Komisijos komunikatas - 2004 m. Europos rinkimai Komisijos ataskaita dėl Europos Sąjungos piliečių dalyvavimo gyvenamosios vietos valstybėje narėje (Direktyva 93/109/EB) ir dėl rinkimų priemonių (Sprendimas 76/787/EB, su daliniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 2002/772/EB, Euratom) {SEK(2006) 1645} {SEK(2006) 1646} {SEK(2006) 1647} /* KOM/2006/0790 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 12.12.2006 KOM(2006) 790 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS 2004 m. Europos rinkimaiKomisijos ataskaita dėl Europos Sąjungos piliečių dalyvavimo gyvenamosios vietos valstybėje narėje (Direktyva 93/109/EB) ir dėl rinkimų priemonių (Sprendimas 76/787/EB, su daliniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 2002/772/EB , Euratom) {SEK(2006) 1645}{SEK(2006) 1646}{SEK(2006) 1647} KOMISIJOS KOMUNIKATAS 2004 m. Europos rinkimaiKomisijos ataskaita dėl Europos Sąjungos piliečių dalyvavimo gyvenamosios vietos valstybėje narėje (Direktyva 93/109/EB) ir dėl rinkimų priemonių (Sprendimas 76/787/EB, su daliniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 2002/772/EB , Euratom) 1. ĮVADAS Teisė balsuoti ir būti kandidatu į Europos Parlamentą gyvenamosios vietos valstybėje narėje yra esminė Europos piliečių teisė. Ši teisė įtvirtinta EB steigimo sutarties 19 straipsnio 2 dalyje ir buvo įgyvendinta Tarybos direktyva 93/109/EB[1] 2004 m. vykę rinkimai yra šeštieji tiesioginiai rinkimai į Europos Parlamentą. Jie surengti išsiplėtusios Europos Sąjungos 25 valstybėse narėse, vietų skaičius Parlamente padidėjo iki 735. 2004 m. gegužės 1 d. į Europos Sąjungą įstojusios 10 valstybių narių laiku pranešė apie atitinkamas perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Šiuo metu pažeidimo procedūrų nevyksta[2]. Siekdama įvertinti valstybės narės piliečiais nesančių Europos Sąjungos piliečių dalyvavimą rinkimuose gyvenamosios vietos valstybėje narėje ir susidaryti bendrą vaizdą apie direktyvos taikymą, Komisija paprašė valstybių narių pateikti statistinę ir kokybinę informaciją apie rinkimus, naudojant išsamų klausimyną[3]. Ataskaita pirmiausia yra pagrįsta informacija, kurią pateikė valstybės narės, atsakydamos į klausimyną. Šia ataskaita siekiama įvertinti direktyvos taikymą. Remdamasi šiuo vertinimu, Komisija siūlo pakeitimus direktyvoje dėl valstybių narių keitimosi informacija – siekiant užtikrinti, kad žmonės nebalsuotų du kartus arba nebūtų kandidatais dviejose vietose ir dėl administracinių formalumų kandidatams. Komisijai gerai žinoma, kad žymų poveikį piliečių dalyvavimui EP rinkimuose daro ne tik atitinkamos administracinės taisyklės, bet ir daug kitų faktorių, pvz., ES politinių procesų žinojimas, politinių jėgų mobilizavimas ir komunikacijos politika. Komisija ketina atsižvelgti į šiuos klausimus vėlesniu etapu ir iki kitų Europos rinkimų, bendradarbiaudama su Europos Parlamentu, valstybėmis narėmis ir atitinkamomis suinteresuotosiomis šalimis . Nors Komisija pagal 1976 m. Aktą dėl atstovų į Europos Parlamentą rinkimų remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise[4], iš dalies pakeistą Tarybos sprendimu 2002/772/EB[5], nėra įpareigota teikti ataskaitos apie jo taikymą, šioje ataskaitoje Komisija atkreipia Europos Parlamento ir Tarybos dėmesį į valstybėms narėms kilusias problemas įgyvendinant šį Aktą. 2. PASIRENGIMAS 2004 M. RINKIMAMS 2.1. Meetings with electoral Susitikimai su valstybių narių rinkimų ekspertais 2002 m. ir 2003 m. Komisija surengė du susitikimus su valstybių narių rinkimų ekspertais dėl direktyvos 13 straipsnio įgyvendinimo, kuriame nustatytos priemonės užtikrinti, kad asmenys nebalsuotų du kartus arba nebūtų kandidatais dviejose vietose. Susitikimų tikslas – gerinti valstybių narių keitimosi informacija sistemos, įsteigtos pagal 13 straipsnį, funkcionalumą ir veiksmingumą. 2.2. Komisijos komunikatas dėl priemonių, kurių ėmėsi valstybės narės, siekdamos užtikrinti visų ES piliečių dalyvavimą 2004 m. rinkimuose Atsižvelgdama į tai, kad rinkimai vyko netrukus po 10 naujųjų valstybių narių įstojimo ir siekdama užtikrinti, kad visi ES piliečiai galėtų dalyvauti rinkimuose, Komisija 2003 m. balandžio mėn. paskelbė komunikatą[6]. Komisija siekė pagreitinti atitinkamo acquis įgyvendinimą ir visų piliečių registravimą į rinkimų sąrašus laiku tiek dabartinėse, tiek būsimosiose valstybėse narėse. 2.3. Liuksemburgui leidžianti nukrypti nuostata 2003 m. sausio mėn. Komisija pateikė ataskaitą[7] pagal direktyvos 14 straipsnio 3 dalį dėl leidžiančios nukrypti nuostatos suteikimą pagal EB sutarties 19 straipsnio 2 dalį. Pagal 14 straipsnį valstybė narė gali Bendrijos rinkėjams, pragyvenusiems toje valstybėje narėje minimalų, ne ilgesnį kaip penkerių metų laikotarpį, apriboti balsavimo teisę. Leidžianti nukrypti nuostata suteikiama, jei toje valstybėje narėje gyvenančių ir nesančių jos piliečiais ES piliečių, sulaukusių amžiaus, nuo kurio suteikiama balsavimo teisė, dalis viršija 20 % bendro ten gyvenančių to amžiaus ES piliečių skaičiaus. Ataskaitoje Komisija priėjo prie išvados, kad aplinkybės, pateisinančios leidžiančios nukrypti nuostatos suteikimą Liuksemburgui, išliko ir todėl nebuvo poreikio siūlyti pakeitimų. 2.4. 2004 m. birželio 10 d. Sprendimas 2004/511/EB [8] dėl Kipro Pagal 2003 m. Kipro stojimo akto[9] 10 protokolą, kuriame nurodyta, kad acquis taikymas sustabdomas tose Kipro teritorijose, kuriose Kipro Respublikos vyriausybė nevykdo veiksmingos kontrolės, 2004–2009 m. kadencijos rinkimai tose Kipro dalyse nevyko, nors pagal nacionalinius teisės aktus toje salos dalyje, kurioje Kipro Respublikos vyriausybė nevykdo veiksmingos kontrolės, gyvenantiems Kipro piliečiams teisė dalyvauti rinkimuose suteikiama. Sprendime 2004/511/EB nustatyta, kad, kai bus pasiektas visapusis Kipro problemos sprendimas, visame Kipre bus surengti neeiliniai Kipro atstovų į Europos Parlamentą rinkimai likusiam 2004–2009 m. kadencijos laikui arba kitai Europos Parlamento kadencijai. 2.5. Priemonės užtikrinti 1976 m. Akto dėl atstovų į Europos Parlamentą rinkimų, su daliniais pakeitimais, padarytais Tarybos sprendimu 2002/772/EB, 9 straipsnio 2 dalies vienodą aiškinimą – rinkimų rezultatų skelbimo diena Tarybos sprendimas 2002/772, iš dalies keičiantis 1976 m. Aktą dėl Europos Parlamento narių rinkimų, įsigaliojo 2004 m. balandžio 1 d. Taigi 2004 m. EP rinkimai vyko laikantis pakeistų nuostatų. Naujojo 9 straipsnio 2 dalyje nustatytas tikslus rezultatų skelbimo laikas. Valstybės narės negali oficialiai paskelbti savo balsų skaičiavimo rezultatų, kol nesibaigė balsavimas valstybėje narėje, kurioje rinkėjai balsuoja paskutiniai. Komisija atkreipė valstybių narių[10] dėmesį į jų 9 straipsnio 2 dalies aiškinimą, prašydama neskelbti balsavimo rezultatų iki birželio 13 d. 22.00 VEL (tuo metu paskutinėse valstybėse narėse baigėsi rinkimai: Italijoje, Lenkijoje ir Slovakijoje) ir pabrėžė, kad rinkimų institucijos iki to laiko neturėtų skelbti net pradinių ar dalinių balsavimo rezultatų. 2.6. Pirmieji Gibraltare surengti EP rinkimai ir svarbūs pokyčiai teismų praktikoje 2004 m. Jungtinė Karalystė, priėmusi nacionalinius teisės aktus, suteikiančius teisę Gibraltaro rinkėjams dalyvauti rinkimuose į EP[11], pirmą kartą surengė EP rinkimus Gibraltare pagal 1976 m. Aktą. 2006 m. rugsėjo 12 d.[12] sprendimu Teisingumo Teismas patvirtino Komisijos požiūrį, kad Jungtinės Karalystės teisės aktai, pagal kuriuos Gibraltare suteikiama teisė balsuoti „reikalavimus atitinkantiems Sandraugos piliečiams“, prie kurių taip pat priskiriami Jungtinės Karalystės pilietybės neturintys trečiųjų šalių piliečiai, išplėtė balsavimo teises veiksmų laisvės, kuri šiuo metu yra suteikta valstybėms narėms pagal ES teisės aktus, atžvilgiu. Be to, šiame sprendime ir antrame tos pačios dienos sprendime dėl Nyderlandų piliečių, gyvenančių Aruboje[13], teisės balsuoti, Teismas pabrėžė, kad šiuo metu valstybės narės yra įpareigotos reguliuoti EP rinkimų tvarkos aspektus, kurie nėra suderinti Bendrijos lygiu, ir ypač nustatyti asmenis, turinčius teisę balsuoti ir būti kandidatu. Vis dėlto jos privalo atsižvelgti į Bendrijos teisę, įskaitant bendruosius principus, kontrolę vykdant Teismui. 3. DALYVAVIMAS 2004 M. EP RINKIMUOSE. DIREKTYVOS 93/109/EB TAIKYMAS 3.1. Bendroji apžvalga Kaip pripažįstama Komisijos D plane (demokratijai, dialogas ir diskusijos)[14], mažesnis dalyvavimas rinkimuose susilpnino pasitikėjimą politiniu procesu. Komisija yra labai susirūpinusi dėl bendro dalyvavimo rinkimuose į Europos Parlamentą mažėjimo, kuris išliko ir 2004 m. rinkimuose. Dėl 2004 m. plėtros žymiai padidėjus rinkėjų skaičiui, rinkimuose iš viso dalyvavo 45,6 % rinkėjų. Rinkimuose dalyvaujančių rinkėjų skaičiaus pokyčiai [pic] Piliečių dalyvavimas demokratiniame gyvenime yra esminės svarbos ir turėtų būti toliau skatinamas, koordinuojant visų suinteresuotųjų šalių, Europos institucijų, valstybių narių ir pilietinės visuomenės veiksmus. Šiame kontekste Komisija atidžiai seka ir yra pasirengusi prisidėti prie Europos Parlamento tyrimo, atliekamo su nacionaliniais parlamentais, dėl didesnio rinkėjų dalyvavimo ir būdų didinti rinkėjų aktyvumą . 2004 m. kai kuriose valstybėse narėse buvo užfiksuotas didesnis rinkėjų dalyvavimas, tuo tarpu kitose valstybėse narėse jis buvo žymiai mažesnis. ES-15 rinkėjų aktyvumas buvo 49,1 %, t. y. mažesnis nei 49,8 % rinkėjų aktyvumas 1999 m. Rinkėjų aktyvumas ES-10 sudarė 26,9 %. Šiame kontekste reikia atsižvelgti į tai, kad kai kuriose valstybėse narėse balsavimas yra privalomas. Dalyvavimas rinkimuose – 2004 m. Šalis | IT |LT |LU |LV |MT |NL |PL |PT |SE |SI |SK |UK | ES | | Kandidatai | 0 |0 |8 |0 |0 |2 |0 |1 |1 |0 |0 |2 | 57 | | Išrinkta | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |- |0 |0 |0 |0 | 3 | | Tokią mažėjimo tendenciją galima pagrįsti remiantis keliais rodikliais. Kai kuriose valstybėse narėse buvo kritikuojama didžiulė administracinė našta, kuri tenka kandidatui, paduodančiam paraišką būti kandidatu. Direktyvos 10 straipsnio 2 dalyje, kurioje nustatytos sąlygos būti kandidatu, inter alia nustatyta, kad Bendrijos pilietis taip pat pateikia kilmės valstybės narės kompetentingos administracinės institucijos pažymą, patvirtinančią, kad jam (jai) neatimta teisė būti kandidatu toje valstybėje narėje arba kad apie tokį atėmimą toms institucijoms nėra žinoma. Buvo pranešta apie atvejus, kai valstybės narės piliečiais nesantys ES piliečiai, pareiškę norą būti kandidatais, susidūrė su sunkumais nustatant, kuri institucija jų kilmės valstybėse narėse yra kompetentinga išduoti tokią pažymą. Kita galima neaktyvaus dalyvavimo priežastis yra susijusi su valstybės narės piliečiais nesančių ES piliečių teise dalyvauti gyvenamosios vietos valstybės narės politiniame gyvenime. Remiantis ES pagrindinių teisių nepriklausomų ekspertų tinklo pateikta nuomone dėl ES piliečių dalyvavimo gyvenamosios vietos valstybės narės politinėse partijose[16], 16 valstybių narių pripažino valstybės narės piliečiais nesančių ES piliečių teisę tiek įstoti į esančias nacionalines politines partijas, tiek įkurti naują politinę partiją gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Dviejose valstybėse narėse skiriama teisė įkurti politinę partiją ir teisė tapti politinės partijos nariu, suteikiant tik pastarąją teisę. Septyniose kitose valstybėse narėse ne valstybės narės piliečiai negali nei tapti politinių partijų nariais, nei įkurti politinių partijų. Taigi valstybės narės piliečiais nesantiems rinkėjams gali būti atimta galimybė naudotis teise būti kandidatu, kadangi daugeliu atvejų kandidatus siūlo politinės partijos. Komisija skatina valstybes nares siūlyti ES piliečiams, neturintiems gyvenamosios vietos valstybės narės pilietybės, galimybę tapti nacionalinių politinių partijų nariais tomis pačiomis sąlygomis kaip atitinkamos valstybės narės piliečiai. Tai žymiai supaprastintų piliečių dalyvavimą gyvenamosios vietos valstybių narių politiniame gyvenime ir jų integravimąsi, praturtintų politinį gyvenimą ir sustiprintų demokratiją. Europos politinės partijos taip gali atlikti svarbų vaidmenį skatindamos aktyvesnį ES piliečių dalyvavimą demokratijos procese Europos ir nacionaliniu lygmeniu. Komisija ketina toliau tikrinti direktyvos suderinamumą su pirmiau minėtais nacionaliniais teisės aktais. 3.4. Europos politinės partijos taip gali atlikti svarbų vaidmenį skatindamos aktyvesnį ES piliečių dalyvavimą demokratijos procese Europos ir nacionaliniu lygmeniu. 2002 m. atlikti Eurobarometro tyrimai[17] rodo, kad Sąjungos piliečiai žino apie savo teisę balsuoti ir būti kandidatu EP rinkimuose gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Vis dėlto, kad galėtų tokia teise pasinaudoti, kiekvienas rinkėjas privalo turėti pakankamai informacijos apie praktines priemones. Todėl direktyvos 12 straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės privalo laiku ir tinkamai informuoti Bendrijos piliečius, turinčius teisę būti kandidatais, apie sąlygas ir išsamias priemones naudotis šiomis teisėmis. Komisija pakartoja savo įsitikinimą, kad valstybės narės privalo konkrečiai informuoti jų teritorijose gyvenančius ES piliečius apie tai, kaip jie gali naudotis rinkėjų teisėmis. Informacija turėtų būti pritaikyta konkretiems valstybės narės piliečiais nesančių rinkėjų informacijos reikalavimams. Nacionalinės institucijos piliečius informavo įvairiais būdais. Labiausiai paplitęs būdas buvo brošiūros ir informaciniai lapeliai, reklama įvairiose žiniasklaidos priemonėse ir asmeniniai raštai piliečiams. Kai kuriose valstybėse narėse institucijos valstybės narės piliečiais nesantiems ES piliečiams pateikė informaciją ne tik oficialiąja arba oficialiosiomis valstybės narės kalbomis, bet ir kitomis ES kalbomis. Trijose šalyse, kuriose rinkėjų dalyvavimas buvo didesnis nei 25 %, su asmeniniais raštais, kuriuose valstybės narės piliečiais nesantiems ES piliečiams buvo pateikta informacija apie teisę dalyvauti rinkimuose, taip pat buvo išsiųsta rinkėjo registracijos forma, kurią reikėjo užpildyti. Danijoje asmeniniai raštai buvo išsiųsti tiek ne piliečiams, jau įtrauktiems į rinkėjų sąrašą EP rinkimams, tiek ne piliečiams, dar neįtrauktiems į rinkėjų sąrašą. Pastariesiems kartu su raštu buvo išsiųsta atitinkama registracijos forma. Airijoje valstybės narės piliečiais nesantiems piliečiams, nustatytiems rinkimų institucijų nuo pastarųjų rinkimų 1999 m., buvo išsiųsti asmeniniai raštai ir atitinkama registracijos forma. Be to, rinkimų kampanijos metu asmenys buvo raginami patikrinti, ar jie įrašyti į rinkėjų sąrašą. 2004 m. reklamomis laikraščiuose valstybės narės piliečiais nesantys ES piliečiai, įskaitant ir paraiškas pateikusių šalių kandidačių piliečius, buvo informuoti apie jų teisę būti įrašytiems į rinkėjų sąrašą. Švedijoje rinkimų institucija visiems valstybės narės piliečiais nesantiems piliečiams išsiuntė asmeninius raštus, kuriuose buvo pateikta informacija apie rinkimų procedūras, įskaitant specialią formą, kurią užpildžius pateikiamas prašymas arba būti įrašytam, arba būti išbrauktam iš rinkėjų sąrašo. Prie asmeninio rašto buvo pridėtas informacinis lapelis, kuriame aštuoniomis skirtingomis kalbomis paaiškinta, kaip užpildyti pridedamą formą. Asmeninių raštų siuntimas visiems valstybės narės piliečiais nesantiems ES piliečiams pasirodė esantis veiksmingas, ypač jei tuose raštuose pateikta gavėjui svarbi informacija kuo daugiau kalbų ir jei yra pridėta registracijos forma su pildymo instrukcijomis, kurią galima nusiųsti kompetentingai institucijai. Komisija primygtinai ragina visas valstybes nares taikyti tokią praktiką, kuri yra labai naudinga skatinant veiksmingą naudojimąsi balsavimo teise. Kai kurios valstybės narės pranešė įvairiomis priemonėmis teikusios informaciją, pavyzdžiui, apie visų lygių valstybės institucijas, kurios palaiko dažnus ir gausius ryšius su piliečiais. Galimas politinių partijų vaidmuo galėtų būti esminis, ypač skatinant dalyvavimą būnant kandidatu. Be to, Europos institucijos turėtų prisidėti prie tinkamo piliečių informavimo apie jų teisę balsuoti ir būti kandidatu. 3.5. Galimybės balsuoti du kartus arba būti kandidatu dviejose vietose nebuvimas Direktyvos 4 straipsnis draudžia ES piliečiams per tuos pačius rinkimus balsuoti arba būti kandidatu daugiau kaip vienoje valstybėje narėje. Tuo tikslu valstybės narės pagal 13 straipsnį yra įpareigotos keistis informacija apie ES piliečius, kurie buvo įrašyti į rinkimų sąrašą arba buvo kandidatais gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Keitimosi informacija sistema buvo sukurta siekiant taikyti 13 straipsnį: remdamasi gyvenamosios vietos valstybės narės kilmės valstybei narei pateikta informacija, pastaroji išbraukia iš savo rinkimų sąrašo visus asmenis, įrašytus į rinkimų sąrašą gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Nuo 1994 m. rinkimų Komisija nustatė, kad keitimosi informacija sistema neveikė taip, kaip turėtų[18]. Todėl su valstybėmis narėmis buvo imtasi pastangų įgyvendinti tam tikras praktines priemones, skirtas didinti sistemos funkcionalumą ir veiksmingumą: nustatyta standartinė forma ir pavidalas, kuriuo asmens duomenys siunčiami kilmės valstybei narei, nustatytos praktinės keitimosi informacija priemonės (diskeliai ir (arba) elektroninis paštas) ir valstybėms narėms išsiųstas nacionalinių institucijų, kompetentingų gauti duomenis, sąrašas. Keitimosi informacija sistema – atsakymai į klausimyną Nepaisant visų pastangų, beveik visos valstybės narės padarė išvadą, kad keitimosi informacija sistemoje būta trūkumų, o jai veiksmingai veikti trukdė įvairios kliūtys. Beveik visos valstybės narės pranešė, kad susidūrė su rimtomis keitimosi duomenimis problemomis. Kelios valstybės narės pateikė ne visus duomenis, pavyzdžiui, nenurodė tokių duomenų, kaip mergautinė pavardė arba gimimo vieta ir data, kurie buvo reikalingi norint nustatyti tokius asmenis kilmės valstybės narės rinkimų sąraše, kad jų pavardes būtų galima išbraukti. Kai kurios valstybės narės pateikė procentinius duomenis: Ispanija pranešė galėjusi nustatyti apie 53 % asmenų, apie kuriuos pranešta; Lenkijos institucijos galėjo nustatyti apie 69 % tokių asmenų; Latvijoje – 73 %; Čekijos Respublikoje ir Švedijoje – 75 %; o Lietuvoje – 85 %. Antra pagal dydį kliūtis tinkamai sistemos veiklai, kaip nurodė didžioji dauguma valstybių narių, buvo faktas, kad dažnai duomenys buvo gaunami per vėlai, kad juos būtų galima apdoroti netaikant papildomų skubos priemonių arba daugeliu atvejų iš viso į juos atsižvelgti. Nemaža problema Graikijoje pasirodė pavardžių arba adresų transliteracija, kadangi institucijos dėl kitokio raidyno negalėjo nustatyti asmenų, apie kuriuos buvo pranešta sistemoje. Kelios valstybės narės taip pat pranešė apie neigiamą keitimosi informacija su valstybėmis narėmis, kurių registrai yra decentralizuoti, patirtį: kilo praktinių problemų iš kompetentingų decentralizuotų registrų institucijų gavus daugybę įvairios kokybės daugiausia raštiškų pranešimų. Pasirinkti būdai informacijai perduoti (elektroninis laiškas, diskelis) buvo skirtingi net toje pačioje valstybėje narėje. Dėl to galėjo atsirasti painiava. Galima prieiti prie išvados, kad visos ligšiolinės Komisijos ir valstybių narių pastangos gerinti sistemos funkcionalumą ir veiksmingumą buvo tik riboto poveikio ir neatitiko lūkesčių. Iš viso tik penkios valstybės narės manė, kad dabartinė sistema be pakeitimų yra tinkama užkirsti kelią balsavimui du kartus. Kita vertus, keliais atvejais įgyvendinus dabartinę sistemą, ES piliečiams buvo atimta teisė balsuoti rinkimuose kilmės valstybėje narėje dėl keitimosi informacija apie valstybės narės piliečiais nesančius ES piliečius, kadangi jie buvo neteisingai laikomi vis dar pageidaujančiais balsuoti ankstesnėje gyvenamosios vietos valstybėje narėje, nors faktiškai jie jau buvo grįžę į savo kilmės valstybė narę ir naudojosi politine teise balsuoti vietos rinkimuose[19]. Nors sistema siekiama tik užkirsti kelią asmenims balsuoti du kartus arba būti kandidatu dviejose vietose ir sistema nesuteikia galimybės nustatyti tokių bandymų; remiantis valstybių narių pateikta informacija galima manyti, kad valstybės narės piliečiais nesančių ES piliečių užregistravimo dviejose vietose arba balsavimo du kartus atvejų yra nedaug[20]; be to, šie atvejai yra labiau susiję ne su tyčiniu piktnaudžiavimu, bet su klaidomis ir nesusipratimais dėl teisinių nuostatų nežinojimo arba informaciją išsiuntus du kartus, t. y. tiek gyvenamosios vietos valstybei narei, tiek kilmės valstybei narei. 4. 1976 M. AKTO DėL ATSTOVų į EUROPOS PARLAMENTą RINKIMų, Iš DALIES PAKEISTO TARYBOS SPRENDIMU 2002/772/EB, TAIKYMAS 4.1. Rinkimų rezultatų skelbimas Rengiantis 2004 m. EP rinkimams, Komisija atkreipė valstybių narių dėmesį į būtinybę vienodai aiškinti 9 straipsnio 2 dalį dėl rinkimų rezultatų skelbimo laiko. Dauguma valstybių narių nepaskelbė EP rinkimų rezultatų, kol paskutinėse šalyse nesibaigė balsavimas. Vis dėlto kai kurios valstybės narės rezultatus paskelbė anksčiau. Komisija norėtų pabrėžti, kad šiuo požiūriu 9 straipsnio 2 dalies tikslas yra užtikrinti, kad ankstyvas informacijos apie rezultatus paskelbimas vienoje valstybėje narėje jokiu būdu neturėtų įtakos balsavimui kitose valstybėse narėse, kuriose balsavimas dar nesibaigė. Taip garantuojami laisvi rinkimai, suteikiantys rinkėjui (rinkėjai) galimybę pareikšti savo nuomonę. Laisvi rinkimai yra pagrindinis demokratijos principas, kurio reikia laikytis vykstant Europos Parlamento rinkimams pagal 1976 m. Akto 1 straipsnio 3 dalį. 4.2. Dviguba arba kelių valstybių pilietybė Kelios valstybės narės pranešė, kad neįmanoma užkirsti kelio balsavimui du kartus arba buvimui kandidatu dviejose vietose, jei Sąjungos piliečiai turi daugiau nei vienos valstybės narės pilietybę. Nors dvigubos pilietybės klausimas nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį, Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad ši problema gali būti galima balsavimo du kartus, uždrausto pagal 1976 m. Akto 8 straipsnį, priežastis. 5. IšVADOS 5.1. Pasiūlymai dėl Direktyvos 93/109/EB pakeitimų Dabartinė keitimosi informacija sistema, sukurta siekiant užkirsti kelią balsuoti du kartus arba būti kandidatu dviejose vietose, pasirodė esanti netinkama. Pagrindinė to priežastis yra ta, kad kai kurios valstybės narės negali pateikti būtinų duomenų apie ES piliečius, įrašytus į rinkėjų sąrašus, kad jų pavardes būtų galima išbraukti iš kilmės valstybės narės rinkėjų sąrašo. Procedūra yra ilga ir sudėtinga. Anksčiau Komisija kartu su valstybėmis narėmis bandė tobulinti sistemą, kad ji būtų veiksmingesnė. Nors kai kurios problemos daugiau ar mažiau sėkmingai buvo išspręstos, kitos liko. Palyginti su ankstesniais rinkimais, padidėjo darbo krūvis, pirmiausia dėl plėtros ir didesnio ES piliečių mobilumo. Kita nustatyta problema yra susijusi su dalyvavimu rinkimuose būnant kandidatu. Dabartinės paraiškos pateikimo būti kandidatu gyvenamosios vietos valstybėje narėje taisyklės yra susijusios su didžiule administracine našta galimiems kandidatams – tai galėtų būti nedidelio dalyvavimo veiksnys. Atsižvelgdama į šiuos trūkumus, Komisija atliko poveikio vertinimą ir pateikė pasiūlymus pakeisti direktyvą. 5.2. Problemos, nustatytos įgyvendinant 1976 m. Aktą dėl atstovų į Europos Parlamentą rinkimų, iš dalies pakeistą Tarybos sprendimu 2002/772 Komisija nustatė, kad kai kuriose valstybėse narėse dėl 9 straipsnio 2 dalies dėl rinkimų rezultatų skelbimo laiko aiškinimo 2004 m. rinkimų rezultatai buvo paskelbti iš anksto. Kita nustatyta problema susijusi su piliečių, turinčių daugiau nei vienos valstybės narės pilietybę, dalyvavimu Europos rinkimuose. Tai gali būti balsavimo du kartus priežastis. Komisija norėtų atkreipti Europos Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos dėmesį į šiuos trūkumus, dėl kurių gali būti pažeisti Bendrijos teisės aktuose įtvirtinti demokratijos principai. [1] OL L 329, 1993 12 30, p. 34. [2] Ankstesnėje ataskaitoje nurodyta pažeidimo procedūra buvo užbaigta 2000 m. gruodžio mėn. iš dalies pakeitus Vokietijos teisės aktus. [3] Komisija išsiuntė klausimyną visoms valstybėms narėms kartu su 2004 m. lapkričio 18 d. raštu. Atsakymą iš pirmosios valstybės narės Komisija gavo 2004 m. gruodžio 8 d., o iš paskutiniosios valstybės narės – 2006 m. sausio 25 d. Išsamesnės informacijos apie klausimyną rasite priede Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. [4] Aktas yra pridėtas prie 1976 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo 76/787.EAPB, EEB, Euratomas, OL L 278, 1976 10 8, p. 5. [5] OL L 283, 2002 10 21. [6] COM(2003) 174. [7] COM(2003) 31. [8] 2004 m. birželio 10 d. Tarybos sprendimas dėl Kipro piliečių atstovavimo Europos Parlamente išsprendus Kipro problemą, OL L 211, 2004 6 12, p. 22–23. [9] OL L 236, 2003 9 23, p. 955. [10] Teisingumo, laisvės ir saugumo GD išsiuntė valstybėms du raštus: 2004 m. gegužės 4 d. ir birželio 7 d. [11] JK nuostatos buvo priimtos remiantis byla „Matthews prieš JK“, kurioje Europos žmogaus teisių teismas priėmė nutarimą prieš Jungtinę Karalystę, kadangi Gibraltare nebuvo surengti rinkimai į Europos Parlamentą – 1999 m. vasario 18 d. sprendimas. [12] Byla C-145/04, Ispanija prieš JK. [13] C-300/04, Eman ir Sevinge (rinkimai į EP Aruboje). [14] Komisijos indėlis svarstymo laikotarpiu ir jam pasibaigus (COM 2005) 494 galutinis. [15] Dalys apskaičiuojamos remiantis valstybės narės piliečiais nesančių ES piliečių, sulaukusių amžiaus, nuo kurio suteikiama balsavimo teisė, skaičiumi ir valstybės narės piliečiais nesančių ES piliečių, įtrauktų į rinkimų sąrašą toje valstybėje narėje, skaičiumi – abu skaičiai buvo gauti pateikus atsakymus į klausimyną. [16] Nuoroda: CFR-CDF. Nuomonė 2005 1: http://europa.eu.int/comm/justice_home/cfr_cdf/doc/avis/2005_1_en.pdf. [17] Flash Eurobarometer Nr. 133. [18] COM(1997) 731 galutinis, p. 23 ir COM(2000) 843 galutinis, p. 10. [19] Žr. peticiją Nr. 592/2004. [20] 2004 m. rinkimuose tik Vokietija pranešė apie nustatytus 120 atvejų ir Liuksemburgas apie 4 atvejus.