ir ekologiškesnio apmokestinimo, remiamo strategijoje „Europa 2020“. Vienas iš pagrindinių pasiūlymo tikslų – sukurti bendrą bazę, kuria būtų remiami moksliniai tyrimai ir plėtra. Remiantis BKPMB, visos sąnaudos, susijusios su moksliniais tyrimais ir plėtra, yra atskaitomos. Šis požiūris bus paskata įmonėms pasirinkti taikyti sistemą ir toliau investuoti į mokslinius tyrimus ir plėtrą. Tarpvalstybiniu mastu užskaitant ekonominius nuostolius, dėl BKPMB grindžiamo konsolidavimo bendra bazė paprastai bus mažesnė. Tačiau apskritai bendra bazė padėtų nustatyti vidutinę ES bazę, kuri būtų labiau išplėsta nei dabartinė, daugiausiai dėl išsaugotos turto nusidėvėjimo apskaičiavimo galimybės. Pagrindinė šiandieninė kliūtis bendrajai rinkai – didelės sandorių kainodaros formalumų laikymosi sąnaudos taikant įprastų rinkos sąlygų principą. Be to, kaip glaudžiai tarpusavyje integruotos grupės yra linkusios organizuotis, aiškiai parodo, kad atskira kiekvieno sandorio kainodara, grindžiama įprastų rinkos sąlygų principu, gali nebebūti tinkamiausiu pelno paskirstymo metodu. Tarpvalstybinės nuostolių užskaitos galimybė ES įmanoma tik retais atvejais, todėl tarpvalstybinę veiklą vykdančios įmonės per daug apmokestinamos. Be to, dvigubo apmokestinimo išvengimo sutarčių sistemoje nepateikiama tinkamų sprendimų, kaip panaikinti dvigubą apmokestinimą bendrojoje rinkoje, nes ši sistema sukurta, kad veiktų dvišaliuose santykiuose tarptautiniu lygmeniu, o ne glaudžiai integruotoje aplinkoje. BKPMB yra bendrų taisyklių sistema įmonių, kurios ES yra rezidentės mokesčio tikslais, ir trečiųjų šalių įmonių, kurios ES turi filialų, mokesčio bazei apskaičiuoti. Konkrečiai bendra mokesčių sistema nustatomos taisyklės, kaip apskaičiuoti kiekvienos įmonės (arba filialo) atskirą mokestį, tuos mokesčius konsoliduoti, kai yra kitų grupės narių, ir kaip tą konsoliduotąją mokesčio bazę proporcingai paskirstyti kiekvienai reikalavimus atitinkančiai valstybei narei. BKPMB galės pasinaudoti visų dydžių įmonės; MVĮ bus lengviau, nes bus pašalintos tam tikros mokestinės kliūtys bendrojoje rinkoje, o MVĮ nusprendus komercinę veiklą plėsti kitoje valstybėje narėje, sumažės reikalavimų laikymosi sąnaudų. Sistema – laisvai pasirenkama. Ne visos įmonės vykdo tarpvalstybinę prekybą, bet dėl BKPMB jos nebus verčiamos planuoti veiklą plėsti už savo šalies ribų ir patirti perėjimo prie naujos mokesčio sistemos sąnaudų. Bus derinamas tik mokesčio bazės apskaičiavimas, o ne finansinės ataskaitos. Valstybės narės išsaugos savo nacionalines finansinės apskaitos taisykles, o BKPMB sistema bus nustatomos atskiros įmonių pelno mokesčio bazės apskaičiavimo taisyklės. Šios taisyklės neturės poveikio rengiant metines arba konsoliduotąsias ataskaitas. Tarifų derinti neketinama. Kiekviena valstybė narė taikys savo tarifą mokesčio mokėtojams tenkančiai mokesčio bazės daliai. Taikydamos BKPMB, įmonių grupės turėtų taikyti bendras mokesčio taisykles visoje Sąjungoje ir reikalus tvarkyti tik su viena mokesčių administracija (vieno langelio principas). Įmonė, kuri pasirenka taikyti BKPMB, nebepriklauso nacionalinei pelno mokesčio reguliavimo sistemai visais bendromis taisyklėmis reglamentuojamais klausimais. Įmonė, kuri neatitinka reikalavimų arba nepasirenka BKPMB direktyvoje numatytos sistemos, toliau taiko nacionalines pelno mokesčio taisykles, kuriose gali būti numatyta specialių mokesčio paskatų sistemų, kuriomis remiami moksliniai tyrimai ir plėtra. Už šalies ribų veikiančioms įmonėms bus naudinga tarpvalstybinio nuostolių kompensavimo galimybė ir su pelno mokesčio susijusių reikalavimų laikymosi sąnaudų sumažėjimas. Kai tiesiogiai konsoliduoti pelną ir nuostolius leidžiama apskaičiuojant visoje ES taikomas apmokestinimo bazes, žengiamas žingsnis link per didelio apmokestinimo mažinimo tarpvalstybinės veiklos atvejais ir kartu gerinamos mokesčių neutralumo veiklai šalies ir tarpvalstybiniu mastu sąlygos, kad būtų geriau pasinaudota vidaus rinkos teikiamomis galimybėmis. ES tarptautinių įmonių imies pagrindu atlikti apskaičiavimai rodo, kad vidutiniškai apytiksliai 50 % nefinansinių ir 17 % finansinių tarptautinių grupių galėtų būti naudingos tiesioginės tarpvalstybinės nuostolio kompensacijos. Didžiausia BKPMB įvedimo nauda – įmonėms sumažėtų reikalavimų laikymosi sąnaudos. Apžvalgos duomenys rodo, kad įvedus BKPMB, reikalavimų laikymosi sąnaudos dėl užduočių, susijusių su periodiniais mokesčiais, sumažėtų iki 7 %. Tikimasi, kad faktinių ir numanomų reikalavimų laikymosi sąnaudų sumažinimas darys didelį poveikį įmonių gebėjimams ir norui vidutinės trukmės ir ilgalaikiu laikotarpiu veiklą plėsti užsienyje. Be to, numatoma, kad patronuojančiajai įmonei steigiant naują patronuojamąją įmonę kitoje valstybėje narėje, dėl BKPMB būtų iš esmės sutaupyta reikalavimų laikymuisi skirto laiko ir sumažintos atitinkamos sąnaudos. Tyrime dalyvavę mokesčių ekspertai apskaičiavo, kad vidutiniškai, atidarydama naują patronuojamąją įmonę kitoje valstybėje narėje, didelė įmonė patiria daugiau negu 140 000 EUR (0,23 % apyvartos) su mokesčiais susijusių išlaidų. Naudojant BKPMB, jos sumažėtų 87 000 EUR arba 62 %. Vidutinės įmonės sutaupytų dar daugiau, tikėtina, kad sąnaudos sumažėtų nuo 128 000 EUR (0,55 % apyvartos) iki 42 000 EUR arba 67 %. Pasiūlymas bus naudingas visų dydžių įmonėms, bet jis ypač svarbus, nes yra dalis pastangų paremti ir paskatinti MVĮ pasinaudoti bendrąja rinka, kaip išdėstyta Smulkiojo verslo akto Europai apžvalgoje[4]. BKPMB pastebimai padės mažinti mokestines kliūtis ir administracinę naštą, taigi MVĮ bus paprasčiau ir pigiau plėsti veiklą visoje ES. BKPMB reikš, kad tarpvalstybinę veiklą vykdančioms ir sistemą pasirinkusioms MVĮ reikės tik apskaičiuoti savo pelno mokesčio bazę pagal bendras mokesčio taisykles. BKPMB papildo Europos privačiosios bendrovės projektą (SPE), kuris vis dar svarstomas Taryboje. Bendra įmonių pelno mokesčio bazės apskaičiavimo sistema ES būtų ypač naudinga keliose valstybėse narėse veikiančioms SPE. Šiuo pasiūlymu neketinama daryti įtakos mokestinėms pajamoms, o poveikis mokesčio bazių paskirstymui tarp ES valstybių narių buvo išanalizuotas. Iš esmės poveikis valstybių narių pajamoms galiausiai priklausys nuo to, kokią nacionalinę politiką jos pasirinks dėl galimo įvairių skirtingų mokesčio priemonių arba taikomų mokesčio tarifų derinio pritaikymo. Todėl šiuo klausimu sunku numatyti tikslų poveikį kiekvienai valstybei narei. Tokiomis aplinkybėmis, nukrypstant nuo bendrojo principo, jeigu valstybėms narėms proporcingai paskirstyta mokesčio bazės dalis teisingai neparodo veiklos masto, apsaugos sąlygoje numatomas alternatyvus metodas. Be to, į direktyvą įtraukta sąlyga poveikį peržiūrėti po penkerių metų nuo direktyvos įsigaliojimo. Savaime aišku, kad įvedus pasirenkamąją sistemą, valstybių narių mokesčių administracijos turės dirbti su dviem skirtingomis mokesčių sistemomis (BKPMB ir nacionaline pelno mokesčio sistema). Bet tai kompensuos dėl BKPMB sumažėjusios galimybės įmonėms planuoti mokesčius, pasinaudojus sandorių kainodara arba valstybių narių mokesčių sistemų skirtumais. Bus mažiau ETT svarstomų ginčų arba abipusių susitarimų procedūrų įgyvendinant dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis. Siekiant padėti valstybių narių mokesčių administracijoms pradėti įgyvendinti BKPMB, planuojama mobilizuoti lėšų ES programai FISCALIS, kuri padėtų valstybėms narėms įgyvendinti ir administruoti BKPMB. Į šį pasiūlymą įtrauktos išsamios įmonių apmokestinimo taisyklės. Išsamiai išdėstoma, kas gali pasirinkti sistemą, kaip apskaičiuojama apmokestinimo bazė ir kokia būtų konsolidavimo riba ir veikimas. Taip pat pateikiamos kovos su piktnaudžiavimu taisyklės, apibrėžiama, kaip dalijama konsoliduotoji bazė ir kaip BKPMB turėtų administruoti valstybės narės, taikydamos vieno langelio principą. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS REZULTATAI IR POVEIKIO VERTINIMAS a) Konsultacijos 2001 m. paskelbus Pelno mokesčio tyrimą, Komisija pradėjo plataus masto viešas diskusijas ir surengė vieną po kitos sekusias konsultacijas. Svarbiausias žingsnis vykstant tam procesui – sukurta darbo grupė (BKPMB DG), kurią sudaro visų valstybių narių mokesčių administracijų ekspertai. BKPMB DG sukurta 2004 m. lapkričio mėn. ir iki 2008 m. balandžio mėn. trylika kartų susitiko plenarinėse sesijose. Be to, sukurti šeši pogrupiai, siekiant išsamiau išnagrinėti specifines sritis ir apie rezultatus pranešti BKPMB DG. Nacionalinių ekspertų vaidmuo buvo teikti techninę pagalbą ir konsultuoti Komisijos tarnybas. Taip pat tris kartus susitiko išplėstinės sudėties BKPMB DG (t. y. 2005, 2006 ir 2007 m. gruodžio mėn.), kad visi pagrindiniai ekspertai ir suinteresuotosios šalys, atstovaujančios įmonėms, profesijų atstovams ir akademinei bendruomenei, pareikštų savo nuomonę. Be to, Komisija konsultavosi neoficialiai, dvišaliu pagrindu, su keliomis verslo ir profesinėmis asociacijomis. Kai kurios iš šių interesų grupių oficialiai pateikė savo požiūrius. Taip pat atsižvelgta į akademinių tyrimų rezultatus. Taip svarbiausi mokslininkai Komisijai pateikė savo įžvalgų dėl įvairių sistemos aspektų. Be to, Komisija suorganizavo du renginius: Briuselyje (2002 m. balandžio mėn.) ir Romoje (2003 m. gruodžio mėn., pirmininkaujant Italijai). 2008 m. vasario mėn. Vienoje įvyko dar viena konferencija, kurią bendrai finansavo Komisija ir akademinė įstaiga; joje kai kurie su BKPMB susiję aspektai aptarti išsamiai. Galiausiai 2010 m. spalio 20 d. Komisija konsultavosi su valstybių narių ekspertais, verslo atstovais, specialistais ir mokslininkais kai kuriomis temomis, kurias jos tarnybos persvarstė ir toliau išplėtojo nuo paskutinio BKPMB DG susitikimo 2008 m. balandžio mėn. b) Poveikio vertinimas Parengtas labai išsamus poveikio vertinimas. Jame pateikiami šių tyrimų rezultatai: i) „European Tax Analyzer“ (ETA); ii) „Price Waterhouse Cooper“ tyrimo (PWC); iii) „Amadeus“ ir „Orbis“ duomenų bazių; iv) „Deloitte“ tyrimo ir v) CORTAX tyrimo. Ataskaitoje atsižvelgiama į Generalinio sekretoriato poveikio vertinimo gaires ir pateikiama: i) konsultacijų proceso peržiūra; ii) esamų problemų aprašymas; iii) politikos tikslų pareiškimas; ir iv) alternatyvių politikos galimybių, kaip būtų galima pasiekti nustatytus tikslus, palyginimas. Visų pirma tiek privalomoji, tiek pasirenkamoji BPMB (bendra nekonsoliduotoji mokesčio bazė) ir BKPMB (bendra konsoliduotoji mokesčio bazė) turi būti analizuojamos, o jų atitinkamas ekonominis, socialinis poveikis ir poveikis aplinkai – lyginami. Politikos galimybių palyginimas Poveikio vertinime nagrinėjamos įvairios galimybės, siekiant pagerinti konkurencinę Europos įmonių padėtį – suteikti joms galimybę apskaičiuoti savo visoje ES gaunamą pelną pagal bendras taisykles, taigi, leisti pasirinkti teisinę aplinką, kuri geriausiai atitinka jų verslo poreikius, tuo pačiu panaikinti mokesčių sąnaudas dėl 27 atskirų nacionalinių mokesčio sistemų. Ataskaitoje nagrinėjami keturi pagrindiniai politikos scenarijai, kurie lyginami su neveikimo arba status quo scenarijumi (1 galimybė): i) Pasirenkamoji bendra pelno mokesčio bazė (pasirenkamoji BPMB). ES įmonės rezidentės (ir ES įsikūrusios nuolatinės buveinės) turėtų galimybę visoje Sąjungoje savo mokesčio bazę apskaičiuoti pagal bendras taisykles, o ne pagal bet kurią iš 27 nacionalinių pelno mokesčio sistemų. Atskira apskaita (t. y. atskira kiekvieno sandorio kainodara, grindžiama įprastų rinkos sąlygų principu) bus toliau taikoma vidiniams grupės sandoriams, kadangi pagal sistemą mokesčiai nekonsoliduojami (2 galimybė). ii) Privalomoji bendra pelno mokesčio bazė (privalomoji BPMB). Visos reikalavimus atitinkančios ES įmonės rezidentės (ir ES įsikūrusios nuolatinės buveinės) savo mokesčio bazę visoje Sąjungoje turėtų apskaičiuoti pagal bendras taisykles. Naujos taisyklės pakeistų dabartines 27 nacionalines pelno mokesčio sistemas. Rezultatų nekonsoliduojant, atskira apskaita ir toliau būtų nustatomas vidinių grupės sandorių pelno paskirstymas (3 galimybė). iii) Pasirenkamoji bendra konsoliduotoji pelno mokesčio bazė (pasirenkamoji BKPMB). Bendros taisyklės, kuriomis nustatoma visos ES konsoliduotoji mokesčio bazė, būtų alternatyva esamoms 27 nacionalinėms pelno mokesčio sistemoms, o atskira apskaita būtų naudojama pajamoms tarp asocijuotųjų įmonių paskirstyti. Taigi, kiekvieno grupės nario (t. y. ES įmonės rezidentės ar ES įsikūrusios nuolatinės buveinės) mokesčiai būtų susumuojami, siekiant nustatyti konsoliduotąją mokesčio bazę ir perskirstyti pagal iš anksto nustatytą formule pagrįstą pasidalijimo mechanizmą. Pagal šį scenarijų ES įmonės rezidentės ir (arba) ES įsikūrusios nuolatinės buveinės, kurių savininkės yra įmonės, kurios yra rezidentės už Sąjungos ribų, turėtų teisę taikyti BKPMB, jeigu atitiktų grupės sudarymo reikalavimus ir visi reikalavimus atitinkantys tos pačios grupės nariai pasirinktų taikyti bendras taisykles (principas „visi kartu – visi atskirai“) (4 galimybė). iv) Privalomoji bendra konsoliduotoji pelno mokesčio bazė (privalomoji BKPMB). ES įmonių rezidenčių ir (arba) ES įsikūrusių nuolatinių buveinių, kurių savininkės yra įmonės, kurios yra rezidentės už Sąjungos ribų, būtų reikalaujama taikyti BKPMB taisykles, jeigu įmonės ir buveinės atitinka grupės sudarymo reikalavimus. Poveikio analizė Poveikio vertinimo ekonominiai rezultatai rodo, kad pašalinus nustatytas pelno mokesčio kliūtis, įmonės galėtų priimti pagrįstesnius ekonominius sprendimus ir pagerinti bendrą ekonomikos veiksmingumą. Pasirinkus pasirenkamąją arba privalomąją BKPMB, būtų sukurta kiek didesnė gerovė. Pasirenkamoji BKPMB tinkamesnė dėl kelių priežasčių. Poveikio vertinime patikrintos dvi pagrindinės priežastys: i) apskaičiuotas poveikis užimtumui daug didesnis ir ii) išvengiama primesto pokyčio – kiekvienai Sąjungos įmonei savo mokesčio bazę skaičiuoti pagal naują metodą (nepriklausomai nuo to, ar ji veiklą vykdo daugiau negu vienoje valstybėje narėje). Analizuojamas reformas galima sieti su svarbiu ilgalaikiu dinaminiu poveikiu. Tikimasi, kad šis poveikis taps realybe taikant pagrindinę priemonę – mažinant neapibrėžtumą ir (faktines ir suprantamas) sąnaudas, kurias patiria įvairioje jurisdikcijose veikiančios įmonės. Galiausiai tai padidins tarpvalstybines investicijas Sąjungoje tiek dėl tolesnės Europos ir užsienio tarptautinių įmonių plėtros, tiek dėl naujų vien tik vietoje veikiančių įmonių naujų investicijų kitose valstybėse narėse. Pažymėtina, kad galima tikėtis, kad papildomų reikalavimų laikymosi sąnaudų, siejamų su įpareigojimu laikytis skirtingų mokesčių taisyklių visoje Sąjungoje, panaikinimas ir reikalų tvarkymo su daugiau negu viena mokesčių administracija pašalinimas (vieno langelio principas) sustiprins įmonių gebėjimą plėsti tarpvalstybinę veiklą. Tokia perspektyva turėtų būti ypač naudinga mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurioms daugiausia poveikį daro esamos didelės reikalavimų laikymosi sąnaudos. Nors poveikio vertinime pabrėžiama, kad galutinis BKPMB įvedimo poveikis bendroms mokestinėms pajamoms priklausys nuo to, kokią politiką pasirinks pačios valstybės narės, svarbu, kad valstybės narės itin atsižvelgtų į poveikį pajamoms, visų pirma dėl labai sunkios biudžeto padėties daugelyje valstybių narių. Apskritai naujos bendros bazės taisyklės padėtų nustatyti vidutinę ES bazę, kuri būtų labiau išplėsta nei dabartinė. Tarpvalstybiniu mastu užskaitant ekonominius nuostolius, dėl BKPMB grindžiamo konsolidavimo bendra bazė paprastai bus mažesnė. Iš esmės poveikis valstybių narių pajamoms galiausiai priklausys nuo to, kokią politiką jos pasirinks dėl galimo įvairių skirtingų mokesčio priemonių arba taikomų mokesčio tarifų derinio pritaikymo. Todėl šiuo klausimu sunku numatyti tikslų poveikį kiekvienai valstybei narei. Tačiau į direktyvą įtraukta sąlyga poveikį peržiūrėti po penkerių metų. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI a) Teisinis pagrindas Tiesioginių mokesčių teisės aktai priskiriami Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 115 straipsniui. Straipsnyje nustatyta, kad pagal tą straipsnį teisinės derinimo priemonės nustatomos teisiniu direktyvos pavidalu. b) Subsidiarumas Šis pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą. BKPMB sistema siekiama šalinti mokestines kliūtis, kurios daugiausia atsiranda dėl Sąjungos susiskaidymo į 27 atskiras mokesčio sistemas, su kuriomis susiduria bendrojoje rinkoje veiklą vykdančios įmonės. Kiekvienos valstybės narės atskirai suplanuoti ir įgyvendinami nesuderinti veiksmai pakartotų esamą padėtį, nes įmonėms vis dar reikėtų turėti reikalų su tiek mokesčių administracijų, kiek būtų valstybių narių, kuriose jos turėtų mokėti mokesčius. Šiame pasiūlyme išdėstytos taisyklės, pavyzdžiui, dėl tarpvalstybinių nuostolių sumažinimo ir neapmokestinamo grupės restruktūrizavimo, būtų neveiksmingos ir, panašu, iškreiptų rinką būtent dėl dvigubo apmokestinimo arba neapmokestinimo, jeigu kiekviena valstybė narė taikytų savo sistemą. Nė viena iš šių taisyklių nesulygina nacionalinių pelno padalijimo taisyklių, kad patobulintų esamą – jau ir taip sudėtingą – įmonių pelno paskirstymo tarp susijusių įmonių procesą. Dėl klausimo pobūdžio reikia laikytis bendro požiūrio. Tikimasi, kad bendros asocijuotųjų įmonių visoje Sąjungoje mokesčio bazės apskaičiavimo, konsolidavimo ir padalijimo taisyklės sumažins rinkos iškraipymus, kurie atsiranda dėl esamos 27 nacionalinių mokesčio sistemų tarpusavio sąveikos. Be to, sistemos pagrindas, ypač dėl tarpvalstybinių nuostolių mažinimo, neapmokestinamo turto perkėlimo tarp grupės įmonių ir grupės mokesčių bazės paskirstymo pagal formulę, galėtų tapti tikrove tik esant bendrai reguliavimo sistemai. Atitinkamai turėtų būti parengtos bendros administracinės procedūros taisyklės, kad administravimas galėtų vykti pagal vieno langelio principą. Šiame pasiūlyme apsiribojama tik kova su mokestinėmis kliūtimis, kurios atsiranda dėl nacionalinių sistemų skirtumų apskaičiuojant asocijuotųjų įmonių mokesčio bazę. Paskelbus Pelno mokesčio tyrimą, tęsiant darbą paaiškėjo, kad geriausių rezultatų šalinant šias kliūtis būtų pasiekta, jeigu bendra sistema būtų reguliuojamas pelno mokesčio bazės apskaičiavimas ir tarpvalstybinis konsolidavimas. Iš tikrųjų šiuos klausimus galima spręsti tik Sąjungos lygmeniu priimant teisės aktą, nes šie klausimai visų pirma yra tarpvalstybiniai. Todėl šis pasiūlymas pagrįstas nuoroda į subsidiarumo principą, nes valstybių narių individualiais veiksmais ketinamų rezultatų nebūtų galima pasiekti. c) Proporcingumas Šis pasiūlymas, parengtas kaip pasirenkamoji sistema, yra labiausiai proporcingas nurodytų problemų sprendimo būdas. Įmonės, kurios neketina keltis į užsienį, nebus priverstos patirti nereikalingų administracinių bendrų taisyklių įgyvendinimo sąnaudų, kai jokios realios naudos nėra. Tikimasi, kad šia iniciatyva bus sukurtos palankesnės sąlygos investuoti bendrojoje rinkoje, nes mokestinių reikalavimų laikymosi sąnaudos, kaip numatoma, turėtų sumažėti. Be to, pašalinus sandorių kainodaros formalumus, įmonės turėtų gauti nemažos naudos dėl atsiradusių galimybių tos pačios grupės nuostolius perkelti į užsienį ir dėl neapmokestinamų grupės vidinių reorganizacijų. Teigiamas poveikis turėtų būti didesnis už galimas papildomas finansines ir administracines sąnaudas, kurias patirtų nacionalinės mokesčių institucijos per pirmąjį sistemos įgyvendinimo etapą. Šiame pasiūlyme išdėstytos priemonės tinkamos ir reikiamos norimam tikslui pasiekti (t. y. yra proporcingos). Jomis sprendžiamas pelno mokesčio bazės derinimo klausimas, kuris yra prielaida nustatytoms mokestinėms kliūtims šalinti ir bendrąją rinką iškreipiantiems elementams taisyti. Čia taip pat reikėtų paaiškinti, kad šiuo pasiūlymu mokesčio tarifai nederinami (arba nenustatomas mažiausias mokesčio tarifas). Iš tikrųjų tarifų nustatymas laikomas neatskiriamu valstybių narių mokesčių suverenumo klausimu, todėl jo klausimą paliekama spręsti nacionalinės teisės aktais. 4. POVEIKIS BIUDŽETUI Šis direktyvos pasiūlymas neturi jokio poveikio Europos Sąjungos biudžetui. 2011/0058 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS DIREKTYVA dėl bendros konsoliduotosios pelno mokesčio bazės (BKPMB) EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 115 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, perdavus įstatymo galią turinčio teisės akto projektą nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[5], atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[6], laikydamasi specialios teisėkūros procedūros, kadangi: 1. Įmonės, norinčios Sąjungoje vykdyti veiklą tarpvalstybiniu mastu, susiduria su didelėmis kliūtimis ir rinkos iškraipymais dėl esamų 27 skirtingų pelno mokesčio sistemų. Šios kliūtys ir iškraipymai trukdo vidaus rinkai tinkamai veikti. Jie neskatina investuoti Sąjungoje ir trukdo įgyvendinti prioritetus, išdėstytus 2010 m. kovo 3 d. Komisijos priimtame komunikate „Europa 2020. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“[7]. Jie taip pat nesuderinami su labai konkurencingos socialinės rinkos ekonomikos reikalavimais. 2. Tarpvalstybinės veiklos mokestinės kliūtys ypač didelės mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurioms paprastai trūksta išteklių, kad išspręstų rinkos neveiksmingumo klausimus. 3. Valstybių narių dvigubo apmokestinimo išvengimo sutarčių sistemoje tinkamo sprendimo nėra. Esamais Sąjungos pelno mokesčio teisės aktais sprendžiama tik nedaugelis konkrečių problemų. 4. Sistema, kuri leistų įmonėms Sąjungą laikyti bendrąja rinka pelno mokesčio tikslais, palengvintų tarpvalstybinę veiklą Sąjungoje įsisteigusioms įmonėms ir paremtų siekiant tikslo – Sąjungą padaryti konkurencingesne vieta tarptautinėms investicijoms. Tokią sistemą būtų geriausia sukurti suteikiant galimybių įmonių grupėms, kurios mokesčių požiūriu vykdo veiklą daugiau negu vienoje valstybėje narėje, spręsti savo mokesčių klausimus Sąjungoje pagal bendras mokesčio bazės apskaičiavimo taisykles ir reikalus tvarkyti su viena mokesčių administracija (vieno langelio principas). Šiomis taisyklėmis taip pat turėtų galėti pasinaudoti įmonės, kurios Sąjungoje moka pelno mokestį, bet grupei nepriklauso. 5. Kadangi mokesčio tarifų skirtumai nėra tapačios kliūtys, sistema (bendra konsoliduotoji pelno mokesčio bazė (BKPMB)) neturėtų paveikti valstybių narių teisės veikti savo nuožiūra nustatant savo nacionalinį (-ius) pelno mokesčio tarifą (-us). 6. Konsolidacija yra esminis tokios sistemos elementas, nes didžiausių mokestinių kliūčių, su kuriomis Sąjungoje susiduria įmonės, klausimus galima spręsti tik tokiu būdu. Taip pašalinami vidinių grupės sandorių kainodaros formalumai ir dvigubas apmokestinimas. Be to, mokesčio mokėtojų patirti nuostoliai automatiškai tarpusavyje užskaitomi, pasinaudojus tos pačios grupės kitų narių gautu pelnu. 7. Konsolidacija neišvengiamai reiškia rezultato proporcingo paskirstymo tarp valstybių narių, kuriose įsisteigę grupės nariai, taisykles. 8. Kadangi tokia sistema visų pirma sukurta tam, kad pasitarnautų įmonių, kurios vykdo tarpvalstybinę veiklą, reikmėms, ji turėtų būti pasirenkamoji sistema, kuri papildytų esamas nacionalines pelno mokesčio sistemas. 9. (Bendros konsoliduotosios pelno mokesčio bazės (BKPMB)) sistemą turėtų sudaryti bendros mokesčio bazės apskaičiavimo taisyklės, nepažeidžiant Tarybos direktyvose 78/660/EEB[8] ir 83/349/EEB[9] ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1606/2002[10] nustatytų taisyklių. 10. Visos pajamos turėtų būti apmokestinamos, nebent būtų aiškiai nurodoma, kad jos neapmokestinamos. 11. Neapmokestinamos turėtų būti pajamos, kurias sudaro dividendai, pajamos už įmonės turėtų akcijų perleidimą už grupės ribų ir nuolatinių buveinių užsienyje pelnas. Mažindamos dvigubą apmokestinimą, dauguma valstybių narių neapmokestina dividendų ir pajamų už įmonės perleistas akcijas, nes nori išvengti mokesčio mokėtojo teisės į atskaitymą už užsienyje sumokėtą mokestį skaičiavimų, visų pirma, kai esant tokiai teisei reikia atsižvelgti į pelno mokestį, kurį įmonė sumokėjo paskirstydama dividendus. Užsienyje uždirbtų pajamų neapmokestinimas atitinka tą patį paprastinimo poreikį. 12. Pajamos, kurias sudaro palūkanos ir autoriniai atlyginimai, turėtų būti apmokestinamos, atskaitant išskaičiuojamąjį mokestį, kuris sumokėtas už tokius mokėjimus. Priešingai nei dividendų atveju, tokį atskaitymą nesunku apskaičiuoti. 13. Apmokestinamos pajamos turėtų būti sumažinamos, atėmus verslo išlaidas ir tam tikrus kitus straipsnius. Atskaitomos verslo išlaidos paprastai turėtų apimti visas su pardavimu susijusias sąnaudas ir su pajamų sukūrimu, išlaikymu ir užtikrinimu susijusias išlaidas. Taip pat turėtų būti atskaitomos mokslinių tyrimų ir plėtros sąnaudos ir sąnaudos, susidariusios dėl didinamo nuosavo kapitalo arba skolos verslo reikmėms. Be to, turėtų būti sudarytas neatskaitomų išlaidų sąrašas. 14. Išskyrus tam tikras išimtis, mokesčio tikslais turėtų būti skaičiuojamas ilgalaikio turto nusidėvėjimas. Ilgalaikio materialiojo ir nematerialiojo turto nusidėvėjimas turėtų būti skaičiuojamas atskirai, tačiau kito turto – kartu. Skaičiuoti turto grupės nusidėvėjimą lengviau ir mokesčių institucijoms, ir mokesčio mokėtojams, nes nebereikia sudaryti ir nuolatos atnaujinti kiekvienos atskiros ilgalaikio turto rūšies ir tokio turto naudingo tarnavimo laiko sąrašo. 15. Mokesčio mokėtojams turėtų būti leidžiama perkelti nuostolius į būsimą laikotarpį neribotam laikui, tačiau nuostolių perkleti į ankstesnius laikotarpius neturėtų būti leidžiama. Kadangi nuostolių perkėlimu į būsimą laikotarpį siekiama užtikrinti, kad mokesčio mokėtojas sumokėtų savo realių pajamų mokesčius, nėra priežasties nustatyti perkėlimo į būsimą laikotarpį terminą. Valstybėse narėse nuostoliai į ankstesnį laikotarpį faktiškai perkeliami gana retai, ir tokia procedūra yra pernelyg sudėtinga. 16. Atitikimą konsolidavimo (narystės grupėje) reikalavimams reikėtų nustatyti pagal dviejų dalių i) kontrolės (daugiau negu 50 % balsavimo teisių) ir ii) nuosavybės (daugiau negu 75 % nuosavo kapitalo) arba teisių į pelną (daugiau negu 75 % teisių, suteikiančių teisę į pelną) tyrimą. Toks tyrimas užtikrina aukštą grupės narių ekonominės integracijos lygį – tą įrodo kontrolės ir didelės nuosavybės dalies santykis. Tų dviejų viršutinių ribų turėtų būti laikomasi mokestiniais metais; kitu atveju įmonė turėtų iš karto palikti grupę. Taip pat reikėtų nustatyti devynių mėnesių mažiausią narystės grupėje reikalavimą. 17. Reikėtų nustatyti veiklos reorganizavimo taisykles, kad būtų galima nešališkai apsaugoti valstybių narių mokestines teises. Jeigu įmonė tampa grupės nare, iki konsolidavimo atsiradę sandorių nuostoliai turėtų būti perkelti į būsimą laikotarpį, kad būtų užskaityti iš mokesčio mokėtojui proporcingai paskirstytos dalies. Kai įmonė palieka grupę, jai neturėtų būti priskirti jokie nuostoliai, patirti per konsolidavimo laikotarpį. Dėl kapitalo prieaugio galėtų būti daromas patikslinimas, kai tam tikras turtas perleidžiamas per trumpą laikotarpį, įmonei tapus grupės nare ar iš jos išėjus. Nuosavo nematerialiojo turto vertė turėtų būti vertinama remiantis tinkamu rodikliu, t. y. mokslinių tyrimų ir plėtros, rinkodaros ir reklamos sąnaudomis per tam tikrą laikotarpį. 18. Kai išskaičiuojamaisiais mokesčiais apmokestinamos palūkanos ir autoriniai atlyginimai, kuriuos išmoka mokesčio mokėtojai, tokių mokesčių pajamos turėtų būti padalijamos pagal tų mokestinių metų formulę. Kai išskaičiuojamaisiais mokesčiais apmokestinami mokesčio mokėtojų paskirstomi dividendai, tokių mokesčių pajamos neturėtų būti padalijamos, nes priešingai nei palūkanų ir autorinių atlyginimų atveju dėl dividendų visoms grupės įmonėms nebuvo taikytas ankstesnis atskaitymas. 19. Mokesčio mokėtojo ir asocijuotosios įmonės, kuri nėra tos pačios grupės narė, sandoriams turėtų būti taikomas kainodaros patikslinimas pagal įprastų rinkos sąlygų principą, kuris yra paprastai taikomas kriterijus. 20. Į sistemą reikėtų įtraukti bendrą kovos su piktnaudžiavimu taisyklę, kurią papildytų priemonės, sukurtos tam tikrų rūšių piktnaudžiavimo praktikai mažinti. Į šias priemones turėtų būti įtraukti apribojimai dėl asocijuotosioms įmonėms, kuri mokesčio tikslais yra rezidentės mažų mokesčių šalyje už Sąjungos ribų, kurios nesikeičia informacija su mokėtojo valstybe nare, remiantis susitarimu, prilyginamu Tarybos direktyvai 2011/16/ES[11] dėl valstybių narių kompetentingų institucijų tarpusavio pagalbos tiesioginio apmokestinimo srityje ir draudimo įmokų apmokestinimo srityje[12] bei kontroliuojamų užsienio įmonių taisyklėms, sumokėtų palūkanų atskaitymo. 21. Konsoliduotosios mokesčio bazės proporcingo paskirstymo formulę turėtų sudaryti trys vienodi svertiniai veiksniai (darbas, turtas ir pardavimas). Darbo veiksnys turėtų būti apskaičiuojamas remiantis darbo užmokesčiu ir darbuotojų skaičiumi (kiekvienam straipsniui tenka pusė). Turto veiksnį turėtų sudaryti visas ilgalaikis materialusis turtas. Nematerialusis ir finansinis turtas į formulę turėtų būti neįtraukti dėl jų judumo ir rizikos, kad sistema bus apeita. Šių veiksnių naudojimas suteikia pakankamą svertą kilmės valstybės narės interesams. Galiausiai reikėtų atsižvelgti į pardavimus, kad būtų galima užtikrinti sąžiningą paskirties valstybės narės dalyvavimą. Šie veiksniai ir svertiniai koeficientai turėtų užtikrinti, kad pelnas būtų apmokestinamas ten, kur jis uždirbamas. Nukrypstant nuo bendrojo principo, jeigu proporcingai paskirstyta dalis teisingai neparodo įmonės veiklos masto, apsaugos sąlygoje numatomas alternatyvus metodas. 22. Pagal šią direktyvą tvarkant asmens duomenis taikoma 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo[13]. 23. Įmonių grupės turėtų galėti tvarkyti reikalus su viena mokesčių administracija (toliau – pagrindinė mokesčių institucija), kuri turėtų būti valstybės narės, kurioje mokesčio tikslais patronuojančioji grupės įmonė (toliau – pagrindinis mokesčio mokėtojas) yra rezidentė. Šioje direktyvoje taip pat turėtų būti nustatytos sistemos administravimo procedūrinės taisyklės. Be to, reikėtų numatyti išankstinio sprendimo mechanizmą. Pagrindinė mokesčių institucija turėtų inicijuoti ir koordinuoti auditus, tačiau bet kurios valstybės narės, kurioje grupės narys turi mokėti mokestį, institucijos gali prašyti inicijuoti auditą. Valstybės narės, kurioje grupės narys yra rezidentas arba turi buveinę, kompetentinga institucija gali pagrindinės mokesčių institucijos valstybės narės teismuose užginčyti pagrindinės mokesčių institucijos sprendimą dėl sistemos pasirinkimo pranešimo arba pakeisto vertinimo. Mokesčio mokėtojų ir mokesčių institucijų ginčus turėtų nagrinėti administracinė įstaiga, kuri kompetentinga nagrinėti pirmos instancijos skundus pagal pagrindinės mokesčių institucijos valstybės narės teisę. 24. Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti deleguotuosius teisės aktus pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį, kad priedus būtų galima pritaikyti atsižvelgiant į valstybių narių įstatymų pakeitimus, susijusius su įmonių forma ir pelno mokesčiais, taip pat atnaujinti neatskaitomų mokesčių sąrašą ir nustatyti nuomojamo turto teisinės ir ekonominės nuosavybės apibrėžimo, taip pat nuomos mokesčių kapitalo ir palūkanų elementų ir nuomojamo turto nusidėvėjimo bazės apskaičiavimo taisykles. Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai neribotam laikotarpiui, kad prireikus taisykles būtų galima pritaikyti. 25. Kad būtų užtikrintos vienodos šios direktyvos įgyvendinimo sąlygos, kiek tai susiję su metiniu trečiųjų šalių įmonių formų, atitinkančių šioje direktyvoje išdėstytus reikalavimus, sąrašo patvirtinimu, darbo, turto ir pardavimo veiksnių apskaičiavimo, darbuotojų ir darbo užmokesčio, turto ir pardavimo paskirstymo pagal atitinkamą veiksnį ir turto vertinimo pagal turto veiksnį taisyklių nustatymu, taip pat standartinės formos pranešimo apie sistemos pasirinkimą bei elektroninio pateikimo, mokesčių deklaracijos formos, konsoliduotosios mokesčių deklaracijos formos ir reikiamų patvirtinamųjų dokumentų taisyklių nustatymu, įgaliojimai turėtų būti perduodami Komisijai. Komisija šiuos įgaliojimus turėtų vykdyti remdamasi 2011 m. vasario 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai[14], nuostatomis. 26. Šios direktyvos tikslo valstybės narės negali deramai pasiekti atskirais veiksmais, nes trūksta nacionalinių mokesčio sistemų suderinimo. Atsižvelgiant į tai, kad dėl vidaus rinkos neveiksmingumo visų pirma gali kilti tarpvalstybinio pobūdžio problemų, Sąjungos lygmeniu turi būti priimtos taisomosios priemonės. Toks požiūris suderinamas su Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytas tikslui pasiekti. 27. Komisija, praėjus penkeriems metams, turėtų peržiūrėti direktyvos taikymą, o valstybės narės turėtų paremti Komisiją, tinkamai prisidėdamos prie šio projekto, PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I SKYRIUS TAIKYMO SRITIS 1 straipsnis Taikymo sritis Šia direktyva nustatoma tam tikrų įmonių ir įmonių grupių bendros apmokestinimo bazės sistema ir nustatomos tokios bazės apskaičiavimo ir naudojimo taisyklės. 2 straipsnis Reikalavimus atitinkančios įmonės 1. Ši direktyva taikoma įmonėms, įsteigtoms pagal valstybių narių įstatymus, jeigu laikomasi abiejų toliau nurodytų sąlygų: a) įmonės teisinė įsisteigimo forma atitinka vieną iš I priede išvardytų formų; b) įmonė turi mokėti vieną iš II priede išvardytų pelno mokesčių arba vėliau nustatytą panašų mokestį. 2. Ši direktyva taikoma įmonėms, įsteigtoms pagal trečiųjų šalių įstatymus, jeigu laikomasi abiejų toliau nurodytų sąlygų: a) įmonės teisinė įsisteigimo forma panaši vieną iš I priede išvardytų formų; b) įmonė turi mokėti vieną iš II priede išvardytų pelno mokesčių. 3. Komisija gali priimti deleguotuosius teisės aktus pagal 127 straipsnį, laikydamasi 128, 129 ir 130 straipsniuose nustatytų sąlygų, kad I ir II priedus būtų galima pakeisti, atsižvelgiant į valstybių narių įstatymų pakeitimus, susijusius su įmonių forma ir pelno mokesčiais. 3 straipsnis Reikalavimus atitinkančios trečiųjų šalių įmonių formos 1. Komisija kasmet patvirtina trečiųjų šalių įmonių formų, kurios laikomos atitinkančiomis 2 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytus reikalavimus, sąrašą. Tas įgyvendinimo aktas priimamas pagal 131 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. 2. Tai, kad įmonės forma neįtraukta į 1 dalyje nurodytą trečiųjų šalių įmonių formų sąrašą, netrukdo šią direktyvą taikyti tai formai. II SKYRIUSPAGRINDINĖS SĄVOKOS 4 straipsnis Apibrėžtys Šioje direktyvoje vartojamos apibrėžtys: (1) mokesčio mokėtojas – įmonė, kuri pasirinko taikyti šioje direktyvoje numatytą sistemą; (2) pavienis mokesčio mokėtojas – konsolidavimo reikalavimų neatitinkantis mokesčio mokėtojas; (3) mokesčio nemokantis subjektas – įmonė, kuri neturi teisės pasirinkti arba nepasirinko taikyti šioje direktyvoje numatytos sistemos; (4) mokesčio mokėtojas rezidentas – mokesčio mokėtojas, kuris pagal 6 straipsnio 3 ir 4 dalis mokesčio tikslais yra rezidentas valstybėje narėje; (5) mokesčio mokėtojas ne rezidentas – mokesčio mokėtojas, kuris pagal 6 straipsnio 3 ir 4 dalis mokesčio tikslais nėra rezidentas valstybėje narėje; (6) pagrindinis mokesčio mokėtojas: a) mokesčio mokėtojas rezidentas, kuris sudaro grupę su reikalavimus atitinkančiomis patronuojamosiomis įmonėmis, nuolatinėmis buveinėmis kitose valstybėse narėse arba viena ar daugiau reikalavimus atitinkančios patronuojamosios įmonės, kuri yra rezidentė trečiojoje šalyje, nuolatinių buveinių; arba b) grupės, kurią sudaro tik du arba daugiau mokesčio mokėtojų rezidentų, kurie yra tiesioginės tos pačios patronuojančiosios įmonės, kuri yra rezidentė trečiojoje šalyje, reikalavimus atitinkančios patronuojamosios įmonės, nurodytas mokesčio mokėtojas rezidentas; arba c) mokesčio mokėtojas rezidentas, kuris yra patronuojančiosios įmonės, kuri yra rezidentė trečiojoje šalyje, reikalavimus atitinkanti patronuojamoji įmonė, kai tas mokesčio mokėtojas rezidentas sudaro grupę tik su viena arba daugiau patronuojančiosios įmonės nuolatinių buveinių; arba d) mokesčio mokėtojo ne rezidento, kuris sudaro grupę tik dėl savo nuolatinių buveinių dviejose arba daugiau valstybių narių, nurodyta nuolatinė buveinė. (7) grupės narys – bet kuris mokesčio mokėtojas, priklausantis tai pačiai grupei, kaip apibrėžta 54 ir 55 straipsniuose. Jeigu mokesčio mokėtojas išlaiko vieną arba daugiau nuolatinių buveinių valstybėje narėje, kurioje nėra įsikūrusi jo centrinė vadovybė ir kontrolės vienetas, kiekviena nuolatinė buveinė laikoma grupės nare; (8) pajamos – pajamos, gautos iš pardavimų ir bet kokių kitų sandorių, atėmus pridėtinės vertės mokestį ir kitus mokesčius bei rinkliavas – pinigines ar nepinigines, kurios renkamos vyriausybės agentūrų vardu, įskaitant pajamas iš perleidžiamo turto ir teisių, palūkanų, dividendų bei kito pelno paskirstymo, pajamos iš likviduojamo turto, autorinių atlyginimų, subsidijų bei dotacijų, gautos dovanos, kompensacijos ir ex gratia mokėjimai. Pajamomis taip pat laikomos mokesčio mokėtojo nepiniginės dovanos. Pajamomis nelaikomas mokesčio mokėtojo nuosavas kapitalas arba jam grąžinta skola; (9) pelnas – pajamų perteklius, viršijantis atskaitomas išlaidas ir kitus atskaitomus straipsnius per mokestinius metus; (10) nuostolis – atskaitomų išlaidų ir kitų atskaitomų straipsnių perteklius, viršijantis pajamas per mokestinius metus; (11) konsoliduotoji mokesčio bazė – rezultatas, gautas susumavus visų grupės narių mokesčio bazes, apskaičiuotas pagal 10 straipsnį; (12) proporcingai paskirstyta dalis – grupės konsoliduotosios mokesčio bazės dalis, priskirta grupės nariui taikant 86–102 straipsniuose nurodytą formulę; (13) ilgalaikio turto arba grupės turto vertė mokesčio tikslais – nusidėvėjimo bazė, atėmus visą iki tos dienos atskaitytą nusidėvėjimą; (14) ilgalaikis turtas – visas mokesčio mokėtojo perkant įsigytas arba sukurtas materialusis turtas ir visas perkant įsigytas nematerialusis turtas, kurį galima įvertinti nepriklausomai ir kuris naudojamas įmonės veikloje sukuriant, išlaikant arba užtikrinant pajamas daugiau negu 12 mėnesių, išskyrus tais atvejais, kai jo įsigijimo, sukūrimo arba pagerinimo sąnaudos mažesnės negu 1 000 EUR. Ilgalaikis turtas taip pat apima finansinį turtą; (15) finansinis turtas – susietų įmonių akcijos, paskolos susietoms įmonėms, kitų įmonių akcijų paketo dalis, paskolos įmonėms, su kuriomis įmonė susijusi dėl kitų įmonių akcijų paketo dalies, investicijos į ilgalaikį turtą, kitos paskolos ir nuosavas akcinis kapitalas, kiek pagal nacionalinius įstatymus jį leidžiama rodyti balanse; (16) ilgo naudojimo ilgalaikis materialusis turtas – ilgalaikis materialusis turtas, kurio naudingo tarnavimo laikas yra 15 ar daugiau metų. Pastatai, lėktuvai ir laivai laikomi ilgo naudojimo ilgalaikiu materialiuoju turtu; (17) naudotas turtas – ilgalaikis turtas, kurio naudingo tarnavimo laikas jau buvo iš dalies pasibaigęs jį įsigijus ir kurį galima toliau naudoti esamos būklės arba pataisytą; (18) pagerinimo sąnaudos – visos papildomos ilgalaikio turto išlaidos turto našumui reikšmingai padidinti arba jo veikimui reikšmingai pagerinti arba išlaidos, sudarančios daugiau negu 10 % pradinės turto nusidėvėjimo bazės; (19) atsargos ir nebaigti gaminiai – parduoti laikomas turtas, parduoti gaminamas turtas arba turtas medžiagų arba žaliavų, sunaudotinų gamyboje arba teikiant paslaugas, pavidalu; (20) ekonominės naudos gavėjas – asmuo, kuris iš esmės gauna visą naudą ir patiria visą riziką, susijusią su ilgalaikiu turtu, nepriklausomai nuo to, ar yra teisėtas savininkas. Mokesčio mokėtojas, kuris turi teisę turėti, naudoti ilgalaikį turtą ir jį perleisti ir kuriam tenka tokio turto nuostolių arba sugadinimo rizika, visais atvejais laikomas ekonominės naudos gavėju; (21) kompetentinga institucija – kiekvienos valstybės narės paskirta institucija visiems šios direktyvos įgyvendinimo klausimams spręsti; (22) pagrindinė mokesčių institucija – valstybės narės, kurioje pagrindinis mokesčio mokėtojas yra rezidentas arba kurioje yra mokesčio mokėtojo ne rezidento nuolatinė buveinė, kompetentinga institucija; (23) auditas – bet kokie užklausimai, patikros arba patikrinimai, kuriuos atlieka kompetentinga institucija, siekdama patikrinti, ar mokesčių mokėtojas laikosi šios direktyvos reikalavimų. 5 straipsnis Nuolatinė buveinė 1. Laikoma, kad mokesčio mokėtojas turi nuolatinę buveinę kitoje valstybėje, kurioje nėra įsikūrusi jo centrinė vadovybė ir kontrolės vienetas, kai jis toje kitoje valstybėje turi nuolatinę vietą, kurioje visiškai arba iš dalies vykdoma veikla, įskaitant: a) vadovybės vietą; b) filialą; c) biurą; d) gamyklą; e) cechą; f) kasyklą, naftos arba dujų gręžinį, karjerą arba bet kokią kitą gamtos išteklių gavybos vietą. 2. Statybų aikštelė arba statybos ar instaliavimo projektas nuolatine buveine laikomi tik tuo atveju, jeigu jo trukmė ilgesnė negu dvylika mėnesių. 3. Nepaisant 1 ir 2 dalių nuostatų, nuolatine buveine nelaikytina: a) infrastruktūros naudojimas tik mokesčio mokėtojui priklausančių prekių sandėliavimui, prekių išdėstymui arba pristatymui; b) mokesčio mokėtojui priklausančių prekių atsargų laikymo vieta tik sandėliavimui išdėstymui arba pristatymui; c) mokesčių mokėtojui priklausančių prekių atsargų laikymo vieta tik kito asmens vykdomo perdirbimo tikslais; d) nuolatinės veiklos vietos mokesčio mokėtojui išlaikymas tik prekių pirkimo arba informacijos rinkimo tikslais; e) nuolatinės veiklos vietos mokesčio mokėtojui išlaikymas tik kitos parengiamosios arba papildomos veiklos vykdymo tikslais; f) nuolatinės veiklos vietos išlaikymas tik bet kokio a–e punktuose nurodytos veiklos derinio tikslais, jeigu dėl šio derinio nuolatinės veiklos vietos bendra veikla yra pagalbinė arba papildoma. 4. Nepaisant 1 dalies, jeigu asmuo – kitas negu nepriklausomą statusą turintis atstovas, kuriam taikoma 5 dalis, veikia mokesčio mokėtojo vardu ir valstybėje turi įgaliojimus arba jais naudojasi sudarydamas sutartis mokesčio mokėtojo vardu, laikoma, kad mokesčio mokėtojas toje valstybėje turi nuolatinę buveinę bet kokiai veiklai, kurios asmuo imasi už mokesčio mokėtoją, nebent tokio asmens veikla apsiribojama 3 dalyje išvardyta veikla, kurią vykdant nuolatinėje veiklos vietoje, ta nuolatinė veiklos vieta netaptų nuolatine buveine pagal tos dalies nuostatas. 5. Laikoma, kad mokesčių mokėtojas neturi nuolatinės buveinės valstybėje vien dėl to, kad jis vykdo veiklą toje valstybėje per tarpininką, bendrą įgaliotąjį atstovą ar bet kokį kitą nepriklausomą statusą turintį atstovą, jeigu tokių asmenų veikla yra įprastinė jų veiklos dalis. 6. Tai, kad mokesčio mokėtojas, kuris valstybėje yra rezidentas, kontroliuoja mokesčio mokėtoją, kuris yra rezidentas kitoje valstybėje, arba yra tokio mokėtojo kontroliuojamas, arba toje kitoje valstybėje vykdo veiklą (nesvarbu, ar per nuolatinę buveinę, ar kitu būdu), savaime nereiškia, kad bet kurio iš mokesčio mokėtojų buveinė yra kito nuolatinė buveinė. III SKYRIUSŠIOJE DIREKTYVOJE NUMATYTOS SISTEMOS PASIRINKIMAS 6 straipsnis Sistemos pasirinkimas 1. Įmonė, kuriai taikoma ši direktyva ir kuri mokesčio tikslais yra rezidentė valstybėje narėje, gali pasirinkti šioje direktyvoje numatytą sistemą pagal direktyvoje nustatytas sąlygas. 2. Įmonė, kuriai taikoma ši direktyva ir kuri mokesčio tikslais nėra rezidentė valstybėje narėje, gali pasirinkti šioje direktyvoje numatytą sistemą pagal direktyvoje nustatytas sąlygas dėl valstybėje narėje savo išlaikomos nuolatinės buveinės. 3. Laikantis 1 ir 2 dalies, įmonė, kuri valstybėje narėje turi registruotą biurą, įregistravimo vietą arba pagrindinį administracijos centrą ir nėra pagal tos valstybės narės su trečiąja šalimi sudaryto susitarimo sąlygas laikoma rezidente toje trečiojoje šalyje mokesčio tikslais, laikoma rezidente mokesčio tikslais toje valstybėje narėje. 4. Jeigu pagal 3 dalį įmonė yra rezidentė daugiau negu vienoje valstybėje narėje, laikoma, kad ji yra rezidentė toje valstybėje narėje, kurioje yra jos pagrindinis administracijos centras. 5. Jeigu laivybos grupės nario arba vežimo vidaus vandens keliais grupės nario pagrindinis administracijos centras yra laive, laikoma, kad jis yra laivo buveinės uosto valstybėje narėje arba, kai tokio buveinės uosto nėra, valstybėje narėje, kurioje laivo operatorius yra rezidentas. 6. Įmonė, kuri yra rezidentė valstybėje narėje ir kuri pasirenka šioje direktyvoje numatytą sistemą, pagal tą sistemą turi mokėti pelno mokestį nuo visų pajamų iš bet kokio šaltinio, ar jos būtų gautos valstybėje narėje, kurioje ji yra rezidentė, ar už jos ribų. 7. Įmonė, kuri yra rezidentė trečiojoje šalyje ir kuri pasirenka šioje direktyvoje numatytą sistemą, pagal tą sistemą turi mokėti pelno mokestį nuo visų pajamų iš veiklos, vykdomos per nuolatinę buveinę valstybėje narėje. 7 straipsnis Taikytina teisė Įmonei, kuri turi teisę pasirinkti ir pasirenka šioje direktyvoje numatytą sistemą, nebetaikoma nacionalinė pelno mokesčio tvarka visais šioje direktyvoje reguliuojamais klausimais, jeigu nenumatyta kitaip. 8 straipsnis Direktyva yra viršesnė už valstybių narių tarpusavio susitarimus Šios direktyvos nuostatos taikomos nepaisant bet kokių joms prieštaraujančių nuostatų bet kokiuose valstybių narių tarpusavio susitarimuose. IV SKYRIUSMOKESČIO BAZĖS APSKAIČIAVIMAS 9 straipsnis Bendrieji principai 1. Apskaičiuojant mokesčio bazę pelnas ir nuostoliai pripažįstami tik tada, kai jie realiai gaunami. 2. Sandoriai ir apmokestinamieji įvykiai vertinami atskirai. 3. Mokesčio bazė apskaičiuojama nuosekliai, nebent pakeitimas pagrindžiamas išskirtinėmis aplinkybėmis. 4. Jeigu nenumatyta kitaip, nustatoma kiekvienų mokestinių metų mokesčio bazė. Jeigu nenumatyta kitaip, mokestinius metus sudaro bet kuris dvylikos mėnesių laikotarpis. 10 straipsnis Mokesčio bazės elementai Mokesčio bazė apskaičiuojama pagal pajamas, atėmus neapmokestinamąsias pajamas, atskaitomas išlaidas ir kitus atskaitomus straipsnius. 11 straipsnis Neapmokestinamosios pajamos Pelno mokesčiu nepamokestinama: a) subsidijos, tiesiogiai susijusios su ilgalaikio turto, kurio nusidėvėjimas skaičiuojamas pagal 32–42 straipsnius, įsigijimu, sukūrimu arba pagerinimu; b) pajamos iš perleisto grupės turto, nurodyto 39 straipsnio 2 dalyje, įskaitant nepiniginių dovanų rinkos vertę; c) gauto pelno paskirstymas; d) pajamos už perleistas akcijas; e) nuolatinės buveinės trečiojoje šalyje pajamos. 12 straipsnis Atskaitomos išlaidos Atskaitomos išlaidos apima visas pardavimo sąnaudas ir išlaidas, išskaičius pridėtinės vertės mokestį, kurias mokesčio mokėtojas patiria siekdamas gauti pajamų arba jas užsitikrinti, įskaitant mokslinių tyrimų ir plėtros sąnaudas bei sąnaudas, susidariusias dėl didinamo nuosavo kapitalo arba skolos verslo reikmėms. Atskaitomas išlaidas taip pat sudaro dovanos labdaros įstaigoms, kaip apibrėžta 16 straipsnyje, įsikūrusioms valstybėje narėje arba trečiojoje šalyje, kurios taiko susitarimą dėl keitimosi informacija gavus prašymą, kuris prilygsta Direktyvos 2011/16/ES nuostatoms. Didžiausia atskaitomų piniginių dovanų arba dovanų labdaros įstaigoms išlaidų suma – 0,5 % pajamų per mokestinius metus. 13 straipsnis Kiti atskaitomi straipsniai Pagal 32–42 straipsnius galimas proporcingas ilgalaikio turto nusidėvėjimo atskaitymas. 14 straipsnis Neatskaitomos išlaidos 1. Neatskaitomomis laikomos šios išlaidos: a) pelno paskirstymas ir nuosavo kapitalo arba skolos apmokėjimas; b) 50 % reprezentacinių sąnaudų; c) nepaskirstyto pelno perkėlimas į rezervą, kuris yra įmonės nuosavo kapitalo dalis; d) pelno mokestis; e) kyšiai; f) baudos ir nuobaudos, mokėtinos viešosios valdžios institucijai už bet kokį teisės akto pažeidimą; g) sąnaudos, kurias įmonė patiria gaudama pajamas, kurios neapmokestinamos pagal 11 straipsnį; nustatomas vienodas tokių sąnaudų tarifas – 5 % nuo tokių pajamų, nebent mokesčio mokėtojas gali įrodyti, kad pajamas gavo mažesnėmis sąnaudomis; h) piniginės dovanos ir kitos dovanos, išskyrus tas, kurios teikiamos labdaros įstaigoms, kaip apibrėžta 16 straipsnyje; i) išskyrus tai, kas numatyta 13 ir 20 straipsniuose, sąnaudos, susijusios su ilgalaikio turto įsigijimu, sukūrimu arba pagerinimu, išskyrus su moksliniais tyrimais ir plėtra susijusias sąnaudas; j) mokesčiai, išvardyti III priede, išskyrus akcizo mokesčius energetikos produktams, alkoholiui, alkoholiniams gėrimams ir tabako gaminiams. 2. Nepaisant 1 dalies j punkto, valstybė narė gali leisti išskaityti vieną ar daugiau III priede išvardytų mokesčių. Grupės atveju bet koks toks išskaitymas taikomas grupės narių, kurie toje valstybėje narėje yra rezidentai arba turi buveinę, proporcingai paskirstytai daliai. 3. Komisija gali priimti deleguotuosius teisės aktus pagal 127 straipsnį, laikydamasi 128, 129 ir 130 straipsniuose nustatytų sąlygų, kad III priedą būtų galima atitinkamai pakeisti ir įtraukti visus panašius mokesčius, kurie daugiau negu 20 % padidina bendrą valstybės narės, kurioje jie renkami, pelno mokesčio sumą. III priedo pakeitimai visų pirma taikomi mokesčio mokėtojams mokestiniais metais po pakeitimo. 15 straipsnis Akcininkų naudai patirtos išlaidos Akcininkui, kuris yra asmuo, jo sutuoktiniui, pagal tiesiąją giminystės liniją tėvams ir protėviams arba palikuonims, arba asocijuotosioms įmonėms, tiesiogiai ar netiesiogiai dalyvaujančioms mokesčio mokėtojo kontrolės, kapitalo arba valdymo reikaluose, suteikta nauda, kaip nurodyta 78 straipsnyje, nėra laikoma atskaitomomis išlaidomis, jeigu tokia nauda nebus suteikta nepriklausomai trečiajai šaliai. 16 straipsnis Labdaros įstaigos Įstaiga laikoma labdaros įstaiga, jeigu laikomasi šių sąlygų: a) ji yra juridinis asmuo ir yra pripažinta labdaros organizacija pagal valstybės, kurioje įsisteigusi, teisę; b) jos vienintelis arba pagrindinis tikslas ir veikla – darbas visuomenės labui; švietimo, socialinis, medicininis, kultūrinis, mokslo, filantropinis, religinis, aplinkos ar sporto tikslas laikomas darbu visuomenės labui, jeigu jis yra visuotinės svarbos; c) jos turtas nepakeičiamai skirtas jos tikslui paremti; d) jai taikomi informacijos apie ataskaitas ir veiklą atskleidimo reikalavimai; e) ji nėra politinė partija pagal valstybės narės, kurioje įsikūrusi, apibrėžimą. V SKYRIUSLAIKO IR DYDŽIO NUSTATYMAS 17 straipsnis Bendrieji principai Pajamos, išlaidos ir visi kiti atskaitomi straipsniai pripažįstami mokestiniais metais, kuriais jie susikaupia arba atsiranda, jeigu šioje direktyvoje nenumatyta kitaip. 18 straipsnis Pajamų susikaupimas Pajamos susikaupia, kai atsiranda teisė jas gauti ir kai galima pakankamai tiksliai nustatyti jų dydį, nepriklausomai nuo to, ar faktinis mokėjimas atidėtas. 19 straipsnis Atskaitomų išlaidų atsiradimas Atskaitomos išlaidos atsiranda tuo metu, kai laikomasi šių sąlygų: a) atsiranda įpareigojimas atlikti mokėjimą; b) įpareigojimo sumą galima pakankamai tiksliai nustatyti; c) prekybos prekėmis atveju, kai mokesčio mokėtojui perduodama didelė rizika ir nauda už prekių nuosavybę, o paslaugų teikimo atveju – kai jos mokesčio mokėtojui buvo suteiktos. 20 straipsnis Su nenudėvimu turtu susijusios sąnaudos Sąnaudos, susijusios su ilgalaikio turto, kurio nusidėvėjimas pagal 40 straipsnį neskaičiuojamas, įsigijimu, sukūrimu arba pagerinimu, atskaitomos mokestiniais metais, kuriais ilgalaikis turtas perduodamas, jeigu pajamos, gautos už perduotą turtą, įtraukiamos į mokesčio bazę. 21 straipsnis Atsargos ir nebaigti gaminiai Mokestinių metų atskaitomų išlaidų bendra suma padidinama atsargų ir nebaigtų gaminių verte mokestinių metų pradžioje ir sumažinama atsargų ir nebaigtų gaminių verte tų pačių mokestinių metų pabaigoje. Nedaromi jokie su ilgalaikėmis sutartimis susijusių atsargų ir nebaigtų gaminių patikslinimai. 22 straipsnis Vertinimas 1. Siekiant apskaičiuoti mokesčio bazę, sandoriai vertinami taip: a) piniginiu atlygiu už sandorį, pavyzdžiui, prekių arba paslaugų kaina; b) rinkos verte, kai atlygis už sandorį visiškai arba iš dalies nepiniginis; c) rinkos verte mokesčio mokėtojui gavus nepiniginę dovaną; d) rinkos verte mokesčio mokėtojui padovanojus nepiniginę dovaną, kai dovanojama kitoms nei labdaros įstaigoms; e) prekybai laikomo finansinio turto ir įsipareigojimų tikrąja verte; f) verte mokesčio tikslais nepiniginių dovanų labdaros įstaigoms atveju. 2. Mokesčio bazė, pajamos ir išlaidos apskaičiuojamos eurais per mokestinius metus arba perskaičiuojamos eurais paskutinę mokestinių metų dieną pagal metinį vidutinį Europos centrinio banko nustatytą kalendorinių metų valiutos keitimo kursą arba, jeigu mokestiniai metai nesutampa su kalendoriniais metais, pagal per visus mokestinius metus kasdien Europos centrinio banko skelbiamų kursų vidurkį. Ši nuostata netaikoma pavieniam mokesčio mokėtojui, įsikūrusiam valstybėje narėje, kuri nėra įsivedusi euro. Nuostata taip pat netaikoma grupei, jeigu visi grupės nariai įsikūrę toje pačioje valstybėje narėje ir ta valstybė narė nėra įsivedusi euro. 23 straipsnis Prekybai laikomas finansinis turtas ir įsipareigojimai (prekybos knyga) 1. Finansinis turtas arba įsipareigojimai priskiriami prekybai laikomam finansiniam turtui ir įsipareigojimams, jeigu jie yra vieni iš šių: a) įgyti arba atsiradę daugiausia turint tikslą parduoti arba perpirkti artimoje ateityje; b) dalis bendrai valdomų finansinių priemonių, įskaitant išvestines priemones, portfelio ir yra įrodymų, kad jie neseniai buvo panaudoti trumpalaikio pobūdžio pelnui gauti. 2. Nepaisant 18 ir 19 straipsnių, į mokesčio bazę įtraukiamas bet koks prekybai laikomo finansinio turto arba įsipareigojimų tikrosios vertės mokestinių metų pabaigoje ir tikrosios vertės tų pačių mokestinių metų pradžioje arba įsigijimo dieną, jeigu ji vėlesnė, skirtumas. 3. Jeigu prekybai laikomas finansinis turtas arba įsipareigojimai perduodami, gautos pajamos pridedamos prie mokesčio bazės. Tikroji vertė mokestinių metų pradžioje arba rinkos vertė įsigijimo dieną, jeigu ji vėlesnė, atskaitoma. 24 straipsnis Ilgalaikės sutartys 1. Ilgalaikė sutartis yra tokia sutartis, kuri atitinka šias sąlygas: a) yra sudaryta dėl gamybos, instaliavimo ar statybos arba dėl paslaugų teikimo; b) jos terminas yra ilgesnis negu 12 mėnesių arba tikėtina, kad bus ilgesnis. 2. Nepaisant 18 straipsnio, mokesčio tikslais pripažįstama tokia pajamų, susijusių su ilgalaike sutartimi, suma, kuri atitinka atitinkamais mokestiniais metais įvykdytą sutarties dalį. Užbaigimo procentinė dalis nustatoma arba nurodant, kokią bendrų apskaičiuotų sąnaudų santykinę dalį sudaro tų metų sąnaudos, arba nurodant užbaigimo etapo ekspertų vertinimą tų mokestinių metų pabaigoje. 3. Į sąnaudas, susijusias su ilgalaikėmis sutartimis, atsižvelgiama tais mokestiniais metais, kuriais jos patiriamos. 25 straipsnis Atidėjiniai 1. Nepaisant 19 straipsnio, jeigu mokestinių metų pabaigoje nustatoma, kad mokesčio mokėtojas turi teisinį įsipareigojimą arba galimą būsimą teisinį įsipareigojimą, atsirandantį dėl vykdomos veiklos arba sandorių tais arba ankstesniais mokestiniais metais, bet kokia suma, susidariusi dėl to įsipareigojimo, kurią galima patikimai apskaičiuoti, atskaitoma, jeigu tikimasi, kad galiausiai padengus sumą bus gautos atskaitomos išlaidos. Jeigu įsipareigojimas susijęs su veikla arba sandoriu, kuris tęsis kelerius būsimus mokestinius metus, atskaitoma suma proporcingai paskirstoma planuojamai veiklos arba sandorio trukmei, atsižvelgiant į iš jų gaunamas pajamas. Pagal šį straipsnį atskaitomos sumos peržiūrimos ir patikslinamos kiekvienų mokestinių metų pabaigoje. Būsimais metais apskaičiuojant mokesčio bazę atsižvelgiama į sumas, kurios jau atskaitytos. 2. Patikima sąmata yra planuojamos išlaidos, kurių reikia esamiems įsipareigojimams įvykdyti iki mokestinių metų pabaigos, jeigu sąmata grindžiama visais svarbiais veiksniais, įskaitant įmonės, grupės arba pramonės šakos ankstesnę patirtį. Nustatant atidėjinį, naudojamos šios priemonės: a) atsižvelgiama į visą riziką ir neapibrėžtumus. Tačiau neapibrėžtumu perteklinių atidėjinių sudarymas nepateisinamas; b) jeigu atidėjinio terminas yra 12 mėnesių arba ilgesnis ir nėra sutartos diskonto normos, atidėjinys diskontuojamas metiniu euro tarpbankinio skolinimo palūkanų normos („Euribor“) vidurkiu už obligacijas, kurių išpirkimo terminas 12 mėnesių, kaip paskelbta Europos centrinio banko, kalendoriniais metais, kuriais baigiasi mokestiniai metai; c) atsižvelgiama į būsimus įvykius, kai jie pagrįstai gali įvykti; d) atsižvelgiama į būsimą naudą, tiesiogiai susijusią su įvykiu, dėl kurio daromas atidėjinys. 26 straipsnis Pensijos Atidėjinių pensijoms atveju taikomi aktuariniai metodai, siekiant patikimai apskaičiuoti išmokų, kurias darbuotojai užsidirbo mainais už savo darbą per einamąjį ir ankstesnį laikotarpį, dydį. Atidėjinys pensijoms diskontuojamas atsižvelgiant į „Euribor“ už obligacijas, kurių išpirkimo terminas 12 mėnesių, kaip paskelbta Europos centrinio banko. Apskaičiavimas grindžiamas metiniu tos normos vidurkiu kalendoriniais metais, kuriais baigiasi mokestiniai metai. 27 straipsnis Blogų skolų atskaitymas 1. Leidžiama atskaityti būsimas blogas skolas, jeigu laikomasi šių sąlygų: a) mokestinių metų pabaigoje mokesčio mokėtojas imasi visų pagrįstų priemonių mokėjimams atlikti ir pagrįstai mano, kad nebus galima grąžinti visos skolos arba jos dalies; arba mokesčio mokėtojas turi daug vienodų gautinų sumų ir gali patikimai apskaičiuoti būsimų blogų skolų sumą procentais, darydamas nuorodą į visus svarbius veiksnius, įskaitant, jeigu taikytina, ankstesnę patirtį; b) skolininkas nėra tos pačios grupės narys kaip ir mokesčio mokėtojas; c) dėl blogos skolos atskaitymo pagal 41 straipsnį neprašyta; d) kai bloga skola siejama su pirkėjų įsiskolinimu, skolą atitinkanti suma į mokesčio bazę įtraukiama kaip pajamos. 2. Nustatant, ar imtasi visų pagrįstų priemonių, kad būtų atliktas mokėjimas, atsižvelgiama: a) ar surinkimo sąnaudos neproporcingos skolai; b) ar yra kokių nors sėkmingo surinkimo perspektyvų; c) ar tam tikromis aplinkybėmis pagrįsta tikėtis, kad įmonė imsis surinkimo. 3. Jeigu apmokamas anksčiau kaip bloga skola atskaitytas mokėjimo reikalavimas, susigrąžinta suma pridedama prie apmokėjimo metų mokesčio bazės. 28 straipsnis Rizikos draudimas Dėl rizikos draudimo priemonių gautas pelnas ir nuostoliai vertinami taip pat kaip atitinkamas apdraustojo objekto pelnas ir nuostoliai. Kai mokesčio mokėtojai yra grupės nariai, rizikos draudimo priemonę ir apdraustąjį objektą gali turėti skirtingi grupės nariai. Rizikos draudimo ryšys yra, jeigu laikomasi šių abiejų sąlygų: a) rizikos draudimo ryšys oficialiai nustatytas ir iš anksto patvirtintas dokumentais; b) tikimasi, kad rizikos draudimas bus labai veiksmingas, ir veiksmingumą galima patikimai nustatyti. 29 straipsnis Atsargos ir nebaigti gaminiai 1. Atsargų ir nebaigtų gaminių, kurie vienas kito paprastai tarpusavyje nepakeičia, bei pagamintų prekių arba suteiktų paslaugų ir išskaidytų konkretiems projektams savikaina nustatoma atskirai. Kitų atsargų ir nebaigtų gaminių savikaina nustatoma naudojant anksčiau įsigytų atsargų sunaudojimo metodą (FIFO) arba svertinio vidurkio sąnaudų metodą. 2. Mokesčio mokėtojas nuosekliai naudoja tą patį visų panašaus pobūdžio ir panaudojimo atsargų ir nebaigtų gaminių vertinimo metodą. Atsargų ir nebaigtų gaminių savikaina apima visas įsigijimo sąnaudas, tiesiogines perdirbimo sąnaudas ir kitas tiesiogines sąnaudas, susidariusias gabenant atsargas ir nebaigtus gaminius į dabartinę jų buvimo vietą ir suteikiant jiems dabartinę būklę. Sąnaudos nurodomos be pridėtinės vertės mokesčio. Mokesčio mokėtojas, kuris netiesiogines sąnaudas įtraukė į atsargų ir nebaigtų gaminių vertinimą prieš pasirinkdamas šioje direktyvoje numatytą sistemą, gali ir toliau taikyti netiesioginių sąnaudų metodą. 3. Atsargos ir nebaigti gaminiai vertinami nuosekliai. 4. Atsargos ir nebaigti gaminiai vertinami paskutinę mokestinių metų dieną savikaina arba grynąja galimo realizavimo verte (mažesniąja iš jų). Grynoji galimo realizavimo vertė – įvertinta pardavimo kaina įprastinės veiklos metu, atėmus įvertintas gamybos užbaigimo sąnaudas ir įvertintas pardavimo sąnaudas. 30 straipsnis Draudimo įmonės Draudimo įmonėms, kurioms leidžiama vykdyti veiklą valstybėse narėse pagal Tarybos direktyvą 73/239/EEB[15] dėl draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/83/EB[16] dėl gyvybės draudimo ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/68/EB[17] dėl perdraudimo, taikomos tokios papildomos taisyklės: a) į mokesčio bazę įtraukiamas turto, į kurį investuojama gyvybės draudimo poliso turėtojo naudai su investicine rizika, rinkos vertės, nustatytos tų pačių mokestinių metų pabaigoje ir pradžioje, arba užbaigus pirkimą, jeigu jis atliktas vėliau, skirtumas; b) į mokesčio bazę įtraukiamas turto, į kurį investuojama gyvybės draudimo poliso turėtojo naudai su investicine rizika, rinkos vertės, nustatytos perleidimo metu ir mokestinių metų pradžioje, arba užbaigus pirkimą, jeigu jis atliktas vėliau, skirtumas; c) draudimo įmonių techniniai atidėjiniai, nustatyti pagal Direktyvą 91/674/EEB[18], atskaitomi, išskyrus svyravimo išlyginimo atidėjinius. Valstybė narė gali numatyti svyravimo išlyginimo atidėjinių atskaitymą. Grupės atveju bet koks toks svyravimo išlyginimo atidėjinių atskaitymas taikomas grupės narių, kurie toje valstybėje narėje yra rezidentai arba turi buveinę, proporcingai paskirstytai daliai. Atskaitomos sumos peržiūrimos ir patikslinamos kiekvienų mokestinių metų pabaigoje. Būsimais metais apskaičiuojant mokesčio bazę atsižvelgiama į sumas, kurios jau atskaitytos. 31 straipsnis Turto perdavimas į trečiąją šalį 1. Mokesčio mokėtojo rezidento atliekamas ilgalaikio turto perdavimas savo nuolatinei buveinei trečiojoje šalyje laikomas turto perleidimu, siekiant apskaičiuoti mokesčio mokėtojo rezidento mokesčio bazę mokestiniais metais, kai įvyko perdavimas. Mokesčio mokėtojo ne rezidento atliekamas ilgalaikio turto perdavimas iš savo nuolatinės buveinės valstybėje narėje į trečiąją šalį taip pat laikomas turto perleidimu. 2. 1 dalis netaikoma, jeigu trečioji šalis yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis ir yra sudarytas tos trečiosios šalies ir valstybės narės, kurioje mokesčio mokėtojas yra rezidentas arba kurioje yra nuolatinė buveinė, susitarimas dėl keitimosi informacija, prilyginamas Direktyvai 2011/16/ES. VI SKYRIUSILGALAIKIO TURTO NUSIDĖVĖJIMAS 32 straipsnis Ilgalaikio turto registras Kiekvieno ilgalaikio turto įsigijimo, sukūrimo arba pagerinimo sąnaudos, kartu nurodant atitinkamą datą, į ilgalaikio turto registrą įrašomos atskirai. 33 straipsnis Nusidėvėjimo bazė 1. Nusidėvėjimo bazę sudaro visos sąnaudos, tiesiogiai susijusios su ilgalaikio turto įsigijimu, sukūrimu arba pagerinimu. Į sąnaudas atskaitomas pridėtinės vertės mokestis neįskaičiuojamas. Mokesčio mokėtojo sukurto ilgalaikio turto atveju prie nusidėvėjimo bazės netiesioginės turto sukūrimo sąnaudos taip pat pridedamos, jeigu jos nėra atskaitomos kitais būdais. 2. Kaip dovana gauto turto nusidėvėjimo bazė yra jo į pajamas įtraukta rinkos vertė. 3. Nudėvimo ilgalaikio turto nusidėvėjimo bazė mažinama bet kokia subsidija, tiesiogiai susijusia su turto įsigijimu, sukūrimu arba pagerinimu, kaip nurodyta 11 straipsnio a dalyje. 34 straipsnis Teisė apskaičiuoti nusidėvėjimą 1. Pagal 3 dalį nusidėvėjimą atskaito ekonominės naudos gavėjas. 2. Nuomos sutarčių, pagal kurias ekonominė ir teisinė nuosavybė nesutampa, atveju ekonominės naudos gavėjas turi teisę nuo savo mokesčio bazės atskaityti nuomos įmokos palūkanų elementą. Nuomos įmokos palūkanų elementas įtraukiamas į teisėto savininko mokesčio bazę. 3. Tuo pačiu metu ilgalaikio turto nusidėvėjimą gali apskaičiuoti ne daugiau kaip vienas mokesčio mokėtojas. Jeigu turto ekonominės naudos gavėjo negalima nustatyti, nusidėvėjimą turi teisę atskaityti teisėtas savininkas. Tokiu atveju nuomos įmokos palūkanų elementas į teisėto savininko mokesčio bazę neįtraukiamas. 4. Mokesčio mokėtojas negali atsisakyti skaičiuoti nusidėvėjimo. 5. Komisija gali priimti deleguotuosius teisės aktus pagal 127 straipsnį, laikydamasi 128, 129 ir 130 straipsniuose nustatytų sąlygų, kad nustatytų išsamesnes taisykles, kaip: a) apibrėžti – visų pirma nuomos būdu – įgyjamo turto teisinę ir ekonominę nuosavybę; b) apskaičiuoti nuomos įmokų kapitalo ir palūkanų elementus; c) apskaičiuoti nuoma įsigyjamo turto nusidėvėjimo bazę. 35 straipsnis Pagerinimo sąnaudų nusidėvėjimas Pagerinimo sąnaudų nusidėvėjimas apskaičiuojamas pagal ilgalaikiam turtui, kuris buvo pagerintas, taikomas taisykles, tarsi jos būtų susijusios su naujai įgytu ilgalaikiu turtu. 36 straipsnis Atskirai nudėvimas turtas 1. Nepažeidžiant 2 dalies ir 39 bei 40 straipsnių, ilgalaikio turto nusidėvėjimas apskaičiuojamas atskirai per nustatytą jo naudingo tarnavimo laiką pagal tiesinį metodą. Nustatomas toks ilgalaikio turto naudingo tarnavimo laikas: a) pastatų – 40 metų; b) ilgalaikio materialiojo turto, išskyrus pastatus – 15 metų; c) nematerialiojo turto – laikotarpis, per kurį turtas teisiškai apsaugotas arba į kurį suteikiama teisė, arba, jeigu laikotarpio negalima nustatyti – 15 metų. 2. Naudoti pastatai, naudotas ilgalaikis materialusis turtas ir naudotas nematerialusis turtas nudėvimas pagal šias taisykles: a) naudoti pastatai nudėvimi per 40 metų, nebent mokesčio mokėtojas įrodo, kad apskaičiuotas likęs pastato naudingo tarnavimo laikas trumpesnis negu 40 metų; tokiu atveju jis nudėvimas per trumpesnį laiką; b) naudotas ilgalaikis materialusis turtas nudėvimas per 15 metų, nebent mokesčio mokėtojas įrodo, kad apskaičiuotas likęs turto naudingo tarnavimo laikas trumpesnis negu 15 metų; tokiu atveju jis nudėvimas per tą trumpesnį laiką; c) naudotas nematerialusis turtas nudėvimas per 15 metų, nebent galima nustatyti likusį laikotarpį, per kurį taikoma turto teisinė apsauga arba per kurį į jį suteikiama teisė; tokiu atveju jis nudėvimas per tą laikotarpį. 37 straipsnis Laikas 1. Visų metų nusidėvėjimas atskaitomas įsigijimo arba naudojimo pradžios metais, atsižvelgiant į tai, kurie iš jų vėlesni. Perleidimo metais nusidėvėjimas neatskaitomas. 2. Kai per mokestinius metus turtas savanoriškai arba nesavanoriškai perleidžiamas, jo vertė mokesčio tikslais ir bet kokių dėl turto atsiradusių pagerinimo sąnaudų vertė mokesčio tikslais atskaitoma nuo tų metų mokesčio bazės. Kai ilgalaikiam turtui taikomas išimtinis atskaitymas pagal 41 straipsnį, atskaitymas pagal 20 straipsnį sumažinamas, siekiant atsižvelgti į jau atliktą išimtinį atskaitymą. 38 straipsnis Pakeitimo turtui taikoma reinvestavimo nuolaida 1. Kai pajamos iš perleidžiamo atskirai nudėvimo turto turi būti reinvestuotos iki antrųjų mokestinių metų, einančių po mokestinių metų, kuriais įvyko perleidimas, pabaigos į turtą, kuris naudojamas tokiu pačiu arba panašiu tikslu, suma, kuria tokios pajamos viršija turto vertę mokesčio tikslais, atskaitoma turto perleidimo metais. Pakeitimo turto nusidėvėjimo bazė sumažinama tokia pačia suma. Turtas, kuris perleidžiamas savanoriškai, turi būti nuosavybėje ne trumpesnį negu trejų metų laikotarpį iki perleidimo. 2. Pakeitimo turtą galima įsigyti mokestiniais metais iki perdavimo. Jeigu pakeitimo turtas neįsigyjamas iki antrųjų mokestinių metų, einančių po mokestinių metų, kuriais įvyko perleidimas, pabaigos, perleidimo metais atskaitoma suma, padidinta 10 %, pridedama prie mokesčio bazės antraisiais mokestiniais metais po perleidimo. 3. Jeigu mokesčio mokėtojas palieka grupę, kurios narys jis yra, arba nustoja taikyti šioje direktyvoje numatytą sistemą per pirmuosius metus, neįsigijęs pakeitimo turto, perleidimo metais atskaityta suma pridedama prie mokesčio bazės. Jeigu mokesčio mokėtojas palieka grupę arba nustoja taikyti sistemą antraisiais metais, ta suma didinama 10 %. 39 straipsnis Bendras grupės turtas 1. Kitas nei 36 ir 40 straipsniuose nurodytas ilgalaikis turtas nudėvimas kaip bendras grupės turtas pagal metinę 25 % nusidėvėjimo bazės normą. 2. Bendro grupės turto nusidėvėjimo bazė mokestinių metų pabaigoje yra jo vertė mokesčio tikslais ankstesnių metų pabaigoje, patikslinta dėl turto, kuris einamaisiais metais įtraukiamas į bendrą grupės turtą arba iš jos išbraukiamas. Patikslinamos turto įsigijimo, sukūrimo arba pagerinimo sąnaudos (kurios sudedamos) ir pajamos iš perleisto turto ir bet kokia gauta kompensacija už turto nuostolį arba sunaikinimą (kuris atimamas). 3. Jeigu pagal 2 dalį apskaičiuota nusidėvėjimo bazė yra neigiama suma, suma sudedama, kad nusidėvėjimo bazė būtų nulis. Ta pati suma pridedama prie mokesčio bazės. 40 straipsnis Nenudėvimas turtas Nenudėvimas turtas: a) ilgalaikis materialusis turtas, kuris neturi susidėvėti ir pasenti, pavyzdžiui, žemė, vaizduojamosios dailės kūriniai, antikvariniai daiktai arba papuošalai; b) finansinis turtas. 41 straipsnis Išimtinis nudėvėjimas 1. Jeigu, išimtinėmis aplinkybėmis, mokesčio mokėtojas parodo, kad nenudėvimo ilgalaikio turto vertė nuolatos mažėjo mokestinių metų pabaigoje, jis gali atskaityti sumą, lygią vertės sumažėjimui. Tačiau toks atskaitymas negalimas, jeigu tai turtas, kurį perleidus gautos pajamos neapmokestinamos. 2. Jeigu turto vertė, kurio nusidėvėjimas tokia išimties tvarka ankstesniais mokestiniais metais buvo skaičiuojamas, vėliau padidėja, padidėjimą atitinkanti suma pridedama prie mokesčio bazės tais metais, kai įvyko padidėjimas. Tačiau bet koks toks pridėjimas arba pridėjimai kartu neviršija iš pradžių atlikto atskaitymo sumos. 42 straipsnis Ilgalaikio turto kategorijų patikslinimas Komisija gali priimti deleguotuosius teisės aktus pagal 127 straipsnį, laikydamasi 128, 129 ir 130 straipsniuose nustatytų sąlygų, kad tiksliau apibrėžtų šiame skyriuje nurodyto ilgalaikio turto kategorijas. VII SKYRIUSNUOSTOLIAI 43 straipsnis Nuostoliai 1. Mokesčio mokėtojo arba mokesčio mokėtojo ne rezidento nuolatinės buveinės mokestiniais metais patiriami nuostoliai gali būti atskaitomi vėlesniais mokestiniais metais, jeigu šioje direktyvoje nenumatyta kitaip. 2. Sumažinus mokesčio bazę, atsižvelgiant į ankstesnių mokestinių metų nuostolius, neigiama suma negaunama. 3. Pirmiausia atsižvelgiama į seniausius nuostolius. VIII SKYRIUSŠIOJE DIREKTYVOJE NUMATYTOS SISTEMOS TAIKYMO PRADŽIĄ IR PABAIGĄ REGLAMENTUOJANČIOS NUOSTATOS 44 straipsnis Turto ir įsipareigojimų pripažinimo ir vertinimo bendroji taisyklė Kai mokesčio mokėtojas pasirenka taikyti šioje direktyvoje numatytą sistemą, visas turtas ir įsipareigojimai pripažįstami jų verte, kuri apskaičiuojama pagal nacionalines mokesčių taisykles iš karto prieš tą dieną, kurią pradedama taikyti sistema, jeigu šioje direktyvoje nenumatyta kitaip. 45 straipsnis Ilgalaikio turto apibūdinimas nudėvėjimo tikslais 1. Pradedant taikyti šioje direktyvoje numatytą sistemą ilgalaikis turtas nudėvimas pagal 32–42 straipsnius. 2. Nepaisant 1 dalies, taikomos šios nusidėvėjimo skaičiavimo taisyklės: a) ilgalaikis turtas, kuris atskirai nudėvimas tiek pagal anksčiau mokesčio mokėtojui taikytą nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, tiek pagal sistemos taisykles, nudėvimas pagal 36 straipsnio 2 dalį; b) ilgalaikis turtas, kuris atskirai nudėvimas pagal anksčiau mokesčio mokėtojui taikytą nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, bet ne pagal sistemos taisykles, įtraukiamas į bendrą grupės turtą, numatytą 39 straipsnyje; c) ilgalaikis turtas, kuris įtraukiamas į bendrą grupės turtą nusidėvėjimo apskaičiavimo tikslais pagal anksčiau mokesčio mokėtojui taikytą nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, pagal sistemą įtraukiamas į bendrą grupės turtą, numatytą 39 straipsnyje, net tuo atveju, kai pagal šios sistemos taisykles jis nudėvimas atskirai; d) ilgalaikis turtas, kuris nenudėvimas arba nebuvo nudėvėtas pagal anksčiau mokesčio mokėtojui taikytą nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, bet yra nudėvimas pagal šios sistemos taisykles, nudėvimas pagal 36 straipsnio 1 dalį arba, atitinkamais atvejais, pagal 39 straipsnį. 46 straipsnis Ilgalaikės sutartys pradedant taikyti sistemą Pajamos ir išlaidos, kurios pagal 24 straipsnio 2 ir 3 dalis laikomos sukauptomis arba atsiradusiomis prieš mokesčio mokėtojui pasirenkant šioje direktyvoje numatytą sistemą, bet kurios dar nebuvo įtrauktos į mokesčio bazę pagal anksčiau mokesčio mokėtojui taikytą nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, pridedamos prie mokesčio bazės arba, atitinkamais atvejais, iš jos atskaitomos, atsižvelgiant į nacionalinio įstatymo taisykles dėl laiko. Iš mokesčio bazės atskaitomos pajamos, kurios buvo apmokestintos pagal prieš mokesčio mokėtojui pasirenkant sistemą taikytą nacionalinį pelno mokesčio įstatymą ir kurių suma didesnė už sumą, kuri būtų buvusi įtraukta į mokesčio bazę pagal 24 straipsnio 2 dalį. 47 straipsnis Atidėjiniai ir atskaitymai pradedant taikyti sistemą 1. Atidėjiniai, atidėjiniai pensijoms ir blogos skolos atskaitymai, numatyti 25, 26 ir 27 straipsniuose, atskaitomi tik tiek, kiek jie susidaro dėl veiklos arba sandorių, kurie vykdomi mokesčio mokėtojui pasirinkus šioje direktyvoje numatytą sistemą. 2. Atskaitomos išlaidos, patirtos dėl veiklos arba sandorių, kurie vykdyti prieš mokesčio mokėtojui pasirinkus taikyti šią sistemą, bet dėl kurių atskaitymai nedaryti. 3. Sumos, atskaitytos prieš pasirinkus sistemą, negali būti vėl atskaitomos. 48 straipsnis Nuostoliai prieš pradedant taikyti sistemą Kai mokesčio mokėtojas patiria nuostolių prieš pasirinkdamas šioje direktyvoje numatytą sistemą, kurie galėtų būti perkeliami į būsimą laikotarpį pagal nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, bet dar nebuvo užskaityti apmokestinamu pelnu, tie nuostoliai gali būti atskaitomi iš mokesčio bazės tiek, kiek numatyta pagal tą nacionalinį įstatymą. 49 straipsnis Bendroji sistemos nebetaikymo taisyklė Kai mokesčio mokėtojas palieka šioje direktyvoje numatytą sistemą, jo turtas ir įsipareigojimai pripažįstami jų verte, kuri apskaičiuota pagal sistemos taisykles, jeigu šioje direktyvoje nenumatyta kitaip. 50 straipsnis Grupės ilgalaikio turto nudėvėjimas Kai mokesčio mokėtojas palieka šioje direktyvoje numatytą sistemą, jo bendro grupės turto dalis pagal šioje direktyvoje numatytą sistemą toliau taik ytinų nacionalinių mokesčių taisyklių tikslais pripažįstama kaip viena grupės turto dalis, kuri nudėvima pagal mažėjančio balanso metodą pagal metinę 25 % normą. 51 straipsnis Ilgalaikės sutartys paliekant sistemą Po to, kai mokesčio mokėtojas palieka sistemą, dėl ilgalaikių sutarčių susidarančios pajamos ir išlaidos vertinamos pagal toliau taikytiną nacionalinį pelno mokesčio įstatymą. Tačiau į pajamas ir išlaidas, į kurias jau atsižvelgta mokesčio tikslais pagal šioje direktyvoje numatytą sistemą, dar kartą neatsižvelgiama. 52 straipsnis Atidėjiniai ir atskaitymai paliekant sistemą Po to, kai mokesčio mokėtojas palieka šioje direktyvoje numatytą sistemą, išlaidos, kurios jau buvo atskaitytos pagal 25–27 straipsnius, dar kartą neatskaitomos. 53 straipsnis Nuostoliai paliekant sistemą Mokesčio mokėtojo patirti nuostoliai, kurie dar nebuvo užskaityti apmokestinamu pelnu pagal šioje direktyvoje numatytos sistemos taisykles, perkeliami į būsimą laikotarpį pagal nacionalinį pelno mokesčio įstatymą. IX SKYRIUSKONSOLIDAVIMAS 54 straipsnis Reikalavimus atitinkančios patronuojamosios įmonės 1. Reikalavimus atitinkančios patronuojamosios įmonės yra visos tiesioginės ir žemesnės grandies patronuojamosios įmonės, kurių patronuojančioji įmonė turi šias teises: a) teisę turėti daugiau negu 50 % balsavimo teisių; b) nuosavybės teisę, kuri sudaro daugiau negu 75 % įmonės kapitalo arba daugiau negu 75 % teisių, suteikiančių teisę į pelną. 2. Siekiant apskaičiuoti 1 dalyje nurodytas viršutines ribas įmonėms, kurios nėra tiesioginės patronuojamosios įmonės, taikomos šios taisyklės: a) kai tik pasiekiama balsavimo teisių viršutinė riba tiesioginės ir žemesnės grandies patronuojamųjų įmonių atžvilgiu, laikoma, kad patronuojančioji įmonė turi 100 % tokių teisių; b) teisė į pelną ir kapitalo nuosavybę apskaičiuojama padauginant kiekvienoje grandyje tarpinėse patronuojamosiose įmonėse turimą akcijų paketo dalį. Apskaičiuojant taip pat turi būti atsižvelgiama į nuosavybės teises, sudarančias 75 % arba mažiau, kurias tiesiogiai ar netiesiogiai turi patronuojančioji įmonė, įskaitant teises trečiojoje šalyje įsisteigusiose įmonėse. 55 straipsnis Grupės sudarymas 1. Mokesčio mokėtojas rezidentas grupę sudaro su: a) savo visomis nuolatinėmis buveinėmis kitose valstybėse narėse; b) savo visomis valstybėje narėje įsikūrusiomis reikalavimus atitinkančių patronuojamųjų įmonių, kurios yra rezidentės trečiojoje šalyje, nuolatinėmis buveinėmis; c) visomis reikalavimus atitinkančiomis savo patronuojamosiomis įmonėmis, kurios yra rezidentės vienoje arba daugiau valstybių narių; d) kitais mokesčio mokėtojais rezidentais, kurie yra tos pačios įmonės, kuri yra rezidentė trečiojoje šalyje ir atitinka 2 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytas sąlygas, reikalavimus atitinkančios patronuojamosios įmonės. 2. Mokesčių mokėtojas ne rezidentas sudaro visų savo nuolatinių buveinių, įsikūrusių valstybėse narėse ir visų savo reikalavimus atitinančių patronuojamųjų įmonių, kurios yra rezidentės vienoje ar daugiau valstybių narių, įskaitant nuolatines pastarųjų buveines valstybėse narėse, grupę. 56 straipsnis Nemokumas Nemoki arba likviduojama įmonė negali tapti grupės nare. Mokesčio mokėtojas, dėl kurio pateikta nemokumo deklaracija arba kuris yra likviduojamas, iš karto palieka grupę. 57 straipsnis Konsolidavimo mastas 1. Grupės narių mokesčio bazės konsoliduojamos. 2. Kai konsoliduotoji mokesčio bazė yra neigiama, nuostoliai perkeliami į būsimą laikotarpį ir užskaitomi kito laikotarpio teigiama konsoliduotąja mokesčio baze. Kai konsoliduotoji mokesčio bazė teigiama, ji paskirstoma pagal 86–102 straipsnius. 58 straipsnis Laikas 1. 54 straipsnyje nurodytų viršutinių ribų privaloma laikytis per visus mokestinius metus. 2. Nepaisant 1 dalies, mokesčio mokėtojas tampa grupės nariu tą dieną, kurią pasiekiamos 54 straipsnyje nustatytos viršutinės ribos. Viršutinių ribų turi būti laikomasi mažiausiai devynis mėnesius iš eilės, priešingu atveju laikoma, kad mokesčio mokėtojas niekada nebuvo grupės nariu. 59 straipsnis Vidinių grupės sandorių neįtraukimas 1. Apskaičiuojant konsoliduotąją mokesčio bazę, neatsižvelgiama į tiesiogiai tarp grupės narių vykdomų sandorių pelną ir nuostolius. 2. Siekiant nustatyti, ar įvykdytas vidinis grupės sandoris, abi sandorio šalys turi būti grupės narės sandorio vykdymo metu, o susijusios pajamos ir išlaidos – pripažįstamos. 3. Grupė taiko nuoseklų ir tinkamą dokumentavimo metodą vidiniams grupės sandoriams registruoti. Grupė gali pakeisti metodą tik dėl pagrįstų komercinių priežasčių mokestinių metų pradžioje. 4. Vidinių grupės sandorių registravimo metodas leidžia identifikuoti visus vidinius grupės perdavimo ir pardavimo sandorius savikaina arba verte mokesčio tikslais, atsižvelgiant į tai, kuri iš jų mažesnė. 60 straipsnis Apmokestinimas išskaičiuojamuoju mokesčiu ir apmokestinimas prie šaltinio Sandoriai tarp grupės narių išskaičiuojamuoju mokesčiu arba prie šaltinio neapmokestinami. X SKYRIUS TAPIMAS GRUPĖS NARIU IR NARYSTĖS GRUPĖJE NUTRAUKIMAS 61 straipsnis Ilgalaikis turtas tampant grupės nariu Jeigu mokesčio mokėtojas yra nenudėvimo arba atskirai nudėvimo ilgalaikio turto ekonominės naudos gavėjas tą dieną, kai tampa grupės nariu, ir jeigu bet kokį tokį turtą grupės narys perleidžia per penkerius metus nuo tos datos, perleidimo metais daromas šio turto ekonominę nuosavybę turėjusio grupės nario proporcingai paskirstytos dalies patikslinimas. Tokio perleidimo pajamos pridedamos prie tos dalies, o sąnaudos, susijusios su nenudėvimu turtu ir nudėvimo turto verte mokesčio tikslais, atskaitomos. Tokiu būdu patikslinamas ir finansinis turtas, išskyrus susietose įmonėse turimas akcijas, akcijų paketo dalis ir nuosavas akcijas. Jeigu dėl veiklos reorganizavimo mokesčio mokėtojo nebelieka arba nebelieka nuolatinės buveinės valstybėje narėje, kurioje jis buvo rezidentas tą dieną, kai tapo grupės nariu, šio straipsnio nuostatų taikymo tikslais laikoma, kad ten jis turi nuolatinę buveinę. 62 straipsnis Ilgalaikės sutartys tampant grupės nariu Prieš mokesčio mokėtojui tampant grupės nariu, pagal 24 straipsnio 2 ir 3 dalis sukauptos pajamos ir išlaidos, kurios dar nebuvo įtrauktos į mokesčio apskaičiavimą pagal taikytiną nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, pridedamos prie proporcingai paskirstytos dalies arba iš jos atskaitomos pagal nacionalinio įstatymo laiką reglamentuojančias taisykles. Iš proporcingai paskirstytos dalies atskaitomos pajamos, kurios buvo apmokestintos pagal taikytiną nacionalinį pelno mokesčio įstatymą prieš mokesčio mokėtojui tampant grupės nariu ir kurių suma didesnė už sumą, kuria būtų buvusios apmokestintos pagal 24 straipsnio 2 dalį. 63 straipsnis Atidėjiniai ir atskaitymai tampant grupės nariu 25, 26 ir 27 straipsniuose nurodytos išlaidos, kurios patirtos vykdant veiklą arba sandorius, prieš mokesčio mokėtojui tampant grupės nariu, bet dėl kurių pagal taikytiną nacionalinį pelno mokesčio įstatymą nepadaryta atidėjinių arba atskaitymų, atskaitomos tik pagal mokesčio mokėtojui proporcingai paskirstytą dalį, nebent jos patirtos daugiau negu po penkerių metų, kai mokesčio mokėtojas tapo grupės nariu. 64 straipsnis Nuostoliai tampant grupės nariu Nekompensuojami nuostoliai, kuriuos mokesčio mokėtojas arba nuolatinė buveinė patyrė pagal šios direktyvos arba nacionalinio pajamų mokesčio įstatymo taisykles prieš jiems tampant grupės nariais, negali būti užskaitomi konsoliduotąja mokesčio baze. Tokie nuostoliai perkeliami į būsimą laikotarpį ir gali būti užskaitomi proporcingai paskirstyta dalimi atitinkamai pagal 43 straipsnį arba nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, kuris būtų taikomas mokesčio mokėtojui nesant šioje direktyvoje numatytos sistemos. 65 straipsnis Grupės veiklos nutraukimas Grupei nutraukus veiklą, laikoma, kad mokestiniai metai baigėsi. Konsoliduotoji mokesčio bazė ir nekompensuojami grupės nuostoliai paskirstomi kiekvienam grupės nariui pagal 86–102 straipsnius, remiantis veiklos nutraukimo mokestiniams metams taikytinais proporcingo paskirstymo veiksniais. 66 straipsnis Nuostoliai grupei nutraukus veiklą Grupei nutraukus veiklą, nuostoliai tvarkomi taip: a) jeigu mokesčio mokėtojas lieka šioje direktyvoje numatytoje sistemoje, bet ne kaip grupės narys, nuostoliai perkeliami į būsimą laikotarpį ir užskaitomi pagal 43 straipsnį; b) jeigu mokesčio mokėtojas prisijungia prie kitos grupės, nuostoliai perkeliami į būsimą laikotarpį ir užskaitomi pagal jam proporcingai paskirstytą dalį; c) jeigu mokesčio mokėtojas palieka sistemą, nuostoliai perkeliami į būsimą laikotarpį ir užskaitomi pagal nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, kuris pradedamas vėl taikyti, tarsi mokesčio mokėtojas patyrė nuostolių taikant tą įstatymą. 67 straipsnis Ilgalaikis turtas paliekant grupę Jeigu nenudėvimas arba atskirai nudėvimas ilgalaikis turtas, išskyrus tą, kurio neapmokestinimas ribojamas pagal 75 straipsnį, perleidžiamas per trejus metus nuo to, kai to turto ekonominę nuosavybę turintis mokesčio mokėtojas palieka grupę, pajamos pridedamos prie grupės konsoliduotosios mokesčio bazės perleidimo metais, o sąnaudos, susijusios su nenudėvimu turtu ir nudėvimo turto verte mokesčio tikslais, atskaitomos. Ta pati taisyklė taikoma finansiniam turtui, išskyrus susietose įmonėse turimas akcijas, akcijų paketo dalis ir nuosavas akcijas. Perleidžiamo turto pajamos apmokestinamos tik tiek, kiek jos pridedamos prie grupės konsoliduotosios mokesčio bazės, kitu atveju jos neapmokestinamos. 68 straipsnis Nuosavas nematerialusis turtas Jeigu mokesčio mokėtojas, kuris yra vieno arba daugiau nuosavo nematerialiojo turto ekonominės naudos gavėjas, palieka grupę, suma, kuri lygi dėl to turto atsiradusioms mokslinių tyrimų, plėtros, rinkodaros ir reklamos sąnaudoms per ankstesnius penkerius metus, pridedama prie likusių grupės narių konsoliduotosios mokesčio bazės. Tačiau pridedama suma neviršija mokesčio mokėtojui paliekant grupę esamos turto vertės. Šios sąnaudos priskiriamos grupę paliekančiam mokesčio mokėtojui ir tvarkomos pagal nacionalinį pelno mokesčio įstatymą, kuris tampa taikytinu mokesčio mokėtojui, arba, jeigu jis lieka šioje direktyvoje numatytoje sistemoje, pagal šios direktyvos taisykles. 69 straipsnis Nuostoliai paliekant grupę Grupę paliekančiam grupės nariui jokie nuostoliai nepriskiriami. XI SKYRIUS VEIKLOS REORGANIZAVIMAS 70 straipsnis Grupės veiklos reorganizavimas 1. Dėl grupės veiklos reorganizavimo arba mokesčio mokėtojo, kuris yra grupės narys, juridinės buveinės perkėlimo konsoliduotosios mokesčio bazės nustatymo tikslais pelnas sukuriamas ir nuostoliai nepatiriami. Taikoma 59 straipsnio 3 dalis. 2. Nepaisant 1 dalies, jeigu dėl grupės veiklos reorganizavimo arba grupės narių tarpusavio sandorių per dvejų metų laikotarpį iš esmės visas mokesčio mokėtojo turtas perkeliamas į kitą valstybę narę ir turto veiksnys iš esmės pasikeičia, taikomos šios taisyklės. Per penkerius metus, kurie eina po perkėlimo, perkeltas turtas priskiriamas turtą perkeliančio mokesčio mokėtojo turto veiksniui tol, kol grupės narys išlieka to turto ekonominės naudos gavėju. Jeigu mokesčio mokėtojas nebevykdo veiklos arba nebeturi nuolatinės buveinės valstybėje narėje, iš kurios turtas buvo perkeltas, laikoma, kad šio straipsnio nuostatų taikymo tikslais jis ten turi nuolatinę buveinę. 71 straipsnis Nuostolių tvarkymas, kai vykdoma dviejų ar daugiau grupių veiklos reorganizacija 1. Jeigu dėl veiklos reorganizacijos viena ar daugiau grupių arba du ar daugiau grupės narių tampa kitos grupės nariais, bet kokie nekompensuoti anksčiau veikusios grupės arba grupių nuostoliai paskirstomi kiekvienam pastarosios grupės nariui pagal 86–102 straipsnius, remiantis tais mokestiniais metais, kuriais įvyksta veiklos reorganizacija, taikytinais veiksniais ir perkeliami į ateinančius metus. 2. Jeigu du ar daugiau pagrindinių mokesčio mokėtojų susijungia, kaip numatyta Tarybos direktyvos 2009/133/EB[19] 2 straipsnio a punkto i ir ii papunkčiuose, bet kokie nekompensuoti grupės nuostoliai paskirstomi jos nariams pagal 86–102 straipsnius, remiantis tais mokestiniais metais, kuriais įvyksta susijungimas, taikytinais veiksniais ir perkeliami į ateinančius metus. XII SKYRIUS GRUPĖS IR KITŲ SUBJEKTŲ TARPUSAVIO SANDORIAI 72 straipsnis Progresinis neapmokestinimas Nepažeidžiant 75 straipsnio, į pajamas, kurios neapmokestinamos pagal 11 straipsnio c, d arba e punktus, gali būti atsižvelgiama nustatant mokesčio mokėtojui taikytiną mokesčio tarifą. 73 straipsnis Pakeitimo sąlyga 11 straipsnio c, d arba e punktai netaikomi, jeigu subjektas, kuris atliko pelno paskirstymą, subjektas, kurio akcijos perleidžiamos, arba nuolatinė buveinė šalyje, kurioje subjektas yra rezidentas, arba šalyje, kurioje įsikūrusi nuolatinė buveinė, buvo apmokestinti pagal vieną iš šių punktų: a) pelno mokesčiu pagal bendrą tvarką toje trečiojoje šalyje, kai įstatymu nustatytas pelno mokesčio tarifas mažesnis negu 40 % valstybėse narėse taikytino pelno mokesčio tarifo vidurkio; b) pagal specialią tvarką toje trečiojoje šalyje, pagal kurią leidžiamas žymiai mažesnis apmokestinimas negu pagal bendrąją tvarką. Valstybėse narėse taikytiną įstatymu nustatyto pelno mokesčio tarifo vidurkį kasmet skelbia Komisija. Jis apskaičiuojamas kaip aritmetinis vidurkis. Pagal šį straipsnį ir 81–82 straipsnius tarifo keitimas visų pirma taikomas mokesčio mokėtojams po to pakeitimo einančiais jų mokestiniais metais. 74 straipsnis Užsienio nuolatinės buveinės pajamų apskaičiavimas Jeigu 73 straipsnis taikomas nuolatinės buveinės trečiojoje šalyje pajamoms, jos pajamos, išlaidos ir kiti atskaitomi straipsniai nustatomi pagal šioje direktyvoje numatytos sistemos taisykles. 75 straipsnis Neapmokestinamo akcijų perleidimo atsisakymas Jeigu perleidęs akcijas mokesčio mokėtojas palieka grupę ir tas mokesčio mokėtojas per einamuosius arba ankstesnius mokestinius metus per vykdomą vidinį grupės sandorį įgijo vienos ar daugiau rūšių ilgalaikio turto, kuris nėra nudėvimas kaip bendras grupės turtas, tą turtą atitinkanti suma apmokestinama, nebent įrodoma, kad tie vidiniai grupės sandoriai atlikti dėl svarių komercinių priežasčių. Suma, kuri apmokestinama, yra turto arba jį sudarančių dalių rinkos vertė perdavimo metu, atėmus turto vertę mokesčio tikslais arba 20 straipsnyje nurodytas sąnaudas, susijusias su nenudėvimu ilgalaikiu turtu. Jeigu naudą gaunantis perleistų akcijų savininkas yra mokesčio mokėtojas ne rezidentas arba nėra mokesčio mokėtojas, laikoma, kad mokesčio mokėtojas, kuris turėjo turtą prieš vidinį pirmoje pastraipoje nurodytą grupės sandorį, gavo turto arba jį sudarančių dalių rinkos vertę perdavimo metu, atėmus turto vertę mokesčio tikslais. 76 straipsnis Palūkanos ir autoriniai atlyginimai bei kitos mokesčiu prie šaltinio apmokestinamos pajamos 1. Jeigu mokesčio mokėtojas gauna pajamų, kurios buvo apmokestintos kitoje valstybėje narėje arba trečiojoje šalyje ir kurios skiriasi nuo pajamų, kurios pagal 11 straipsnio c, d arba e punktus neapmokestinamos, leidžiamas atskaitymas iš to mokesčio mokėtojo mokesčio įsipareigojimo. 2. Atskaitymas padalijamas tarp grupės narių remiantis tiems mokestiniams metams taikytina formule pagal 86–102 straipsnius. 3. Atskaitymas apskaičiuojamas kiekvienai valstybei narei ar trečiajai šaliai atskirai, taip pat atskirai apskaičiuojamas pagal pajamų rūšis. Jis neviršija sumos, susidariusios mokesčio mokėtojo arba nuolatinės buveinės pajamas priskyrus valstybės narės, kurioje mokesčio mokėtojas yra rezidentas arba kurioje įsikūrusi nuolatinė buveinė, pelno mokesčio tarifui. 4. Apskaičiuojant atskaitymą, pajamų suma sumažinama susijusių atskaitytinų išlaidų suma, laikant, kad tokios išlaidos sudaro 2 % pajamų, jeigu mokesčio mokėtojas neįrodo priešingai. 5. Mokesčio įsipareigojimo trečiojoje šalyje atskaitymas negali viršyti galutinio mokesčio mokėtojo pelno mokesčio įsipareigojimo, nebent valstybės narės, kurioje jis yra rezidentas, ir trečiosios šalies susitarime numatyta kitaip. 77 straipsnis Išskaičiuojamasis mokestis Mokesčio mokėtojo mokamos palūkanos ir autoriniai atlyginimai gavėjui už grupės ribų gali būti apmokestinami išskaičiuojamuoju mokesčiu mokesčio mokėtojo valstybėje narėje pagal nacionaliniu įstatymu nustatytas taikytinas taisykles ir bet kokias taikytinas dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis. Išskaičiuojamasis mokestis padalijamas valstybėms narėms pagal formulę, taikytiną mokestiniais metais, kuriais mokesčiu apmokestinama pagal 86–102 straipsnius. XIII SKYRIUSASOCIJUOTŲJŲ ĮMONIŲ TARPUSAVIO SANDORIAI 78 straipsnis Asocijuotosios įmonės 1. Jeigu mokesčio mokėtojas tiesiogiai arba netiesiogiai dalyvauja mokesčio nemokančio subjekto arba toje pačioje grupėje nesančio mokesčio mokėtojo valdyme, kontrolėje arba kapitale, dvi įmonės laikomos asocijuotosiomis įmonėmis. Jeigu tie patys asmenys tiesiogiai arba netiesiogiai dalyvauja mokesčio mokėtojo ir mokesčio nemokančio subjekto arba toje pačioje grupėje nesančių mokesčio mokėtojų valdyme, kontrolėje arba kapitale, visos susijusios įmonės laikomos asocijuotosiomis įmonėmis. Mokesčio mokėtojas laikomas asocijuotąja įmone savo nuolatinės buveinės trečiojoje šalyje atžvilgiu. Mokesčio mokėtojas ne rezidentas laikomas asocijuotąja įmone savo nuolatinės buveinės valstybėje narėje atžvilgiu. 2. Laikantis 1 dalies nuostatų, taikomos šios taisyklės: a) dalyvauti kontrolėje reiškia turėti daugiau negu 20 % balsavimo teisių; b) dalyvauti kapitale reiškia nuosavybės teisę į daugiau negu 20 % kapitalo; c) dalyvauti valdyme reiškia galėti daryti didelę įtaką asocijuotųjų įmonių valdymui; d) asmuo, jo sutuoktinis ir pagal tiesiąją giminystės liniją tėvai ir protėviai arba palikuonys laikomi vienu asmeniu. Netiesioginio dalyvavimo atvejais, ar laikomasi a ir b punktuose numatytų reikalavimų, nustatoma dauginant tolesnių lygių asmenų turimos dalies normas. Laikoma, kad mokesčio mokėtojas, turintis daugiau negu 50 % balsavimo teisių, turi 100 % balsavimo teisių. 79 straipsnis Kainodaros patikslinimas asocijuotųjų įmonių tarpusavio santykiuose Jeigu asocijuotųjų įmonių tarpusavio santykiams nustatomos arba primetamos sąlygos, kurios skiriasi nuo nepriklausomų įmonių santykiams nustatomų sąlygų, bet kokios pajamos, kurios, nesant tų sąlygų, būtų susikaupusios mokesčio mokėtojui, bet dėl tų sąlygų nulemtų priežasčių, nėra tokios didelės, įtraukiamos į to mokesčio mokėtojo pajamas ir atitinkamai apmokestinamos. XIV SKYRIUS KOVOS SU PIKTNAUDŽIAVIMU TAISYKLĖS 80 straipsnis Bendroji kovos su piktnaudžiavimu taisyklė Į apsimestinius sandorius, kurie vykdomi vieninteliu tikslu – išvengti apmokestinimo, apskaičiuojant mokesčio bazę neatsižvelgiama. Pirma pastraipa netaikoma tikrai komercinei veiklai, kai mokesčio mokėtojas gali pasirinkti iš dviejų ar daugiau galimų sandorių, kurių komercinis rezultatas tas pats, bet dėl kurių susidaro skirtingos apmokestinamos sumos. 81 straipsnis Palūkanų atskaitymo atsisakymas 1. Palūkanos, mokamos asocijuotajai įmonei, kuri yra rezidentė trečiojoje šalyje, nėra atskaitomos, jeigu nėra susitarimo keistis informacija, prilyginamo keitimuisi informacija gavus prašymą, kaip numatyta Direktyvoje 2011/16/ES ir jeigu laikomasi vienos iš šių sąlygų: a) pagal bendrą tvarką trečiojoje šalyje numatytas pelno mokestis, kai įstatymu nustatytas pelno mokesčio tarifas mažesnis negu 40 % valstybėse narėse taikytino įstatymu numatyto pelno mokesčio tarifo vidurkio; b) asocijuotajai įmonei taikoma speciali tvarka toje trečiojoje šalyje, pagal kurią leidžiamas žymiai mažesnis apmokestinimas negu pagal bendrąją tvarką. 2. Terminas „palūkanos“ reiškia pajamas iš bet kokios rūšies skolinių reikalavimų, nesvarbu, ar jie užtikrinti įkeitimu ir ar jie suteikia teisę dalyvauti skolininko pelne, visų pirma – tai pajamos iš vertybinių popierių ir pajamos iš obligacijų ar skolinių įsipareigojimų, įskaitant su tokiais vertybiniais popieriais, obligacijomis ar skoliniais įsipareigojimais susijusias priemokas ir premijas. Delspinigiai už pavėluotus mokėjimus nėra laikomi palūkanomis. 3. Nepaisant 1 dalies, palūkanos, mokamos subjektui, kuris yra rezidentas trečiojoje šalyje, su kuria nėra susitarimo keistis informacija, prilyginamo keitimuisi informacija gavus prašymą, kaip numatyta Direktyvoje 2011/16/ES, atskaitomos tokia suma, kuri neviršija sumos, kurią būtų tarpusavyje nustačiusios nepriklausomos įmonės, jeigu laikomasi vienos iš šių sąlygų: a) tų palūkanų suma įtraukiama į mokesčio bazę kaip asocijuotosios įmonės pajamos pagal 82 straipsnį; b) palūkanos mokamos įmonei, kurios pagrindinės klasės akcijomis reguliariai prekiaujama vienoje ar daugiau pripažintų akcijų biržų; c) palūkanos mokamos subjektui, kuris šalyje, kurioje yra rezidentas, aktyviai prekiauja arba vykdo veiklą. Tai suprantama kaip nepriklausoma ūkinę veiklą vykdanti pelno siekianti įmonė, kurios tarnautojai ir darbuotojai vykdo esmines valdymo ir einamosios veiklos užduotis. 82 straipsnis Kontroliuojamos užsienio įmonės 1. Į mokesčio bazę įtraukiamos nepaskirstytos subjekto, kuris yra rezidentas trečiojoje šalyje, pajamos, jeigu laikomasi šių sąlygų: a) pats mokesčio mokėtojas arba kartu su savo asocijuotosiomis įmonėmis tiesiogiai arba netiesiogiai dalyvauja turėdamas daugiau negu 50 % balsavimo teisių turinčių akcijų arba nuosavybės teise turi 50 % kapitalo arba turi teisę gauti daugiau negu 50 % to subjekto pelno; b) pagal bendrąją tvarką trečiojoje šalyje pelnas apmokestinamas įstatymu nustatytu pelno mokesčio tarifu, mažesniu negu 40 % valstybėse narėse taikytino pelno mokesčio tarifo vidurkio, arba subjektui taikoma speciali tvarka, pagal kurią leidžiamas žymiai mažesnis apmokestinimas negu pagal bendrąją tvarką; c) daugiau negu 30 % subjekto sukauptų pajamų patenka į vieną arba daugiau 3 dalyje nustatytų kategorijų; d) įmonė nėra įmonė, kurios pagrindinės klasės akcijomis reguliariai prekiaujama vienoje ar daugiau pripažintų akcijų biržų. 2. 1 dalis netaikoma, jeigu trečioji šalis yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis ir yra sudarytas susitarimas keistis informacija, prilyginamas keitimuisi informacija gavus prašymą, kaip numatyta Direktyvoje 2011/16/ES. 3. Jeigu daugiau negu 50 % subjekto pajamų kategorijos pajamų gaunama iš sandorių su mokesčio mokėtoju arba jo asocijuotosiomis įmonėmis, laikantis 1 dalies c punkto, atsižvelgiama į šias pajamų kategorijas: a) palūkanos arba bet kokios kitos finansiniu turtu sukurtos pajamos; b) autoriniai atlyginimai arba bet kokios kitos intelektine nuosavybe sukurtos pajamos; c) dividendai ir pajamos iš akcijų perleidimo; d) pajamos iš kilnojamojo turto; e) pajamos iš nekilnojamojo turto, nebent mokesčio mokėtojo valstybė narė neturėjo teisės apmokestinti pajamų pagal susitarimą, sudarytą su trečiąja šalimi; f) pajamos iš draudimo, bankinės ir kitos finansinės veiklos. 83 straipsnis Apskaičiavimas 1. Į mokesčio bazę įtrauktinos pajamos apskaičiuojamos pagal 9–15 straipsnių taisykles. Užsienio subjekto nuostoliai į mokesčio bazę neįtraukiami, bet perkeliami į būsimą laikotarpį ir į juos atsižvelgiama vėlesniais metais taika