Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl Vakarų Afrikos valstybių, VAVEB bei VAEPS ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominės partnerystės susitarimo (EPS) pasirašymo ir laikino taikymo /* COM/2014/0576 final - 2014/0265 (NLE) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Pridedamas Tarybos sprendimo pasiūlymas yra teisinė priemonė, skirta pasirašyti ir laikinai taikyti Vakarų Afrikos valstybių[1], Vakarų Afrikos valstybių ekonominės bendrijos (VAVEB) bei Vakarų Afrikos ekonominės ir pinigų sąjungos (VAEPS) ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominės partnerystės susitarimą (toliau – EPS). Dėl EPS buvo deramasi su visu Vakarų Afrikos regionu, atsižvelgiant į tikslus, nustatytus 2000 m. birželio 23 d. Kotonu pasirašytame ir 2005 m. birželio 25 d. Liuksemburge bei 2010 m. birželio 22 d. Uagadugu peržiūrėtame AKR valstybių ir ES partnerystės susitarime (toliau – Kotonu susitarimas) ir į 2002 m. birželio 12 d. Tarybos priimtus derybinius nurodymus dėl EPS su AKR valstybėmis. Vyriausieji derybininkai baigė derybas 2014 m. vasario 6 d. Briuselyje. Susitarimas parafuotas 2014 m. birželio 30 d. Uagadugu, Burkina Fase. Įsigaliojęs Susitarimas pakeis du laikinus regione taikomus EPS – tarpinį susitarimą su Dramblio Kaulo Krantu, parafuotą 2007 m. gruodžio 7 d., pasirašytą 2008 m. lapkričio 26 d. ir Europos Parlamento patvirtintą 2009 m. kovo 25 d., ir tarpinį susitarimą su Gana, parafuotą 2007 m. gruodžio 13 d. Žaliajam Kyšuliui šiuo metu taikoma bendrųjų muitų tarifų lengvatų sistemos speciali darnaus vystymosi ir gero valdymo skatinamoji priemonė (BLS+), o Nigerijai – bendrųjų muitų tarifų lengvatų sistemos bendroji priemonė (BLS). Įsigaliojęs Susitarimas pakeis šias priemones. Kitos regiono šalys, priskirtos prie mažiausiai išsivysčiusių šalių, šiuo metu naudojasi iniciatyva „Viskas, išskyrus ginklus“. Įsigaliojus Susitarimui bus užtikrintas suderintas Europos Sąjungos ir Vakarų Afrikos regiono prekybos režimas ir tokiu būdu remiama regioninė integracija ir bendrojo VAVEB išorės muitų tarifo nustatymas. 2. SUSITARIMO POBŪDIS IR TAIKYMO SRITIS EPS išdėstytos nuostatos dėl prekybos prekėmis, muitų režimo ir prekybos lengvinimo, techninių prekybos kliūčių, sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių, žemės ūkio ir žuvininkystės. Be to, nuostatose dėl bendradarbiavimo siekiant įgyvendinti vystymosi aspektą nurodytos prioritetinės veiklos sritys taikant EPS, išdėstytos EPS vystymo programoje (PAPED), kurių finansavimo sąlygos aprašytos Susitarime. 2010 m. gegužės 10 d. ir 2014 m. kovo 17 d. Tarybos deklaracijose patvirtintas Europos Sąjungos ir jos valstybių narių įsipareigojimas finansiškai remti Vakarų Afrikos vystymąsi. Susitarime išdėstyti su regionine integracija susiję įsipareigojimai – Vakarų Afrikos valstybės įsipareigoja vienos kitoms taikyti lengvatinį režimą, kuris pagal šį susitarimą nustatytas Europos Sąjungai. Susitarime taip pat numatyta regionų lygmeniu tęsti derybas dėl investavimo, paslaugų, intelektinės nuosavybės ir inovacijų, einamųjų mokėjimų ir kapitalo judėjimo, asmens duomenų apsaugos, konkurencijos, vartotojų apsaugos, darnaus vystymosi ir viešųjų pirkimų. Institucinėse nuostatose numatyta įsteigti Jungtinę Vakarų Afrikos ir Europos Sąjungos EPS tarybą, atsakingą už EPS įgyvendinimo priežiūrą. Šią tarybą sudarys Vakarų Afrikos EPS stebėsenos ministrų komiteto nariai ir Europos Sąjungos Tarybos ir Komisijos nariai. Jai padės Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas. Vakarų Afrikos ir Europos Sąjungos parlamentiniame komitete vyks Europos Parlamento narių ir VAVEB bei VAEPS regioninių parlamentų dialogas. Vakarų Afrikos ir Europos Sąjungos konsultacinis komitetas padės Jungtinei EPS tarybai skatinti pilietinės visuomenės ir privačiojo sektoriaus atstovų dialogą ir bendradarbiavimą. EPS numatyta, kad jo daromas poveikis bus nuodugniai stebimas ir kas penkerius metus analizuojamas. 3. PROCEDŪROS Iki Susitarimas įsigalios, EPS numatyta laikino taikymo sistema. Laikinai taikyti Susitarimą būtina, kad Susitarimo Šalys, nepriskirtos prie mažiausiai išsivysčiusių šalių, galėtų kuo greičiau be kliūčių patekti į Europos rinką, o mažiausiai išsivysčiusios šalys galėtų taikyti palankesnes kilmės taisykles. Komisija nusprendė, kad derybų rezultatai priimtini, atitinka Tarybos derybinius nurodymus ir siūlo Tarybai: – leisti Europos Sąjungos vardu pasirašyti regioninį EPS su Vakarų Afrika; – patvirtinti, kad iki įsigaliojimo EPS būtų laikinai taikomas. 2014/0265 (NLE) Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl Vakarų Afrikos valstybių, VAVEB bei VAEPS ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominės partnerystės susitarimo (EPS) pasirašymo ir laikino taikymo EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 207 straipsnio 3 ir 4 dalis ir 208 straipsnį kartu su 218 straipsnio 5 dalimi, atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą[2], kadangi: (1) 2002 m. birželio 12 d. Taryba įgaliojo Komisiją pradėti derybas su AKR valstybėmis dėl ekonominės partnerystės susitarimų sudarymo; (2) derybos sėkmingai baigtos ir 2014 m. birželio 30 d. parafuotas Vakarų Afrikos valstybių (Benino Respublikos, Burkina Faso, Žaliojo Kyšulio Respublikos, Dramblio Kaulo Kranto Respublikos, Gambijos Respublikos, Ganos Respublikos, Gvinėjos Respublikos, Bisau Gvinėjos Respublikos, Liberijos Respublikos, Mauritanijos Islamo Respublikos, Malio Respublikos, Nigerio Respublikos, Nigerijos Federacinės Respublikos, Senegalo Respublikos, Siera Leonės Respublikos ir Togo Respublikos), Vakarų Afrikos valstybių ekonominės bendrijos (VAVEB) bei Vakarų Afrikos ekonominės ir pinigų sąjungos (VAEPS) ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominės partnerystės susitarimas (toliau – EPS); (3) ekonominės partnerystės susitarimai su AKR valstybėmis yra būtini, siekiant įgyvendinti Europos Sąjungos prekybos ir vystomojo bendradarbiavimo politiką su AKR valstybėmis; (4) EPS 107 straipsnio 3 dalyje numatyta Susitarimą taikyti laikinai iki jis įsigalios; (5) EPS turi būti pasirašytas Europos Sąjungos vardu ir laikinai taikomas su sąlyga, kad jis bus sudarytas vėliau, PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ: 1 straipsnis Patvirtinamas Vakarų Afrikos valstybių, VAVEB bei VAEPS ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominės partnerystės susitarimo pasirašymas Europos Sąjungos vardu, su sąlyga, kad dėl minėto ekonominės partnerystės susitarimo sudarymo bus priimtas Tarybos sprendimas. Susitarimo tekstas pridedamas prie šio sprendimo. 2 straipsnis Tarybos generalinis sekretoriatas parengia įgaliojamąjį raštą, kuriuo derybininko nurodytam (-iems) asmeniui (-ims) suteikiami įgaliojimai pasirašyti Susitarimą Europos Sąjungos vardu, su sąlyga, kad jis bus sudarytas. 3 straipsnis Sąjungos kompetencijai priklausančiais klausimais Susitarimas taikomas laikinai pagal Susitarimo 107 straipsnio 3 dalį, kol bus baigtos jo sudarymo procedūros. Komisija paskelbia pranešimą, kuriame nurodo laikino taikymo pradžios datą. 4 straipsnis Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną. Priimta Briuselyje Tarybos vardu Pirmininkas FINANSINĖ TEISĖS AKTO PASIŪLYMO, KURIO POVEIKIS BIUDŽETUI SUSIJĘS TIK SU ĮPLAUKOMIS, PAŽYMA 1. PASIŪLYMO PAVADINIMAS TARYBOS SPRENDIMAS dėl Vakarų Afrikos valstybių, VAVEB bei VAEPS ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominės partnerystės susitarimo pasirašymo ir laikino taikymo. 2. BIUDŽETO EILUTĖS Skyrius ir straipsnis: 12 skyrius, 120 straipsnis 2014 m. biudžete numatyta suma: 16 185 600 000 EUR 3. FINANSINIS POVEIKIS ¨ Pasiūlymas neturi finansinio poveikio. x Pasiūlymas neturi finansinio poveikio išlaidoms, bet turi tokį finansinį poveikį įplaukoms: (mln. EUR, dešimtųjų tikslumu) || || Biudžeto eilutė || Įplaukos[3] || 12 mėnesių laikotarpis, prasidedantis mmmm. mm dd. || [n metai] 120 straipsnis || Poveikis nuosaviems ištekliams || || 4.3 Padėtis pradėjus taikyti priemonę || [n + 1] || [n + 2] || [n + 3] || [n + 4] || [n + 5] 120 straipsnis || 4.3 || 4.3 || 4.3 || 4.3 || 4.3 4. KOVOS SU SUKČIAVIMU PRIEMONĖS Siekiant apsaugoti Europos Sąjungos nuosavus išteklius, Susitarime pateiktos nuostatos, kuriomis siekiama užtikrinti, kad šalis partnerė tinkamai laikytųsi prekybos lengvatų taikymo sąlygų pagal 3 punktą („Finansinis poveikis“), visų pirma Protokolas dėl kilmės taisyklių (Susitarimo A priedas) ir Protokolas dėl savitarpio administracinės pagalbos muitinės reikalų srityje (Susitarimo E priedas). Šiomis nuostatomis papildomi Europos Sąjungos muitų teisės aktai, taikomi visoms importuojamoms prekėms (visų pirma Europos Sąjungos Muitinės kodeksas ir jo įgyvendinimo nuostatos), ir nuostatos dėl valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su nuosavų išteklių kontrole (visų pirma Tarybos reglamentas Nr. 1150/2000). 5. KITOS PASTABOS Šis įvertinimas pagrįstas 2012 m. importo apimtimi. Iš tiesų, išskyrus labai nedidelį skaičių produktų, importuojamų iš šalių, kurios nėra priskirtos prie mažiausiai išsivysčiusių šalių ir kurios nėra pasirašiusios tarpinių ekonominės partnerystės susitarimų, beveik visi iš Vakarų Afrikos į Europos Sąjungą importuojami produktai jau yra neapmokestinami muitais. [1] Beninas, Burkina Fasas, Žaliasis Kyšulys, Dramblio Kaulo Krantas, Gambija, Gana, Gvinėja, Bisau Gvinėja, Liberija, Mauritanija, Malis, Nigeris, Nigerija, Senegalas, Siera Leonė ir Togas. [2] OL C [...], [...], p. [...]. [3] Tradiciniai nuosavi ištekliai (žemės ūkio muitai, cukraus mokesčiai, muitai) turi būti nurodomi grynosiomis sumomis, t. y. iš bendros sumos atskaičius 25 proc. surinkimo išlaidų. PRIEDAS VAKARŲ AFRIKOS VALSTYBIŲ, VAVEB BEI VAEPS IR EUROPOS SĄJUNGOS BEI JOS VALSTYBIŲ NARIŲ EKONOMINĖS PARTNERYSTĖS SUSITARIMAS (EPS) Turinys Susitarimo šalių sąrašas Preambulė I DALIS. EKONOMINĖ IR PREKYBOS PARTNERYSTĖ SIEKIANT DARNAUS VYSTYMOSI II DALIS. PREKYBOS POLITIKA IR SU PREKYBA SUSIJĘ KLAUSIMAI 1 skyrius. Muitai 2 skyrius. Prekybos apsaugos priemonės 3 skyrius. Techninės prekybos kliūtys ir sanitarinės bei fitosanitarinės priemonės 4 skyrius. Kitos netarifinės kliūtys 5 skyrius. Prekybos lengvinimas, muitinių bendradarbiavimas ir savitarpio administracinė pagalba 6 skyrius. Žemės ūkis, žuvininkystė ir aprūpinimo maistu saugumas III DALIS. BENDRADARBIAVIMAS SIEKIANT ĮGYVENDINTI VYSTYMOSI ASPEKTĄ IR EPS TIKSLUS IV DALIS. GINČŲ PREVENCIJA IR SPRENDIMAS 1 skyrius. Tikslas, taikymo sritis ir Šalys 2 skyrius. Ginčų prevencija. Konsultacijos ir tarpininkavimas 3 skyrius. Ginčų sprendimo procedūros 4 skyrius. Bendrosios nuostatos V DALIS. BENDROSIOS IŠIMTYS VI DALIS. INSTITUCINĖS NUOSTATOS VII DALIS. BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS PRIEDAI Benino Respublika, Burkina Fasas, Žaliojo Kyšulio Respublika, Dramblio Kaulo Kranto Respublika, Gambijos Respublika, Ganos Respublika, Gvinėjos Respublika, Bisau Gvinėjos Respublika, Liberijos Respublika, Mauritanijos Islamo Respublika, Malio Respublika, Nigerio Respublika, Nigerijos Federacinė Respublika, Senegalo Respublika, Siera Leonės Respublika, Togo Respublika, VAKARŲ AFRIKOS VALSTYBIŲ EKONOMINĖ BENDRIJA (VAVEB) bei VAKARŲ AFRIKOS EKONOMINĖ IR PINIGŲ SĄJUNGA (VAEPS) ir BELGIJOS KARALYSTĖ, BULGARIJOS RESPUBLIKA, ČEKIJOS RESPUBLIKA, DANIJOS KARALYSTĖ, VOKIETIJOS FEDERACINĖ RESPUBLIKA, ESTIJOS RESPUBLIKA, AIRIJA, GRAIKIJOS RESPUBLIKA, ISPANIJOS KARALYSTĖ, PRANCŪZIJOS RESPUBLIKA, KROATIJOS RESPUBLIKA, ITALIJOS RESPUBLIKA, KIPRO RESPUBLIKA, LATVIJOS RESPUBLIKA, LIETUVOS RESPUBLIKA, LIUKSEMBURGO DIDŽIOJI HERCOGYSTĖ, VENGRIJA, MALTOS RESPUBLIKA, NYDERLANDŲ KARALYSTĖ, AUSTRIJOS RESPUBLIKA, LENKIJOS RESPUBLIKA, PORTUGALIJOS RESPUBLIKA, RUMUNIJA, SLOVĖNIJOS RESPUBLIKA, SLOVAKIJOS RESPUBLIKA, SUOMIJOS RESPUBLIKA, ŠVEDIJOS KARALYSTĖ, JUNGTINĖ DIDŽIOSIOS BRITANIJOS IR ŠIAURĖS AIRIJOS KARALYSTĖ bei EUROPOS SĄJUNGA, ATSIŽVELGDAMI į Džordžtauno susitarimą, įsteigiantį Afrikos, Karibų jūros ir Ramiojo vandenyno valstybių (AKR) grupę, sutartis, kuriomis įsteigiamos Vakarų Afrikos valstybių ekonominė bendrija ir Vakarų Afrikos ekonominė ir pinigų sąjunga, Europos Sąjungos sutartį ir Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo; ATSIŽVELGDAMI į 2000 m. birželio 23 d. Kotonu pasirašytą ir 2005 m. birželio 25 d. Liuksemburge bei 2010 m. birželio 22 d. Uagadugu atnaujintą AKR ir EB partnerystės susitarimą (toliau – Kotonu susitarimas); ATSIŽVELGDAMI į Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Vakarų Afrikos regiono užmegztų ryšių ir bendrų vertybių svarbą; KADANGI Europos Sąjunga, jos valstybės narės ir Vakarų Afrikos regionas siekia stiprinti glaudžius tarpusavio ryšius ir užmegzti partneryste, vystymusi ir solidarumu grindžiamus ilgalaikius santykius; ĮSITIKINĘ, kad būtina skatinti ekonominį vystymąsi ir socialinę gyventojų pažangą laikantis darnaus vystymosi ir aplinkos apsaugos reikalavimų; KADANGI Šalys pripažįsta, kad svarbu laikytis Jungtinių Tautų Chartijos principų, visų pirma pagarbos žmogaus teisėms; ĮVERTINDAMI savo įsipareigojimą laikytis tarptautinės prekybos principų ir taisyklių, visų pirma tų, kurie nustatyti Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo susitarime; ATSIŽVELGDAMI į tai, kad būtina stiprinti Vakarų Afrikos valstybių tarpusavio integraciją ir jų santykius su ES; PRIMINDAMI, kad Vakarų Afrikos valstybių ekonominės bendrijos ir Vakarų Afrikos ekonominės ir pinigų sąjungos tikslas – kuriant Vakarų Afrikos ekonominę sąjungą skatinti regioninį bendradarbiavimą ir integraciją, kad būtų keliamas gyvenimo lygis, išlaikomas ir stiprinamas ekonomikos stabilumas, stiprinami VAVEB ir VAEPS valstybių narių tarpusavio ryšiai ir prisidedama prie Afrikos žemyno pažangos ir vystymosi; PATVIRTINDAMI savo įsipareigojimą bendradarbiauti siekiant Kotonu susitarime nustatytų AKR ir ES partnerystės tikslų, t. y. mažinti ir ilgainiui panaikinti skurdą, siekti darnaus vystymosi ir sėkmingos bei subalansuotos AKR valstybių integracijos į pasaulio ekonomiką; MANYDAMI, kad 2000 m. Jungtinių Tautų Generalinėje Asamblėjoje priimtoje Tūkstantmečio deklaracijoje numatyti Tūkstantmečio vystymosi tikslai, visų pirma ypač didelio skurdo ir bado panaikinimas, ir Jungtinių Tautų konferencijose suderinti vystymosi tikslai ir principai rodo aiškią viziją ir jais turi būti pagrįsta šiuo susitarimu užmezgama Vakarų Afrikos regiono ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių partnerystė; ATSIŽVELGDAMI į Europos Sąjungos bei jos valstybių narių norą padėti Vakarų Afrikos šalims vykdyti reformas ir ekonominius bei socialinius pokyčius, taip pat į jų įsipareigojimą įgyvendinti bendrą Europos Sąjungos ir Afrikos strategiją; ATSIŽVELGDAMI į skirtingą Vakarų Afrikos regiono ir Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ekonominio ir socialinio išsivystymo lygį ir į tai, kad būtina stiprinti Vakarų Afrikos regiono integracijos ir ekonominio vystymosi procesus; ATSIŽVELGDAMI visų pirma į tai, kad didelė Vakarų Afrikos regiono šalių dalis yra mažiausiai išsivysčiusios šalys ir kad dėl ypatingos ekonominės padėties ir konkrečių su vystymusi, prekybos skatinimu ir finansais susijusių poreikių regione kyla didelių sunkumų; PABRĖŽDAMI, kad Ekonominės partnerystės susitarimas (EPS) visų pirma grindžiamas Vakarų Afrikos valstybėms palankiu laipsnišku ir asimetrišku prekių ir paslaugų prekybos liberalizavimu; PATVIRTINDAMI, kad EPS turi būti vystymosi priemonė, visų pirma padedanti skatinti tvarų augimą, stiprinti Vakarų Afrikos valstybių gamybos ir eksporto pajėgumus, remti Vakarų Afrikos šalių ekonomikos struktūrinius pokyčius ir veiklos įvairinimą, stiprinti konkurencingumą, skatinti prekybos ir technologijų plėtotę ir darbo vietų kūrimą Vakarų Afrikos valstybėse ir į jas pritraukti investicijų; PATVIRTINDAMI, kad stabilumas ir ilgalaikė taika yra svarbiausi sėkmingos Vakarų Afrikos regioninės integracijos, prie kurios turi prisidėti EPS, veiksniai; PAREIKŠDAMI savo ryžtą drauge įgyvendinti nurodytus tikslus toliau laikydamiesi Kotonu susitarimo nuostatų ir siekdami sudaryti abipusiai naudingą ir iš tiesų vystymąsi skatinantį EPS, SUSITARĖ: I DALIS EKONOMINĖ IR PREKYBOS PARTNERYSTĖ SIEKIANT DARNAUS VYSTYMOSI 1 straipsnis Tikslai 1. Šio susitarimo tikslai: a) tinkamai atsižvelgiant į Vakarų Afrikos regiono poreikius ir skirtingą Šalių ekonominio išsivystymo lygį užmegzti ekonominę ir prekybos partnerystę, kuri padėtų skatinti spartų ekonomikos augimą kuriant darbo vietas, mažinti ir ilgainiui panaikinti skurdą, kelti gyvenimo lygį, pasiekti visišką užimtumą, įvairinti ekonomiką, didinti realųjį darbo užmokestį ir gamybos apimtį; b) skatinti regioninę integraciją, ekonominį bendradarbiavimą ir patikimą ekonomikos valdymą Vakarų Afrikos regione; c) plėtoti tarpusavio prekybą regione ir skatinti kurti bendrą ir veiksmingą Vakarų Afrikos regioninę rinką; d) prisidėti prie darnios ir laipsniškos Vakarų Afrikos regiono integracijos į pasaulio ekonomiką, atsižvelgiant į šio regiono pasirinktas politikos kryptis ir vystymosi prioritetus bei strategijas; e) vadovaujantis solidarumo principu ir siekiant abipusių interesų stiprinti Šalių ekonominius ir prekybinius santykius laikantis PPO nustatytų prievolių ir atsižvelgiant į didelius šių dviejų regionų skirtumus konkurencingumo srityje. 2. Siekdamos įgyvendinti šio straipsnio 1 dalyje nurodytus tikslus Šalys įsipareigoja: a) stiprinti Vakarų Afrikos regiono gamybos sektoriaus tiekimo pajėgumus ir konkurencingumą; b) stiprinti Vakarų Afrikos regiono prekybos politikos ir kitų su prekyba susijusių taisyklių įgyvendinimo pajėgumus; c) padėti Šalims veiksmingai laikytis tarptautiniuose forumuose prisiimtų įsipareigojimų, susijusių su darniu vystymusi, vystymosi finansavimu, prekybai tenkančio vystymosi skatinimo vaidmens stiprinimu, pagalbos didinimu ir jos poveikio stiprinimu; d) sukurti ir įgyvendinti veiksmingą, nuspėjamą ir skaidrią regioninę teisinio reglamentavimo sistemą Vakarų Afrikos regione, kad būtų skatinamos investicijos, Vakarų Afrikos regiono privačiojo sektoriaus plėtra, viešojo ir privačiojo sektorių dialogas ir Vakarų Afrikos bei Europos Sąjungos privačiųjų sektorių partnerystė; e) sukurti veiksmingą, nuspėjamą ir skaidrią bendradarbiavimo priemonių sistemą, kuri padėtų siekti šio susitarimo, įskaitant EPS vystymo programą (PAPED), tikslų ir parengti jos įgyvendinimo nuostatas; f) užtikrinti laipsnišką ir asimetrišką tarpusavio prekybos liberalizavimą ir stiprinti sektorių bendradarbiavimą prekių ir paslaugų prekybos srityje. 2 straipsnis Principai 1. EPS pagrįstas Kotonu susitarimo principais ir esminėmis nuostatomis, pateiktais to susitarimo 2, 9, 19 ir 35 straipsniuose. EPS pagrįstas Kotonu susitarimo ir AKR bei ES susitarimų, kurie anksčiau sudaryti finansinio bendradarbiavimo, regioninės integracijos ir ekonominio bei prekybinio bendradarbiavimo srityse, laimėjimais. 2. Įgyvendinant EPS atsižvelgiama į Kotonu susitarimo laimėjimus. Kad EPS būtų tinkamai įgyvendintas, abi Šalys turi tinkamai laikytis savo įsipareigojimų, įskaitant Europos Sąjungos įsipareigojimus dėl bendradarbiavimo vystymosi finansavimo srityje ir pagalbos prekybai. 3. Visu EPS įgyvendinimo laikotarpiu Šalys laikosi su vystomuoju bendradarbiavimu susijusių įsipareigojimų ir įdiegia mechanizmus, kuriais užtikrinamas ilgalaikis EPS rėmimo priemonių, kaip nurodyta šio susitarimo III dalyje pateiktoje EPS vystymo programoje, ir vystomojo bendradarbiavimo nuoseklumas. 4. Šių dviejų regionų prekybiniai santykiai grindžiami abipusiškumo principu ir palaikomi atsižvelgiant į skirtingą išsivystymo lygmenį. Todėl pagal šį susitarimą prisiimtais įsipareigojimais laikomasi Kotonu susitarimo 34 straipsnio nuostatų, kuriomis Šalių įsipareigojimams nustatomos specialios diferencijuotos sąlygos. Jais visų pirma siekiama atsižvelgti į Vakarų Afrikos valstybių ekonomikos pažeidžiamumą ir užtikrinti, kad vykstant Vakarų Afrikos valstybėms palankiam prekybos liberalizavimo procesui būtų laikomasi progresyvumo, lankstumo bei asimetrijos principų. 5. Laikydamosi šiuo susitarimu prisiimtų prekybinių įsipareigojimų, Šalys netrukdo įgyvendinti Vakarų Afrikos regiono pagal darnaus vystymosi strategiją priimtos žemės ūkio, aprūpinimo maistu saugumo, visuomenės sveikatos, švietimo politikos ir kitų ekonominės ir socialinės politikos priemonių. 6. Sėkmingam EPS įgyvendinimui užtikrinti būtina užmegzti tvirtą partnerystę, pagrįstą bendra Šalių atsakomybe už Susitarimo įgyvendinimą. Todėl Šalys įsipareigoja užtikrinti tinkamą jo įgyvendinimą. 7. Šalys dar kartą patvirtina per Dohos vystymosi derybų raundą prisiimtus įsipareigojimus mažinti priemonių, galinčių iškreipti prekybą, ir tokių priemonių vengti, taip pat siekti plačių užmojų šioje srityje. 8. Siekdamos veiksmingai įgyvendinti Susitarimą, Šalys sukuria jungtines institucijas, kurios įdiegia nuolatinius valdymo, stebėsenos ir vertinimo mechanizmus, kurie prireikus pasitelkiami atliekant šio susitarimo tikslams įgyvendinti būtinus koregavimus. 3 straipsnis Ekonomikos augimas ir darnus vystymasis 1. Šalys dar kartą patvirtina, kad į darnaus vystymosi tikslą turi būti atsižvelgiama ir jis turi būti integruotas visais jų ekonominės partnerystės lygmenimis, vykdant įsipareigojimus, nustatytus Kotonu susitarimo 1, 2, 9, 19, 21, 22, 23, 28 ir 29 straipsniuose, ypač bendrą įsipareigojimą skatinti ekonominį vystymąsi, sumažinti ir galiausiai visiškai panaikinti skurdą, atsižvelgiant į darnaus vystymosi tikslus. 2. Pagal šį susitarimą siekdamos darnaus vystymosi Šalys įsipareigoja visapusiškai atsižvelgti į gyventojų ir ateities kartų žmogiškuosius, kultūrinius, ekonominius, socialinius, sveikatos ir aplinkos interesus. 3. Šalys dar kartą patvirtina savo įsipareigojimus kovoti su skurdu ir parengti bei įgyvendinti programas, kurios padėtų stiprinti makroekonomikos sistemą, skatinti spartų ir tvarų ekonomikos augimą, plėtoti Vakarų Afrikos šalių regioninei ir tarptautinei prekybai būtiną infrastruktūrą. Todėl Šalys remia institucijų reformas, kuriomis nacionalinėms ir regioninėms valdžios institucijoms siekiama padėti laikytis prekybos liberalizavimo reikalavimų ir stiprinti Vakarų Afrikos regiono gamybos sektorių pajėgumus. 4. Šalys remia Vakarų Afrikos regiono pastangas užtikrinti tvarų miškų bei žvejybos valdymą ir kurti šiuolaikinį žemės ūkį. Jos rengia ir įgyvendina naujoviškas prekybos priemones, padedančias išsaugoti gamtos išteklius. 5. Šalys siekia stiprinti dalyvių techninius pajėgumus ir gebėjimus, kad būtų skatinamas darbo vietų kūrimas ir vykdomi EPS socialiniams tikslams įgyvendinti būtini pokyčiai. 4 straipsnis Regioninė integracija 1. Šalys pripažįsta, kad regioninė integracija yra svarbiausias jų partnerystės aspektas ir veiksminga šio susitarimo tikslų įgyvendinimo priemonė, ir susitaria tokią integraciją tvirtai remti. 2. Atsižvelgdama į 1 dalį, Europos Sąjunga, laikydamasi III dalies nuostatų, teikia techninę ir finansinę paramą regioninei integracijai skatinti, visų pirma tam, kad būtų kuriama muitų sąjunga ir bendra rinka, užtikrinama makroekonomikos ir prekybos stebėsena ir nustatomos regioninės taisyklės, padedančios didinti verslo aplinkos Vakarų Afrikos regione patrauklumą. II DALIS PREKYBOS POLITIKA IR SU PREKYBA SUSIJĘ KLAUSIMAI 1 SKYRIUS MUITAI 5 straipsnis Taikymo sritis Šio skyriaus nuostatos taikomos Šalių tarpusavio prekybai prekėmis. 6 straipsnis Kilmės taisyklės 1. Šiame straipsnyje sąvoka „kilmės statusas“ taikoma prekėms, atitinkančioms Protokolo dėl sąvokos „kilmės statusą turinčių produktų“ apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų A priede nustatytas kilmės taisykles. 2. Ne vėliau kaip per penkerius metus nuo šio susitarimo įsigaliojimo dienos Šalys, atsižvelgdamos į Vakarų Afrikos regiono vystymosi tikslus ir Afrikos Sąjungos integracijos procesus, nustato naujas kilmės taisykles, kad būtų supaprastintos kilmės nustatymo sąvokos ir metodai. Tai darydamos Šalys atsižvelgia į technologijų plėtrą, gamybos procesus ir visus kitus susijusius veiksnius, dėl kurių gali reikėti keisti Protokolą dėl kilmės taisyklių. 3. Visi 1 dalyje nurodytų kilmės taisyklių pakeitimai arba tikslinimai atliekami Jungtinės EPS tarybos sprendimu. 7 straipsnis Muitai 1. Muitais laikomi bet kokie muitai ar privalomieji mokėjimai, nustatyti importuojamoms arba eksportuojamoms prekėms, įskaitant joms taikomą bet kokio pobūdžio papildomą mokestį ar priemoką. Muitais nelaikomi: a) mokesčiai arba kiti vidaus privalomieji mokėjimai, taikomi pagal 35 straipsnį; b) antidempingo, kompensacinės ar kitos apsaugos priemonės, taikomos pagal 2 skyrių; c) mokesčiai arba kiti privalomieji mokėjimai, taikomi pagal 8 straipsnį dėl mokesčių ir kitų privalomųjų mokėjimų. 2. Kiekvienam produktui taikoma bazinė muito norma, nuo kurios vadovaujantis Susitarimu turi būti toliau mažinamas muitas, yra Susitarimo įsigaliojimo dieną faktiškai taikytinas muitas. 8 straipsnis Mokesčiai ir kiti privalomieji mokėjimai 7 straipsnyje nurodytiems mokesčiams ir kitiems privalomiesiems mokėjimams taikomi suteiktų paslaugų faktinę vertę atitinkantys tarifai ir jie neturi būti taikomi kaip netiesioginė nacionalinių produktų apsauga arba kaip fiskaliniais tikslais taikomas importo ar eksporto mokestis. 9 straipsnis Status quo 1. Nuo šio susitarimo įsigaliojimo dienos produktams, kurių prekybą Šalys liberalizuoja, nenustatoma naujų importo muitų, o produktams jau taikomi muitai nedidinami. 2. Neatsižvelgiant į 1 dalį, Vakarų Afrikos regionas, baigdamas įvesti bendrą VAVEB išorės muitų tarifą, iki 2014 m. gruodžio 31 d. gali persvarstyti Europos Sąjungos kilmės prekėms taikomą bazinio muito normą, jei bendras tokių muitų poveikis nėra didesnis nei C priede nustatytų muitų poveikis. Jungtinė EPS taryba atitinkamai pakeičia C priedą. 10 straipsnis Importo muitų panaikinimas 1. Į Europos Sąjungą importuojamiems Vakarų Afrikos Šalies kilmės produktams, išskyrus B priede nurodytus produktus ir jame nustatytomis sąlygomis, 7 straipsnyje nurodyti muitai netaikomi. 2. Vakarų Afrikos regionas, laikydamasis C priede pateikto tvarkaraščio, sumažina ir laipsniškai panaikina Europos Sąjungos kilmės produktams taikomus 7 straipsnyje nurodytus muitus. 11 straipsnis Vakarų Afrikos regioninių ekonominių bendrijų autonominiai ištekliai Pagal šį susitarimą Šalys susitaria, kad toliau taikomas už regioninę integraciją atsakingų Vakarų Afrikos regiono organizacijų (VAVEB ir VAEPS) autonominio finansavimo mechanizmas, kol bus nustatyta nauja finansavimo tvarka. 12 straipsnis Su tarifais susijusių Vakarų Afrikos įsipareigojimų ir bendros sektorių politikos keitimas 1. Nepažeidžiant 10 straipsnio nuostatų dėl Vakarų Afrikos regiono muitų panaikinimo, atsižvelgdama į konkrečius vystymosi poreikius, visų pirma poreikį remti bendrą sektorių politiką, Vakarų Afrikos Šalis, gavusi Jungtinės EPS tarybos sutikimą, gali nuspręsti pakeisti C priede nustatyto muito, taikomo į Vakarų Afriką importuojamai (-oms) Europos Sąjungos Šalies kilmės prekei (-ėms), dydį. Tokį sprendimą Jungtinė EPS taryba priima per šešis (6) mėnesius nuo dienos, kurią Europos Sąjungos Šaliai perduotas pranešimas. 2. Šalys užtikrina, kad tokiu pakeitimu nebūtų prieštaraujama 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) XXIV straipsnio nuostatoms. 3. Su tarifais susijusių įsipareigojimų pakeitimai galioja tik laikotarpiu, kuris būtinas konkretiems su vystymusi susijusiems Vakarų Afrikos regiono poreikiams patenkinti. 13 straipsnis Eksporto muitai ir mokesčiai 1. Nuo Susitarimo įsigaliojimo dienos Šalių tarpusavio prekybai nenustatoma naujų muitų, eksporto mokesčių ar jiems lygiaverčio poveikio privalomųjų mokėjimų, o jau taikomi muitai, eksporto mokesčiai ar privalomieji mokėjimai nedidinami. 2. Muitai, eksporto mokesčiai ar jiems lygiaverčio poveikio privalomieji mokėjimai neviršija į visas kitas šalis, kurios nėra šio susitarimo Šalys, eksportuojamoms prekėms taikomų muitų, eksporto mokesčių ar privalomųjų mokėjimų. 3. Išimtinėmis aplinkybėmis, jei Vakarų Afrikos Šalis gali pagrįsti konkrečius pajamų poreikius, naujų pramonės sektorių skatinimą ar aplinkos apsaugą, pasikonsultavusi su Europos Sąjungos Šalimi, ji gali tam tikroms papildomoms prekėms laikinai nustatyti muitus, eksporto mokesčius arba jiems lygiaverčio poveikio privalomuosius mokėjimus arba padidinti jau taikomus. 4. Šalys susitaria persvarstyti šio straipsnio nuostatas Jungtinėje EPS taryboje visapusiškai laikydamosi šio susitarimo peržiūros sąlygų ir atsižvelgdamos į jų poveikį Vakarų Afrikos Šalies vystymuisi ir ekonomikos įvairinimui. 14 straipsnis Prekių judėjimas 1. Vienos iš Šalių kilmės prekėms muitai kitos Šalies teritorijoje taikomi tik vieną kartą. Kitos Šalies teritorijoje laisvai judančioms prekėms papildomi muitai netaikomi. 2. Taikant 1 dalies nuostatas, nuo šio susitarimo įsigaliojimo dienos Vakarų Afrikos regionui nustatomas penkerių (5) metų pereinamasis laikotarpis laisvo prekių judėjimo sistemai sukurti. Šis laikotarpis gali būti peržiūrimas atsižvelgiant į Vakarų Afrikos regiono mokesčių reformos, vykdomos bendradarbiaujant su Europos Sąjunga, rezultatus. Todėl Šalys reguliariai vertina įgyvendinamas reformas. 3. Šalys bendradarbiauja siekdamos lengvinti prekių judėjimą ir paprastinti muitinės procedūras, laikydamosi 5 skyriaus nuostatų dėl prekybos lengvinimo. 15 straipsnis Prekių klasifikavimas Prekės, kurioms taikomas šis susitarimas, klasifikuojamos pagal atitinkamą kiekvienos Šalies muitinės nomenklatūrą laikantis Suderintosios prekių aprašymo ir kodavimo sistemos (toliau – SS). 16 straipsnis Nuostata dėl didžiausio palankumo statuso suteikimo 1. Šalys patvirtina savo įsipareigojimą dėl įgaliojimų suteikimo sąlygos. 2. Jei Europos Sąjungos Šalis, pasirašiusi šį susitarimą, pasirašo lengvatinio režimo susitarimų su trečiosiomis šalimis, ji Vakarų Afrikos Šaliai taiko lengvatinio muitų tarifo režimą, kuris yra ne mažiau palankus už taikomą trečiosioms šalims. 3. Vakarų Afrikos Šalis Europos Sąjungos Šaliai taiko lengvatinio muitų tarifo režimą, kuris ne mažiau palankus už režimą, taikomą prekybos partneriams po šio susitarimo pasirašymo, išskyrus režimą, taikomą Afrikos šalims ir AKR valstybėms, kurioms tenka daugiau kaip 1,5 proc. pasaulio prekybos ir kurių industrializacijos rodiklis, apskaičiuotas kaip BVP tenkanti pridėtinės vertės gamybos srityje dalis, metais prieš šioje dalyje nurodyto lengvatinio režimo susitarimo įsigaliojimą viršija 10 proc. Jei lengvatinio režimo susitarimas pasirašomas su šalių, kurios veikia individualiai, kolektyviai arba pagal laisvos prekybos susitarimą, grupe, pasaulio prekybai tenkančios santykinės dalies riba yra 2 proc. Apskaičiavimams naudojami oficialūs PPO pagrindinių pasaulio prekių eksportuotojų duomenys (išskyrus ES vidaus prekybą) ir Jungtinių Tautų pramonės plėtros organizacijos pridėtinės vertės gamybos srityje duomenys. 4. Jei 3 dalyje nurodytas prekybos partneris Vakarų Afrikos Šaliai taiko režimą, kuris yra iš esmės palankesnis už Europos Sąjungos Šalies taikomą režimą, Šalys konsultuojasi ir drauge priima sprendimą dėl 3 dalies nuostatų taikymo. 5. Visus su šio straipsnio aiškinimu ir taikymu susijusius ginčus Šalys susitaria spręsti surengdamos konsultacijas ir siekdamos rasti abipusiškai priimtiną sprendimą. 6. Šio skyriaus nuostatos negali būti aiškinamos kaip įpareigojančios Šalis abipusiškai susitarti dėl lengvatinio režimo, kuris būtų taikomas todėl, kad viena iš Šalių šio susitarimo įsigaliojimo metu yra sudariusi lengvatinio režimo susitarimą su trečiąja šalimi. 17 straipsnis Specialioji nuostata dėl administracinio bendradarbiavimo 1. Šalys susitaria, kad administracinis bendradarbiavimas yra labai svarbus diegiant pagal šį skyrių taikomą lengvatinį režimą ir vykdant jo kontrolę, ir įsipareigoja kovoti su pažeidimais bei sukčiavimu muitų ir susijusiose srityse. 2. Jeigu remdamasi turima informacija Šalis nustato, kad administracinio bendradarbiavimo nėra ir (arba) kad daroma pažeidimų ar sukčiaujama, vadovaudamasi šio straipsnio nuostatomis ta Šalis gali laikinai sustabdyti lengvatinio režimo atitinkama (-iems) produktui (-ams) taikymą. 3. Šiame straipsnyje sąvoka „administracinio bendradarbiavimo nėra“, be kita ko, reiškia: a) pakartotinį prievolės tikrinti atitinkamo (-ų) produkto (-ų) kilmės statusą nevykdymą; b) pakartotinį atsisakymą arba nepagrįstą delsimą atlikti paskesnį kilmės įrodymo tikrinimą ir (arba) pranešti jo rezultatus; c) pakartotinį atsisakymą arba nepagrįstą delsimą leisti surengti administracinio bendradarbiavimo tikrinamuosius vizitus, siekiant įvertinti su nagrinėjamo lengvatinio režimo suteikimu susijusių dokumentų autentiškumą arba informacijos tikslumą. 4. Laikinas sustabdymas taikomas šiomis sąlygomis: a) Šalis, kuri remdamasi turima informacija nustato, kad administracinio bendradarbiavimo nėra ir (arba) kad kita Šalis daro pažeidimus arba sukčiauja, nedelsdama apie tai praneša Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui bei pateikia gautus įrodymus ir turimą informaciją ir pradeda konsultacijas Jungtiniame EPS įgyvendinimo komitete remdamasi pagrįsta informacija ir nustatytaisiais faktais, siekdama abiem Šalims priimtino sprendimo; b) jeigu Šalys pradeda minėtas konsultacijas Jungtiniame EPS įgyvendinimo komitete ir per tris (3) mėnesius nuo pranešimo dienos nesusitaria dėl priimtino sprendimo, atitinkama Šalis gali laikinai sustabdyti lengvatinio režimo atitinkamam (-iems) produktui (-ams) taikymą. Apie tokį laikiną sustabdymą nedelsiant pranešama Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui; c) laikinas sustabdymas pagal šį straipsnį taikomas tiek, kiek yra būtina atitinkamos Šalies finansiniams interesams apsaugoti. Jis trunka ne ilgiau kaip šešis (6) mėnesius, po to terminas gali būti pratęstas. Apie Jungtinio EPS įgyvendinimo komiteto priimtus sprendimus dėl laikino sustabdymo nedelsiant pranešama. Dėl laikino sustabdymo reguliariai konsultuojamasi Jungtiniame EPS įgyvendinimo komitete, visų pirma siekiant jį panaikinti išnykus jo taikymo sąlygoms. 5. Atitinkama Šalis, pagal šio straipsnio 4 dalies a punktą teikdama pranešimą Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui, savo oficialiajame leidinyje taip pat paskelbia importuotojams skirtą pranešimą. Jame nurodoma, kad, remiantis turima informacija, nustatyta, kad dėl atitinkamo produkto nėra administracinio bendradarbiavimo ir (arba) daroma pažeidimų arba sukčiaujama. 18 straipsnis Administracinių klaidų taisymas Jeigu kompetentingos institucijos, taikydamos lengvatinį eksporto režimą, visų pirma taikydamos A priede pateikto Protokolo dėl sąvokos „kilmės statusą turintys produktai“ apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų nuostatas, suklysta ir tai turi poveikio importo muitams, tokį poveikį patirianti Šalis gali pareikalauti Jungtinio EPS įgyvendinimo komiteto apsvarstyti galimybę imtis visų deramų priemonių padėčiai ištaisyti. 2 SKYRIUS PREKYBOS APSAUGOS PRIEMONĖS 19 straipsnis Tikslai 1. Šio skyriaus nuostatų tikslas – nustatyti sąlygas, kuriomis abi Šalys, siekdamos plėtoti tarpusavio prekybą prekėmis, galėtų taikyti prekybos apsaugos priemones nukrypdamos nuo šio susitarimo 9, 10 ir 34 straipsnio nuostatų. 2. Šalys užtikrina, kad pagal šio skyriaus nuostatas priimtos priemonės neviršytų to, kas būtina siekiant užkirsti kelią atsirasti šiame skyriuje nurodytai padėčiai arba ją ištaisyti. 20 straipsnis Antidempingo ir kompensacinės priemonės 1. Nė viena šio susitarimo nuostata Europos Sąjungos Šalies arba Vakarų Afrikos Šalies valstybėms, veikiančioms atskirai arba kartu, nedraudžiama nustatyti antidempingo arba kompensacinių priemonių pagal atitinkamus PPO susitarimus, visų pirma pagal PPO susitarimą dėl 1994 m. GATT VI straipsnio įgyvendinimo ir PPO susitarimą dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių. 2. Taikant šį straipsnį kilmė nustatoma pagal Šalių nelengvatines kilmės taisykles, pagrįstas PPO susitarimo nuostatomis dėl kilmės taisyklių. 3. Ketinant taikyti antidempingo arba kompensacines priemones atsižvelgiama į ypatingą Vakarų Afrikos regiono besivystančių šalių padėtį. Prieš nustatydamos galutines antidempingo arba kompensacines priemones, Šalys apsvarsto galimybę taikyti konstruktyvius sprendimus, numatytus atitinkamuose PPO susitarimuose. Tyrimą atliekančios institucijos šiuo tikslu gali surengti atitinkamas konsultacijas. 4. Antidempingo arba kompensacinių priemonių taikymo laikotarpis ir mastas yra toks, kad būtų kompensuojamas žalą darantis dempingas arba subsidijos. 5. Jokiam vienos Šalies kilmės produktui, importuojamam į kitos Šalies teritoriją, kartu netaikomos antidempingo ir kompensacinės priemonės, kuriomis siekiama ištaisyti tą pačią dėl dempingo arba eksporto subsidijų susidariusią padėtį. Šalys užtikrina, kad tam pačiam produktui vienu metu nebūtų taikomos ir nacionalinės, ir (sub-) regioninės antidempingo arba kompensacinės priemonės. 6. Šalys susitaria įsteigti po vieną už teisminę peržiūrą, įskaitant skundus, atsakingą instituciją. Tokios institucijos sprendimai vykdomi visų valstybių, kuriose taikoma ginčijama priemonė, teritorijoje. 7. Šio straipsnio nuostatos taikomos visiems po šio susitarimo įsigaliojimo pradėtiems tyrimams. 8. Šio straipsnio nuostatoms netaikomos šio susitarimo nuostatos dėl ginčų sprendimo. 21 straipsnis Daugiašalės apsaugos priemonės 1. Jei šio straipsnio nuostatomis nenustatyta kitaip, nė viena šio susitarimo nuostata Šalims nedraudžiama nustatyti ribotos trukmės išimtinių priemonių pagal 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) XIX straipsnį, Susitarimą dėl apsaugos priemonių ir PPO susitarimo dėl žemės ūkio 5 straipsnį. 2. Taikant šį straipsnį kilmė nustatoma pagal Šalių nelengvatines kilmės taisykles, pagrįstas PPO susitarimo nuostatomis dėl kilmės taisyklių. 3. Nepažeidžiant 1 dalies nuostatų ir atsižvelgiant į bendruosius šio susitarimo vystymosi tikslus bei į tai, kad Vakarų Afrikos valstybių ekonomika nėra labai išvystyta, Europos Sąjungos Šalis Vakarų Afrikos Šalies valstybių importuojamiems produktams netaiko priemonių, taikytinų pagal 1994 m. GATT XIX straipsnį, Susitarimą dėl apsaugos priemonių ir PPO susitarimo dėl žemės ūkio 5 straipsnį. 4. 3 dalies nuostatos taikomos penkerių (5) metų laikotarpį, kuris prasideda šio susitarimo įsigaliojimo dieną. Likus ne mažiau kaip šimtui dvidešimt (120) dienų iki minėto laikotarpio pabaigos, Jungtinė EPS taryba, siekdama nustatyti, ar priemones reikėtų taikyti ilgiau, šių nuostatų taikymą persvarsto atsižvelgdama į Vakarų Afrikos regiono valstybių vystymosi poreikius. 5. Šio straipsnio nuostatoms netaikomos šio susitarimo nuostatos dėl ginčų sprendimo tvarkos. 22 straipsnis Dvišalės apsaugos priemonės 1. Laikydamasi šio straipsnio nuostatų, bet kuri Šalis gali taikyti ribotos trukmės apsaugos priemones, kuriomis nukrypstama nuo 9 ir 10 straipsnių nuostatų. 2. 1 dalyje nurodytos apsaugos priemonės gali būti taikomos, jei vienos Šalies kilmės produktai į kitos Šalies teritoriją importuojami tokiais dideliais kiekiais ir tokiomis sąlygomis, kad tai: a) daro arba gali daryti didelę žalą panašius ar tiesiogiai konkuruojančius produktus gaminantiems importuojančios Šalies gamintojams; b) sukelia arba gali sukelti ekonomikos sektoriaus sutrikimų, ypač jei tokie sutrikimai kelia rimtų socialinių problemų arba sunkumų, dėl kurių gali labai pablogėti importuojančios Šalies ekonominė padėtis, arba c) sukelia arba gali sukelti sutrikimų panašių arba tiesiogiai konkuruojančių žemės ūkio produktų[1] rinkose arba šių rinkų reguliavimo sistemų sutrikimų. 3. Šiame straipsnyje nurodytos apsaugos priemonės taikomos tik tiek, kiek būtina rinkos padėčiai ištaisyti ar jai apsaugoti nuo didelės žalos arba sutrikimų, kaip nurodyta 2, 4 ir 5 dalyse. Importuojanti Šalis gali taikyti vieną arba daugiau šių apsaugos priemonių, kuriomis: a) sustabdomas tolesnis šiame susitarime numatytas atitinkamam produktui taikomo importo muito normos mažinimas; b) atitinkamam produktui taikomas muitas padidinamas iki tokio lygio, kuris neviršija kitiems PPO nariams taikomo muito ir c) atitinkamam produktui nustatomos tarifinės kvotos. 4. Nepažeidžiant šio straipsnio 1–3 dalių nuostatų, jei kuris nors vienos ar kelių Vakarų Afrikos Šalies valstybių kilmės produktas importuojamas tokiais dideliais kiekiais ir tokiomis sąlygomis, kad tai kelia ar gali kelti vieną iš 2 dalies a, b ir c punktuose nurodytų pavojų viename ar keliuose atokiausiuose Europos Sąjungos Šalies regionuose, Europos Sąjungos Šalis, laikydamasi šio straipsnio 6–11 dalyse nurodytų procedūrų, atitinkame (-uose) regione (-uose) gali nustatyti priežiūros arba apsaugos priemones. 5. Nepažeidžiant šio straipsnio 1–3 dalių nuostatų, jei kuris nors vienos ar kelių Europos Sąjungos Šalies valstybių kilmės produktas importuojamas tokiais dideliais kiekiais ir tokiomis sąlygomis, kad tai kelia ar gali kelti vieną iš 2 dalies a, b ir c punktuose nurodytų pavojų vienoje ar keliose Vakarų Afrikos regiono valstybėse, ši (-os) valstybė (s), laikydamasi (-osi) šio straipsnio 6–11 dalyse nurodytų procedūrų, atitinkamos (-ų) valstybės (-ių) teritorijoje gali nustatyti priežiūros arba apsaugos priemones. 6. Šiame straipsnyje nurodytos apsaugos priemonės taikomos tik tiek laiko, kiek būtina rinkos padėčiai ištaisyti ar jai apsaugoti nuo 2, 4 ir 5 dalyse nurodytos didelės žalos arba sutrikimų. 7. Šiame straipsnyje nurodytos apsaugos priemonės taikomos ne ilgiau kaip ketverių (4) metų laikotarpį. Jei aplinkybės, dėl kurių buvo nustatytos apsaugos priemonės, nepakinta, priemonės gali būti taikomos ir toliau, bet ne ilgiau kaip dar vieną ketverių (4) metų laikotarpį. 8. Prie šiame straipsnyje nurodytų apsaugos priemonių, kurių taikymo laikotarpis yra ilgesnis nei vieni (1) metai, pateikiamas aiškus laipsniško jų panaikinimo iki nustatyto laikotarpio pabaigos tvarkaraštis. 9. Jei nesusiklosto išimtinės aplinkybės, kurias vertina Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas, jokia šiame straipsnyje nurodyta anksčiau produktui taikyta apsaugos priemonė negali būti vėl taikoma bent vienus (1) metus nuo jos taikymo pabaigos. 10. Įgyvendinant pirmiau išdėstytas dalis taikomos šios nuostatos: a) jei Šalis mano, kad susidarė viena iš 2, 4 ir 5 dalyse nurodytų padėčių, ji nedelsiant apie tai informuoja Jungtinį EPS įgyvendinimo komitetą; b) Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas gali teikti būtinas rekomendacijas, kaip ištaisyti susidariusią padėtį. Jeigu Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas nepateikia rekomendacijų, kaip ištaisyti susidariusią padėtį, arba per 30 dienų nuo šio komiteto informavimo nerandama patenkinamo sprendimo, pagal šį straipsnį importuojanti Šalis gali imtis deramų priemonių padėčiai ištaisyti; c) prieš imdamasi bet kokių šiame straipsnyje nurodytų priemonių arba šio straipsnio 11 dalyje nurodytais atvejais atitinkama Šalis kuo greičiau pateikia Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui visą visapusiškai padėties analizei naudingą informaciją, kad būtų galima rasti abiem Šalims priimtiną sprendimą; d) renkantis apsaugos priemones pirmenybė teikiama priemonėms, kuriomis veiksmingiausiai ir greičiausiai išsprendžiama iškilusi problema ir mažiausiai trikdomas tinkamas šio susitarimo taikymas; e) apie visas pagal šį straipsnį taikomas apsaugos priemones nedelsiant pranešama Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui, kuris jas reguliariai aptaria, visų pirma siekdamas sudaryti jų panaikinimo (kai tik leidžia aplinkybės) tvarkaraštį. 11. Jei dėl išimtinių aplinkybių priemones reikia taikyti nedelsiant, atitinkama importuojanti šalis – Europos Sąjungos Šalis arba Vakarų Afrikos Šalis – priklausomai nuo atvejo – gali laikinai taikyti 3, 4 ir 5 dalyse nurodytas priemones neatsižvelgdama į 10 dalies reikalavimus. Jei priemones taiko Europos Sąjungos Šalis, jos gali būti taikomos ne ilgiau kaip šimtą aštuoniasdešimt (180) dienų, o jei priemones taiko Vakarų Afrikos Šalis, arba Europos Sąjungos Šalis viename ar keliuose atokiausiuose regionuose, jos gali būti taikomos ne ilgiau kaip du šimtus keturiasdešimt (240) dienų. Tokios laikinosios priemonės taikymo trukmė skaičiuojama kaip pradinio laikotarpio arba jo pratęsimo dalis, kaip numatyta šio straipsnio 7 ir 8 dalyse. Nustatant laikinąsias priemones atsižvelgiama į visų susijusių Šalių interesus. Atitinkama importuojanti Šalis informuoja kitą Šalį ir nedelsdama kreipiasi į Jungtinį EPS įgyvendinimo komitetą, kad jis išnagrinėtų atitinkamą klausimą. 12. Jei importuojanti Šalis pradeda importuojamų produktų administracines procedūras, skirtas greitai pateikti informaciją apie prekybos srautų raidą, kuri gali sukelti šiame straipsnyje nurodytų problemų, ji nedelsdama apie tai praneša Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui. 13. Šalys nesiremia PPO susitarimais, kad sutrukdytų viena kitai priimti apsaugos priemones, atitinkančias šio straipsnio nuostatas. 23 straipsnis Nuostata dėl naujų pramonės sektorių 1. Vakarų Afrikos Šalis gali laikinai sustabdyti taikomo muito sumažinimą arba padidinti muito normą iki kitoms PPO narėms taikomo muito normos, jeigu Europos Sąjungos kilmės produktas, kuriam sumažinta taikomo muito norma, į jos teritoriją importuojamas tokiais dideliais kiekiais ir tokiomis sąlygomis, kad tai kelia pavojų naujiems pramonėms sektoriams arba kad tai kelia arba gali kelti pavojų naujam pramonės sektoriui, gaminančiam panašius arba tiesiogiai konkuruojančius produktus. 2. a) Jeigu Vakarų Afrikos Šalis mano, kad egzistuoja 1 dalyje nurodyta padėtis, ji nedelsdama kreipiasi į Jungtinį EPS įgyvendinimo komitetą, kad jis išnagrinėtų atitinkamą klausimą; b) Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas gali teikti būtinas rekomendacijas, kaip ištaisyti susidariusią padėtį. Jeigu Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas rekomendacijų, kaip ištaisyti susidariusias aplinkybes, nepateikia arba per 30 dienų nuo šio komiteto informavimo nerandama patenkinamo sprendimo, pagal šį straipsnį Vakarų Afrikos Šalis gali imtis deramų priemonių padėčiai ištaisyti; c) prieš imdamasi bet kokių šiame straipsnyje nurodytų priemonių Vakarų Afrikos Šalis pateikia Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui visą visapusiškai padėties analizei naudingą informaciją, kad būtų galima rasti abiem Šalims priimtiną sprendimą; d) renkantis priemones pagal šį straipsnį pirmenybė teikiama priemonėms, kuriomis mažiausiai trikdomas tinkamas šio susitarimo taikymas; e) apie visas pagal šį straipsnį taikomas priemones nedelsiant pranešama Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui, kuris jas reguliariai aptaria; f) susidarius kritinėms aplinkybėms, kai dėl delsimo būtų padaryta sunkiai atitaisoma žala, Vakarų Afrikos Šalis 1 dalyje nurodytas priemones gali laikinai taikyti nesilaikydama a–e punkto reikalavimų. Ilgiausia tokių veiksmų trukmė – du šimtai (200) dienų. Tokių laikinųjų priemonių taikymo trukmė skaičiuojama kaip šio straipsnio 3 dalyje nustatyto laikotarpio dalis. Vakarų Afrikos Šalis informuoja Europos Sąjungos Šalį ir nedelsdama kreipiasi į Jungtinį EPS įgyvendinimo komitetą, kad jis išnagrinėtų atitinkamą klausimą. 3. Tokios priemonės gali būti taikomos ilgiausiai aštuonerius (8) metus. Jungtinė EPS taryba gali nuspręsti pratęsti priemonių taikymo laikotarpį. 24 straipsnis Bendradarbiavimas 1. Šalys pripažįsta, kad siekiant užtikrinti sąžiningą ir skaidrią tarpusavio prekybą, svarbu bendradarbiauti prekybos apsaugos priemonių srityje. 2. Šalys, laikydamosi III dalies nuostatų, susitaria bendradarbiauti, visų pirma lengvindamos paramos priemones, šiose srityse: a) norminių aktų tobulinimas ir institucijų stiprinimas, siekiant užtikrinti prekybos apsaugą; b) Vakarų Afrikos Šalies valstybių kompetentingų valdžios institucijų pajėgumų geriau valdyti ir naudoti šiuo susitarimu nustatytas prekybos apsaugos priemones stiprinimas. 3 SKYRIUS TECHNINĖS PREKYBOS KLIŪTYS IR SANITARINĖS BEI FITOSANITARINĖS PRIEMONĖS 25 straipsnis Tikslai 1. Šio skyriaus tikslas – lengvinti Šalių tarpusavio prekybą prekėmis stiprinant jų pajėgumus nustatyti nereikalingas prekybos kliūtis, kylančias dėl vienos ar kitos Šalies techninių reglamentų, taisyklių ir atitikties vertinimo procedūrų, užkirsti tokioms kliūtims kelią bei jas pašalinti ir stiprinti Šalių pajėgumus užtikrinti augalų, gyvūnų ir visuomenės sveikatos apsaugą. 2. Taikydamos šio skyriaus nuostatas, Šalys užtikrina, kad iš kitos Šalies teritorijos importuojamiems produktams būtų taikomas nediskriminacinis režimas, palyginti su panašiems vidaus kilmės produktams ir panašiems trečiųjų šalių kilmės produktams taikomu režimu. 3. Laikydamosi PPO Sutarties dėl sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių taikymo (toliau – SFP sutartis) 2 straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatų, Šalys užtikrina, kad taikant sanitarines ir fitosanitarines priemones, reikalingas žmonių, gyvūnų ir augalų gyvybės ar sveikatos apsaugai, nebūtų siekiama kurti arba nebūtų kuriamos nereikalingos Šalių tarpusavio prekybos prekėmis kliūtys. Todėl tokiomis priemonėmis neturi būti sudaryta daugiau kliūčių prekybai nei būtina. 26 straipsnis Taikymo sritis ir apibrėžtys 1. Šio skyriaus nuostatos taikomos techniniams reglamentams, standartams ir atitikties vertinimo procedūroms, apibrėžtiems PPO sutartyje dėl techninių prekybos kliūčių (toliau – TPK sutartis), ir sanitarinėms ir fitosanitarinėms priemonėms (toliau – SFS priemonės), kurios daro poveikį Šalių tarpusavio prekybai. 2. Jei nenurodyta kitaip, šiame skyriuje vartojamos PPO TPK sutarties ir SFP sutarties, Maisto kodekso komisijos priimtų susijusių standartų ir tekstų, Tarptautinės augalų apsaugos konvencijos, Pasaulinės gyvūnų sveikatos organizacijos apibrėžtys, įskaitant visas šiame skyriuje pateikiamas nuorodas į „produktus“. 27 straipsnis Kompetentingos institucijos 1. Už šiame skyriuje nurodytų priemonių taikymą atsakingos šio susitarimo D priedo II priedėlyje nurodytos Šalių institucijos. 2. Šalys, vadovaudamosi 31 straipsniu, tinkamu laiku informuoja viena kitą apie visus reikšmingus D priedo II priedėlyje nurodytų kompetentingų institucijų pasikeitimus. Reikalingus šio susitarimo D priedo II priedėlio dalinius pakeitimus priima Jungtinis EPS įgyvendinimo komitetas. 28 straipsnis Savitarpio prievolės 1. Šalys patvirtina savo teises ir prievoles pagal taikomas PPO sutartis, visų pirma SFP sutartį ir TPK sutartį. Be to, Šalys dar kartą patvirtina savo teises ir prievoles, kurias jos turi pagal Tarptautinės augalų apsaugos konvencijos, Maisto kodekso komisijos ir Pasaulio gyvūnų sveikatos organizacijos priimtas taisykles ir dokumentus. Valstybės, kurios nėra PPO narės, taip pat patvirtina savo įsipareigojimą vykdyti savo prievoles pagal SFP ir TPK sutartis visose srityse, kurios turi įtakos Šalių prekybiniams santykiams. 2. Šalys dar kartą patvirtina įsipareigojimą gerinti visuomenės sveikatą savo teritorijoje, visų pirma stiprinti pajėgumus nustatyti reikalavimų neatitinkančius produktus. 3. Vykdydamos tarpusavio prekybą Šalys susitaria neeksportuoti arba nereeksportuoti produktų, kurie neatitinka eksportuojančios Šalies teisės aktais nustatytų reikalavimų. Tačiau leidžiamas produktų, kuriems taikomos SFS priemonės, eksportas ir reeksportas, jeigu taip aiškiai nustatė importuojančios Šalies institucijos. Kitų produktų eksportas leidžiamas, nebent importuojančios Šalies teisės aktais nustatytas eksporto draudimas. 4. Vykdydamos veiklą pagal šį skyrių Šalys vadovaujasi šiais įsipareigojimais, teisėmis ir prievolėmis. 29 straipsnis Lygiavertiškumas 1. Šalys pripažįsta viena kitos sanitarines ir fitosanitarines priemones lygiavertėmis, net jeigu tos priemonės skiriasi nuo jų pačių priemonių ar nuo tų, kurias taiko trečiosios šalys, prekiaujančios tuo pačiu produktu, jeigu eksportuojanti Šalis objektyviai įrodo importuojančiai Šaliai, jog jos priemone užtikrinamas atitinkamas importuojančios Šalies sanitarinės ar fitosanitarinės apsaugos lygis. Šiuo tikslu importuojančios Šalies prašymu jai suteikiama pagrįsta prieiga patikrinimams, tyrimams ir kitoms susijusioms procedūroms atlikti. 2. Šalys, gavusios prašymą, abipusišku sutarimu pradeda konsultacijas siekdamos sudaryti dvišalius bei daugiašalius susitarimus dėl nurodytų sanitarinių ar fitosanitarinių priemonių lygiavertiškumo pripažinimo. 30 straipsnis Teritorijų sanitarinio ir fitosanitarinio statuso nustatymas Nustatydamos importo sąlygas Šalys, remdamosi SFP sutarties 6 straipsniu, gali siūlyti ir kiekvienu atveju atskirai nustatyti teritorijas, kurioms suteiktas tam tikras sanitarinis ir fitosanitarinis statusas. Šalys užtikrina, kad jų sanitarinės ar fitosanitarinės priemonės būtų pritaikytos prie teritorijos – visos šalies ar šalies dalies, ar kelių šalių, ar jų dalių – iš kur produktas kilęs arba kur produktas yra gabenamas, sanitarinių ir fitosanitarinių charakteristikų. 31 straipsnis Prekybos sąlygų skaidrumas ir dalijimasis informacija 1. Siekdamos užtikrinti atitiktį taisyklėms, Šalys, laikydamosi SFP ir TPK sutartyse nustatytos pranešimo tvarkos, praneša vienai kitai apie visus produktams taikomų teisinių ir administracinių reikalavimų pasikeitimus. 2. Prireikus Šalys susitaria tinkamu laiku ir laikydamosi SFP sutarties rekomendacijų raštu informuoti viena kitą apie priimtas prekių importo draudimo priemones, siekiant spręsti kokią nors su sveikata (visuomenės, gyvūnų ar fitosanitarine), rizikos prevencija ar aplinka susijusią problemą. 3. Šalys susitaria keistis informacija ir tokiu būdu bendradarbiauti siekiant, kad jų produktai atitiktų techninius reglamentus bei būtinus standartus ir galėtų būti tiekiami kitos Šalies rinkai. 4. Prireikus Šalys taip pat tiesiogiai keičiasi kitų sričių informacija, jei jos susitaria, kad šios sritys gali būti svarbios jų prekybiniams santykiams, įskaitant maisto saugos klausimus, staigius gyvūnų ir augalų ligų protrūkius, mokslines nuomones ir kitus svarbius su produktų sauga susijusius įvykius. 5. Prireikus Šalys susitaria keistis epidemiologinio gyvūnų ligų stebėjimo srities informacija. Be to, Šalys keičiasi fitosanitarinės apsaugos srities informacija apie parazitų, keliančių žinomą tiesioginę grėsmę kitai Šaliai, atsiradimą. 6. Laikydamosi SFP ir TPK sutartyse nustatytos pranešimo tvarkos, Šalys susitaria bendradarbiauti siekdamos greitai viena kitai pranešti apie naujas regionines taisykles, kurios galėtų daryti poveikį Šalių tarpusavio prekybai. 32 straipsnis Regioninė integracija 1. Siekdamos lengvinti tarpusavio prekybą, Šalys įsipareigoja kiek įmanoma regiono lygmeniu suderinti taikomas importo taisykles, priemones ir sąlygas. 2. Jeigu šio susitarimo įsigaliojimo metu jau taikomos importo sąlygos, iki suderintų importo sąlygų nustatymo Vakarų Afrikos regiono ir Europos Sąjungos valstybės minėtas sąlygas taiko laikydamosi principo, kad vienos iš Šalių valstybės rinkai teisėtai pateikti kitos iš Šalių kilmės produktai gali būti teisėtai pateikti tos Šalies kitų valstybių rinkoms, netaikant jokių kitų ribojimų ar administracinių reikalavimų. 3. Taikydamos šiame skyriuje nustatytas priemones Vakarų Afrikos valstybės užtikrina, kad Vakarų Afrikos kilmės produktams taikomas režimas būtų ne mažiau palankus už režimą, taikomą panašiems į Vakarų Afrikos regioną importuojamiems Europos Sąjungos kilmės produktams. 33 straipsnis Bendradarbiavimas 1. Šalys pripažįsta, kad siekiant šio skyriaus tikslų svarbu bendradarbiauti techninių reglamentų, sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių, atitikties vertinimo ir atsekamumo srityse. 2. Siekdamos gerinti šio susitarimo D priedo I priedėlyje nurodytų Vakarų Afrikos regiono valstybių prioritetinių produktų kokybę ir didinti konkurencingumą bei galimybes patekti į Europos Sąjungos rinką, Šalys, be kita ko, taikydamos pagal III dalies nuostatas numatytas finansinės paramos priemones, susitaria bendradarbiauti šiose srityse: a) tinkamos Šalių keitimosi informacija ir dalijimosi patirtimi bazės sukūrimas; b) bendradarbiavimas tarptautinėse standartizacijos, metrologijos ir akreditacijos organizacijose, įskaitant Vakarų Afrikos Šalies atstovų dalyvavimo šių organizacijų posėdžiuose lengvinimą; c) techninių standartų ir reglamentų, atitikties vertinimo procedūrų, regionų lygmens suderintų sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių priėmimas remiantis atitinkamais tarptautiniais standartais; d) viešojo ir privačiojo sektoriaus dalyvių pajėgumų stiprinimas, įskaitant informavimą ir mokymą, siekiant tinkamai taikyti Europos Sąjungos standartus, reglamentus ir fitosanitarines priemones ir dalyvauti tarptautinių standartizacijos institucijų veikloje; e) nacionalinių pajėgumų laikytis standartų, vertinti produktų atitiktį, užtikrinti atsekamumą ir patekimą į Europos Sąjungos rinką stiprinimas. 4 SKYRIUS KITOS NETARIFINĖS KLIŪTYS 34 straipsnis Kiekio ribojimo draudimas Nuo šio susitarimo įsigaliojimo panaikinami Šalių tarpusavio prekybai poveikį darantys importo ar eksporto draudimai ar ribojimai, kaip antai kvotos, importo ar eksporto licencijos ar kitos priemonės, išskyrus šio susitarimo 7 ir 8 straipsniuose nurodytus muitus, mokesčius ir kitus privalomuosius mokėjimus. Nenustatoma jokių naujų priemonių. Šio straipsnio nuostatomis nedaromas poveikis 2 skyriaus nuostatoms dėl prekybos apsaugos priemonių ir šio susitarimo 89 straipsnio nuostatoms dėl mokėjimų balanso. 35 straipsnis Nacionalinis vidaus mokesčių ir reguliavimo režimas 1. Importuojamiems vienos Šalies kilmės produktams negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai taikoma vidaus mokesčių ar kitų privalomųjų mokėjimų, viršijančių panašiems kitos Šalies produktams tiesiogiai ar netiesiogiai taikomus mokesčius ar privalomuosius mokėjimus. Šalys įsipareigoja jokiais kitais būdais netaikyti vidaus mokesčių ar kitų vidaus privalomųjų mokėjimų, skirtų nacionaliniams gamintojams apsaugoti. 2. Importuojamiems vienos Šalies kilmės produktams pagal visus pardavimo, pateikimo parduoti, pirkimo, gabenimo, paskirstymo ir naudojimo vidaus rinkoje įstatymus, taisykles ir reikalavimus taikomas režimas ne mažiau palankus už režimą, taikomą panašiems kitos Šalies produktams. Šios dalies nuostatomis nedraudžiama taikyti skirtingų vidaus gabenimo mokesčių, susijusių tik su ekonomišku transporto priemonių naudojimu, o ne su produkto kilme. 3. Šalys įsipareigoja nenustatyti ir netaikyti jokių nacionalinių kiekybinių produktų maišymo, perdirbimo arba naudojimo tam tikrais nustatytais kiekiais arba proporcijomis taisyklių, kuriomis tiesiogiai ar netiesiogiai būtų reikalaujama, kad tam tikras tokiose taisyklėse nurodyto produkto kiekis ar jo dalis būtų gauta iš vidaus išteklių. Be to, kiekviena Šalis įsipareigoja jokiais kitais būdais netaikyti vidaus kiekybės taisyklių, skirtų vidaus gamintojams apsaugoti. 4. Šio straipsnio nuostatomis nedraudžiama mokėti išskirtinai nacionaliniams gamintojams skirtų subsidijų, įskaitant išmokas, finansuojamas iš mokesčių arba vidaus privalomųjų mokėjimų, surinktų laikantis šio straipsnio nuostatų, be to, nedraudžiama teikti subsidijų valdžios institucijoms įsigyti nacionalinių produktų. 5. Šio straipsnio nuostatos netaikomos įstatymams ir kitiems teisės aktams, susijusiems su viešaisiais pirkimais, jų procedūroms ir praktikai. 6. Šio straipsnio nuostatomis nepažeidžiamos šio susitarimo nuostatos dėl prekybos apsaugos priemonių. 5 SKYRIUS PREKYBOS LENGVINIMAS, MUITINIŲ BENDRADARBIAVIMAS IR SAVITARPIO ADMINISTRACINĖ PAGALBA 36 straipsnis Tikslai 1. Šalys pripažįsta, kad kintančiomis pasaulinės prekybos aplinkybėmis svarbu plėtoti muitinių bendradarbiavimą ir lengvinti prekybą. Siekdamos užtikrinti, kad laikantis atitinkamų teisės aktų bei procedūrų ir stiprinant atitinkamų institucijų administracinius pajėgumus būtų padedama siekti veiksmingos kontrolės bei prekybos lengvinimo skatinimo tikslų ir būtų skatinamas EPS pasirašiusių valstybių vystymasis bei regioninė integracija, Šalys susitaria stiprinti bendradarbiavimą šioje srityje. 2. Šalys susitaria nenukrypti nuo teisėtų viešosios politikos tikslų, įskaitant saugumo ir sukčiavimo prevencijos tikslus. 3. Šalys įsipareigoja užtikrinti laisvą prekių, kurioms taikomas šis susitarimas, judėjimą savo teritorijose. 37 straipsnis Muitinių bendradarbiavimas ir savitarpio administracinė pagalba 1. Norėdamos užtikrinti, kad būtų laikomasi šio skyriaus nuostatų ir veiksmingai siekiama 36 straipsnyje nustatytų tikslų, Šalys: a) dalijasi informacija apie muitų teisės aktus ir muitinės procedūras; b) rengia bendras su importo, eksporto ir tranzito procedūromis susijusias iniciatyvas bei iniciatyvas, kuriomis verslo bendruomenei siekiama teikti kokybiškas paslaugas; c) bendradarbiauja automatizuojant muitinės ir kitas prekybos procedūras ir rengiant bendrus keitimosi duomenimis standartus; d) kiek įmanoma, nustato bendras pozicijas tokiose su muitinių veikla susijusiose tarptautinėse organizacijose kaip PPO, Pasaulio muitinių organizacija (PMO), Jungtinių Tautų organizacija ir Jungtinių Tautų prekybos ir plėtros konferencija; e) bendradarbiauja planuodamos ir teikdamos techninę pagalbą, visų pirma vykdant muitinės reformas ir lengvinant prekybą, laikydamosi šio susitarimo nuostatų ir f) skatina visų šalyse įsteigtų valdžios institucijų, organizacijų ir kitų susijusių institucijų tarpusavio ir tarpvalstybinį bendradarbiavimą. 2. Neatsižvelgdamos į 1 dalies nuostatas Šalių valdžios institucijos viena kitai teikia savitarpio administracinę pagalbą muitinės klausimais vadovaudamosi E priedo Protokolo dėl savitarpio administracinės pagalbos muitinės reikalų srityje nuostatomis. 38 straipsnis Muitų teisės aktai ir muitinės procedūros 1. Šalys užtikrina ir deda visas pastangas, kad jų prekybos ir muitų teisės aktai, nuostatos ir procedūros būtų pagrįsti: a) muitų ir prekybos srityje galiojančiomis tarptautinėmis priemonėmis ir standartais, įskaitant esmines Tarptautinės muitinės procedūrų supaprastinimo ir suderinimo konvencijos (patikslinta Kioto konvencija) nuostatas, Pasaulio muitinių organizacijos standartų sistemą, skirtą pasaulio prekybos saugumui užtikrinti ir pasaulio prekybos sąlygoms pagerinti, PMO muitinės duomenų modelį ir Konvenciją dėl suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos (SS); b) bendro administracinio dokumento ar analogiško elektroninio dokumento, skirto produktų importo ar eksporto muitinės deklaracijoms rengti, naudojimu; c) taisyklėmis, kuriomis ekonominės veiklos vykdytojams padedama išvengti nenaudingų ir diskriminacinių priemonių, garantuojama apsauga nuo sukčiavimo, subjektams, kurie pavyzdingai laikosi muitų teisės aktų, numatomos lengvatinės sąlygos; d) moderniais muitinės metodais, įskaitant rizikos vertinimą, supaprastintomis produktų įvežimo ir išleidimo procedūromis, kontrole po prekių išleidimo ir įmonių audito metodais; e) sistemų, įskaitant informacinėmis technologijomis pagrįstas sistemas, laipsnišku tobulinimu, siekiant palengvinti ekonominės veiklos vykdytojų, muitinės administracijų ir atitinkamų struktūrų elektroninius duomenų mainus; f) privalomosios tarifinės informacijos sistema, visų pirma tarifų klasifikacijos ir kilmės taisyklių srityje, laikantis kiekvienos Šalies teisės aktų taisyklių, kad muitinės turėtų visą joms reikalingą informaciją; g) taisyklėmis, kuriomis būtų užtikrinama, kad sankcijos už muitinės taisyklių ar procedūrų pažeidimus būtų proporcingos ir nediskriminacinės, ir dėl jų taikymo nebūtų nepagrįsto vilkinimo; h) skaidriomis, nediskriminacinėmis ir proporcingomis muitinės tarpininkų licencijavimo taisyklėmis. Šalys pripažįsta, kad ateityje svarbu panaikinti prievolę naudotis muitinės tarpininkų paslaugomis. Šį klausimą Šalys nagrinėja Specialiajame muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitete; i) PPO susitarimo dėl tikrinimo prieš išsiuntimą nuostatų laikymųsi. Šalys pripažįsta, kad ateityje svarbu panaikinti visus reikalavimus atlikti privalomas prekių tikrinimo prieš išsiuntimą arba jas įvežus procedūras. Šį klausimą Šalys nagrinėja Specialiajame muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitete. 2. Siekdamos patobulinti darbo metodus ir užtikrinti, kad būtų laikomasi nediskriminavimo, skaidrumo ir veiksmingumo principų, Šalys įsipareigoja: a) imtis būtinų priemonių, kad būtų supaprastinti ir standartizuoti muitinių ir kitų susijusių tarnybų reikalaujami duomenys bei dokumentai ir būtų sumažintas jų skaičius; b) kuo labiau supaprastinti reikalavimus ir muitinės formalumus, kad būtų galima greitai išleisti prekes ir atlikti jų muitinį įforminimą; c) užtikrinti veiksmingas, greitas, nediskriminacines ir pareiškėjams lengvai prieinamas procedūras, suteikiančias teisę apskųsti muitinės administracijos veiksmus, nutarimus ir sprendimus, turinčius poveikį prekių importui, eksportui arba gabenimui tranzitu; d) taikydamos priemones, atitinkančias susijusių tarptautinių konvencijų principus ir kitas šios srities priemones, įskaitant 2003 m. patikslintą Arušos deklaraciją, laikytis etikos principų. 39 straipsnis Gabenimo tranzitu lengvinimas 1. Šalys užtikrina laisvą prekių tranzitą per jų teritoriją tinkamiausiu atitinkamam tranzitui maršrutu. Galimi ribojimai, tikrinimai ir reikalavimai turi būti pagrįsti teisėtais viešosios politikos tikslais, nediskriminaciniai, proporcingi ir visiems vienodai taikomi. 2. Šalys, nepažeisdamos teisėtų muitinės kontrolės veiksmų, susitaria iš kitos Šalies teritorijos tranzitu gabenamoms prekėms taikyti režimą, kuris ne mažiau palankus už vidaus rinkos prekėms taikomą eksporto, importo ir gabenimo režimą. 3. Šalys taiko gabenimo tranzitu per muitinę režimą, kuriuo suteikiama galimybė prekes tranzitu gabenti nemokant muitų ir kitų privalomųjų mokėjimų, jei pateikiamos atitinkamos garantijos. 4. Šalys stengiasi skatinti ir kurti regioninę tranzito infrastruktūrą, skirtą mažinti prekybos kliūtis. 5. Šalys naudoja tarptautinius prekių tranzito standartus ir priemones. 6. Šalys užtikrina visų atitinkamų institucijų bendradarbiavimą ir koordinavimą jų teritorijose, siekiant palengvinti gabenimą tranzitu ir skatinti tarpvalstybinį bendradarbiavimą. 40 straipsnis Santykiai su verslo bendruomene Šalys susitaria: a) užtikrinti, kad visi teisės aktai, procedūros, mokesčiai ir privalomieji mokėjimai būtų skelbiami viešai, tinkamomis ir jei įmanoma elektroninėmis priemonėmis; b) skatinti ekonominės veiklos vykdytojų ir atitinkamų valdžios institucijų bendradarbiavimą naudojant privalomas ir viešai prieinamas procedūras, tokias kaip susitarimo memorandumai, pagrįsti PMO paskelbtais memorandumais; c) užtikrinti, kad Šalių muitinių ir kiti susiję atitinkami reikalavimai, nurodymai ir procedūros atitiktų verslo bendruomenės poreikius, gerąją patirtį ir kad jais kuo mažiau būtų ribojama prekyba; d) laiku ir reguliariai tartis su prekybos sektoriaus atstovais dėl su muitine ir prekyba susijusių teisės aktų pasiūlymų ir procedūrų. Taigi Šalys įsipareigoja kurti tinkamas valdžios institucijų ir verslo bendruomenės reguliarių konsultacijų sistemas; e) užtikrinti, kad nuo bet kokių naujų ar iš dalies pakeistų teisės aktų, procedūrų, muitų ar privalomųjų mokėjimų paskelbimo iki įsigaliojimo praeitų pakankamai laiko. Administracinę su atstovavimo reikalavimais, atvykimo procedūromis, muitinės darbo laiku ir darbo tvarka susijusią informaciją Šalys skelbia uostuose, pasienio postuose ir informacijos punktuose. 41 straipsnis Muitinė vertė Šalių tarpusavio prekybai taikomos muitinės vertės nustatymo taisyklės nustatomos vadovaujantis PPO susitarimu dėl 1994 m. GATT VII straipsnio įgyvendinimo. Šalys bendradarbiauja siekdamos bendro požiūrio į klausimus, susijusius su muitine verte. 42 straipsnis Vakarų Afrikos regioninė integracija 1. Šalys įsipareigoja vykdyti muitinės reformas, visų pirma derinti procedūras ir teisės aktus, kad Vakarų Afrikos regione būtų lengvinama tarpusavio prekyba. 2. Laikydamosi minėtų nuostatų Šalys užtikrina glaudų visų struktūrų, susijusių su tarptautinių muitų srities standartų įgyvendinimu, bendradarbiavimą. 43 straipsnis Bendradarbiavimas 1. Šalys pripažįsta, kad įgyvendinant šį susitarimą svarbu palaikyti muitinių bendradarbiavimą ir lengvinti prekybą. 2. Laikydamosi 2004 m. rugpjūčio 1 d. PPO Generalinės tarybos sprendimo D priedo 6 dalies ir šio susitarimo III dalies nuostatų, Šalys susitaria sukurti deramas techninės ir finansinės pagalbos programas, kurios padėtų įgyvendinti šio skyriaus nuostatas, visų pirma: a) rengti tinkamus ir supaprastintus teisės ir kitus norminius aktus; b) informuoti ir šviesti ekonominės veiklos vykdytojus, įskaitant susijusių darbuotojų mokymą; c) stiprinti muitinių administracijų ir susijusių tarnybų pajėgumus, jas modernizuoti ir skatinti jų sąveiką. 44 straipsnis Pereinamojo laikotarpio priemonės 1. Šalys pripažįsta, kad sklandžiam šio skyriaus nuostatų įgyvendinimui užtikrinti būtinos pereinamojo laikotarpio priemonės. 2. Nepažeidžiant PPO prisiimtų įsipareigojimų, Vakarų Afrikos Šaliai nustatomas penkerių (5) metų pereinamasis laikotarpis, kuris prasideda šio susitarimo įsigaliojimo dieną ir per kurį ši Šalis įvykdo 38 straipsnio 1 dalies b ir d punktuose nurodytas prievoles. Šis laikotarpis gali būti peržiūrėtas atsižvelgiant į Vakarų Afrikos regiono reformų, vykdomų bendradarbiaujant su Europos Sąjunga, rezultatus. 45 straipsnis Specialusis muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitetas 1. Šalys įsteigia Specialųjį muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitetą, kurį sudaro Šalių atstovai. 2. Specialiojo muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komiteto užduotys: a) stebėti šio skyriaus, Protokolo dėl kilmės taisyklių ir Protokolo dėl savitarpio administracinės pagalbos įgyvendinimą ir valdymą; b) atlikti forumo, kuriame derinami veiksmai ir aptariami visi su muitine susiję klausimai, visų pirma muitinės procedūros ir prekių išleidimo procedūros, kilmės taisyklės, muitinė vertė, tarifų klasifikacija, muitinių bendradarbiavimas ir savitarpio administracinė pagalba, funkcijas; c) plėtoti bendradarbiavimą siekiant rengti ir įgyvendinti muitinės procedūras ir prekių išleidimo procedūras, kilmės taisykles, muitinių bendradarbiavimo ir savitarpio administracinę pagalbą ir užtikrinti jų taikymo kontrolę. 3. Specialusis muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitetas posėdžiauja kartą per metus; posėdžio datą ir darbotvarkę Šalys nustato iš anksto. Prireikus Šalys gali nuspręsti sušaukti ad hoc komiteto posėdžius. 4. Specialiajam muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitetui paeiliui pirmininkauja viena iš Šalių. 5. Specialusis muitinės reikalų ir prekybos lengvinimo komitetas atsiskaito Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui. 6 SKYRIUS ŽEMĖS ŪKIS, ŽUVININKYSTĖ IR APRŪPINIMO MAISTU SAUGUMAS 46 straipsnis Tikslai 1. Šalys pripažįsta, kad Vakarų Afrikos regione žemės ūkio, įskaitant gyvulininkystę, ir žuvininkystės sektoriams tenka didelė BVP dalis ir svarbus vaidmuo kovojant su maisto stygiumi ir užtikrinant didžiosios darbingo amžiaus gyventojų dalies pajamas ir užimtumą. 2. Šio susitarimo poveikiu ekonomikai ir prekybai ir pagal EPS vystymo programą įgyvendinamais veiksmais turi būti prisidedama prie našumo, konkurencijos didinimo ir gamybos įvairinimo žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose. Jį taikant taip pat turi būti sudarytos palankesnės sąlygos perdirbimo sektoriaus ir Šalių tarpusavio prekybos žemės ūkio, maisto ir žuvininkystės produktais plėtotei, atsižvelgiant į tvarų gamtos išteklių valdymą. 3. Šalys pripažįsta, kad Vakarų Afrikos regione žemės ūkio potencialas dar nėra visiškai išnaudotas ir kad būtina remti jo nacionalinės ir regioninės žemės ūkio politikos įgyvendinimą, abejoms Šalims vykdant bendradarbiavimo politiką pagal šio susitarimo III dalies nuostatas. 4. Šalys pripažįsta, kad Europos Sąjungai ir Vakarų Afrikos regionui labai svarbūs žuvininkystės, biologiniai ir jūrų ištekliai ir kad pramoninė žvejyba kelia realų išteklių išeikvojimo pavojų, todėl būtina skatinti tvarų žuvininkystės ir vandens išteklių valdymą. 5. Šalys taip pat pripažįsta, kad Vakarų Afrikos valstybių žuvų ištekliai ir jūrų ekosistemos yra sudėtingi, biologiškai įvairūs ir pažeidžiami, todėl į šiuos veiksnius reikia atsižvelgti juos naudojant – tvariai ir veiksmingai saugoti bei valdyti žuvų išteklius ir susijusias ekosistemas, remiantis moksline informacija ir laikantis atsargumo principo, nustatyto Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos atsakingos žvejybos veiklos elgesio kodekse. 6. Be to, Šalys pripažįsta su žuvininkyste ir Vakarų Afrikos valstybių gyvųjų jūros išteklių naudojimu susijusios veiklos ekonominę ir socialinę svarbą bei poreikį kuo labiau prisidėti prie iš žvejybos gyvenančių bendruomenių aprūpinimo maistu saugumo, užimtumo, skurdo mažinimo, pajamų didinimo ir socialinio stabilumo. 7. Šalys pripažįsta, kad gyventojų aprūpinimo maistu saugumo užtikrinimas ir kaimo bendruomenių pragyvenimo šaltinių sukūrimas yra svarbiausi skurdo panaikinimo veiksniai, kuriuos reikia įtraukti į išplėstą Tūkstantmečio vystymosi tikslų darnaus vystymosi strategiją. Todėl jos susitaria imtis bendrų veiksmų, kad būtų išvengta žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo sutrikimo Vakarų Afrikos rinkose. 8. Įgyvendindama savo politiką, įskaitant žuvininkystės politiką, Europos Sąjunga įsipareigoja padėti Vakarų Afrikos šalims sukurti veiksmingą žuvininkystės stebėsenos, kontrolės ir priežiūros sistemą. 9. Be to, Šalys sutaria, kad svarbu regione vykdyti politiką, kuri padėtų padidinti Vakarų Afrikos regiono gyventojų iš žuvininkystės gaunamą pelną. 10. Siekdamos šiame straipsnyje nurodytų tikslų, Šalys visiškai atsižvelgia į Vakarų Afrikos Šalies ekonominių, socialinių ir aplinkos ypatybių ir poreikių įvairovę bei vystymosi strategijas. 47 straipsnis Aprūpinimo maistu saugumas Jei įgyvendinant šį susitarimą Vakarų Afrikos Šaliai arba kuriai nors Vakarų Afrikos regiono valstybei kyla arba gali kilti sunkumų gauti ar įsigyti produktų, būtinų aprūpinimo maistu saugumui užtikrinti, Vakarų Afrikos Šalis arba Vakarų Afrikos regiono valstybė gali imtis deramų priemonių, laikydamasi 22 straipsnyje aprašytų procedūrų. 48 straipsnis Bendradarbiavimas žemės ūkio ir aprūpinimo maistu saugumo srityse 1. Bendradarbiavimas žemės ūkio ir aprūpinimo maistu saugumo srityse vykdomas pagal Kotonu susitarimo 53 ir 69 straipsnius. Šalys susitaria, kad su šiuo skyriumi ir šiuo susitarimu susijusios Kotonu susitarimo nuostatos būtų papildomai įgyvendintos abipusiškai stiprinant bendradarbiavimą. 2. Siekiant, kad Vakarų Afrikos regiono šalys galėtų užtikrinti savo gyventojų aprūpinimo maistu saugumą ir skatinti patvarų ir ilgalaikį žemės ūkį, abi Šalys pagal III dalies nuostatas nagrinėja visas bendradarbiavimo priemones, siekdamos: a) skatinti drėkinimo ir vandens išteklių valdymo programų įgyvendinimą; b) skatinti žemės ūkio sektoriaus techninę pažangą, inovacijas ir įvairinimą; c) populiarinti aplinką tausojančių žemės ūkio žaliavų naudojimą; d) plėtoti mokslinius tyrimus siekiant auginti pagerintas sėklas ir skatinti kaimo gyventojus jas naudoti; e) sukurti integruotą žemės ūkio ir gyvulininkystės sistemą; f) gerinti žemės ūkio produktų saugojimą ir konservavimą; g) stiprinti valstybės teikiamą konsultacinę paramą privatiems veiklos vykdytojams; h) stiprinti žemės ūkio produktų platinimo grandines; i) įrengti kelius ir kaimo kelių atšakas, kad būtų pagerintas žemės ūkio produktų surinkimas ir vežimas; j) prisidėti prie įspėjimo sistemų, skirtų pranešti apie krizes, gerinimo; k) prisidėti prie regioninių biržų plėtojimo, siekiant geresnio informacijos apie maisto produktų atsargas regionuose centralizavimo; l) skatinti rangovinį ūkininkavimą, vykdomą su Europos Sąjungos partneriais, pvz., ekologiškų produktų pasiūlos srityje; m) nustatyti naujas produktų, turinčių didelę tarptautinę paklausą, kūrimo ir eksporto galimybes; n) skatinti su žemės teise susijusias reformas, skirtas ūkininkų teisiniam tikrumui padidinti, ir taip skatinti veiksmingo žemės ūkio vystymą ir kreditų privačioms investicijoms žemės ūkio sektoriuje teikimą. 3. Šalys sutaria, kad esant ypatingiems maisto trūkumo atvejams galima įgyvendinti specialias ir konkrečias pagalbos maisto srityje programas, skirtas tokioje padėtyje atsidūrusioms šalims. Vis dėlto, šios programos jokiu būdu neturėtų kelti pavojaus šią pagalbą gaunančiose valstybėse vykdomai aprūpinimo maistu saugumo politikai. 4. Siekdamos sumažinti galimą neigiamą pagalbos importuojamu maistu poveikį Vakarų Afrikos regione, abi Šalys įsipareigoja teikti pirmenybę trišalėms pagalbos maistu srityje priemonėms, kuriomis būtų skatinama prekyba vietos žemės ūkio produktais. 5. Šalys pabrėžia žemės ūkio sektoriaus svarbą Vakarų Afrikos ekonomikai ir aprūpinimo maistu saugumui ir ypač sektorių, kurie priklauso nuo tarptautinių rinkų, pažeidžiamumą. Kiekviena Šalis užtikrina savo politikos ir vidaus paramos priemonių skaidrumą. Šiuo tikslu Europos Sąjunga bet kuriuo tinkamu būdu reguliariai teikia ataskaitą Vakarų Afrikai dėl šių priemonių, visų pirma teisinio pagrindo, priemonių formos ir su jomis susijusių sumų. Vienai Šaliai paprašius, Šalys gali keistis informacija, susijusia su bet kuria žemės ūkio politikos priemone. 6. Europos Sąjungos Šalis įsipareigoja neteikti eksporto subsidijų į Vakarų Afriką eksportuojamiems žemės ūkio produktams. 7. Siekdamos bendradarbiauti žemės ūkio ir aprūpinimo maistu saugumo srityje, Šalys sukuria nuolatinio dialogo mechanizmą, susijusį su visomis šiame straipsnyje nurodytomis sritimis. Šio dialogo sąlygos nustatomos bendru Šalių sutarimu. 49 straipsnis Bendradarbiavimas žuvininkystės srityje 1. Siekdamos plėtoti ir skatinti bendradarbiavimą žuvininkystės srityje pagal III dalies nuostatas Šalys įsipareigoja: a) bendradarbiauti, siekdamos tvaraus Vakarų Afrikos regiono žuvininkystės išteklių valdymo, ir taikyti atsargumo principą sprendžiant dėl tausios žvejybos lygio ir apibrėžiant prieigos prie žuvininkystės išteklių sąlygas, kurių reikia laikytis, kad būtų išvengta išteklių pereikvojimo ir bet kokio neigiamo poveikio aplinkai ir ekosistemai; b) didinti žuvininkystės produktų pasiūlos pajėgumus ir gerinti konkurencingumą. Šiuo tikslu Europos Sąjunga įsipareigoja padėti regiono valstybėms vykdyti reikalavimus, susijusius su sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių (SFP) taikymu, taip pat plėtoti regioninę žuvininkystės produktų rinką; c) skatinti investicijas ir gerinti galimybes gauti finansavimą, kad būtų padidintas regiono žuvininkystės įmonių našumas; d) bendradarbiauti siekiant tvaraus mažos apimties žvejybos valdymo ir rengiant bei įgyvendinant Vakarų Afrikoje akvakultūros plėtojimo politiką; e) parengti ir pasiūlyti būtiniausias priemones, kurias turi taikyti laivai, siekiant geresnės jų veiklos stebėsenos, kontrolės ir priežiūros; f) imtis koordinuotų veiksmų tobulinant atgrasymo nuo neteisėtos, nedeklaruojamos ir nereglamentuojamos žvejybos, jos prevencijos ir panaikinimo būdus ir šiuo tikslu imtis deramų priemonių. Tai darydamos Šalys įsipareigoja imtis visų naudingų priemonių, kad būtų sustabdyta neteisėta žvejyba ir jai užkirstas kelias, nedarant poveikio kitiems veiksmams, kuriuos jos laiko tinkamais; g) visoje Vakarų Afrikoje įdiegti laivų kontrolės sistemą (VMS); tokia suderinta sistema naudojasi visos Vakarų Afrikos valstybės; h) be privalomos suderintos VMS sistemos visa Vakarų Afrika kartu su Europos Sąjungos Šalimi įsipareigoja plėtoti kitas priemones, kad būtų užtikrinta veiksminga kontrolės ir priežiūros politika; i) palengvinti žuvininkystės produktų, eksportuotų iš regiono į Europos Sąjungos rinką, atsekamumo ir sertifikavimo procedūras ir sąlygas; j) tobulinti ir stiprinti žuvininkystės kontrolės, priežiūros ir stebėsenos mechanizmus ir priemones, siekiant kovoti su neteisėta, nedeklaruojama ir nereglamentuojama žvejyba, įskaitant būtiniausių priemonių, kurias turi taikyti laivai, siekiant geresnės jų veiklos stebėsenos, kontrolės ir priežiūros, priėmimą; k) kilus rizikai tvariam regiono žuvininkystės ir vandens išteklių valdymui, leisti priimti tinkamas mokslinėmis rekomendacijomis pagrįstas apsaugos priemones, pasikonsultavus su įvairiomis susijusiomis Šalimis, įskaitant Europos Sąjungą; l) stiprinti mokslinius tyrimus, teikiančius informacijos apie Vakarų Afrikos regiono žuvininkystės išteklių būklę; m) tobulinti ir stiprinti su žvejyba, ypač migruojančių rūšių žuvų žvejyba, susijusios informacijos ir statistinių duomenų apdorojimo sistemą; n) stiprinti bendradarbiavimą visose su žuvininkyste susijusiose bendrų interesų srityse. 50 straipsnis Regioninė integracija 1. Šalys pripažįsta, kad didesne Vakarų Afrikos valstybių rinkų ir žemės ūkio bei maisto produktų sektorių integracija, laipsniškai šalinant likusias kliūtis ir priimant tinkamą reglamentavimo sistemą, prisidedama prie regioninės integracijos proceso stiprinimo ir šio skyriaus tikslų įgyvendinimo. 2. Pagal III dalies nuostatas ir EPS vystymo programą jos imasi veiksmų, kad būtų parengta ir įgyvendinta regioninė žemės ūkio ir žuvininkystės sektorių politika, ir didina regioninių žemės ūkio ir žuvininkystės sektorių rinkų veiksmingumą. 51 straipsnis Keitimasis informacija ir konsultacijos žemės ūkio ir žuvininkystės klausimais 1. Šalys susitaria keistis patirtimi, informacija, geriausios praktikos pavyzdžiais ir konsultuotis visais klausimais, susijusiais su šio skyriaus tikslais ir svarbiais jų tarpusavio prekybai. 2. Šalys susitaria, kad ypač naudingas yra šių sričių dialogas: a) keitimasis informacija apie žemės ūkio gamybą, vartojimą ir prekybą, taip pat atitinkamų žemės ūkio produktų ir žuvininkystės rinkų plėtrą; b) keitimasis informacija apie žemės ūkio, kaimo plėtros ir žuvininkystės sričių politiką, teisės aktus ir reglamentus; c) diskusijos apie politikos ir institucijų pokyčius, reikalingus siekiant pertvarkyti žemės ūkio ir žuvininkystės sektorius, taip pat formuoti ir įgyvendinti regioninę žemės ūkio, maisto, kaimo plėtros ir žuvininkystės politiką, siekiant regioninės integracijos; d) keitimasis nuomonėmis apie naujas technologijas, politikos kryptis ir kokybės kontrolės priemones; e) keitimasis nuomonėmis, siekiant geriau pažinti ir stebėti Europos Sąjungoje galiojančius privačius standartus. III DALIS BENDRADARBIAVIMAS SIEKIANT ĮGYVENDINTI VYSTYMOSI ASPEKTĄ IR EPS TIKSLUS 52 straipsnis Tikslai 1. Įgyvendindamos šį susitarimą Šalys įsipareigoja stiprinti tarpusavio bendradarbiavimą ir bendrai įsipareigoja įgyvendinti EPS ir siekti jo tikslų. Europos Sąjungos Šalis įsipareigoja padėti Vakarų Afrikos Šaliai įgyvendinti vystymąsi skatinantį EPS. 2. Bendras Šalių įsipareigojimas atitinka Vakarų Afrikos regiono vystymosi viziją ir prisideda prie šio susitarimo I dalyje nustatytų prioritetų įgyvendinimo. Todėl jos pripažįsta, kad geresnių patekimo į Europos Sąjungos rinką sąlygų sudarymo nepakanka, kad Vakarų Afrikos regionui pavyktų pelningai įsitraukti į pasaulinę prekybą. Siekdamos gauti naudos iš ekonominės partnerystės Šalys taip pat įsipareigoja įgyvendinti veiksmingas priemones, kuriomis Vakarų Afrikos regione turės būti prisidedama prie tvirtos, konkurencingos ir įvairios ekonominės bazės sukūrimo, regiono ekonominės integracijos stiprinimo ir prie jo prisitaikymo prie naujų įgyvendinant šį susitarimą susidariusių aplinkybių. 53 straipsnis Principai 1. Šalys susitaria pradėti bendradarbiavimą, kad, naudojant technines ir finansines paramos priemones, būtų remiamos Vakarų Afrikos pastangos įgyvendinti pagal šį susitarimą prisiimtus įsipareigojimus. Bendradarbiavimu taip pat siekiama padėti Vakarų Afrikos regionui pašalinti suvaržymus, kurie kliudo įvairinti gamybą ir didinti jos mastą, kad būtų išplėsta regioninė prekyba ir gauta naudos iš Europos rinkų atvėrimo. Siekdamos užtikrinti šio susitarimo tikslų įgyvendinimą, Šalys įsipareigoja įgyvendinti EPS vystymo programą (PAPED). Todėl, siekiant kuo didesnės šio susitarimo naudos, bus įgyvendinamos su ekonominiu ir regioniniu bendradarbiavimu ir integracija susijusios Kotonu susitarimo nuostatos. 2. Šalys susitaria užtikrinti vystomojo bendradarbiavimo suderinamumą su tarptautiniais Šalių įsipareigojimais, susijusiais su darniu vystymusi ir regioninėmis vystymosi strategijomis. 3. Naujas šiuo susitarimu nustatytas prekybos režimas ir vystomojo bendradarbiavimo srityse prisiimti įsipareigojimai vieni kitus papildo ir jais prisidedama prie Susitarimo vystymosi aspekto įgyvendinimo. Pagal šio susitarimo 2 straipsnio 4 dalį naujasis prekybos režimas pagrįstas abipusiškumo principu ir skirtingu išsivystymo lygiu ir pagal jį nustatomas specialus ir diferencijuotas režimas, taip pat vykdomas laipsniškas ir asimetriškas prekybos liberalizavimas Vakarų Afrikoje. 4. Šalys taip pat susitaria, kad šios dalies nuostatos neturi būti aiškinamos kaip trukdančios Vakarų Afrikos Šaliai siekti augimo ir vystymosi tikslų, įgyvendinti savo politikos kryptis ir vykdyti regioninę integraciją. 54 straipsnis Finansavimo tvarka 1. Europos Sąjunga įsipareigoja remti veiksmus ir projektus, susijusius su Susitarimo vystymosi aspektu. Su Vakarų Afrikos ir Europos Sąjungos vystomuoju bendradarbiavimu susijęs Europos Sąjungos finansavimas[2], kuriuo remiamas šio susitarimo įgyvendinimas, teikiamas: a) laikantis atitinkamų Kotonu susitarime numatytų taisyklių ir procedūrų, visų pirma Europos plėtros fondo programavimo procedūrų; b) taikant iš bendrojo Europos Sąjungos biudžeto finansuojamas atitinkamas priemones; c) taikant kitas finansines priemones, kurios bus sukurtos baigus galioti Kotonu susitarimui. 2. Europos Sąjungos valstybės narės įsipareigoja savo vykdoma atitinkama vystymosi politika ir priemonėmis, įskaitant skirtomis prekybos paramai, laikydamosi pagalbos veiksmingumo, koordinavimo ir papildomumo principų, bendrai remti vystymosi veiksmus, kuriais skatinamas regionų ekonominis bendradarbiavimas ir šio susitarimo įgyvendinimas ir nacionaliniu, ir regioniniu mastu. 3. Europos Sąjunga ir jos valstybės narės įsipareigoja finansuoti Susitarimo vystymosi aspektą tuo laikotarpiu, kuris atitinka bent Vakarų Afrikos pagal šį susitarimą vykdomo prekybos liberalizavimo laikotarpį, taikant finansines priemones, teisines Šalių nuostatas ir šio susitarimo 2 straipsnyje išvardytus principus. 4. Europos Sąjunga ir jos valstybės narės įsipareigoja padėti Vakarų Afrikai sutelkti papildomą Susitarimo vystymosi aspektui skirtą finansavimą iš kitų paramos teikėjų. 55 straipsnis EPS vystymo programa (PAPED) Remdamos autonomines regiono pastangas vystymuisi užtikrinti, Šalys, siekdamos įgyvendinti šio susitarimo vystymosi aspektą, pagal 54 straipsnio nuostatas imasi finansinių ir techninių priemonių, reikalingų EPS vystymo programai (PAPED) įgyvendinti ir jos tikslams pasiekti. 56 straipsnis PAPED tikslai 1. EPS vystymo programa yra ilgalaikės vizijos dalis, skirta Susitarimo vystymosi tikslams pasiekti. Jos bendras tikslas – sukurti konkurencingą regioninę ekonomiką, kuri būtų harmoningai integruota į pasaulio ekonomiką ir skatintų augimą ir darnų vystymąsi. PAPED suderinta su pagalbos Vakarų Afrikos regiono prekybai programa, taip pat su šio regiono ekonominės ir sektorių plėtros regioninėmis strategijomis. 2. Konkretus tikslas, kurio siekiama EPS vystymo programa, – sudaryti sąlygas Vakarų Afrikos regionui visiškai pasinaudoti EPS teikiamomis galimybėmis, pasirengti prisitaikymo išlaidoms ir su Susitarimo įgyvendinimu susijusiems uždaviniams. 3. Šiuo tikslu programa turi būti prisidedama prie: a) spartaus ir tvaraus ekonomikos augimo, kuriuo skatinamas darnus ekonomikos vystymasis ir mažinamas skurdas, Vakarų Afrikos regione; b) didesnio Vakarų Afrikos regiono šalių ekonomikos įvairinimo ir konkurencingumo; c) gamybos apimties ir gyventojų pajamų didinimo; d) regioninės integracijos proceso gilinimo ir regioninės prekybos masto didinimo; e) Vakarų Afrikos regiono rinkos dalies didinimo Europos rinkoje, be kita ko, gerinant patekimą į šią rinką; f) investicijų Vakarų Afrikoje skatinimo, Europos Sąjungos ir Vakarų Afrikos privačių sektorių partnerystės rėmimo ir verslo aplinkos gerinimo Vakarų Afrikos regione. 57 straipsnis Pagrindinės PAPED veiklos kryptys Į EPS vystymo programą įtrauktos veiklos sritys apima šias penkias veiklos kryptis: a) gamybos pajėgumų įvairinimą ir didinimą; b) regioninės prekybos plėtotę ir patekimo į tarptautines rinkas lengvinimą; c) su prekyba susijusių nacionalinių ir regioninių infrastruktūrų gerinimą ir stiprinimą; d) būtinų koregavimų atlikimą ir kitų su prekyba susijusių poreikių tenkinimą; e) Vakarų Afrikos regiono vykdomą EPS įgyvendinimą, stebėseną ir vertinimą. 58 straipsnis PAPED įgyvendinimo tvarka 1. EPS vystymo programa įtraukta į F priedo Protokolą, kuris yra neatskiriama Susitarimo dalis. Šios programos įgyvendinimo tvarka apibrėžta Protokole. 2. PAPED įgyvendinama pagal veiksmų planą, kurį sudaro finansinis vertinimas, tvarkaraštis ir įgyvendinimo stebėsenos rodikliai. Europos Sąjunga ir jos valstybės narės įsipareigoja finansiškai remti veiksmų plano įgyvendinimą pagal 54 straipsnio nuostatas. 3. PAPED vertinimas atliekamas Šalių sutartu dažnumu. PAPED reguliariai peržiūrima, atsižvelgiant į jos įgyvendinimo ir Susitarimo poveikio rezultatus. Šiuo tikslu pagal bendrai apibrėžtais rodikliais pagrįstą sistemą atliekama nuolatinė programos įgyvendinimo stebėsena ir poveikio vertinimas. 4. Atlikdamos 3 dalyje nurodytą bendrą vertinimą Šalys siekia Vakarų Afrikos regiono prisiimtų įsipareigojimų įgyvendinimo tempo ir PAPED veiksmų ir programų įgyvendinimo pažangos sinergijos, įskaitant išteklių sutelkimą jai finansuoti, taip pat didinant regiono konkurencingumą ir stiprinant gamybos pajėgumus. Jungtinėje EPS taryboje Šalys, siekdamos sustiprinti minėtą sinergiją, imasi priemonių, atitinkančių šio susitarimo nuostatas, visų pirma 54 straipsnį. 59 straipsnis Taisyklių įgyvendinimo rėmimas Šalys sutaria, kad prekybos taisyklių, taikomų tose bendradarbiavimo srityse, kurios nurodytos atitinkamuose šio susitarimo skyriuose, įgyvendinimas yra labai svarbus jo tikslams pasiekti. Šioje srityje bendradarbiaujama vadovaujantis 54 straipsnio nuostatomis. 60 straipsnis Fiskalinis koregavimas 1. Šalys supranta, kad pagal šį susitarimą smarkiai mažinant arba panaikinant muitus Vakarų Afrikos regionui gali kilti tam tikrų problemų, ir susitaria tartis bei bendradarbiauti šioje srityje. 2. Šalys, atsižvelgdamos į šiame susitarime nustatytą muitų panaikinimo tvarkaraštį, susitaria išsamiai tartis dėl fiskalinio koregavimo reformų ir priemonių, kuriomis būtų ištaisytas biudžeto deficitas ir užtikrinta Vakarų Afrikos regiono šalių biudžeto pusiausvyra. 3. Vakarų Afrika, vykdydama su liberalizavimu susijusį mokesčių sistemos pertvarkymą, įsipareigoja įgyvendinti mokesčių reformas. Europos Sąjunga įsipareigoja padėti Vakarų Afrikai įgyvendinti šias reformas. Atsižvelgdama į šias reformas, Europos Sąjunga įsipareigoja skirti finansinių išteklių, kuriais Šalių sutarimu būtų kompensuojamas grynasis mokesčių poveikis, muitų panaikinimo laikotarpiu. 61 straipsnis Priemonės 1. Įgyvendindamos šio susitarimo III dalies nuostatas Šalys sutaria įsteigti: a) Konkurencingumo stebėjimo centrą; b) regioninį EPS fondą. 2. Konkurencingumo stebėjimo centras yra viena iš šio susitarimo įgyvendinimo stebėsenos ir vertinimo priemonių. Kad būtų galima įvertinti EPS poveikį, pateikti aiškūs stebėsenos ir vertinimo rodikliai. Šie rodikliai bus taikomi pasirašius Susitarimą. 3. Šalys pripažįsta regioninių finansavimo priemonių naudą. Regioninis EPS fondas yra pagrindinė EPS vystymo programos finansavimo priemonė. Tai – pagrindinė priemonė Europos Sąjungos ir jos valstybių narių paramai telkti. 4. Šiuo tikslu kiekviename regione įsteigiamas regioninis EPS fondas, kad regioniniu ir prireikus nacionaliniu lygmeniu būtų telkiamas finansavimas ir veiksmingai įgyvendinamos šio susitarimo paramos priemonės. 5. Europos Sąjunga ir jos valstybės narės įsipareigoja paramą telkti naudodamosi regiono nuosavomis finansavimo sistemomis arba priemonėmis, kurias pasirinko šį susitarimą pasirašiusios šalys. Siekiant užtikrinti paprastą, veiksmingą ir spartų šių priemonių įgyvendinimą, jos įgyvendinamos laikantis Paryžiaus deklaracijos principų dėl paramos veiksmingumo. Šalys gali susitarti dėl kitų priemonių ar finansavimo tvarkos. 6. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytų dviejų priemonių įgyvendinimo tvarką patikslina Jungtinis EPS komitetas. IV DALIS GINČŲ PREVENCIJA IR SPRENDIMAS 1 SKYRIUS TIKSLAS, TAIKYMO SRITIS IR ŠALYS 62 straipsnis Tikslas Šia Susitarimo dalimi siekiama nustatyti ginčų, galinčių kilti tarp Šalių, prevencijos ir sprendimo metodus, siekiant rasti abipusiškai priimtiną sprendimą. 63 straipsnis Taikymo sritis 1. Ši dalis taikoma visiems ginčams, susijusiems su šio susitarimo aiškinimu arba taikymu, išskyrus 20 ir 21 straipsnių nuostatas. 2. Neatsižvelgiant į 1 dalį, kilus ginčui, susijusiam su vystomojo bendradarbiavimo finansavimu, taikytina Kotonu susitarimo 98 straipsnyje nustatyta procedūra. 64 straipsnis Ginčo Šalys 1. Vykdant ginčų, kilusių taikant šį susitarimą, prevenciją ir juos sprendžiant, Europos Sąjunga ir jos valstybės narės laikomos viena Šalimi. 2. VAVEB, VAEPS ir visos Vakarų Afrikos valstybės, įskaitant Mauritaniją, taip pat laikomos viena Šalimi vykdant ginčų, kilusių taikant šį susitarimą, prevenciją ir juos sprendžiant. 2 SKYRIUS GINČŲ PREVENCIJA. KONSULTACIJOS IR TARPININKAVIMAS 65 straipsnis Konsultacijos 1. Šalys siekia išspręsti visus 63 straipsnyje nurodytus ginčus ir gera valia konsultuodamosi stengiasi rasti abipusiškai priimtiną sprendimą. 2. Norinti pradėti konsultacijas Šalis pateikia rašytinį prašymą kitai Šaliai, o prašymo kopiją nusiunčia Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui ir nurodo ginčijamąją priemonę bei Susitarimo nuostatas, kurių, jos nuomone, taikant minėtą priemonę nėra laikomasi. 3. Konsultacijos surengiamos per keturiasdešimt (40) dienų nuo prašymo pateikimo dienos. Konsultacijos laikomos baigtomis praėjus šešiasdešimčiai (60) dienų nuo prašymo datos, nebent abi Šalys susitaria jas tęsti. Informacija, kuria keičiamasi per konsultacijas, yra konfidenciali. 4. Skubiais atvejais, įskaitant atvejus, susijusius su greitai gendančiais arba sezoniniais produktais, konsultacijos surengiamos per penkiolika (15) dienų nuo prašymo pateikimo dienos ir laikomos baigtomis praėjus trisdešimčiai (30) dienų nuo prašymo pateikimo dienos. 5. Visais ginčų prevencijos ir sprendimo etapais Europos Sąjungos Šalis ypatingą dėmesį skiria konkrečiai Vakarų Afrikos regiono valstybių padėčiai, specialiems poreikiams ir interesams. 6. Jei konsultacijos nesurengiamos per 3 ar 4 dalyje nustatytą laikotarpį arba jei konsultacijos baigiamos nepasiekus susitarimo dėl abipusiškai priimtino sprendimo, Šalis ieškovė gali pateikti prašymą taikyti šiame susitarime numatytą arbitražo procedūrą. 66 straipsnis Tarpininkavimas 1. Jei per konsultacijas nepavyksta rasti abipusiškai priimtino sprendimo, Šalys gali susitarti kreiptis į tarpininką. Jeigu Šalys nenusprendžia kitaip, tarpininkui pateikiamas tas pats klausimas, kuris buvo išdėstytas konsultacijų prašyme. 2. Jeigu ginčo Šalys per dešimt (10) dienų nuo tarpininkavimo prašymo pateikimo nesusitaria dėl tarpininko, Jungtinio EPS įgyvendinimo komiteto pirmininkas arba jo atstovas, į kurį kreipiasi pirmoji veiksmų ėmusis Šalis, iš asmenų, kurie įtraukti į 83 straipsnyje nurodytą sąrašą ir nėra nė vienos iš Šalių piliečiai, atsitiktine tvarka išrenka tarpininką. Tarpininkas pasirenkamas per dvidešimt (20) dienų nuo tarpininkavimo prašymo pateikimo dienos, dalyvaujant kiekvienos Šalies atstovui. 3. Tarpininkas ne vėliau kaip per trisdešimt 30 dienų nuo jo paskyrimo sukviečia Šalis į posėdį. Ne vėliau kaip per penkiolika (15) dienų iki posėdžio tarpininkas turi gauti kiekvienos Šalies pareiškimus ir ne vėliau kaip per keturiasdešimt penkias (45) dienas po jo paskyrimo – pateikti savo nuomonę. 4. Tarpininkas į savo nuomonę gali įtraukti rekomendacijas, kaip išspręsti ginčą pagal 63 straipsnyje nurodytas nuostatas. Į tarpininko nuomonę atsižvelgti neprivaloma. 5. Šalys gali susitarti keisti 3 dalyje nurodytus terminus. Tarpininkas taip pat gali nuspręsti keisti minėtus terminus kurios nors iš Šalių prašymu arba savo paties iniciatyva, atsižvelgdamas į konkrečius atitinkamos Šalies patiriamus sunkumus arba atvejo sudėtingumą. 6. Su tarpininkavimu susijusios procedūros, visų pirma suteikta informacija ir pozicijos, kurių Šalys laikėsi šių procedūrų metu, yra konfidencialios. 3 SKYRIUS GINČŲ SPRENDIMO PROCEDŪROS 1 skirsnis. Arbitražo procedūra 67 straipsnis Arbitražo procedūros pradžia 1. Jei Šalims nepavyksta išspręsti ginčo per konsultacijas pagal 65 straipsnį arba kreipusis į tarpininką pagal 66 straipsnį, Šalis ieškovė gali pateikti prašymą sudaryti arbitražo kolegiją. 2. Raštiškas prašymas sudaryti arbitražo kolegiją pateikiamas Šaliai atsakovei ir Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui. Šalis ieškovė prašyme nurodo konkrečią padėtį ir (arba) patikslina ginčijamąją priemonę ir pateikia priežastis, dėl kurių ši padėtis ir (arba) ši priemonė pažeidžia šio susitarimo nuostatas. 68 straipsnis Arbitražo kolegijos sudarymas 1. Arbitražo kolegiją sudaro trys arbitrai. 2. Per dešimt (10) dienų nuo prašymo sudaryti arbitražo kolegiją pateikimo Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui dienos Šalys tariasi dėl arbitražo kolegijos sudėties. 3. Jei Šalys negali susitarti dėl arbitražo kolegijos sudėties per 2 dalyje nurodytą terminą, kiekviena Šalis gali prašyti Jungtinio EPS įgyvendinimo komiteto pirmininko arba jo atstovo atsitiktine tvarka išrinkti visus tris narius iš pagal 83 straipsnį sudaryto sąrašo: vieną narį iš Šalies ieškovės paskirtų asmenų, vieną narį iš Šalies atsakovės paskirtų asmenų ir vieną narį iš asmenų, kuriuos abi Šalys pasiūlė pirmininkauti posėdžiams. Jei Šalys susitaria dėl vieno arbitražo kolegijos nario ar daugiau narių pasirinkimo, likęs narys ar likusieji nariai išrenkami laikantis tokios pat tvarkos. 4. Jungtinio EPS įgyvendinimo komiteto pirmininkas arba jo atstovas arbitrus išrenka atsitiktine tvarka per penkias (5) dienas nuo 3 dalyje nurodyto prašymo pateikimo dienos, dalyvaujant kiekvienos Šalies atstovui. Atrankos diena ir valanda pranešama Šalims. Jei gavusi kvietimą kuri nors Šalis nepaskiria savo atstovo, tai neturi poveikio atrankos procedūros galiojimui. 5. Arbitražo kolegijos sudarymo diena yra diena, kai išrenkami visi trys arbitrai. 6. Arbitražo išlaidų padengimo tvarka apibrėžta darbo tvarkos taisyklėse. 69 straipsnis Tarpinė arbitražo kolegijos ataskaita Paprastai ne vėliau kaip per šimtą dvidešimt (120) dienų nuo kolegijos sudarymo arbitražo kolegija pateikia Šalims tarpinę ataskaitą, kurią sudaro aprašomieji skirsniai, nustatyti faktai ir išvados. Per penkiolika (15) dienų nuo tarpinės ataskaitos pateikimo bet kuri Šalis gali teikti arbitražo kolegijai rašytines pastabas dėl konkrečių tarpinės ataskaitos teiginių. 70 straipsnis Arbitražo kolegijos sprendimas 1. Arbitražo kolegija savo sprendimą Šalims ir Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui praneša ne vėliau kaip per šimtą penkiasdešimt (150) dienų nuo arbitražo kolegijos sudarymo dienos. Jei, kolegijos manymu, šio termino laikytis neįmanoma, arbitražo kolegijos pirmininkas tai raštu praneša Šalims ir Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui ir nurodo vėlavimo priežastis ir datą, kada kolegija ketina baigti darbą. Arbitražo kolegijos sprendimas jokiomis aplinkybėmis negali būti priimtas vėliau kaip per šimtą aštuoniasdešimt (180) dienų nuo arbitražo kolegijos sudarymo dienos. 2. Skubiais atvejais, įskaitant su greitai gendančiais ir sezoniniais produktais susijusius atvejus, arbitražo kolegija deda visas pastangas, kad priimtų sprendimą per septyniasdešimt penkias (75) dienas nuo jos sudarymo dienos. Sprendimas jokiu būdu negali būti priimtas vėliau kaip per devyniasdešimt (90) dienų nuo arbitražo kolegijos sudarymo dienos. Arbitražo kolegija per dešimt (10) dienų nuo jos sudarymo gali pateikti preliminarų sprendimą, ar atvejis vertintinas kaip skubus. 3. Bet kuri ginčo Šalis gali prašyti arbitražo kolegijos pateikti rekomendacijas, kaip Šalis atsakovė galėtų ištaisyti padėtį. II skirsnis. Įgyvendinimas 71 straipsnis Arbitražo kolegijos sprendimo įgyvendinimas Kiekviena Šalis imasi visų priemonių, būtinų arbitražo kolegijos sprendimui įgyvendinti, be to, Šalys stengiasi susitarti dėl sprendimo įgyvendinimo termino. 72 straipsnis Pagrįstos trukmės laikotarpis sprendimui įgyvendinti 1. Ne vėliau kaip per trisdešimt (30) dienų nuo arbitražo kolegijos sprendimo pranešimo Šalims Šalis, kuriai paskelbtas sprendimas, raštu praneša Šaliai ieškovei ir Jungtiniam EPS įgyvendinimo komitetui apie laikotarpį, kurio jai reikės sprendimui įgyvendinti (toliau – pagrįstos trukmės laikotarpis). 2. Jei Šalys nesutaria, koks yra pagrįstos trukmės laikotarpis arbitražo kolegijos sprendimui įgyvendinti, Šalis ieškovė per dvidešimt (20) dienų nuo 1 dalyje nurodyto pranešimo raštu paprašo arbitražo ko