Pasiūlymas Tarybos sprendimas iš dalies keičiantis Sprendimą 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje /* KOM/2005/0362 galutinis - CNS 2005/0154 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 23.8.2005 KOM(2005) 362 galutinis 2005/0153 (CNS) 2005/0154 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS DIREKTYVA dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, taikomų akvakultūros gyvūnams ir produktams iš jų, ir dėl tam tikrų vandens gyvūnų ligų prevencijos ir kontrolės {SEK(2005) 1047} Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS iš dalies keičiantis Sprendimą 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje (pateiktos Komisijos) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIūLYMO APLINKYBėS ( Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai Šio pasiūlymo tikslas – atnaujinti, iš naujo suformuluoti ir sutelkti akvakultūros gyvūnų sveikatos taisykles, susijusias su akvakultūros gaminių prekyba, įskaitant ligų prevenciją ir kontrolę, siekiant sustiprinti ES akvakultūros produktų konkurencingumą. Akvakultūra – svarbi Bendrijos pramonės šaka, ypač kaimo ir pakrančių vietovėse. 2004 m. ES akvakultūros pramonė patiekė žuvų, moliuskų ir vėžiagyvių už 2,5 milijardus eurų. Tačiau apskaičiavimai rodo, kad finansiniai nuostoliai, patirti dėl ligų (mirtingumo, sulėtėjusio augimo ir prastesnės kokybės) sudaro apie 20 % gamybos vertės. Šiuo pasiūlymu siekiama priimti šiuolaikinius ir tikslinius teisės aktus, numatančius išlaidų sumažinimą; sumažinus jas bent 20 %, per metus būtų gaunama 100 milijonų eurų papildomo pelno. Galiojantys teisės aktai buvo sukurti prieš porą dešimtmečių, kai ES priklausė tik 12 valstybių narių. Jie daugiausia buvo skirti pagrindinių to meto ES akvakultūros sričių, t.y. lašišinių šeimos žuvų (upėtakių ir lašišų) bei austrių auginimo, apsaugai. Šie teisės aktai turi būti atnaujinti atsižvelgiant į didesnę veiklos akvakultūros srityje ir išplėstoje ES sugaunamų žuvų įvairovę, į svarbiausius pramonės pokyčius, per 15 galiojančių teisės aktų taikymo metų įgytą patirtį bei mokslinę pažangą šioje srityje. Taisyklės taip pat turi būti atnaujintos, kad derėtų su tarptautiniais susitarimais ir standartais (tokiais kaip PSO/SFS ir TEB). Šis pasiūlymas atitinka Komisijos teisėkūros darbo programos projektą (2004/SANCO/0025). ( Bendrosios aplinkybės Šiuo pasiūlymu bus panaikinti galiojantys pirminės teisės aktai (Tarybos direktyvos 91/67/EEB, 93/53EEB ir 95/70/EB) ir trys direktyvos bus pakeistos viena nauja direktyva. Šiuo būtinu pakeitimu ir sutelkimu bus atnaujinti teisės aktai, atsižvelgiant į ES akvakultūros pramonės padėtį XXI amžiuje; supaprastinus ir modernizavus galiojančias taisykles, bus sukurta lankstesnė sistema ir valstybės narės turės daugiau laisvės veikti – pavyzdžiui, vietiniu ir regioniniu lygmeniu bus galima imtis efektyvių priemonių užkirsti kelią ligoms ir jų plitimui. ( Pasiūlymo srityje priimtos nuostatos Šis pasiūlymas pakeis - 1991 m. sausio 28 d. Tarybos direktyvą 91/67/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių akvakultūros gyvūnų ir jų produktų teikimą rinką, - 1993 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvą 93/53/EEB, nustatančią minimalias Bendrijos tam tikrų žuvų ligų kontrolės priemones, - 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyvą 95/70/EB, nustatančią būtiniausias Bendrijos tam tikrų dvigeldžių moliuskų ligų kontrolės priemones. Bendri šių trijų direktyvų principai išliks nepakitę. Be to, pagal šias direktyvas buvo priimta 13 įgyvendinimo sprendimų. Įgyvendinimo sprendimai toliau galios, kol bus panaikinti specialiu sprendimu arba pakeisti pagal šį pasiūlymą priimtu sprendimu. ( Derinimas su kitomis politikos kryptimis Akvakultūros pramonė yra Bendrosios žuvininkystės politikos (BŽP) dalis. Šį pasiūlymą ir BŽP teisės aktus pirmiausia sieja finansinė parama (taip pat žr. COM (2004) 497 galutinį). Siūloma vandens gyvūnų ligų atvejais taikyti tą patį principą, kaip sausumos gyvūnų ligų atvejais, t. y., kai pagal Bendrijos teisę yra būtina išskersti arba pašalinti sergančius gyvūnus, Bendrija turėtų tam teikti finansinę paramą. Pasiūlyme remiamas jau priimtuose teisės aktuose iškeltas principas, kad gyvūnų sveikatos apsaugos nuostatos nepažeidžia valstybinių ar tarptautinių nuostatų dėl gyvūnų rūšių išsaugojimo arba nevietinių gyvūnų rūšių užveisimo. Taigi, jei būtina apsaugoti rūšis aplinkosaugos ar gamtos išsaugojimo požiūriu, gali būti taikomos griežtesnės taisyklės. Todėl šis pasiūlymas neprieštarauja Tarybos direktyvai 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos. Be to, pagrindinė politikos naujovė – daugiau dėmesio ligų prevencijai leidžiant valstybėms narėms skirti tam daugiau lėšų – turėtų apriboti ligų protrūkius ir taip sumažinti akvakultūros pramonės poveikį aplinkai. Visuomenės sveikatos klausimai šiame pasiūlyme nėra sprendžiami, kadangi jie yra reglamentuojami pagal teisės aktų dėl higienos paketą. Kiek žinoma, jokios šiame pasiūlyme minimos ligos arba ligų sukėlėjai nesukelia zoonozių. Siekiant ūkiuose auginamų žuvų gerovės taikomos Bendrijos teisės aktų dėl ūkinės paskirties gyvūnų apsaugos bendrosios nuostatos. Ateityje šios srities politikos iniciatyvoms įtakos turės Europos maisto saugos tarnybos mokslinės konsultacijos ir Europos Tarybos rekomendacijos dėl žuvų gerovės (pagal Europos konvenciją dėl ūkinės paskirties gyvūnų apsaugos). Dabartinės trečiosioms šalims skirtos gyvūnų sveikatos apsaugos nuostatos iš esmės liks nepakitusios. 2. KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO įVERTINIMAS ( Konsultacijos su suinteresuotomis šalimis Konsultacijų metodai, pagrindiniai analizuotini sektoriai ir bendras respondentų apibūdinimas Konsultacijos raštų vyko 2000 m. ir 2001 m. tarpininkaujant Žvejybos ir akvakultūros patariamajam komitetui (ŽAPK). Šiame komitete yra atstovų iš šių organizacijų: Europos akvakultūros gamintojų federacijos ( Federation of European Aquaculture Producers (FEAP) ), Europos moliuskų augintojų asociacijos ( European Mollusc Producers Association (EMPA / AEPM) ), ES profesionalių žemės ūkio organizacijų komiteto ( Comité des Organisations Professionnelles de l‘UE (COPA/COGECA) ), darbininkų profesinių sąjungų organizacijos ( Organisation of the workers unions (ETF) ), vartotojų NVO ir aplinkos NVO. Komisijos tarnybos reguliariai pranešdavo apie ŽAPK 2 darbo grupės (akvakultūra) projekto raidą. 2003, 2004 ir 2005 m. buvo surengti dvišaliai susitikimai su FEAP ir EMPA bei AEPM . 2004 m. gruodį vyko konsultacijos su suinteresuotomis šalimis. Buvo surengti keli techninės darbo grupės susitikimai su valstybių narių, ELPA ir EEE valstybių atstovais. Atsakymų santrauka ir kaip į juos buvo atsižvelgta Rengiant pasiūlymą buvo atsižvelgta į svarbiausius valstybių narių ir suinteresuotųjų šalių komentarus. Suinteresuotosioms šalims yra svarbu, kad Direktyvoje būtų nustatytas mechanizmas, kaip ūkiuose išlaikyti ir, jei įmanoma, pagerinti jų sveikatos statusą ir kaip paskatinti ūkininkus viešai paskelbti apie sveikatos statusą ūkyje taip palengvinant saugią prekybą. Deramas sveikatos statuso skirstymas kategorijomis yra vienintelis būdas užkirsti kelią vandens gyvūnų sveikatos statuso blogėjimui Bendrijoje. Skirstymo kategorijomis koncepcija yra pateikta pasiūlyme. Suinteresuotosioms šalims taip pat svarbu, kad akvakultūros pramonėje būtų skiriamos ekonominės kompensacijos už ligų šalinimo ir kontrolės priemonių taikymą; šią būtinybę pripažino Komisija bei valstybės narės. Apie tai išsamiau kalbama Tarybos reglamento pasiūlyme Europos žuvininkystės fondas (KOM(2004) 497). Į suinteresuotųjų pusių pageidavimus nebuvo atsižvelgta, kai jie nesutapo su tarptautiniais Bendrijos įsipareigojimais arba kai prieštaravo kryžminei atitikčiai su kitais Bendrijos teisės aktais, ypač PSO susitarimu dėl SFS ir ES maisto įstatymu. ( Ekspertų žinių kaupimas ir pritaikymas Aptariamos mokslo ir (arba) ekspertizės sritys Vandens gyvūnų sveikatos apsauga. Naudojami metodai Sudarant pasiūlymo projektą buvo atsižvelgta į pateiktas nuomones. Pagrindinės organizacijos ir (arba) ekspertai, su kuriais konsultuotasi Mokslinį pasiūlymo pagrindimą pateikė darbo grupė, kurią sudarė vandens gyvūnų sveikatos ekspertai iš ES ir ELPA bei EEE valstybių narių. Taip pat konsultuotasi su tos pramonės šakos ekspertais. Mokslinio pasiūlymo patikimumo lygis vertinamas aukštai. Ar buvo panaudotos ekspertų rekomendacijos Taip Kaip buvo skelbiamos ekspertų rekomendacijos Ekspertų grupės rekomendacijos ir konsultacijų su suinteresuotosiomis šalimis išvados nebuvo paskelbtos visuomenei. Tačiau rekomendacijos buvo aptariamos su susitikimuose su kompetentingomis institucijomis ir suinteresuotosiomis šalimis. ( Poveikio įvertinimas Pagrindinės importuojamų produktų pateikimo į rinką nuostatos lieka iš esmės nepakitusios. Tačiau nepakenkiant akvakultūros gyvūnų sveikatos statusui buvo panaikinti kai kurie buvę prekybos apribojimai. Bendrosios ligų kontrolės nuostatos nekis, bus įvesti tik keli nedideli pakeitimai. Visų Bendrijoje egzotinėmis laikomų ligų atvejais bus taikomos sergančių gyvūnų šalinimo nuostatos siekiant, kad šių ligų Bendrijoje ir toliau būtų išvengta. Pagal dabartinius teisės aktus tos priemonės taikomos žuvų ligų atvejais, bet netaikomos moliuskų ligų atvejais. Pasiūlymo nuostatos dėl importo yra suderintos su atitinkamomis Tarybos direktyvos 2002/99/EB nuostatomis (naujausia direktyva nustatanti gyvūnų sveikatos reikalavimus importui). Teigiamas poveikis Bendrijos teisės aktų sistemos atnaujinimas atsižvelgiant į naujausią mokslinę informaciją ir dabartinius Bendrijos akvakultūros pramonės pokyčius turės teigiamo poveikio. Numatomi teigiami rezultatai, nes pagrindinis dėmesys bus skiriamas ne ligos plitimo prevencijai, kaip iki šiol, bet ligos atsiradimo prevencijai. Šiuo metu didelės lėšos skiriamos siekiant išlaikyti statusą „be ligų“ ūkiuose ir zonose, kurie buvo paskelbti neturinčiais ligų. Pagal pasiūlymo nuostatas valstybės narės galės dalį šių lėšų paskirti ligų prevencijai. Pasiūlymas grindžiamas požiūriu, kad geriausias sprendimas dažnai yra randamas ten, kur iškilo problema, todėl valstybėms narėms bus suteikiama daugiau laisvės veikti. Įdiegus bendrą rizikos įvertinimu pagrįstą gyvūnų sveikatos priežiūros sistemą, yra lengviau stebėti bendrą ligų raidą. Taip pat sumažėja ligų plitimo į dar neužkrėstus ūkius ar zonas rizika. Pasiūlyme atsižvelgiama į tai, kad ūkiuose auginami vandens gyvūnai gali užkrėsti laukinius vandens gyvūnus ir atvirkščiai. Naujieji teisės aktai neprieštarauja Tarptautinio epizootijų biuro (TEB) Tarptautiniam vandens gyvūnų sveikatos kodeksui ( International Aquatic Animal Health Code ), ir juose yra numatoma sumažinti buvusius prekybos apribojimus tarp trečiųjų šalių, įskaitant besivystančias šalis, ir Bendrijos. Neigiamas poveikis Neigiamas poveikis bus nedidelis, nes pasiūlymas iš esmės yra grindžiamas jau priimtais taisės aktais. Kai kurie nauji aspektai ir reikalavimai turės administracinio ir ekonominio poveikio valstybėms narėms bei pramonei. Dėl pasiūlymo suteikti oficialius leidimus akvakultūros gamybos įmonėms išaugs valstybių narių kompetentingų institucijų darbo krūvis. Tačiau, kadangi visi moliuskų ūkiai ir dauguma žuvų ūkių jau yra registruoti, reikalavimą suteikti įmonėms leidimus valstybės narės pajėgs įvykdyti. Bendros rizikos įvertinimu grindžiamos gyvūnų priežiūros įdiegimas visuose ūkiuose ar auginimo plotuose papildo dabartinių teisės aktų dėl moliuskų reikalavimą, pagal kurį valstybės narės turi įgyvendinti stebėsenos ir mėginių tyrimo programą. 3. TEISINIAI PASIūLYMO ASPEKTAI ( Siūlomų veiksmų santrauka Pasiūlyme pateikiama - bendri reikalavimai akvakultūros gamybos ir perdirbimo įmonėms, pvz., dėl leidimo suteikimo įmonei ir jos veiklos sąlygų, - gyvūnų sveikatos reikalavimai patiekiant į rinką akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų, - gyvūnų sveikatos reikalavimai pristatant akvakultūros gyvūnus iš trečiųjų šalių į Bendriją, - tam tikrų gyvūnų ligų paskelbimo ir kontrolės nuostatos, - statuso „be ligų“ suteikimo nuostatos, - reikalavimai valstybių narių kompetentingoms institucijoms ir laboratorijoms, - prieduose pateikti techniniai reikalavimai ir rekomendacijos. ( Teisinis pagrindas Sutarties 37 straipsnis ( Subsidiarumo principas Pasiūlymas priklauso išimtinei Bendrijos kompetencijai. Todėl subsidiarumo principas netaikomas. ( Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą dėl šios(-ių) priežasties(-čių). Siekiant užbaigti vidaus rinkos sukūrimą turėtų būti visapusiškai suderintos akvakultūros gyvūnų pateikimui į rinką taikomos nuostatos. Kai kurios ligos, kurioms taikomos suderintos prekybos nuostatos, yra plačiai paplitusios atskirose Bendrijos dalyse. Tačiau valstybėse narėse, kuriose nėra šių ligų, taikyti tokio paties intensyvumo kontrolės priemones kaip ir tose, kuriose jos plačiai paplitusios, yra nepraktiška. Padalijimo į atitvertus plotus principas suteiktų daugiau lankstumo. Pasiūlyme numatytas papildomas administracinis ir ekonominis darbas vėliau atneš teigiamų rezultatų – geresnės sveikatos stovį, mažiau dėl ligų patiriamų nuostolių ir atviresnę prekybą. Išaugęs Bendrijos finansinis indėlis apsiribos finansine pagalba privalomoms sergančių gyvūnų naikinimo priemonėms, kurios taikomos šalinant ligas ir kontroliuojant jų eigą. ( Teisinių instrumentų pasirinkimas Siūlomi teisiniai instrumentai: direktyva. Kitos priemonės nebūtų tinkamos dėl šios(-ių) priežasties(-čių). Patirtis, sukaupta nuo 1964 m. Bendrijoje taikant suderintus veterinarijos teisės aktus ir ypač nuo 1991 m. taikant specialius teisės aktus dėl vandens gyvūnų sveikatos, parodė, kad būtent direktyva suteikia valstybėms narėms pakankamai laisvės taikyti Bendrijos veterinarijos taisės aktus valstybės teisės aktų ir administracijos sistemoje. 4. POVEIKIS BIUDŽETUI Manoma, kad ekonominis poveikis Bendrijos biudžetui bus nedidelis ir pasireikš dvejose srityse: a) Ekonominė kompensacija už ligų kontrolės priemones. Pasiūlymas neturėtų paveikti Bendrijos politikos dėl gyvūnų sveikatos ir veterinarijos fondo vystymosi. Tarybos sprendime 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje jau numatyta leisti teikti finansinę paramą infekcinės hematopoetinės nekrozės (IHN) ir infekcinės lašišų anemijos (ILA) protrūkių atvejais, tačiau tik pagal Reglamento (EB) Nr. 2792/1999 nuostatas. Pasiūlyme numatyta, kad Bendrijos finansinė parama vandens gyvūnų ligų kontrolei turėtų būti teikiama per Europos žuvininkystės fondą (KOM (2004) 497). Pasiūlyme numatoma, kad Bendrijos taisyklėse bus reikalaujama privalomo sergančių gyvūnų skerdimo ar naikinimo tik Bendrijoje egzotinėmis laikomų ligų atvejais. Siūloma, kad neegzotinių ligų atvejais valstybės narės pačios galėtų nuspręsti, ar ligos protrūkį stabdyti taikant sergančių gyvūnų naikinimo priemones ar izoliavimo priemones. Tokių ligų kontrolės priemones Bendrija galėtų finansuoti iš Europos žuvininkystės fondo, jei taip nuspręstų valstybė narė. Bendrijoje atsiradusi egzotinė liga neturėtų jokio finansinio poveikio Bendrijos biudžetui. Tokio poveikio nebūtų ir skiriant kompensaciją už neegzotinių ligų šalinimą, kadangi lėšos už tai yra skiriamos pagal veiklos programas, kurių biudžetą Taryba nustatė programų laikotarpio pradžioje. Valstybių narių patogumui reikėtų įvertinti, kokį finansinį poveikį sergančių gyvūnų naikinimo priemonės turi valstybių narių veiklos programoms. Tačiau tokių naikinimo priemonių išlaidas sunku apskaičiuoti, kadangi Bendrija turi mažai likvidavimo politikos, kai už tai teikiama ekonominė kompensacija, patirties akvakultūros srityje. Po ILA protrūkių JK ir Airijoje viena bendrovė, kurios penki ūkiai iš trylikos turimų buvo užkrėsti, teismo byloje teigė iš viso patyrusi apie 20–25 milijonus eurų nuostolių regione. Švedija pagal valstybės teisės aktus per tris metus išmokėjo iš viso 1,5 milijono Švedijos kronų (165 000 eurų) kompensaciją dėl keturių VHS atvejų 1998 m. Todėl yra sunku numatyti pasiūlymo poveikį Europos žuvininkystės fondui, kadangi jis priklauso nuo užkrėsto ūkio(-ių) dydžio, ūkyje(-iuose) laikomų gyvūnų vertės ir kt. Tačiau minėti skaičiai gali būti orientaciniai. b) Pirminės teisės aktų įgyvendinimas ir antrinės teisės aktų priėmimas ir taikymas. Kai Taryba priims pasiūlymą, reikės sudaryti, priimti ir taikyti antrinės teisės aktus. Reikės surengti keletą darbo grupės susitikimų su valstybių narių ir suinteresuotųjų šalių atstovais; pastariesiems paprastai nereikia jokių papildomų išlaidų iš Bendrijos biudžeto. Darbo grupių skaičių sunku numatyti, nes jis priklauso nuo klausimų pobūdžio ir valstybių narių požiūrio. Įsigaliojus aktui, reikės, kad MVT 2008 m. ir 2009 m. patikrintų, kaip valstybės narės jį įgyvendina (13 arba 14 patikrinimų per metus). Tokie patikrinimai, kiek įmanoma, turi būti derinami su viešais žuvininkystės produktų ir gyvų dvigeldžių moliuskų patikrinimais pagal Reglamento (EB) Nr. 854/2004. Vėlesniais metais turėtų būti įmanoma sumažinti patikrinimų misijų skaičių. 5. PAPILDOMA INFORMACIJA ( Supaprastinimas Pasiūlyme numatoma supaprastinti teisės aktus ir valdžios institucijų (ES arba valstybinių) administracines procedūras. Trys direktyvos bus sujungtos į vieną. Daugelis dabartinių Tarybos direktyvos 93/53/EEB dėl žuvų ligų kontrolės nuostatų yra pakartotos Tarybos direktyvoje 95/70/EB dėl moliuskų ligų kontrolės. Teisės paskelbti atskirus atitvertus plotus ir zonas neturinčiais ligų suteikimas valstybėms narėms padės supaprastinti jų ir Komisijos tarnybų administracines procedūras. ( Galiojančių teisės aktų panaikinimas Priėmus pasiūlymą bus panaikintos trys galiojančios direktyvos. ( Europos ekonominė erdvė Pasiūlytas aktas yra svarbus EEE ir todėl turi būti taikomas EEE valstybėse. 2005/0153 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS DIREKTYVA dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, taikomų akvakultūros gyvūnams ir produktams iš jų, ir dėl tam tikrų vandens gyvūnų ligų prevencijos ir kontrolės (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[1], atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[2], atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[3], atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę[4], kadangi: 1. Akvakultūros gyvūnai ir produktai yra įtraukti į Sutarties I priedo sąrašą kaip gyvi gyvūnai, žuvys, moliuskai ir vėžiagyviai. Akvakultūros gyvūnų ir jų produktų veisimas, auginimas ir teikimas į rinką yra svarbus žuvininkystės sektoriuje dirbančių asmenų pajamų šaltinis. 2. Buvo nustatytos specialios gyvūnų sveikatos taisyklės pristatant ir pateikiant į rinką trečiųjų šalių produktus, kuriems taikoma 1991 m. sausio 28 d. Tarybos direktyva 91/67/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių akvakultūros gyvūnų ir jų produktų teikimą į rinką[5]. 3. Vandens gyvūnų ligų protrūkiai gali sukelti rimtų nuostolių atitinkamoje pramonės srityje. Minimalios priemonės, taikytinos žuvų ir moliuskų pavojingiausių ligų protrūkių atvejais, buvo nustatytos 1993 m. birželio 24 d. Tarybos direktyva 93/53/EEB, nustatančia minimalias Bendrijos tam tikrų žuvų ligų kontrolės priemones[6], ir 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyva 95/70/EB, nustatančia būtiniausias Bendrijos tam tikrų dvigeldžių moliuskų ligų kontrolės priemones[7]. 4. Dabartiniai Bendrijos teisės aktai buvo sudaryti pirmiausia siekiant reglamentuoti lašišų, upėtakių ir austrių auginimą. Nuo tų teisės aktų priėmimo Bendrijos akvakultūros pramonė gerokai pakito. Dabar akvakultūrą sudaro nemažai kitų žuvų rūšių, ypač jūrinių. Nauji auginimo metodai, taikomi kitokioms žuvims, taip pat pasitaiko vis dažniau, ypač po paskutinės Bendrijos plėtros. Be to, vis labiau populiarėja vėžiagyvių, midijų, valgomųjų jūros moliuskų ir jūrų ausyčių auginimas. 5. Visos ligų kontrolės priemonės daro ekonominį poveikį akvakultūrai. Dėl netinkamos kontrolės gali išplisti ligų sukėlėjai, o tai sukeltų didelių nuostolių bei pakenktų Bendrijos akvakultūroje naudojamų žuvų, moliuskų ir vėžiagyvių sveikatos stoviui. Kita vertus perdėtas kontroliavimas gali be reikalo apriboti laisvą prekybą. 6. 2002 m. rugsėjo 19 d. Komisijos komunikate Tarybai ir Europos Parlamentui (KOM/2002/0511 galutinis) pateikiama tvarios Europos akvakultūros plėtros strategija. Šiame komunikate siūloma nemažai priemonių, skirtų sukurti ilgalaikį užimtumą akvakultūros sektoriuje, siekti aukštų gyvūnų sveikatos ir gerovės standartų, o taip pat užtikrinti aplinką tausojančią pramonę. Į šias priemones turėtų būti atsižvelgta. 7. Po Direktyvos 91/67/EEB priėmimo Bendrija ratifikavo Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) susitarimą dėl sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių taikymo (SFS susitarimą). SFS susitarime remiamasi Tarptautinio epizootijų biuro (TEB) rekomendacijomis. Direktyvoje 91/67/EEB pateikiami sveikatos reikalavimai, keliami pateikiant į Bendrijos rinką gyvus akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų, yra griežtesni nei minėtos rekomendacijos. 8. Norint užtikrinti racionalų šio sektoriaus vystymąsi ir padidinti jo produktyvumą vandens gyvūnų sveikatos taisyklės turi būti nustatytos Bendrijos lygiu. Šios taisyklės be kitų veiksnių yra būtinos siekiant padėti užbaigti sukurti vidaus rinką ir išvengti infekcinių ligų plitimo. Sudarant teisės aktus turėtų būti atsižvelgta į nuolatinius pokyčius ir augančią įvairovę akvakultūros sektoriuje bei į Bendrijos vandens gyvūnų sveikatos statusą. 9. Direktyva turėtų būti taikoma akvakultūros gyvūnams ir aplinkai, kuri veikia jų sveikatos statusą. Apskritai šios direktyvos nuostatos turėtų būti taikomos laukiniams vandens gyvūnams tik tuomet, kai aplinkos situacija gali pakenkti akvakultūros gyvūnų sveikatos statusui arba, kai to reikia taikant kitus Bendrijos teisės aktus, pvz., 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos[8], arba, kai reikia apsaugoti Konvencijos dėl tarptautinės prekybos nykstančių laukinių gyvūnų ir augalų rūšimis ( CITES ) sudarytame sąraše nurodytas rūšis. Šia direktyva neturėtų būti apribojamas griežtesnių taisyklių dėl nevietinių rūšių užveisimo priėmimas. 10. Už šios direktyvos taikymą atsakingos kompetentingos institucijos turėtų vykdyti savo funkcijas ir pareigas pagal bendrus principus, nustatytus 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 854/2004, nustatančiame specialiąsias gyvūninės kilmės produktų, skirtų vartoti žmonėms, oficialios kontrolės taisykles[9], ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir gerovės taisyklių[10]. 11. Siekiant vystyti akvakultūrą Bendrijoje yra būtina, kad valstybių narių kompetentingos institucijos ir akvakultūros gamybos įmonės būtų labiau informuotos ir pasiruošusios gyvūnų ligų prevencijai, kontrolei ir šalinimui. 12. Valstybių narių kompetentingos institucijos turėtų įgyti ir taikyti naujausias metodikas ir žinias rizikos analizės ir epidemiologijos srityse. Tai tampa vis svarbiau, kadangi dabartiniuose Pasaulio prekybos organizacijos nustatytuose tarptautiniuose įsipareigojimuose dėl sanitarinių priemonių daugiausia dėmesio skiriama rizikos analizei. 13. Tikslinga Bendrijoje įvesti leidimų akvakultūros gamybos įmonėms sistemą. Tokia sistema leistų kompetentingoms institucijoms visapusiškai stebėti akvakultūros pramonę, o tai būtų naudinga gyvūnų ligų prevencijai, kontrolei ir šalinimui. Be to, taikant leidimų sistemą galima nustatyti specialius reikalavimus, kuriuos turi įvykdyti akvakultūros gamybos įmonės. Tokia leidimų sistema, jei įmanoma, turėtų būti derinama (arba įtraukiama kaip dalis) su valstybėje narėje jau įvesta kita leidimų sistema, pvz., nustatyta pagal aplinkos teisės aktus. Be to, tokia leidimų sistema nesudarytų papildomo rūpesčio akvakultūros pramonėje atsižvelgiant į 2004 m. sausio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos pasiūlymą dėl vidaus rinkos paslaugų[11], ypač į jo 6 straipsnį. 14. Valstybės narės turėtų atsisakyti išduoti leidimą, jei konkreti veikla keltų neleistiną ligų plitimo tarp kitų akvakultūros gyvūnų ar tarp laukinių vandens gyvūnų riziką. Prieš pateikiant neigiamą atsakymą turėtų būti apsvarstomos riziką mažinančios priemonės arba tos veiklos perkėlimas į kitą vietą. 15. Žmonėms vartoti skirtų akvakultūros gyvūnų auginimui kaip pirminei gamybai taikomos 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamento (EB) Nr. 852/2004 dėl maisto produktų higienos[12] nuostatos. Šia direktyva nustatytos pareigos atskiroms akvakultūros gamybos įmonėms, pvz., apskaitos tvarkymas arba vidaus sistemos, skirtos parodyti kompetentingoms institucijoms, kad įmonė laikosi šios direktyvos reikalavimų, kai įmanoma, turi būti derinamos su pareigomis, nustatytomis Reglamentu (EB) Nr. 852/2004. 16. Daugiau dėmesio turėtų būti skiriama ligų atsiradimo prevencijai, o ne jau atsiradusios ligos kontrolei. Todėl yra tikslinga nustatyti minimalias ligų prevencijos ir rizikos sumažinimo priemones, kurios turėtų būti taikomos visoje akvakultūros gamybos grandinėje, nuo apvaisinimo ir kiaušinių perėjimo iki akvakultūros gyvūnų perdirbimo žmonių vartojimui, įskaitant ir gabenimą. 17. Siekiant pagerinti bendrą gyvūnų sveikatą ir gyvūnų ligų kontrolę, reikėtų padidinti atsekamumo galimybes, todėl akvakultūros gyvūnų judėjimas turėtų būti registruojamas naudojant suderintą elektroninę gyvūnų judėjimo sistemą, kokia yra šiuo metu nustatyta 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvoje 90/425/EEB dėl Bendrijos vidaus prekyboje tam tikrais gyvūnais ir produktais taikomų veterinarinių ir zootechninių patikrinimų, siekiant užbaigti vidaus rinkos kūrimą[13]. Jei reikia, tokiam judėjimui taip pat turėtų būti taikomas veterinarinis sertifikavimas. 18. Siekiant visapusiškai įvertinti situaciją, greitai reaguoti, jei buvo įtarta liga, ir apsaugoti labai gera sveikatos būkle pasižyminčius ūkius ar moliuskų auginimo plotus, juose turėtų būti taikoma rizikos įvertinimu pagrįsta gyvūnų sveikatos priežiūra. 19. Būtina užtikrinti, kad pagrindinės vandens gyvūnų ligos Bendrijoje neplistų. Todėl suderintos sveikatos nuostatos, taikomos pateikiant gyvūnus į rinką, turėtų būti sudarytos drauge su specialiomis nuostatomis, taikomomis šioms ligoms jautrioms rūšims. Todėl turėtų būti sudarytas tokių ligų ir joms jautrių rūšių sąrašas. 20. Minėtų vandens gyvūnų ligų paplitimas Bendrijoje yra nevienodas. Todėl turėtų būti įvesta valstybių narių, paskelbtų turinčiomis statusą „be ligų“, sąvoka, taikoma taip pat ir konkrečių teritorijų dalims, zonoms ar atitvertiems plotams. Turėtų būti numatyti tokio statuso suteikimo, išsaugojimo, sustabdymo, atkūrimo ir panaikinimo kriterijai ir tvarka. 21. Siekiant išlaikyti ir pagerinti bendrą vandens gyvūnų sveikatos būklę Bendrijoje valstybės narės, zonos ar atitverti plotai, paskelbti neturinčiais vienos ar kelių sąraše nurodytų ligų, turėtų būti saugomi nuo tų ligų atsiradimo. Tačiau siekiant išvengti nereikalingų prekybos apribojimų, turėtų būti leista keistis akvakultūros gyvūnais tarp valstybių narių, zonų ar atitvertų plotų, kur esama vienos ar kelių iš šių ligų, su sąlyga, kad gabenimo metu bus imtasi riziką sumažinančių priemonių. 22. Skerdžiant ir perdirbant akvakultūros gyvūnus, kuriems taikomos ligų kontrolės priemonės, liga gali išplisti inter alia per perdirbimo įrenginių nuotekas, turinčias ligų sukėlėjų. Todėl būtina, kad valstybės narės turėtų įmonę, kurioje būtų oficialiai leista skersti ir perdirbti tokius gyvūnus nepakenkiant ūkiuose auginamų ir laukinių vandens gyvūnų sveikatos stoviui, taip pat ir kai yra išleidžiamos nuotekos. 23. Bendrijos ir valstybių etaloninių laboratorijų paskyrimas turėtų padėti užtikrinti aukštos kokybės ir vienodo tikslumo diagnozių rezultatus. Tam turėtų būti taikomi patvirtinti diagnostiniai tyrimai ir organizuojami palyginamieji tyrimai bei personalo apmokymas. 24. Oficialius mėginius tiriančios laboratorijos turėtų vadovautis tarptautiniu mastu patvirtinta tvarka arba kriterijais, pagrįstais naudingumo standartais, ir, kiek įmanoma, turėtų naudoti patvirtintus diagnostinius metodus. Daugeliui šių tyrimų aspektų Europos standartizavimo organizacija ( CEN ) ir Tarptautinė standartizavimo organizacija ( ISO ) sukūrė atitinkamai Europos standartus ( EN Standarts ) ir ISO standartus, reikalingus šios direktyvos taikymui. Šie standartai pirmiausia taikomi laboratorijų veiklai ir įvertinimui bei kontrolės įstaigų veiklai ir akreditavimui. 25. Siekiant užtikrinti, kad galimas vandens gyvūnų ligos protrūkis būtų anksti pastebėtas, yra būtina įpareigoti asmenis, dirbančius su ligoms imlių rūšių vandens gyvūnais, pranešti kompetentingai institucijai apie visus įtartinus atvejus. Valstybėse narėse turėtų būti vykdomi nuolatiniai patikrinimai siekiant užtikrinti, kad akvakultūros gamybos įmonės žino ir taiko bendras ligų kontrolės ir biologinės saugos taisykles, nurodytas šioje direktyvoje. 26. Yra būtina užkirsti kelią neegzotinių bet rimtų akvakultūros gyvūnų ligų plitimui vos prasidėjus protrūkiui atidžiai stebint gyvų akvakultūros gyvūnų ir jų produktų judėjimą ir įrangos, kuri gali būti užkrėsta, naudojimą. Kompetentingų institucijų naudojamos priemonės turėtų būti pasirenkamos pagal atitinkamos valstybės narės epidemiologinę situaciją. 27. Siekiant pakelti Bendrijos gyvūnų sveikatos statusą Bendrijoje yra tikslinga, kad valstybės narės savo epidemiologiškai pagrįstas programas, skirtas kontroliuoti ir šalinti tam tikras ligas, pateiktų patvirtinti Bendrijos lygiu. 28. Ligas, kurioms nėra taikomos Bendrijos kontrolės priemonės, bet kurios yra svarbios vietos lygiu, akvakultūros pramonė padedant valstybių narių kompetentingoms institucijoms turėtų daugiau kontroliuoti savarankiškai, taikydama savo vidaus taisykles ir kurdama savo „veiklos kodeksus“. Tačiau laukiant tokių kodeksų sukūrimo valstybėms narėms gali reikėti įgyvendinti tam tikras kontrolės priemones. Tokios valstybės kontrolės priemonės turi būti motyvuotos, būtinos ir proporcingos siekiamiems tikslams, o taip pat netrukdyti valstybių narių tarpusavio prekybai. 29. Nuolat kaupiama vis naujesnių žinių apie iki šiol nežinomas vandens gyvūnų ligas. Todėl valstybėms narėms gali reikėti taikyti kontrolės priemones tokios naujos ligos atveju. Šių priemonių reikėtų imtis skubiai, ir priderinti jas kiekvienam individualiam atvejui, tačiau jos neturėtų būti taikomos ilgiau nei būtina reikiamam tikslui pasiekti. Kadangi tokios naujos ligos gali pasiekti ir kitas valstybes nares, visoms valstybėms narėms ir Komisijai turėtų būti pranešta apie tokios ligos pasirodymą ir taikomas kontrolės priemones. 30. Siekiant pagrindinio tikslo, t. y., palaikyti ir ligos protrūkio atveju greitai susigrąžinti valstybės narės statusą „be ligų“ yra būtina ir tikslinga nustatyti taisykles dėl priemonių, skirtų pagerinti pasiruošimą ligos protrūkiui. Protrūkiai turi būti stabdomi kuo greičiau, jei būtina, taikant neatidėliotiną vakcinaciją, kad būtų apribotas neigiamas poveikis gyvų akvakultūros gyvūnų ir produktų iš jų gamybai ir prekybai jais. 31. 2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2001/82/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio veterinarinius vaistus[14], ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 726/2004, nustatančiame Bendrijos leidimų dėl žmonėms skirtų ir veterinarinių vaistų išdavimo ir priežiūros tvarką ir įsteigiančiame Europos vaistų agentūrą[15], reikalaujama, kad visiems veterinariniams vaistams, pateiktiems į Bendrijos rinką, turi būti išduotas leidimas prekiauti jais. Apskritai visoms Bendrijoje naudojamoms vakcinoms turėtų būti išduotas leidimas prekiauti jais. Tačiau, ištikus rimtai epidemijai, valstybės narės tam tikromis aplinkybėmis pagal Reglamento (EB) Nr. 726/2004 nuostatas gali leisti naudoti produktą be leidimo prekiauti. Vakcinos prieš akvakultūros gyvūnų egzotines ir naujas ligas gali būti tokia išimtimi. 32. Šia direktyva turėtų būti pateikiamos nuostatos ir ypač nepaprastosios padėties planai, skirti užtikrinti privalomą pasirengimą veiksmingai reaguoti kritiškose situacijose, kai ištinka rimtą žalą akvakultūrai keliančių egzotinių ar naujai pasirodžiusių ligų protrūkiai. Minėti nepaprastosios padėties planai turėtų būti reguliariai persvarstomi ir atnaujinami. 33. Kai kovojant su rimtomis vandens gyvūnų ligomis yra taikomos Bendrijoje suderintos sergančių gyvūnų naikinimo priemonės, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama pasinaudoti finansine Bendrijos parama pagal Tarybos reglamentą Nr. xxxx/200Y dėl Europos žuvininkystės fondo[16]. Kiekviena paraiška Bendrijos paramai gauti turėtų būti atidžiai išnagrinėjama siekiant nustatyti, ar laikomasi šioje direktyvoje pateiktų kontrolės nuostatų. 34. Iš trečiųjų šalių importuoti gyvi akvakultūros gyvūnai ir jų produktai neturi kelti pavojaus Bendrijos vandens gyvūnų sveikatai. Todėl šia direktyva turėtų būti nustatytos priemonės dėl epizootinių ligų atsiradimo prevencijos. 35. Siekiant apsaugoti Bendrijos vandens gyvūnų sveikatą yra būtina užtikrinti, kad gyvų tranzitu per Bendriją gabenant gyvų akvakultūros gyvūnų siuntas būtų laikomasi atitinkamų gyvūnų sveikatos reikalavimų, taikomų konkrečioms rūšims. 36. Importo sąlygos turėtų atitikti nurodytąsias SFS susitarime. Todėl šioje direktyvoje turėtų būti atsižvelgiama į TEB parengtus tarptautinį vandens gyvūnų sveikatos kodeksą ( International Aquatic Animal Health Code ) ir vandens gyvūnams taikomų diagnostinių testų vadovą ( Manual of Diagnostic Tests for Aquatic Animals ). 37. Į rinką pateikiama daug įvairių dekoratyvinių vandens gyvūnų rūšių, dažnai tropinių, skirtų tik dekoratyviniams tikslams. Šie dekoratyviniai vandens gyvūnai paprastai yra laikomi privačiuose akvariumuose arba tvenkiniuose, viešuose soduose, ar parodų akvariumuose, kur nėra tiesioginio kontakto su Bendrijos vandenimis. Todėl tokiomis sąlygomis laikomi dekoratyviniai gyvūnai nekelia tokios pat rizikos kitiems Bendrijos akvakultūros sektoriams arba laukinių gyvūnų ištekliams, kaip tiesioginį kontaktą su Bendrijos vandenimis turinčiuose vandenyse laikomi gyvūnai. Todėl nėra tikslinga nustatyti specialių nuostatų, taikomų teikiant į rinką, gabenant tranzitu ir importuojant minėtomis sąlygomis laikomus dekoratyvinius vandens gyvūnus. 38. Tačiau, jei dekoratyviniai vandens gyvūnai yra laikomi neuždarose sistemose ar akvariumuose, kur esama tiesioginio kontakto su natūraliais Bendrijos vandenimis, jie gali kelti didelį pavojų Bendrijos akvakultūros ar laukinių gyvūnų ištekliams. Tai ypač dažnai pasitaiko tarp karpių ( Cyprinidae ) populiacijų, nes populiarios dekoratyvinės žuvys, pvz., paprastasis karpis, yra jautrios kai kurioms ligoms, plintančioms tarp kitų Bendrijoje auginamų arba laukinėje gamtoje gyvenančių karpių rūšių. Tokiais atvejais turėtų būti taikomos bendrosios šios direktyvos nuostatos. 39. Elektroninių priemonių, skirtų keistis informacija, sukūrimas yra labai svarbus siekiant paprastesnių procedūrų ir naudingas akvakultūros pramonei bei kompetentingoms institucijoms. Kad tai būtų pasiekta, reikėtų nustatyti bendrus kriterijus. 40. Valstybės narės turėtų sudaryti nuobaudų, taikomų pažeidus šios direktyvos nuostatas, taisykles ir užtikrinti, kad jos yra taikomos. Tos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir griežtos. 41. Laikantis proporcingumo principo ir siekiant pagrindinių šios direktyvos tikslų yra būtina ir tikslinga suderinti Bendrijos teisės aktuose dėl vandens gyvūnų sveikatos bendrą pagrindą sudarančias sąvokas, principus ir procedūras. Šia direktyva nesiekiama daugiau nei būtina Sutarties 5 straipsnio trečioje pastraipoje numatytiems tikslams pasiekti. 42. Priemonės, būtinos šiai direktyvai įgyvendinti, turėtų būti priimamos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[17]. 43. Yra tikslinga atnaujinti Bendrijos gyvūnų sveikatos teisės aktus dėl akvakultūros gyvūnų ir jų produktų. Todėl direktyvos 91/67/EEB, 93/53/EEB ir 95/70/EEB turėtų būti panaikinamos ir pakeistos šia direktyva. PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I skyrius Objektas, taikymo sritis ir sąvokų apibrėžimai 1 straipsnis Objektas 1. Šia direktyva nustatoma: a) gyvūnų sveikatos reikalavimai, taikomi teikiant į rinką, importuojant ir gabenant akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų, b) minimalios prevencinės priemonės, skirtos geriau informuoti ir paruošti kovai su vandens gyvūnų ligomis kompetentingas institucijas, akvakultūros gamybos įmonių valdytojus ir kitus su šia pramone susijusius asmenis, c) minimalios kontrolės priemonės, taikomos įtartinais atvejais arba tam tikrų vandens gyvūnų ligų protrūkių atvejais. 2. Valstybės narės gali imtis griežtesnių priemonių II skyriaus, 13 straipsnio ir V skyriaus taikymo srityse, jei šios priemonės neapriboja prekybos su kitomis valstybėmis narėmis. 2 straipsnis Taikymo sritis 1. Ši direktyva netaikoma: a) dekoratyviniams gyvūnams, auginamiems nekomerciniuose akvariumuose, b) laukiniams vandens gyvūnams, kurie po surinkimo arba sugavimo patenka tiesiai į maisto grandinę, c) vandens gyvūnams, sugautiems žuvų miltams, žuvų taukams ir panašiems produktams gaminti. 2. II skyrius, III skyriaus 1–4 skirsniai bei IV ir VII skyriai netaikomi dekoratyviniams vandens gyvūnams, kurie yra laikomi naminių gyvūnėlių parduotuvėse, viešuose soduose ar komerciniuose akvariumuose, a) kurie neturi tiesioginio kontakto su natūraliais Bendrijos vandenimis, arba, b) kurie turi nuotekų tvarkymo sistemas. 3. Ši direktyva taikoma nepažeidžiant rūšių išsaugojimo arba nevietinių rūšių užveisimo nuostatų. 3 straipsnis Sąvokų apibrėžimai 1. Šioje direktyvoje vartojami tokie apibrėžimai: 1) „ akvakultūra “ – tai vandens organizmų veisimas ir auginimas, kai yra naudojami metodai, kuriais šių organizmų išauginama daugiau nei natūralioje aplinkoje, ir kai šie organizmai yra vieno arba kelių fizinių arba juridinių asmenų nuosavybė veisimo ir auginimo etapais iki produkcijos surinkimo ir jos metu. 2) „ akvakultūros gyvūnai “ – visų vandens gyvūnų, išaugintų ūkyje arba moliuskų auginimo plote, įskaitant visus laukinius vandens gyvūnus, numatytus auginti ūkyje arba moliuskų auginimo plote, visos gyvos formos, tarp jų ir kiaušiniai bei sėkla ir lytinės ląstelės, 3) „ akvakultūros gamybos įmonė “ – tai pelno siekianti arba nesiekianti, valstybinė arba privati įmonė, užsiimanti su akvakultūros gyvūnų auginimu susijusia veikla, 4) „ akvakultūros gamybos įmonių valdytojai “ – tai fiziniai arba juridiniai asmenys, kurių pareiga užtikrinti, kad jų vadovaujamoje akvakultūros gamybos įmonėje būtų laikomasi šios direktyvos reikalavimų, 5) „ vandens gyvūnai ” – tai a) žuvys, priklausančios Agnatha , Chondrichytes ir Osteichtyes klasėms, b) moliuskai, priklausantys Mollusca grupei, c) vėžiagyviai, priklausantys Crustacea klasei, 6) „ įgaliotos perdirbimo įmonės “ – tai maisto įmonės, a) patvirtintos ar įgaliotos pagal Reglamento (EB) Nr. 853/2004 4 straipsnį dėl maistui skirtų akvakultūros gyvūnų perdirbimo ir b) įgaliota pagal šios direktyvos 4 ir 5 straipsnius, 7) „ įgaliotų perdirbimo įmonių valdytojai “ – tai fiziniai arba juridiniai asmenys, kurių pareiga užtikrinti, kad jų vadovaujamoje įgaliotoje akvakultūros gamybos įmonėje yra laikomasi šios direktyvos reikalavimų, 8) „ ūkis “ – tai bet kokios patalpos, uždaras plotas arba akvakultūros gamybos įmonės įrengimai, kur yra auginami akvakultūros gyvūnai, kur jie yra laikomi ketinant juos pateikti į rinką, išskyrus tas patalpas, plotus ar įrengimus, kur be maisto laikinai prieš skerdimą yra laikomi žmonių vartojimui skirti surinkti ar sugauti laukiniai vandens gyvūnai, 9) „ auginimas “ – tai akvakultūros gyvūnų auginimas ūkyje ar moliuskų auginimo plote, 10) „ moliuskų auginimo plotas ” – tai gamybos plotas arba natūralaus išsivalymo plotas, kur visos akvakultūros gamybos įmonės veikia pagal bendrą biologinės saugos sistemą, 11) „ dekoratyviniai vandens gyvūnai “ – tai vandens gyvūnai, auginami ar pateikiami į rinką tik dekoratyviniais tikslais, 12) „ pateikimas į rinką “ – tai akvakultūros gyvūnų pardavimas, įskaitant siūlymą parduoti ar kitaip perleisti, už mokestį arba ne, ir jų pervežimas į kitą vietą, 13) „ gamybos plotas “ – tai jūros, upės žiočių arba lagūnos plotas su natūraliomis moliuskų auginimo vagomis ar moliuskų auginimui skirtomis vietomis, iš kurių surenkami moliuskai, 14) „ vartotojiškos žuvininkystės vandenys “ („ put and take fisheries “) – tai tvenkiniai, ežerai ar neuždari vandenys, į kuriuos vandens gyvūnų prileidžiama pramogai, o ne natūralios populiacijos išsaugojimui ar gausinimui, 15) „ natūralaus išsivalymo plotas “ – tai jūros, upės žiočių ar lagūnos plotas su aiškiai nurodytomis ir plūdurais, stulpais ar kitomis pritvirtintomis priemonėmis pažymėtomis ribomis, naudojamas išimtinai tik gyvų moliuskų natūraliam išsivalymui, 16) „ laukiniai vandens gyvūnai “ – tai vandens gyvūnai, kurie nėra akvakultūros gyvūnai. 2. Taikant šią direktyvą, naudojamos ir I priede pateiktos techninės sąvokos. II skyrius Akvakultūros gamybos įmonės ir įgaliotos perdirbimo įmonės 4 straipsnis Leidimų suteikimas akvakultūros gamybos ir perdirbimo įmonėms 1. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienai akvakultūros gamybos įmonei kompetentinga institucija suteiktų deramus veiklos leidimus pagal 5 straipsnį. Jei reikia, vienas toks leidimas gali apimti kelias akvakultūros gamybos įmones, moliuskų auginimo plote auginančias moliuskus. Tačiau išsiuntimo centrams, valymo centrams ar panašioms įmonėms, įsikūrusioms moliuskų auginimo plote, leidimai yra suteikiami atskirai. 2. Valstybės narės užtikrina, kad jos savo teritorijoje turi pakankamai įmonių, turinčių leidimus skersti ir perdirbti akvakultūros gyvūnus ligų kontrolės tikslais pagal V skyriaus nuostatas. Šioms įgaliotoms perdirbimo įmonėms kompetentingos institucijos išduoda leidimus pagal 5 straipsnį. 3. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gamybos įmonės ir įgaliotos perdirbimo įmonės turėtų tik joms skirtus leidimo numerius. 4. Valstybės narės gali prašyti, kad įrenginiai, kurie nepriklauso akvakultūros gamybos įmonėms ir kuriuose vandens gyvūnai yra laikomi neketinant jų pateikti į rinką, taip pat vartotojiškos žuvininkystės ištekliai būtų užregistruoti kompetentingos institucijos. Tokiu atveju šios direktyvos nuostatos taikomos mutatis mutandis atsižvelgiant į gamtą, įrenginių ar vartotojiškos žuvininkystės išteklių pobūdį ir išdėstymą, taip pat į nuo jų veiklos priklausančią vandens gyvūnų ligų plitimo į kitas vandens gyvūnų populiacijas riziką. 5. Jei nesilaikoma šios direktyvos nuostatų, kompetentinga institucija imasi Reglamento (EB) Nr. 882/2004 54 straipsnyje nurodytų veiksmų. 5 straipsnis Leidimo suteikimo sąlygos 1. Valstybės narės užtikrina, kad 4 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatytus leidimus kompetentinga institucija suteikia tik jei akvakultūros gamybos įmonės arba įgaliota perdirbimo įmonė a) įvykdo atitinkamus 8, 9 ir 10 straipsnyje nurodytus reikalavimus, b) turi įsteigtą sistemą, kuri kompetentingai institucijai įrodo, kad reikalavimai yra vykdomi, c) yra prižiūrima kompetentingos institucijos, kuri vykdo 54 straipsnio 1 dalyje nurodytas pareigas. 2. Leidimas nesuteikiamas, jei konkreti veikla gali kelti neleistiną ligų plitimo į ūkius, moliuskų auginimo plotus ar laukinius vandens gyvūnų išteklius, esančius netoli ūkio ar moliuskų auginimo ploto, riziką. Tačiau prieš priimant sprendimą neišduoti leidimo, apsvarstomos riziką mažinančios priemonės, tarp jų ir galimas tos veiklos perkėlimas į kitą vietą. 3. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gamybos įmonės arba įgaliotos perdirbimo įmonės pateiktų visą reikalingą informaciją, įskaitant ir nurodytą II priede, ir taip leistų kompetentingoms institucijoms nustatyti ar sąlygos leidimui suteikti yra įvykdytos. 6 straipsnis Registras Valstybės narės sudaro ir atnaujina akvakultūros gamybos įmonių ir įgaliotų perdirbimo įmonių registrą, kuriame būtų bent jau II priede pateikta informacija. Siekiant įgyvendinti 14 straipsnyje pateiktus reikalavimus šio registro duomenys yra prieinami kitoms valstybėms narėms ir Komisijai. 7 straipsnis Priežiūra Kompetentinga institucija prižiūri akvakultūros gamybos įmones ir įgaliotas perdirbimo įmones. Tokią priežiūrą sudaro bent jau reguliarūs apsilankymai ir auditai. Tokių apsilankymų ir audito dažnumas nustatomas atsižvelgiant į ligų perdavimo riziką, kurią akvakultūros gamybos įmonės ir įgaliotos perdirbimo įmonės kelia vandens gyvūnams, esantiems netoli šių įmonių. 8 straipsnis Apskaitos reikalavimai 1. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gamybos įmonės registruoja duomenis apie a) akvakultūros gyvūnų ir jų produktų judėjimą į ūkį arba moliuskų auginimo plotą ir iš jo, b) mirtingumą kiekviename epidemiologiniame vienete atsižvelgiant į gamybos rūšį, c) rizikos įvertinimu pagrįstos gyvūnų sveikatos stebėjimo sistemos, numatytos 10 straipsnyje, rezultatus. 2. Valstybės narės užtikrina, kad įgaliotos perdirbimo įmonės registruotų visus akvakultūros gyvūnų ir jų produktų judėjimus į įmones ir iš jų. 3. Valstybės narės užtikrina, kad, kai akvakultūros gyvūnai yra gabenami į kitą vietą, gabentojai registruoja duomenis apie a) mirtingumą gabenimo metu atsižvelgiant į transporto priemonės tipą ir gabenamą rūšį, b) ūkius, moliuskų auginimo plotus ir perdirbimo įmones, kur buvo transporto priemonė, c) vandens keitimą gabenimo metu, ypač naujo vandens šaltinius ir vandens išleidimą. 9 straipsnis Geros higienos praktika Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gamybos įmonės ir įgaliotos perdirbimo įmonės taikytų geros higienos praktiką pagal atitinkamą veiklos rūšį siekiant užkirsti kelią ligų atsiradimui ir plitimui. 10 straipsnis Gyvūnų sveikatos priežiūros sistema 1. Valstybės narės užtikrina, kad rizikos įvertinimu pagrįsta gyvūnų sveikatos priežiūros sistema būtų taikoma visuose ūkiuose ir moliuskų auginimo plotuose pagal gamybos rūšį. 2. Rizikos įvertinimu pagrįsta gyvūnų sveikatos priežiūros sistema siekiama aptikti a) padidėjusį mirtingumą visuose ūkiuose ir moliuskų auginimo plotuose pagal produkcijos tipą, b) III priedo II dalyje išvardytas ligas ūkiuose ir moliuskų auginimo plotuose, kuriuose yra šioms ligoms jautrių rūšių. 3. Minimalūs gyvūnų sveikatos priežiūros schemos reikalavimai III priedo II dalyje išvardytoms ligoms, paremti IV priede nurodytais principais, gali būti priimti pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą. III skyrius Gyvūnų sveikatos reikalavimai pateikiant į rinką akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų 1 SKIRSNIS BENDROSIOS NUOSTATOS 11 straipsnis Taikymo sritis 1. Šis skyrius taikomas tik III priedo II dalyje išvardytoms ligoms ir joms jautrioms rūšims, jei nenurodoma kitaip. 2. Valstybės narės gali leisti moksliniais tikslais griežtai prižiūrint kompetentingai institucijai pateikti į rinką akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų, kurie neatitinka šio skyriaus nuostatų. Kompetentinga institucija užtikrina, kad toks pateikimas į rinką nelemtų III priedo II dalyje išvardytų ligų atsiradimo ir taip nepakenktų vandens gyvūnų sveikatos statusui paskirties vietoje arba tranzito vietose. Gyvūnų negalima gabenti tarp valstybių narių, prieš tai nepranešus jų kompetentingoms institucijoms. 12 straipsnis Bendrieji reikalavimai pateikiant į rinką akvakultūros gyvūnus 1. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gyvūnų ir produktų iš jų pateikimas į rinką nelemtų III priedo II dalyje išvardytų gyvūnų ligų atsiradimo paskirties vietoje ir taip nepakenktų jos sveikatos statusui. 2. Akvakultūros gyvūnai yra perkeliami į kitą ūkį ar moliuskų auginimo plotą tik tuomet, kai šių patvirtintas sveikatos statusas yra toks pat, kaip buvusio ūkio ar moliuskų auginimo ploto, ar žemesnis. 13 straipsnis Ligų prevencijos reikalavimai gabenimo metu 1. Valstybės narės užtikrina, kad a) akvakultūros gyvūnų gabenimo metu yra taikomos būtinos ligų prevencijos priemonės, kad gabenant nepakistų gyvūnų sveikatos statusas, ir kad sumažėtų ligų plitimo rizika, b) akvakultūros gyvūnų gabenimo sąlygos nepakeistų jų sveikatos statuso ir nepakenktų paskirties vietos ir atitinkamai tranzito vietų sveikatos statusui. Ši dalis taipogi taikoma III priedo II dalyje neišvardytoms ligoms ir joms imlioms rūšims. 2. Valstybės narės užtikrina, kad gabenant vanduo yra keičiamas tokiose vietose ir tokiomis sąlygomis, kad nebūtų pakenkta a) gabenamų akvakultūros gyvūnų sveikatos statusui, b) vandens gyvūnų vandens keitimo vietoje sveikatos statusui, c) vandens gyvūnų paskirties vietoje sveikatos statusui. 14 straipsnis Atsekamumas ir sertifikavimas 1. Valstybės narės užtikrina, kad apie akvakultūros gyvūnų pateikimą į rinką auginimo ir išteklių atkūrimo tikslais, įskaitant moliuskų perkėlimą tarp moliuskų auginimo plotų, būtų pranešama naudojant kompiuterinę sistemą, numatytą Tarybos direktyvos 90/425/EEB 20 straipsnio 1 dalyje. 2. Šio straipsnio 1 dalis taip pat taikoma akvakultūros gyvūnams, pateiktiems į rinką žmonių vartojimui pagal 18 straipsnio 1 dalies a punktą, 18 straipsnio 2 dalies a punktą ir 19 straipsnio 2 dalį. 3. 1 dalis netaikoma akvakultūros gyvūnus perkeliant moliuskų auginimo ploto ribose arba tarp dviejų ūkių, priklausančių vienai akvakultūros gamybos įmonei, jei šis moliuskų auginimo plotas arba šie ūkiai yra toje pačioje valstybėje narėje ir atitinkamai toje pačioje ligų neturinčioje zonoje ar atitvertame plote. Tokius judėjimus registruoja akvakultūros gamybos įmonė. 4. Valstybės narės užtikrina, kad pristatant akvakultūros gyvūnus auginimo ir išteklių atkūrimo tikslais į kitas valstybes nares, zonas arba atitvertus plotus, kurie pagal 49 ir 50 straipsnius paskelbti neturinčiais ligų, būtų pristatomas ir veterinarijos sertifikatas. 5. Šis straipsnis taipogi taikomas III priedo II dalyje neišvardytoms ligoms ir joms jautrioms rūšims. 2 SKIRSNIS AKVAKULTūROS GYVūNAI, SKIRTI AUGINIMUI IR IšTEKLIų ATKūRIMUI 15 straipsnis Bendrieji reikalavimai pateikiant į rinką akvakultūros gyvūnus auginimui ir išteklių atkūrimui 1. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gyvūnai, pateikiami į rinką auginimui, nebūtų kilę iš ūkio ar moliuskų auginimo ploto, kur per 31 dieną iki pateikimo į rinką datos buvo padidėjęs mirtingumas arba kilo kokios nors ligos klinikinis protrūkis, išskyrus, kai šie gyvūnai yra iš tos ūkio arba moliuskų auginimo ploto dalies, kuri yra epidemiologiškai nepriklausoma nuo tos dalies, kurioje buvo pastebėta padidėjęs mirtingumas arba klinikiniai ligos požymiai. Ši dalis taipogi taikoma III priedo II dalyje neišvardytoms ligoms ir joms jautrioms rūšims. 2. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gyvūnai, numatyti pašalinti ar paskersti pagal V skyriuje nustatytas ligų kontrolės priemones, nebūtų pateikti į rinką auginimui ir išteklių atkūrimui. 3. Akvakultūros gyvūnus galima išleisti į laukinę gamtą ir į vartotojiškos žuvininkystės plotus išteklių papildymo tikslais tik tuomet, kai jie a) atitinka 1 dalyje nurodytus reikalavimus, b) yra iš ūkio ar moliuskų auginimo ploto, kurio sveikatos statusas yra bent jau toks pat, kaip vandenų, į kuriuos jie bus paleisti. Tačiau valstybės narės gali nuspręsti, kad akvakultūros gyvūnai turi būti iš zonos ar atitverto ploto, kurie pagal 49 ir 50 straipsnius buvo paskelbti neturinčiais ligų. 16 straipsnis Akvakultūros gyvūnų, priklausančių ligoms jautrioms rūšims, veisimas ligų neturinčiuose plotuose 1. Užveisiant konkrečiai ligai jautrių rūšių akvakultūros gyvūnus auginimui ar išteklių atkūrimui valstybėje narėje, zonoje ar atitvertame plote, kurie pagal 49 arba 50 straipsnius yra paskelbti neturinčiais tos ligos, šie gyvūnai yra atvežami iš taip pat tos ligos neturinčių valstybės narės, zonos arba atitverto ploto. 2. 1 dalis netaikoma, kai įmanoma moksliškai įrodyti, jog jautrios rūšys tam tikrame augimo etape negali platinti konkrečios ligos. Ketinama priimti rūšių ir augimo etapų, kuriems taikoma 1 dalis, sąrašą, kuris prireikus būtų iš dalies keičiamas pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą atsižvelgiant į pokyčius mokslo ir technologijų srityje. 17 straipsnis Akvakultūros gyvūnų, nepriklausančių ligoms jautrioms rūšims, veisimas ligų neturinčiuose plotuose 1. Jei moksliniai duomenys arba praktinė patirtis įrodo, kad konkrečią ligą pasyviai išplatino kitos rūšys nei III priedo II dalyje išvardytos ligoms imlios rūšys, užveisiant tokias rūšis nešiotojas valstybėje narėje, zonoje arba atitvertame plote, kurie pagal 49 arba 50 straipsnį buvo paskelbti neturinčiais tos konkrečios ligos, jos a) yra atvežamos iš valstybės narės, zonos ar atitverto ploto, kurie taip pat yra paskelbti neturinčiais tos konkrečios ligos, arba b) yra laikomos karantine konkrečių ligų sukėlėjų neturinčiame vandenyje tol, kol pasyvaus konkrečios ligos platinimo rizika sumažėja iki priimtino lygio. 2. 1 dalis netaikoma, kai įmanoma moksliniais duomenimis arba praktine patirtimi įrodyti, jog rūšys nešiotojos tam tikrame augimo etape negali platinti konkrečios ligos. 3. Ketinama priimti rūšių nešiotojų ir augimo etapų, kuriems taikoma 1 dalis, sąrašą, kuris prireikus būtų iš dalies keičiamas pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą atsižvelgiant į pokyčius mokslo ir technologijų srityje. 3 SKIRSNIS ŽMONIų VARTOJIMUI SKIRTI AKVAKULTūROS GYVūNAI IR PRODUKTAI Iš Jų 18 straipsnis Akvakultūros gyvūnai ir produktai iš jų, pateikiami į rinką tolesniam perdirbimui prieš vartojant žmonėms 1. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gyvūnai, priklausantys rūšims, kurios yra jautrios vienai arba kelioms iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų, ir produktai iš jų gali būti pateikiami į rinką tolesniam perdirbimui valstybėje narėje, zonoje ar atitvertame plote, pagal 49 arba 50 straipsnį paskelbtuose neturinčiais šių ligų, tik tuomet, jei a) jie yra atvežami iš valstybės narės, zonos ar atitverto ploto, kurie taip pat yra paskelbti neturinčiais tų konkrečių ligų, b) jie yra perdirbami įgaliotoje perdirbimo įmonėje ligoms neleidžiančiomis plisti sąlygomis, c) jei tai žuvys, prieš išsiunčiant jos yra paskerdžiamos ir išdarinėjamos, d) jei tai moliuskai ir vėžiagyviai, jie yra išsiunčiami kaip neperdirbti arba perdirbti produktai. 2. Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gyvūnai, kurie priklauso rūšims, jautrioms vienai arba kelioms iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų, ir kurie yra pateikiami į rinką tolesniam perdirbimui valstybėje narėje, zonoje ar atitvertame plote, pagal 49 arba 50 straipsnį paskelbtuose neturinčiais šių ligų, gali būti laikinai laikomi perdirbimo vietoje tik tuomet, jei a) jie yra atvežami iš kitos valstybės narės, zonos ar atitverto ploto, kurie yra paskelbti neturinčiais tų konkrečių ligų, arba b) jie yra laikinai laikomi išsiuntimo centruose, valymo centruose ar panašiose įmonėse, kurios turi nuotekų tvarkymo sistemą, galinčią nukenksminti konkrečius ligų sukėlėjus, arba kuriose nuotekoms yra taikomos kitos priemonės, sumažinančios ligų išplitimo natūraliuose vandenyse riziką iki priimtino lygio. 19 straipsnis Į rinką žmonių vartojimui pateikiami neperdirbti akvakultūros gyvūnai ir produktai iš jų 1. Šis skirsnis netaikomas į rinką žmonių vartojimui pateiktiems neperdirbtiems akvakultūros gyvūnams, kurie priklauso rūšims, jautrioms vienai arba daugiau III priedo II dalyje išvardytų ligų, arba produktams iš jų, jei jie yra supakuoti į mažmeninei prekybai skirtas pakuotes, kurios atitinka Reglamente (EB) Nr. 853/2004 pateiktas pakavimo ir ženklinimo etiketėmis nuostatas. 2. Kai gyvi moliuskai ir vėžiagyviai, priklausantys rūšims, kurios yra jautrios vienai arba daugiau III priedo II dalyje išvardytų ligų, yra laikinai paleidžiami į Bendrijos vandenis natūraliam išsivalymui arba pristatomi į išsiuntimo centrus, valymo centrus ar panašias įmones, jie turi atitikti 18 straipsnio 2 dalies nuostatas. 4 SKIRSNIS LAUKINIAI VANDENS GYVūNAI 20 straipsnis Laukinių vandens gyvūnų paleidimas į valstybių narių, zonų ar atitvertų plotų, kurie yra paskelbti neturinčiais ligų, vandenis 1. Rūšims, jautrioms vienai arba daugiau iš III priedo II dalyje išvardytų ligų, priklausantys laukiniai vandens gyvūnai, kurie yra sugaunami valstybėje narėje, zonoje ar aptvare, pagal 49 arba 50 straipsnius paskelbtuose neturinčiais ligų, yra izoliuojami tam tinkamose patalpose prižiūrint kompetentingai institucijai, kol ligų išplatinimo rizika sumažėja iki priimtino lygio, ir tik tuomet gali būti paleisti į ūkio vandenis, kurie yra valstybėje narėje, zonoje ar atitvertame plote, pagal 49 arba 50 straipsnius paskelbtuose neturinčiais tų ligų. 2. Valstybės narės gali leisti taikyti tradicinę ekstensyvią akvakultūros lagūnose praktiką netaikant 1 dalyje nurodyto izoliavimo, jeigu yra atliekama rizikos analizė, o rizika nėra didesnė nei numatyta taikant 1 dalies nuostatas. 5 SKIRSNIS DEKORATYVINIAI VANDENS GYVūNAI 21 straipsnis Dekoratyvinių vandens gyvūnų pateikimas į rinką 1. Valstybės narės užtikrina, kad dėl dekoratyvinių vandens gyvūnų pateikimo į rinką neatsirastų III priedo II dalyje išvardytų ligų ir nebūtų pakenkta vandens gyvūnų sveikatos statusui. 2. Šis straipsnis taip pat taikomas ir III priedo II dalyje neišvardytų ligų atvejais. IV skyrius Akvakultūros gyvūnų ir produktų iš jų atvežimas į Bendriją iš trečiųjų šalių 22 straipsnis Bendrieji reikalavimai įvežant akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų iš trečiųjų šalių Valstybės narės užtikrina, kad akvakultūros gyvūnai ir produktai iš jų į Bendriją būtų vežami tik iš tų trečiųjų šalių ar jų dalių, kurios yra išvardytos sąraše, sudarytame ir atnaujintame pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą. 23 straipsnis Trečiųjų šalių ir jų dalių, iš kurių yra leidžiama atvežti akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų, sąrašai 1. Trečioji šalis arba jos dalis į 22 straipsnyje nurodytą sąrašą yra įtraukiama tik tuomet, jei Bendrija nustatė, kad šios šalies arba jos dalies kompetentinga institucija gali deramai garantuoti, jog bus laikomasi Bendrijos teisės aktuose pateiktų atitinkamų gyvūnų sveikatos reikalavimų. 2. Komisija sprendžia, ar reikia 58 straipsnio 2 dalyje nurodyto patikrinimo, kuris papildytų 1 dalyje numatytą trečiosios šalies arba jos dalies įvertinimą. 3. Sudarant arba atnaujinant 22 straipsnyje nurodytus sąrašus pirmiausia atsižvelgiama a) į trečiosios šalies teisės aktus, b) į trečiosios šalies kompetentingos institucijos ir jos tikrinimų tarnybų struktūrą, šių tarnybų įgaliojimus, jas kontroliuojančias įstaigas ir turimas galimybes, įskaitant darbuotojų kompetenciją, veiksmingai įgyvendinti teisės aktus, c) į vandens gyvūnų sveikatos reikalavimus, faktiškai taikomus Bendrijai numatytų gyvų akvakultūros gyvūnų produkcijai, produktams, apdorojimui, laikymui ir išsiuntimui, d) į garantijas, kurias trečiosios šalies kompetentinga institucija gali pateikti dėl atitikties vandens gyvūnų sveikatos sąlygoms, e) į patirtį prekiaujant gyvais akvakultūros gyvūnais iš tos šalies ir importo kontrolių rezultatus, f) į Bendrijos atlikto įvertinimo, ypač trečiosios šalies kompetentingos institucijos įvertinimo rezultatus, arba, jei Komisija prašo, trečiosios šalies kompetentingos institucijos atliktų patikrinimų ataskaitas, g) į ūkiuose auginamų ir laukinių vandens gyvūnų sveikatos statusą trečiojoje šalyje ypač atkreipiant dėmesį į egzotines gyvūnų ligas ir tuos bendros vandens gyvūnų sveikatos būklės aspektus, kurie gali kelti grėsmę Bendrijos vandens gyvūnų sveikatai, h) į tai, kaip reguliariai, greitai ir tiksliai trečioji šalis pateikia informaciją apie infekcinių arba užkrečiamų vandens gyvūnų ligų, ypač Tarptautinių epizootijų biuro (TEB) nurodytų būtinų pranešti ligų, atsiradimą jos teritorijoje, i) į trečiojoje šalyje galiojančias vandens gyvūnų ligų kontrolės ir prevencijos taisykles, įskaitant importo iš kitų šalių taisykles, ir jų įgyvendinimą. 4. Komisija viešai paskelbia visų pagal 22 straipsnį sudarytų arba atnaujintų sąrašų naujausias versijas. 5 Pagal 22 straipsnį sudarytus sąrašus galima derinti su kitais sąrašais, sudarytais įgyvendinant gyvūnų ir visuomenės sveikatos tikslus. 24 straipsnis Dokumentai 1. Įvežant į Bendriją akvakultūros gyvūnus ir produktus iš jų prie siuntų yra pridedamas veterinarijos sertifikatas. 2. Juo patvirtinama, kad siunta atitinka a) šia direktyva tokioms prekėms nustatytus reikalavimus ir b) specialias importo sąlygas, nustatytas pagal 25 straipsnio a punktą. 3. Dokumente gali būti nurodyta informacija, numatyta kitose Bendrijos teisės aktų dėl gyvūnų ir visuomenės sveikatos nuostatose. 25 straipsnis Išsamios taisyklės Jei reikia, gali būti nustatytos išsamios šio skyriaus nuostatų taikymo taisyklės pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą. Šios taisyklės pirmiausia būtų taikomos a) specialioms importo sąlygoms kiekvienai trečiajai šaliai, jų dalims arba jų grupei, b) trečiųjų šalių ir jų dalių klasifikavimo kriterijams atsižvelgiant į vandens gyvūnų ligas, c) elektroninių dokumentų naudojimui, d) veterinarijos sertifikatų ir kitų dokumentų pavyzdžiams sudaryti, e) gabenimo tranzitu procedūroms ir sertifikavimo sistemai. V skyrius Pranešimas apie ligas ir minimalios vandens gyvūnų ligų kontrolės priemonės 1 SKIRSNIS PRANEšIMAS APIE LIGAS 26 straipsnis Pranešimas valstybės viduje 1. Valstybės narės užtikrina, kad a) jei yra priežasčių įtarti, jog atsirado kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų vandens gyvūnų ligų, arba, jei buvo patvirtinta, jog ji atsirado, apie tai nedelsiant pranešama kompetentingai institucijai, b) jei padidėja akvakultūros gyvūnų mirtingumas, apie tai nedelsiant pranešama kompetentingai institucijai arba privačiam veterinarui, kad būtų atlikti tolesni tyrimai. 2. Valstybės narės užtikrina, kad pranešti 1 dalyje nurodytą informaciją yra įpareigojami a) vandens gyvūnų savininkas ir visi juos prižiūrintys asmenys, b) visi asmenys, lydintys akvakultūros gyvūnus gabenimo metu, c) veterinarijos specialistai ir kiti vandens gyvūnų sveikatos paslaugų specialistai, d) oficialiai paskirti veterinarai, vadovaujantieji specialistai veterinarijos arba kitose oficialiose ar privačiose laboratorijose, e) visi kiti asmenys, profesiniu atžvilgiu susiję su ligoms jautrių rūšių vandens gyvūnais arba produktais iš jų. 27 straipsnis Pranešimas kitoms valstybėms narėms, Komisijai ir ELPA narėms Valstybės narės per 24 valandas praneša kitoms valstybėms narėms, Komisijai ir Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) narėms, jei buvo patvirtinta a) kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų egzotinių ligų, b) kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų, jei ji atsirado valstybėje narėje, zonoje ar atitvertame plote, kurie buvo paskelbti neturinčiais šios ligos. 2 SKIRSNIS ĮTARUS SąRAšE NURODYTą LIGą 28 straipsnis Pradinės kontrolės priemonės Valstybės narės užtikrina, kad, įtarus kokios nors iš III priedo II dalyje išvardytų egzotinių ligų atsiradimą, arba, įtarus kokios nors iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų atsiradimą valstybėse narėse, zonose ar atitvertuose plotuose, kurie buvo paskelbti neturinčiais šios ligos, a) nustatyti mėginiai yra imami ir tiriami pagal 57 straipsnį paskirtose laboratorijose, b) laukiant a punkte nurodytų tyrimų rezultatų i) ūkis arba moliuskų auginimo plotas, kuriame įtariama liga, yra oficialiai prižiūrimas ir jam taikomos atitinkamos kontrolės priemonės, skirtos užkirsti kelią ligos plitimui tarp kitų vandens gyvūnų, ir ii) akvakultūros gyvūnų negalima išvežti iš prižiūrimo ūkio ar moliuskų auginimo ploto, arba įvežti į jį, nebent kompetentingai institucijai leidus. 29 straipsnis Epizootinis tyrimas 1. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija atlieka epizootinį tyrimą, jei 28 straipsnio a punkte nurodyti tyrimai patvirtina a) kokią nors iš III priedo II dalyje išvardytų egzotinių ligų valstybėje narėje, arba b) kokią nors iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų valstybėje narėje, zonoje arba atitvertame plote, kurie buvo paskelbti neturinčiais tos ligos. 2. 1 dalyje nurodytas epizootinis tyrimas yra skirtas a) nustatyti galimus užkrato plitimo būdus, ir b) nustatyti, ar atitinkamu laikotarpiu prieš pranešimą apie įtartą ligą pagal 26 straipsnio 1 dalį akvakultūros gyvūnai buvo išvežti iš ūkio arba moliuskų auginimo ploto. 3. Jei 1 dalyje numatytas epizootinis tyrimas parodo, kad liga galėjo pasiekti vieną arba daugiau ūkių, moliuskų auginimo plotų arba neuždarų vandenų, atitinkamos valstybės narės užtikrina, kad šiuose ūkiuose, moliuskų auginimo plotuose arba neuždaruose vandenyse yra taikomos 28 straipsnyje numatytos priemonės. Didelių vandens baseinų plotų arba pajūrio plotų atvejais kompetentinga institucija gali nuspręsti 28 straipsnį taikyti mažesniam plotui, esančiam netoliese nuo ūkio arba moliuskų auginimo ploto, kuris, įtariama, yra užkrėstas, jei nusprendžiama, kad tokio mažesnio ploto pakanka užtikrinti, kad liga nebeplis. 4. Jei būtina, kaimyninių valstybių narių arba trečiųjų šalių kompetentingos institucijos informuojamos apie įtariamą ligą. Tokiu atveju tų valstybių narių kompetentingos institucijos taiko šiame straipsnyje numatytas priemones savo teritorijoje. 30 straipsnis Apribojimų panaikinimas Kompetentinga institucija panaikina 28 straipsnio b punkte numatytus apribojimus, jei to paties straipsnio a punkte numatytų tyrimų rezultatai nerodo ligos. 3 SKIRSNIS MINIMALIOS KONTROLėS PRIEMONėS, TAIKOMOS, PATVIRTINUS EGZOTINę AKVAKULTūROS GYVūNų LIGą 31 straipsnis Įvadinė nuostata Šis skirsnis taikomas, jei yra patvirtinama kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų egzotinių akvakultūros gyvūnų ligų. 32 straipsnis Bendrosios priemonės Valstybės narės užtikrina, kad a) ūkis arba moliuskų auginimo plotas būtų oficialiai paskelbtas užkrėstu, b) atsižvelgiant į atrastą ligą aplink užkrėstu paskelbtą ūkį arba moliuskų auginimo plotą yra izoliuojamas plotas su kontrolės bei priežiūros zonomis, c) izoliuotame plote nevykdomas joks išteklių atkūrimas, ir gyvūnai nėra atvežami arba išvežami, nebent tai leistų kompetentinga institucija. 33 straipsnis Gyvūnų rinkimas arba gaudymas bei tolesnis perdirbimas 1. Prekybai tinkamo dydžio akvakultūros gyvūnai, neturintys jokių klinikinių ligos simptomų, gali būti renkami arba gaudomi žmonių vartojimui ar tolesniam perdirbimui prižiūrint kompetentingai institucijai. 2. Akvakultūros gyvūnai yra renkami arba gaudomi, pristatomi į išsiuntimo ir valymo centrus, toliau perdirbami ir kitaip ruošiami maisto grandinei tokiomis sąlygomis, kad neplistų ligos sukėlėjai. 3. Išsiuntimo centruose, valymo centruose ar panašiose įmonėse yra nuotekų tvarkymo sistema, galinti nukenksminti 2 dalyje nurodytus patogenus, arba jose nuotekoms yra taikomos kitos priemonės, sumažinančios ligų išplatinimo natūraliuose vandenyse riziką iki priimtino lygio. 4. Tolesnis gyvūnų perdirbimas atliekamas įgaliotose perdirbimo įmonėse. 34 straipsnis Pašalinimas ir sunaikinimas 1. Valstybės narės užtikrina, kad negyvos žuvys ir vėžiagyviai ir taip pat gyvos žuvys ir vėžiagyviai, turintys klinikinių ligos simptomų, prižiūrint kompetentingai institucijai yra kuo greičiau pašalinami ir sunaikinami pagal Europos Parlamento ir Tarybos Reglamento (EB) Nr. 1774/2002[18] nuostatas ir pagal šios direktyvos 47 straipsnyje nurodytą nepaprastosios padėties planą. 2. Prekybai netinkamo dydžio akvakultūros gyvūnai, neturintys klinikinių ligos simptomų, per tinkamą laiką atsižvelgiant į gamybos tipą ir šių gyvūnų keliamą ligos plitimo riziką prižiūrint kompetentingai institucijai yra pašalinami ir sunaikinami pagal Reglamento (EB) Nr. 1774/2002 nuostatas ir šios direktyvos 47 straipsnyje nurodytą nepaprastosios planą. 35 straipsnis Ūkio arba moliuskų auginimo ploto pūdymas Jei įmanoma, užkrėstas ūkis arba moliuskų auginimo plotas po gyvūnų pašalinimo deramą laiką yra pūdomas ir, jei įmanoma, išvalomas bei dezinfekuojamas. Ūkiuose arba moliuskų auginimo plotuose, kur auginami konkrečiai ligai nejautrūs akvakultūros gyvūnai, sprendimai dėl pūdymo yra grindžiami rizikos įvertinimu. 36 straipsnis Akvakultūros gyvūnų apsauga Valstybės narės imasi būtinų priemonių, siekdamos užkirsti kelią ligos plitimui tarp kitų vandens gyvūnų. 37 straipsnis Priemonių taikymo panaikinimas Šiame skirsnyje numatomos priemonės taikomos a) kol įgyvendinamos šiame skirsnyje numatytos ligos šalinimo priemonės, ir b) kol atsižvelgiant į rastą ligą ir užkrėstos akvakultūros gamybos įmonės tipą izoliuotame plote paėmus mėginius ir atlikus ploto priežiūrą, tyrimai rodo neigiamus rezultatus. 4 SKIRSNIS MINIMALIOS KONTROLėS PRIEMONėS, JEI BUVO PATVIRTINTA NEEGZOTINė AKVAKULTūROS GYVūNų LIGA 38 straipsnis Bendrosios nuostatos 1. Jei valstybėje narėje, zonoje ar atitvertame plote, kurie buvo paskelbti neturinčiais šios ligos, yra patvirtinama neegzotinė liga, atitinkama valstybė narė, siekdama sugrąžinti statusą „be ligų“, taiko 3 skirsnyje nurodytas priemones. 2. Jei valstybė narė nenori susigrąžinti statuso „be ligų“, taikomas 39 straipsnis. 39 straipsnis Izoliavimo priemonės Jei kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų yra patvirtinama valstybėje narėje, zonoje arba aptvare, kurie buvo paskelbti neturinčiais šios ligos, atitinkama valstybė narė imasi priemonių, kad sulaikytų ligą. Pagal šias priemones a) ūkis arba moliuskų auginimo plotas paskelbiamas užkrėstu, b) atsižvelgiant į rastą ligą aplink užkrėstu paskelbtą ūkį arba moliuskų auginimo plotą yra izoliuojamas plotas su kontrolės ir priežiūros zonomis. c) akvakultūros gyvūnų išvežimas iš izoliuoto ploto yra apribojamas ir išvežami gali būti tik i) gyvūnai, pristatyti į ūkius arba moliuskų auginimo plotus pagal 12 straipsnio 2 dalį, arba ii) gyvūnai, surinkti arba sugauti ir paskersti žmonių vartojimui pagal 33 straipsnio 1 dalį, d) prižiūrint kompetentingai institucijai pagal Reglamento (EB) Nr. 1774/2002 nuostatas yra pašalinamos ir sunaikinamos negyvos žuvys ir vėžiagyviai; tai atliekama per tinkamą laiką, nustatytą atsižvelgiant į gamybos tipą ir šių negyvų gyvūnų keliamą ligos plitimo riziką. 5 SKIRSNIS MINIMALIOS KONTROLėS PRIEMONėS, JEI KOKIA NORS Iš III PRIEDO II DALYJE IšVARDYTų LIGų YRA PATVIRTINAMA TARP LAUKINIų GYVūNų 40 straipsnis III priedo II dalyje išvardytų ligų kontrolė tarp laukinių gyvūnų 1. Jei kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų egzotinių ligų yra užkrečiami ar įtariami užsikrėtę laukiniai gyvūnai, atitinkama valstybė narė ištiria padėtį ir imasi būtinų priemonių, kad užkirstų kelią tolesniam ligos plitimui. 2. Jei kokia nors iš III priedo II dalyje išvardytų neegzotinių ligų yra užkrečiami ar įtariami užsikrėtę laukiniai gyvūnai valstybėje narėje, zonoje arba atitvertame plote, kurie buvo paskelbti neturinčiais tos ligos, atitinkama valstybė narė ištiria padėtį ir imasi būtinų priemonių, kad užkirstų kelią tolesniam ligos plitimui. 3. Valstybės narės 62 straipsnio 1 dalyje nurodytame komitete praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms, kokių priemonių jie ėmėsi pagal 1 ir 2 dalį. 6 SKIRSNIS NAUJų LIGų KONTROLėS PRIEMONėS 41 straipsnis Naujos ligos 1. Valstybės narės imasi deramų priemonių, siekdamos kontroliuoti naujos ligos raidą ir užkirsti kelią jos plitimui, jei ta nauja liga gali pakenkti vandens gyvūnų sveikatai. 2. Jei apie naują ligą sukaupti duomenys parodo, kad liga gali epidemiologiškai paveikti kitą valstybę narę, atitinkama valstybė narė apie tai informuoja valstybes nares, Komisiją ir Europos laisvosios prekybos asociaciją (ELPA). 3. Per keturias savaites apie atvejį yra pranešama 62 straipsnio 1 dalyje nurodytam komitetui. Priemonės, kurių valstybė narė imasi pagal šio straipsnio 1 dalį, gali būti plečiamos, iš dalies keičiamos arba panaikinamos pagal 62 straipsnio 3 dalyje nurodytą procedūrą. 7 SKIRSNIS ALTERNATYVIOS PRIEMONėS IR NACIONALINėS NUOSTATOS 42 straipsnis Procedūra, pagal kurią priimamos ad hoc epidemiologinės priemonės, taikomos III priedo II dalyje išvardytoms ligoms Pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą gali būti priimtas sprendimas, leidžiantis ribotu laikotarpiu įgyvendinti ad hoc priemones epidemiologinę padėtį atitinkančiomis sąlygomis, jei a) šiame skyriuje nurodytos priemonės yra netinkamos konkrečiai epidemiologinei situacijai, arba b) liga toliau plinta nepaisant pagal šį skyrių taikomų priemonių. 43 straipsnis Nacionalinės nuostatos dėl į III priedo II dalį neįtrauktų ligų poveikio apribojimo 1. Jei kokia nors iš į III priedo II dalį neįtrauktų ligų kelią didelę riziką valstybės narės vandens gyvūnų sveikatai arba aplinkai, ta valstybė narė gali imtis šios ligos kontrolės priemonių. 2. Valstybės narės užtikrina, kad 1 dalyje nurodytos valstybinės kontrolės priemonės neviršija deramų ir būtinų veiksmų, skirtų kontroliuoti 1 dalyje nurodytas ligas, ribų. 3. Valstybės narės užtikrina, kad 1 dalyje nurodytos nacionalinės priemonės, galinčios apriboti prekybą tarp valstybių narių, yra taikomos tik jas patvirtinus pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą. Priemonės gali būti patvirtintos tik, kai a) Bendrijos vidaus prekybos apribojimai yra neišvengiami siekiant sustabdyti ligą, b) šie Bendrijos vidaus prekybos apribojimai neprieštarauja Tarptautinio epizootijų biuro (TEB) išleistiems standartams. VI skyrius Kontrolės programos ir vakcinacija 1 SKIRSNIS KONTROLėS IR LIKVIDAVIMO PROGRAMOS 44 straipsnis Kontrolės ir likvidavimo programų sudarymas ir tvirtinimas 1. Jei valstybė narė, kuri nepasiskelbia, kad joje nėra vienos ar daugiau III priedo II dalyje išvardintų neegzotinių ligų, sudaro ligų kontrolės ir likvidavimo programą („programą“), kad likviduotų vieną ar daugiau tokių ligų, ji pateikia tokią programą tvirtinimui pagal 62 straipsnio 3 dalyje nurodytą tvarką. Tokios programos gali taip pat būti keičiamos arba užbaigiamos laikantis tokios pat tvarkos. Tačiau jei 1 straipsnio dalyje nurodyta programa skirta atitvertam plotui ar zonai, kuri sudaro mažiau nei 75 % valstybės narės teritorijos, ir kurioje yra vandens baseinas nesiribojantis nei su kita valstybe nare, nei trečiąja šalimi, tokios programos patvirtinimui, keitimui arba nutraukimui taikoma 50 straipsnio 1 dalyje nurodyta tvarka. 2. Pagal šio straipsnio 1 dalį patvirtintų programų apžvalga turėtų būti pateikta Bendrijos lygmeniu pagal 51 straipsnyje nurodytą tvarką. 3. Nuo šios programos patvirtinimo pagal šį straipsnį datos programoje nurodytoms teritorijoms taikomi 14 straipsnyje, III skyriaus 2, 3, 4 ir 5 skirsniuose, V skyriaus 2 skirsnyje ir 38 straipsnio 1 dalyje nurodyti reikalavimai ir priemonės dėl teritorijų, kuriose nėra ligų. 45 straipsnis Programų turinys Programos gali būti tvirtinamos tik tada, jei jose yra bent jau: a) ligos epidemiologinės situacijos prieš pradedant vykdyti programą apibūdinimas; b) apskaičiuotų programos išlaidų ir numanomos naudos analizė; c) numanoma programos trukmė ir tikslas, kuris turi būti pasiektas iki programos pabaigos; d) geografinės ir administracinės teritorijos, kurioje bus taikoma programa, apibūdinimas ir nustatymas. 46 straipsnis Programų taikymo laikotarpis 1. Programos taikomos iki tol, kol: a) įvykdomi V priedo reikalavimai ir paskelbiama, kad valstybėje narėje, zonoje arba atitvertame plote konkrečios ligos nėra; arba b) valstybės narės kompetentinga institucija arba Komisija nutraukia programą, nes ja nebeįmanoma siekti numatyto tikslo. 2. Jei programa nutraukiama taip, kaip nurodyta 1 pastraipos b dalyje, konkreti valstybė narė nuo programos nutraukimo datos taiko 39 straipsnyje nurodytas izoliavimo priemones. 2 SKIRSNIS NEPAPRASTOSIOS PADėTIES PLANAS KOVOJANT SU NAUJOMIS IR EGZOTINėMIS LIGOMIS 47 straipsnis Nepaprastosios padėties planas kovojant su naujomis ir egzotinėmis ligomis 1. Kiekviena valstybė narė parengia nepaprastosios padėties planą, kuriame nurodomos būtinos nacionalinės priemonės siekiant išlaikyti aukštą žinių apie ligas ir pasirengimą joms lygį, kad būtų galima užtikrinti aplinkos apsaugą. 2. Nepaprastosios padėties plane: a) kompetentingai institucijai nurodoma valdžios institucija ir priemonės leidžiančios pasinaudoti visomis priemonėmis, įranga, darbuotojais ir kitais reikalingais daiktais, kurie būtų reikalingi siekiant greitai ir efektyviai susidoroti su ligos protrūkiu; b) užtikrinamas koordinavimas ir suderinamumas su kaimynystėje esančiomis valstybėmis narėmis ir užtikrinamas bendradarbiavimas su kaimynystėje esančiomis trečiosiomis šalimis; c) tiksliai nurodomi vakcinos reikalavimai ir vakcinavimo sąlygos, kurios laikomos būtinomis neatidėliotinos vakcinacijos atveju, jei to reikėtų. 3. Rengdamos nepaprastosios padėties planus, valstybės narės laikosi VII priede nurodytų kriterijų ir reikalavimų. 4. Valstybės narės teikia nepaprastosios padėties planus tvirtinimui pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą. Kas penkerius metus kiekviena valstybė narė peržiūri savo nepaprastosios padėties planą ir pateikia planą su paskutiniais pakeitimais patvirtinimui pagal minėtą procedūrą. 5. Nepaprastosios padėties planas įgyvendinamas tada, kai netikėtai pasireiškia III priedo II dalyje išvardintos naujos arba egzotinės ligos. 3 SKIRSNIS VAKCINACIJA 48 straipsnis Vakcinacija 1. Valstybės narės užtikrina, kad vakcinacija nuo III priedo II dalyje išvardintų egzotinių ligų būtų uždrausta, išskyrus tuos atvejus, kai tokia vakcinacija yra tvirtinama pagal 41, 42, 44 arba 47 straipsnį. 2. Valstybės narės užtikrina, kad vakcinacija nuo III priedo II dalyje išvardintų egzotinių ligų būtų uždrausta toje teritorijos dalyje, kurioje, kaip skelbiama, tokių ligų nėra, arba joje taikomos patvirtintos kontrolės ir likvidavimo programos. Valstybės narės gali leisti, kad būtų atliekama tokia vakcinacija atskirose jų teritorijos dalyse, kai nėra paskelbta, kad tose teritorijos dalyse tokių ligų nėra, arba, kai vakcinacija yra patvirtintų kontrolės ir likvidavimo programų dalis. 3. Valstybės narės užtikrina, kad būtų naudojamos tik pagal Direktyvą 2001/82/EB ir Reglamentą (EB) Nr. 726/2004 patvirtintos vakcinos. 4. 1 ir 2 pastraipos netaikomos moksliniams tyrimams, kurie atliekami siekiant sukurti ir išbandyti vakcinas kontroliuojamomis sąlygomis. Valstybės narės užtikrina, kad tokių mokslinių tyrimų metu būtų taikomos atitinkamos priemonės siekiant apsaugoti kitus laukinius vandens gyvūnus nuo visų rūšių neigiamo mokslinių tyrimų metu atliekamos vakcinacijos poveikio. VII skyrius Statusas „be ligų“ 49 straipsnis Valstybė narė, kurioje nėra ligų 1. Pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą skelbiama, kad valstybėje narėje nėra vienos ar daugiau III priedo II dalyje išvardintų ne egzotinių ligų, jei įvykdomos to straipsnio 2 pastraipos sąlygos, ir: a) teritorijoje nėra nė vienos iš ligai jautrių rūšių; b) žinoma, kad ligos sukėlėjas nesugeba išgyventi nei valstybės narės teritorijoje, nei jos vandens ištekliuose; arba c) valstybė narė tenkina V priedo I dalyje nurodytas sąlygas. 2. Jei nėra paskelbta, kad kaimynystėje esančiose valstybėse narėse ar bendruose su kaimynystėje esančiose šalimis vandens baseinuose nėra ligų, valstybė narė savo teritorijoje privalo sukurti atitinkamas apsaugos zonas. Apsaugos zonos turi atriboti valstybę narę, kurioje nėra ligos, taip, kad ji taptų apsaugota nuo pasyvaus ligos atsiradimo. 3. Specifiniai reikalavimai dėl priežiūros, mėginių ėmimo ir diagnostinių metodų, kuriais naudosis valstybė narė tam, kad galėtų paskelbti, jog joje nėra ligų remiantis šiuo straipsniu, nustatomi remiantis 62 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. 50 straipsnis Zona arba atitvertas plotas, kuriuose nėra konkrečios ligos 1. Valstybės narės centrinė kompetentinga institucija gali, pirmiausia informavusi Komisiją ir kitas valstybes nares ir jų prašymu pateikusi patvirtinamuosius įrodymus, paskelbti, kad jos teritorijoje esančioje zonoje arba atitvertame plote nėra vienos ar daugiau III priedo II dalyje išvardintų ne egzotinių ligų, jei: a) zonoje ar srityje arba jų vandens šaltiniuose nėra nė vienos iš ligai jautrių rūšių; b) žinoma, kad ligos sukėlėjas nesugeba išgyventi nei zonoje, nei atitvertame plote, nei jų vandens ištekliuose; arba c) zona arba atitvertas plotas atitinka V priedo II dalyje nurodytoms sąlygoms. 2. Jei 1 pastraipoje nurodytos zonos arba atitverti plotai sudaro daugiau nei 75 % valstybės narės teritorijos, arba jose yra bendras su kita valstybe nare arba trečiąja šalimi vandens baseinas, 1 dalyje nurodyta tvarka keičiama į 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą tvarką. 3. Specifiniai reikalavimai dėl stebėjimo, mėginių ėmimo ir diagnostinių metodų, kuriais naudosis valstybė narė tam, kad galėtų paskelbti, jog joje nėra ligų remiantis šiuo straipsniu, nustatomi remiantis 62 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. 51 straipsnis Sąrašai valstybių narių, zonų arba atitvertų plotų, kuriuose nėra konkrečių ligų 1. Kiekviena valstybė narė sudaro ir laiko nuolat atnaujinamą pagal 50 straipsnio 1 dalį paskelbtų tų zonų ir atitvertų plotų, kuriuose nėra konkrečių ligų, sąrašą. Tokie sąrašai pateikiami valstybėms narėms ir Komisijai. 2. Komisija sudaro ir atnaujina pagal 49 straipsnį ir 50 straipsnio 2 dalį paskelbtų valstybių narių, zonų arba atitvertų plotų, kuriuose nėra konkrečių ligų, sąrašą, kurį jos paskelbia viešai. 52 straipsnis Statuso „be ligų“ išsaugojimas Valstybė narė, kuri remiantis 49 straipsniu yra paskelbta kaip valstybė, kurioje nėra vienos ar daugiau III priedo II dalyje išvardintų neegzotinių ligų, gali nutraukti kryptingą savo situacijos stebėjimą ir išlaikyti savo statusą „be ligų“, jei egzistuoja klinikiniams ligos požymiams išryškėti palankios sąlygos ir įgyvendinamos šios direktyvos atitinkamos sąlygos. Tačiau tose valstybių narių zonose ar atitvertuose plotuose, kurie nėra paskelbti tokiais, kuriuose nėra konkrečių ligų, ir visais atvejais, kai egzistuoja klinikiniams ligos požymiams išryškėti palankios sąlygos, kryptinga situacijos priežiūra turi būti tęsiama laikantis 49 straipsnio 3 dalyje arba atitinkamai 50 straipsnio 3 dalyje nurodytų metodų, bet tokiu lygiu, kuris būtų proporcingas esančiam pavojui. 53 straipsnis Statuso „be ligų“ sustabdymas ir atstatymas 1. Jei valstybė narė turi pagrindo manyti, kad buvo pažeistos kokios nors sąlygos leidžiančios ją, jos zoną ar atitvertą plotą laikyti turinčiais statusą „be ligų“, tokia valstybė nedelsdama sustabdo prekybą ligai jautriomis rūšimis ir užkratą pernešančiomis rūšimis su kitomis valstybėmis narėmis, zonomis ir atitvertais plotais, kurie yra paskelbti kaip tokie, kuriuose nėra konkrečios ligos, ir taiko V skyriaus 2 ir 4 skirsnius. 2. Jei 29 straipsnio1 dalyje nurodyto epizootinio tyrimo metu paaiškėja, kad įtariamo pažeidimo nėra, valstybei narei, zonai arba atitvertam plotui atstatomas statusas „be ligų“. 3. Jei epizootinis tyrimas patvirtina didelę galimybę, jog yra infekcija, valstybės narės, zonos arba atitverto ploto statusas „be ligų“ yra panaikinamas laikantis tos tvarkos, pagal kurią buvo suteiktas toks statusas. Prieš atstatant statusą „be ligų“, įvykdomi V priede nustatyti reikalavimai. VIII skyrius Kompetentingos institucijos ir laboratorijos 54 straipsnis Bendrosios pareigos 1. Kiekviena valstybė narė šios direktyvos tikslais paskiria kompetentingas institucijas ir apie tai informuoja Komisiją. Kompetetingos institucijos dirba ir atlieka savo pareigas pagal Reglamentą (EB) Nr. 882/2004. 2. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad tarp jos šios direktyvos įgyvendinimo tikslais paskirtų kompetentingų institucijų ir kitų akvakultūros, vandens gyvūnų ir akvakultūros kilmės maisto ir pašarų reglamentavime dalyvaujančių valdžios institucijų vyktų efektyvus ir pastovus bendradarbiavimas, pagrįstas laisvais su šios direktyvos įgyvendinimu susijusios informacijos mainais. Tiek, kiek reikia, informacija keičiasi ir įvairių valstybių narių kompetentingos institucijos. 3. Kiekviena valstybė narė pasirūpina, kad kompetentingos institucijos galėtų pasinaudoti atitinkamų laboratorijų paslaugomis ir naujausia rizikos analizės ir epidemiologijos patirtimi, ir, kad šios kartu su laboratorijomis galėtų nemokamai apsikeisti bet kokia su šios direktyvos įgyvendinimu susijusia informacija. 55 straipsnis Bendrijos etaloninės laboratorijos 1. Bendrijos etaloninės laboratorijos šioje direktyvoje nurodytoms vandens gyvūnų ligoms tirti skiriamos laikantis 62 straipsnio 2 dalyje nurodytos tvarkos; laikotarpis nustatomas laikantis tos pačios tvarkos. 2. Bendrijos etaloninės laboratorijos vandens gyvūnų ligoms tirti turi sugebėti atlikti VI priedo I dalyje nurodytas funkcijas ir pareigas. 3. Ne vėliau kaip iki 1 straipsnio dalyje nurodyto laikotarpio pabaigos arba anksčiau Komisija peržiūri, kokios laboratorijos buvo paskirtos Bendrijos etaloninėmis laboratorijomis, atsižvelgiant į tai, kaip jos sugebėtų atlikti 2 straipsnio dalyje nurodytas funkcijas ir pareigas. 5 6 straipsnis Nacionalinės etaloninės laboratorijos 1. Valstybės narės pasirūpina, kad kiekvienai 55 straipsnyje nurodytai Bendrijos etaloninei laboratorijai būtų priskirta nacionalinė etaloninė laboratorija. Valstybės narės gali skirti laboratoriją, esančią kitoje valstybėje narėje arba Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) valstybėje narėje, o viena laboratorija gali būti daugiau nei vienos valstybės narės nacionaline etalonine laboratorija. 2. Valstybės narės praneša Komisijai kiekvienos paskirtos nacionalinės etaloninės laboratorijos pavadinimą ir adresą, susijusią Bendrijos etaloninę laboratoriją ir kitas susijusias valstybes nares, bei informuoja apie visus su tokiomis laboratorijomis susijusius pakeitimus. 3. Nacionalinė etaloninė laboratorija palaiko ryšį su atitinkama 55 straipsnyje nurodyta Bendrijos etalonine laboratorija. 4. Siekiant užtikrinti efektyvias diagnostines paslaugas pagal šios direktyvos reikalavimus visoje valstybės narės teritorijoje, nacionalinė etaloninė laboratorija bendradarbiauja su visomis pagal 57 straipsnį paskirtomis laboratorijomis, esančiomis tos valstybės narės teritorijoje. 5. Valstybės narės pasirūpina, kad kiekviena jų teritorijoje esanti etaloninė laboratorija turėtų reikalingą įrangą ir būtų aprūpinta reikalingu tinkamai apmokytų darbuotojų kiekiu, ir galėtų vykdyti tyrinėjimus pagal šią direktyvą bei atlikti VI priedo II dalyje nurodytas funkcijas ir pareigas. 57 straipsnis Diagnostinės paslaugos ir metodai Valstybės narės pasirūpina, kad: a) šios direktyvos tikslais vykdomi laboratoriniai tyrimai būtų vykdomi kompetentingos institucijos tuo tikslu skirtose laboratorijose; b) laboratoriniai tyrimai įtariant III priedo II dalyje nurodytą ligą ir siekiant patvirtinti jos buvimą, vykdomi naudojantis pagal 62 straipsnio 2 dalyje nurodytą tvarką nustatomais diagnostiniais metodais; c) remiantis šiuo straipsniu paskirtos diagnostinių paslaugų laboratorijos vykdo VI priedo III dalyje nustatytas funkcijas ir pareigas. IX skyrius Tikrinimai, elektroninis valdymas ir baudos 58 straipsnis Bendrijos vykdomi tikrinimai ir auditas 1. Komisijos ekspertai kartu su valstybių narių kompetentingomis institucijomis gali vykdyti tikrinimus vietoje, taip pat atlikti auditą tiek, kiek tai būtina siekiant vienodo šios direktyvos taikymo. Valstybės narės, kurių teritorijoje atliekami tokie tikrinimai ir auditai, suteikia ekspertams visapusišką pagalbą, kad jie galėtų atlikti savo pareigas. Komisija informuoja kompetentingą instituciją apie visus tokių patikrinimų ir auditų rezultatus. 2. Komisijos ekspertai, bendradarbiaudami su trečiųjų šalių kompetentingomis institucijomis, gali atlikti trečiųjų šalių patikrinimus vietoje, taip pat auditus, kad įsitikintų, jog laikomasi Bendrijos taisyklių dėl vandens gyvūnų sveikatos. 3. Jei Komisija patikrinimo metu nustato esant didelį pavojų gyvūnų sveikatai, susijusi valstybė narė nedelsdama imasi visų gyvūnų sveikatai apsaugoti reikalingų priemonių. Jei tokių priemonių nesiimama arba laikoma, kad jų nepakanka, gyvūnų sveikatai apsaugoti reikalingos priemonės priimamos laikantis 62 straipsnio 3 dalyje nurodytos tvarkos, ir apie tai pranešama susijusiai valstybei narei. 59 straipsnis Elektroninis valdymas 1. Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2007 m. sausio 1 d. užtikrina, kad būtų įdiegtos visos procedūros ir visi formalumai tam, kad elektroninėmis priemonėmis būtų galima gauti 6 straipsnyje, 51 straipsnio 1 dalyje ir 56 straipsnio 2 dalyje numatytą informaciją. 2. Komisija, laikydamasi 62 straipsnio 2 dalyje numatytos procedūros, priima išsamias taisykles dėl 1 dalies įgyvendinimo, kad būtų galima pagerinti informacijos sistemų tarpusavio sąveiką ir valstybių narių galimybės naudotis procedūromis internetu. 60 straipsnis Nuobaudos Valstybės narės nustato taisykles dėl nuobaudų, taikomų pažeidus nacionalines nuostatas, priimtas laikantis šios direktyvos, ir imasi visų būtinų priemonių, kad būtų užtikrintas jų įgyvendinimas. Numatytos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir griežtos. Valstybės narės informuoja Komisiją apie tokias nuostatas ne vėliau kaip iki 65 straipsnio 1 dalyje nurodytos datos, ir nedelsdamos praneša jai apie vėlesnius tokių nuostatų pakeitimus. X skyrius Pakeitimai, išsamios taisyklės ir komiteto procedūra 61 straipsnis Pakeitimai ir išsamios taisyklės 1. 15 straipsnio 1 dalis gali būti iš dalies keičiama taikant 62 straipsnio 2 dalyje nuodytą tvarką po konsultacijų su atitinkamu moksliniu komitetu. 2. Šios direktyvos priedai iš dalies keičiami laikantis 62 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos. 3. Išsamios šios direktyvos įgyvendinimo taisyklės priimamos laikantis 62 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos. 62 straipsnis Komiteto procedūra 1. Komisijai padeda Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinis komitetas (toliau - Komitetas). 2. Kai daroma nuoroda į šią pastraipą, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai. Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas laikotarpis yra trys mėnesiai. 3. Kai daroma nuoroda į šią pastraipą, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai. Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas laikotarpis yra 15 dienų. 4. Komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles. XI skyrius Pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos 63 straipsnis Panaikinimas 1. Direktyvos 91/67/EEB, 93/53/EEB ir 95/70/EEB panaikinamos nuo 2007 m. sausio 1 d. 2. Nuorodos į direktyvas, pripažintas netekusiomis galios, laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal VIII priede pateiktą koreliacijos lentelę. 64 straipsnis Pereinamojo laikotarpio nuostatos Pereinamojo laikotarpio nuostatos gali būti priimtos laikantis 62 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos ketverių metų laikotarpiui nuo šios direktyvos įsigaliojimo datos. 65 straipsnis Perkėlimas į nacionalinės teisės aktus 1. Valstybės narės Valstybės narės priima ir skelbia įstatymus, reglamentus ir administracines nuostatas, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki [2006 m. birželio 31 d.], įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus bei tų nuostatų ir šios direktyvos koreliacijos lentelę. Valstybės narės tas nuostatas taiko nuo [2007 m. sausio 1 d]. Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės. 2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų tekstus. 66 straipsnis Įsigaliojimas Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . 67 straipsnis Adresatai Ši direktyva yra skirta valstybėms narėms. Priimta Briuselyje, Tarybos vardu Pirmininkas I PRIEDAS Sąvokų apibrėžimai Be 3 straipsnyje minėtų sąvokų, naudojamos tokios techninės sąvokos: a) „Atitvertas plotas“ reiškia vieną ar daugiau ūkių, turinčių bendrą biologinės saugos sistemą, kuriuose vandens gyvūnų populiacija konkrečios ligos atžvilgiu turi aiškiai apibrėžtą sveikatos statusą. b) „Bendra biologinės saugos sistema“ reiškia, kad taikomos tokios pat vandens gyvūnų priežiūros, ligos prevencijos ir ligos kontrolės priemonės. c) „Izoliuotas plotas“ reiškia teritoriją aplink užkrėstą ūkį arba moliuskų auginimo vietovę, kur, siekiant išvengti ligos paplitimo, taikomos ligos kontrolės priemonės. d) „Liga“ reiškia klinikinę arba ne klinikinę infekciją, su vienu ar daugiau etiologinių veiksnių vandens gyvūnuose. e) „Zonos arba atitverti plotai, kuriuose nėra ligų“ reiškia zonas arba atitvertus plotus, kurie, laikantis 49 arba 50 straipsnio, yra paskelbti tokiais, kuriuose nėra ligų. f) „Nauja liga“ reiškia naujai pasirodžiusią rimtą ligą, kurios priežastis gali būti jau nustatyta arba ne, kuri gali paplisti konkrečioje populiacijoje arba tarp įvairių populiacijų prekiaujant vandens gyvūnais ir (arba) produktais iš vandens gyvūnų. Tai taip pat gali reikšti žinomos ligos aptikimą naujai užkrėstose rūšyse. g) „Epidemiologinis vienetas“ reiškia vandens gyvūnų grupę, turinčią beveik tokią pat kontakto su ligos sukėlėju riziką konkrečioje vietovėje. Tokia rizika gali atsirasti todėl, kad jie dalijasi bendru vandeniu arba todėl, kad dėl naudojamos ūkio valdymo praktikos ligos sukėlėjas gali iš vienos gyvūnų grupės greitai paplisti į kitą. h) „Pūdymas“ reiškia, kad ligos valdymo tikslais vykdoma operacija, kurios metu iš ūkio pašalinami jautrūs konkrečiai ligai vandens gyvūnai arba tokie gyvūnai, kurie yra žinomi kaip galimi ligos sukėlėjo pernešėjai, ir, jei įmanoma, – pašalinamas tiekiamas vanduo. i) „Tolesnis perdirbimas“ reiškia vandens gyvūnų perdirbimą prieš pateikiant juos žmonių vartojimui, naudojantis įvairiomis priemonėmis ir įvairiais metodais, darančiais įtaką jų anatominiam vientisumui, t y. kraujo nuleidimas, išskrodimas, galvos atkirtimas, supjaustymas gabalais ir išpjaustymas, po kurio lieka atliekos arba šalutiniai produktai galintys sukelti ligos išplitimo riziką. j) „Padidėjęs mirtingumas“ reiškia nepaaiškinamą mirtingumą, pastebimai viršijantį įprastomis sąlygomis normaliu konkrečiam ūkiui arba konkrečiam moliuskų auginimo plotui laikomą mirtingumą; tai, kada mirtingumą galima laikyti padidėjusi, nustato ūkininkas kartu su kompetentinga institucija. k) „Infekcija“ reiškia ligos veiksnio paplitimą užkrėstame objekte. l) „Infekuota zona arba atitvertas plotas“ reiškia zonas arba atitvertus plotus, kuriuose užregistruotas ligos pasireiškimas. m) „Karantinas“ reiškia grupės vandens gyvūnų laikymą izoliacijoje, saugant juos nuo tiesioginio ir netiesioginio kontakto su kitais vandens gyvūnais, siekiant juos stebėti nurodytą laikotarpį ir prireikus tikrinti ir gydyti bei atitinkamai išvalyti nuotekas. n) „Ligai jautrios rūšys“ reiškia bet kokią rūšį, kurioje gali daugintis arba kitaip vystytis konkretus ligos sukėlėjas. o) „Zona“ reiškia konkrečią geografinę teritoriją su vienodomis hidrologinėmis sistemomis, kuri yra sudaryta iš dalies vandens baseino nuo jo ištakų iki natūralios arba dirbtinės užtvankos, neleidžiančios vandens gyvūnams iš žemutinės baseino dalies migruoti į viršų, iš viso vandens baseino nuo jo ištakų iki estuarijos, arba iš daugiau nei vieno vandens baseino, taip pat ir jų estuarijų dėl estuarijomis sukuriamo vandens baseinų epidemiologinių sąsajų. II PRIEDAS Oficialiame akvakultūros gamybos įmonių registre pateikiama informacija ir įgaliotos perdirbimo įmonės I DALIS REGISTRUOTOS AKVAKULTūROS GAMYBOS įMONėS 1. Kaip nurodyta 6 straipsnyje, kompetentinga institucija registre apie kiekvieną akvakultūros gamybos įmonę pateikia mažiausiai tokią informaciją: a) akvakultūros gamybos įmonės pavadinimą, adresą ir kontaktinius duomenis (telefoną, faksą, el. pašto adresą); b) suteikto leidimo registracijos numerį ir informaciją apie jį (t. y. konkrečių leidimų datas, atpažinimo kodus arba numerius, konkrečias gamybos sąlygas, kitą su leidimu (leidimais) susijusią informaciją); c) ūkio geografinę poziciją, apibrėžtą naudojantis atitinkama visų ūkio vietovių koordinačių sistema (jei įmanoma, naudojantis GIS); d) tikslą, rūšį (t. y. auginamos kultūros rūšį, infrastruktūrą, pvz. žeme pagrįstą infrastruktūrą, jūrinius narvus, tvenkinius) ir maksimalią gamybos apimtį, jei ji yra normuojama; e) kontinentiniai ūkiai, išsiuntimo centrai, valymo centrai pateikia informaciją apie ūkiui tiekiamą vandenį ir nuotekas; f) ūkyje auginamų vandens gyvūnų rūšis (įvairias rūšis auginantys ūkiai ir dekoratyvines rūšis auginantys ūkiai bent jau nurodo, ar kokia nors iš auginamų rūšių yra žinoma kaip jautri III priede išvardintoms ligoms arba kaip tokių ligų pernešėja) g) naujausią informaciją apie ligos statusą (t. y. valstybėje narėje, zonoje arba atitvertame plote esančiame ūkyje tokios ligos nėra; ūkis dalyvauja programoje dėl tokio statuso įgijimo; ūkis paskelbtas infekuotu III priedo sąraše nurodyta liga). 2. Jei leidimas suteikiamas moliuskų auginimo plotui remiantis 4 straipsnio 2 dalimi, šios dalies 1 punkto a dalyje reikalaujama informacija pateikiama apie visas moliuskų auginimo plote veikiančias akvakultūros gamybos įmones. Šios dokumento dalies 1 punkto b ir g papunkčiuose reikalaujami duomenys pateikiami apie moliuskų auginimo plotus. II DALIS ĮGALIOTOS PERDIRBIMO įMONėS Kaip nurodyta 6 straipsnyje, kompetentinga institucija registre apie kiekvieną įgaliotą perdirbimo įmonę pateikia mažiausiai tokią informaciją: a) įgaliotos perdirbimo įmonės pavadinimą, adresą ir kontaktinius duomenis (telefoną, faksą, e. pašto adresą); b) suteikto leidimo registracijos numerį ir informaciją apie jį (t. y. konkrečių leidimų datas, atpažinimo kodus arba numerius, konkrečias gamybos sąlygas, kitą su leidimu (leidimais) susijusią informaciją); c) perdirbimo įmonės geografinę poziciją, apibrėžtą naudojantis atitinkama visų ūkio vietovių koordinačių sistema (jei įmanoma, naudojantis GIS); d) duomenis apie įgaliotos perdirbimo įmonės nuotekų valymo sistemas; e) įgaliotoje perdirbimo įmonėje perdirbamų vandens gyvūnų rūšis. III PRIEDAS Ligų sąrašas I DALIS LIGų įTRAUKIMO į SąRAšą KRITERIJAI A. Egzotinės ligos atitinka 1, 2 ir 3 punktuose nurodytus kriterijus: 1. Liga yra egzotinė Bendrijoje, nes ji nėra būdinga Bendrijos akvakultūroje, ir ligos sukėlėjo buvimas Bendrijos vandenyse nėra žinomas. 2. Atsiradusi Bendrijoje, ji gali turėti reikšmingą ekonominę įtaką šiais būdais: Bendrijos akvakultūra patirtų gamybos nuostolių arba sumažėtų prekybos vandens gyvūnais ir produktais iš jų galimybės. 3. Pasireiškusi Bendrijoje, ji gali turėti griaunančią įtaką aplinkai, konkrečiai, laukinių vandens gyvūnų rūšių populiacijoms, kurios yra saugomas turtas pagal Bendrijos arba tarptautines nuostatas. B. Neegzotinės ligos atitinka šiuos 1, 4, 5, 6, 7 ir 2 arba 3 punktuose nurodytus kriterijus: 1. Liga nepasireiškė keliose valstybėse narėse arba kelių valstybių narių regionuose. 2. Pasireiškusi valstybėje narėje, kurioje tokios ligos nėra, ji gali turėti reikšmingą ekonominę įtaką: būtų patiriami gamybos nuostoliai, metinės išlaidos dėl ligos ir jos kontroliavimo viršytų 5 % ligai jautrios vandens gyvūnų rūšies produkcijos vertės regione, būtų apribotos tarptautinės prekybos vandens gyvūnais ir produktais iš jų galimybės. 3. Liga, pasireiškusi valstybėje narėje, kurioje jos nebuvo, turėjo neigiamą įtaką aplinkai, laukinių vandens gyvūnų rūšių, kurios Bendrijos arba tarptautinėmis nuostatomis laikomos saugomu turtu, populiacijoms. 4. Nesiimant griežtų kontrolės priemonių ir prekybos apribojimų, ligą sunku kontroliuoti ir su ja susidoroti ūkio lygmeniu. 5. Liga gali būti kontroliuojama valstybės narės lygmeniu; patirtis rodo, kad gali būti sukurti ir eksploatuojami atitverti plotai, kuriuose liga nepasireiškia – tai padeda sumažinti išlaidas. 6. Pateikiant gyvūnus ir produktus iš jų į rinką, iškyla rizika, kad liga paplis anksčiau neinfekuotoje teritorijoje. 7. Egzistuoja patikimi ir paprasti infekuotų gyvūnų testai. Testai turi būti konkretūs ir tikslūs, o testavimo metodai – suderinti Bendrijos lygmeniu. II DALIS Į SąRAšą įTRAUKTOS LIGOS EGZOTINėS LIGOS | LIGA | LIGAI JAUTRIOS RūšYS | ŽUVYS | Epizootinė hematopoetinė nekrozė | Paprastasis ešerys (Perca fluviatilis), vaivorykštinis upėtakis (Oncorhynchus mykiss), australiškasis ešerys (Macquaria australasica), sidabrinis ešerys (Bidyanus bidyanus), marmurinė galaksija (Galaxias olidus), paprastasis šamas (Silurus glanis), amerikinis šamas (Ictalurus melas) ir gambuzija (Gambusa affinis) ir kitos Poeciliidae šeimos rūšys | Epizootinis ulkeratyvinis sindromas | Žalčiagalvių šeima (Genera Channa), Mastacembelus, Barbis (Puntius), Guramis (Trichogaster), paprastosios kefalė