Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo iš dalies keičiamos Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 282/2011 nuostatos, susijusios su paslaugų teikimo vieta /* COM/2012/0763 final - 2012/0354 (NLE) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos[1] (toliau PVM direktyva) 397 straipsnyje nustatyta, kad „Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, vieningai patvirtina šiai direktyvai įgyvendinti būtinas priemones“. Tuo remdamasi Taryba priėmė Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 282/2011[2] (toliau – PVM įgyvendinimo reglamentas), kuriame nustatytos tam tikrų PVM direktyvos nuostatų taikymo taisyklės ir kuriuo teisėje įtvirtinamos įvairios nuo 1977 m. PVM komiteto priimtos gairės. Didelė dalis PVM įgyvendinimo reglamento yra susijusi su 2008 m. (PVM teisės aktų rinkiniu[3]) padarytais nustatytų paslaugų teikimo vietos taisyklių pakeitimais. Reikia išsamiau paaiškinti kai kuriuos iš tų pakeitimų, visų pirma susijusius su telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninėmis paslaugomis, teikiamomis neapmokestinamiesiems asmenims, kurie nuo 2015 m. bus apmokestinami valstybėje narėje, kurioje paslaugas įsigyjantis asmuo įsisteigęs, turi nuolatinę gyvenamą vietą ar paprastai gyvena. Tokių paslaugų teikėjai turės nustatyti ir atsiskaityti už PVM toje valstybėje narėje. Jau imtasi priemonių, siekiant įgyvendinti specialias schemas, skirtas paslaugų teikėjams, neįsisteigusiems apmokestinančiojoje valstybėje narėje[4]. Reikia daugiau priemonių siekiant užtikrinti, kad tokių paslaugų teikimo vietos reglamentavimo taisyklės būtų vienodai taikomos. Būtina iš dalies pakeisti PVM įgyvendinimo reglamentą ir nustatyti taisykles, kaip taikyti atitinkamas PVM direktyvos nuostatas. Šias priemones Taryba turėtų priimti kuo greičiau ir ne vėliau kaip iki 2013 m. pabaigos, kad valstybių narių įmonės turėtų pakankamai laiko pokyčiams pasiruošti. Šiuo pasiūlymu ir jame pateiktomis apibrėžtimis nedaromas poveikis vykstančių diskusijų dėl lengvatinių PVM tarifų internetu parduodamiems produktams ir paslaugoms rezultatams. Bendrosios aplinkybės Telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninės paslaugos paprastai apmokestinamos vietoje, kurioje yra įsisteigęs ar gyvena paslaugas įsigyjantis asmuo[5]. Kai paslaugų teikėjas yra įsisteigęs ES, o paslaugas įsigyjantis asmuo yra neapmokestinamasis asmuo, paslaugų teikimas vis tiek šiuo metu yra apmokestinamas teikėjo įsisteigimo vietoje. Nuo 2015 m. sausio 1 d. visos telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninės paslaugos bus apmokestinamos vietoje, kuriai paslaugas įsigyjantis asmuo priklauso (nebent taikoma faktinio vartojimo ir naudojimo taisyklė), net jei jis yra neapmokestinamasis asmuo. Neapmokestinamųjų asmenų atveju ES ir ne ES paslaugų teikėjai turės nustatyti paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vietą, jo nuolatinę gyvenamąją vietą arba vietą, kurioje jis paprastai gyvena. Negalėdamas pasinaudoti PVM mokėtojo kodu (kuris paprastai skiriamas apmokestinamiesiems asmenims) paslaugų teikėjas turės iš dalies remtis iš paslaugas įsigyjančio asmens gauta informacija. Kad būtų užtikrintas teisinis tikrumas ir išvengta dvigubo apmokestinimo arba neapmokestinimo, reikės nustatyti aiškias ir privalomas taisykles paslaugų teikėjams, kaip tai padaryti. 2. KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis Siekiant nustatyti, kuriose srityse reikia imtis įgyvendinimo priemonių, kad būtų užtikrintas vienodas PVM direktyvos nuostatų taikymas, „Fiscalis“ seminare buvo daug konsultuotasi su valstybėmis narėmis ir įmonėmis. Taip pat keistasi nuomonėmis ekspertų grupės, kurią sudaro valstybių narių atstovai (vadinamosios darbo grupės Nr. 1), posėdyje[6] ir su įmonėmis ad hoc ekspertų posėdyje. Išorės tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas Nepriklausomo tyrimo neprireikė. Poveikio vertinimas Siūlomos priemonės yra vien techninio pobūdžio: jomis tik pradedamos taikyti jau Tarybos priimtos nuostatos. Todėl poveikio vertinimo nereikia. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI Subsidiarumo principas Subsidiarumo principas taikomas tik tuomet, jeigu pasiūlymas nepriklauso išimtinei ES kompetencijai. Valstybės narės negali deramai pasiekti pasiūlyme numatytų tikslų. Nors valstybės narės yra atsakingos už ES teisės perkėlimą į savo nacionalinės teisės aktus, būtina, kad taisyklės, kuriomis reglamentuojama telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninių paslaugų teikimo vieta, būtų taikomos vienodai, siekiant išvengti skirtingo taisyklių taikymo, kuris lemia dvigubą apmokestinimą arba neapmokestinimą. Dėl šių pirmiau išvardytų priežasčių tik ES veiksmais galima užtikrinti, kad Europos Sąjungoje verslui ir piliečiams būtų taikomos vienodos taisyklės. Todėl pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą. Proporcingumo principas Šie pakeitimai yra reikalingi siekiant pritaikyti Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 282/2011 pagal atitinkamas PVM direktyvos, kuri bus taikoma nuo 2015 m. sausio 1 d., nuostatas. Naujos nuostatos yra susijusios su Direktyva 2008/8/EB, iš dalies keičiančia Direktyvos 2006/112/EB nuostatas, susijusias su paslaugų teikimo vieta. Todėl pasiūlymas atitinka proporcingumo principą. 4. PAPILDOMA INFORMACIJA Išsamus pasiūlymo paaiškinimas Pasiūlytos įgyvendinimo priemonės yra susijusios su šių rūšių paslaugomis: · telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninės paslaugos; · su nekilnojamuoju turtu susijusios paslaugos; · bilietų į kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ir panašius renginius platinimas. Toliau aprašyti kiekvienos iš nurodytų sričių pasiūlymai. Telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninės paslaugos Nuo 2015 m. sausio 1 d. ES (ir ne ES) įmonės turės nustatyti vietą, kuriai jų paslaugas įsigyjantis asmuo (neapmokestinamasis asmuo) priklauso, kad galėtų užtikrinti teisingą šių paslaugų apmokestinimą. Kad perėjimo procesas būtų sklandus ir suderintas ES lygmeniu, Komisija siūlo naujų taisyklių įgyvendinimo priemones. Jos pasiūlytos po išsamių ir glaudžių konsultacijų su įmonėmis ir valstybėmis narėmis. Šios priemonės nepakeis PVM direktyvoje išdėstytų telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninių paslaugų taisyklių, tačiau paaiškins, kaip tas taisykles reikėtų taikyti praktiškai. 6a ir 6b straipsniais kartu su 7 straipsnyje ir II priede pasiūlytais pakeitimais siekiama paaiškinti telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninių paslaugų pobūdį. Kiekviena šių paslaugų turėtų būti apibrėžta taip, kad būtų nustatytos naujų taisyklių ribos. Todėl įtraukta telekomunikacijų paslaugų apibrėžtis ir pateikti pavyzdžiai, kokios paslaugos priklauso ir kokios nepriklauso šiai paslaugų rūšiai. Siekiant teisinio tikrumo pirmenybė teikiama aiškiam paslaugų apibūdinimui. Atnaujintas esamas elektroninių paslaugų pavyzdžių sąrašas ir sudarytas panašus telekomunikacijų ir transliavimo paslaugų sąrašas. Sąrašai nėra baigtiniai ir išsamūs. 9a straipsnyje paaiškinama tvarka, taikytina transliavimo ir elektroninėms paslaugoms, kai jos teikiamos telekomunikacijų tinklu arba per sąsają ar portalą, pavyzdžiui, programų parduotuvę, priklausančią tarpininkui (arba trečiajai šaliai, dalyvaujančiai teikiant paslaugas). Daroma prielaida, kad teikdamas tokias paslaugas tarpininkas veikia paslaugų teikėjo naudai, bet savo vardu. Jeigu nenurodyta kitaip, bus laikoma, kad tarpininkas gavo ir suteikė tas paslaugas. Kai paslaugos teikiamos neapmokestinamiesiems asmenims, tarpininkas turi atsiskaityti už PVM jo paslaugas įsigyjančio asmens valstybėje narėje. 13a straipsnyje patikslinama, kad kaip ir apmokestinamojo asmens, taip ir neapmokestinamojo juridinio asmens įsisteigimo vieta yra ta vieta, kurioje jis yra įsteigęs savo verslą arba turi nuolatinį padalinį. 18 straipsnis skirtas paslaugas įsigyjančio asmens statusui. Pagal jį paslaugų teikėjas gali laikyti paslaugas įsigyjantį asmenį, kuris jam neperdavė PVM mokėtojo kodo, neapmokestinamuoju asmeniu, tačiau tik jeigu teikėjas neturi priešingos informacijos. Kai apmokestinimo vieta priklauso nuo to, ar paslaugas įsigyjantis asmuo yra apmokestinamasis ar neapmokestinamasis asmuo, remiantis vien tik PVM mokėtojo kodu, kyla rizika, kad paslaugų teikimo vieta gali pasikeisti, jeigu apmokestinamasis paslaugas įsigyjantis asmuo nepraneša savo kodo. Tokios rizikos nėra teikiant telekomunikacijų, transliavimo ir elektronines paslaugas, kurios bet kuriuo atveju yra apmokestinamos paslaugas įsigyjančio asmens vietoje. Naujoje 2 dalyje paaiškinama, kad teikdamas tokias paslaugas teikėjas, gali laikyti bet kurį PVM mokėtojo kodo nepateikusį asmenį neapmokestinamuoju asmeniu. Taip paslaugų teikėjas galės iš karto ir užtikrintai nustatyti, ar PVM turi sumokėti teikėjas (kaip moka už paslaugų teikimą neapmokestinamiesiems asmenims arba apmokestinamiesiems asmenims toje pačioje valstybėje narėje), ar už mokestį turi atsiskaityti paslaugas įsigyjantis asmuo (nes paslaugos teikiamos apmokestinamajam asmeniui kitoje valstybėje narėje). Tačiau jeigu paslaugas įsigyjantis asmuo vėliau praneša savo PVM mokėtojo kodą, pirminį vertinimą reikės peržiūrėti ir pataisyti. 24 straipsnyje nagrinėjami atvejai, kai paslaugas įsigyjantis asmuo yra įsisteigęs arba gyvena daugiau nei vienoje šalyje. Tikslas – išvengti konfliktų dėl valstybių narių jurisdikcijos. Naujoje 3 dalyje paaiškinama, į ką reikėtų atsižvelgti siekiant nustatyti vietą, kurioje geriausiai užtikrinamas apmokestinimas faktinio vartojimo vietoje. 3a poskirsnyje numatytos nenuginčijamosios prielaidos, kai paslaugų teikėjui neįmanoma arba beveik neįmanoma nustatyti paslaugas įsigyjančio asmens veikimo pobūdžio arba sužinoti, kur paslaugas įsigyjantis asmuo įsisteigęs, kur jis turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena. 24a straipsnyje nagrinėjami atvejai, kai telekomunikacijų, transliavimo arba elektroninių paslaugų teikėjas šias paslaugas teikia jas įsigyjančiam asmeniui tam tikrose vietose. Tokiose vietose, kaip telefono būdelė ar interneto kavinė, paslaugų teikėjas nežinos, kas yra paslaugas įsigyjantis asmuo, arba gali praktiškai nesugebėti patikrinti, kuriai vietai tas paslaugas įsigyjantis asmuo faktiškai priklauso. Kadangi paslaugą gaunantis asmuo turi fiziškai dalyvauti, kad jam paslauga būtų suteikta, daroma prielaida, kad paslaugą įsigyjantis asmuo priklauso tai šaliai. 24b straipsnyje nagrinėjami atvejai, kai paslaugos gaunamos naudojantis išankstinio mokėjimo SIM kortele. Kadangi parduodant tokias korteles paprastai asmens duomenys nerenkami, paslaugų teikėjas, kuris nebūtinai išduoda kortelę paslaugas įsigyjančiam asmeniui, nežinos, kas yra tas paslaugas įsigyjantis asmuo. Siekiant nustatyti, kur yra paslaugas įsigyjantis asmuo, svarbiausia – SIM kortelės išdavimo šalis. Kadangi kortele daugiausia bus naudojamasi toje šalyje, daroma prielaida, kad paslaugas įsigyjantis asmuo šiuo tikslu jai ir priklauso. 3b poskirsnyje numatytos nuginčijamosios prielaidos, kai sunku, bet nėra neįmanoma paslaugų teikėjui nustatyti, kur yra faktinė paslaugas įsigyjančiu asmens įsisteigimo vieta, kur jis turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena. Prielaida netaikoma, kai paslaugų teikėjas turi informacijos, iš kurios matyti, kad paslaugas įsigyjantis asmuo priklauso kitai vietai. 24c straipsnyje nagrinėjami atvejai, kai paslaugos teikiamos paslaugas įsigyjančiam asmeniui fiksuotojo ryšio linija, sujungta su gyvenamuoju pastatu. Kadangi tai taip pat yra vieta, kurioje paslauga bus naudojama, daroma prielaida, kad paslaugas įsigyjantis asmuo jai priklauso. 24d straipsniu reglamentuojami atvejai, kai paslaugas įsigyjantis asmuo naudojasi SIM kortele kaip abonentas, kad gautų paslaugas. Kaip ir išankstinio mokėjimo kortelių atveju daroma prielaida, kad paslaugas įsigyjantis asmuo priklauso SIM kortelės išdavimo šaliai. Atsižvelgiant į tai, kad paslaugų teikėjas žinos paslaugas įsigyjantį asmenį, kuris naudojasi SIM kortele kaip abonentas, reikia sudaryti sąlygas nuginčyti šią prielaidą. 24e straipsnyje teigiama, kad jeigu paslaugas įsigyjantis asmuo, turi naudotis prietaisu ar dekodavimo kortele, galima daryti prielaidą, kad jis priklauso tai vietai, kurioje įrengtas prietaisas ar į kurią išsiųsta naudoti dekodavimo kortelė. Prielaida netaikoma tai atvejais, kai prietaisas parduodamas be įrengimo arba kai dekodavimo kortelė parduodama, bet neišsiunčiama paslaugas įsigyjančiam asmeniui. 24f straipsnis apima visus kitus atvejus, kai daroma prielaida, kad paslaugas įsigyjantis asmuo priklauso tai vietai, kurią nustato paslaugų teikėjas, remdamasis pakankamais įrodymais. Prielaida taikoma tik tol, kol paslaugų teikėjas neturi priešingų įrodymų. 3c poskirsnyje dėmesys sutelkiamas į įrodymus, kurie naudojami nustatant paslaugas įsigyjančio asmens vietą. 24g straipsnyje pateikiamas sąrašas duomenų, kuriuos teikėjas gali naudoti kaip įrodymus nustatydamas, kuriai vietai priklauso neapmokestinamasis paslaugas įsigyjantis asmuo. Kadangi teikėjas negali remtis PVM mokėtojo kodu, jis turi žinoti, kokia kita informacija galima remtis. Sąrašas nėra išsamus, tačiau jame parodoma, kurie duomenys yra svarbiausi kaip įrodymai. Kad įrodymai būtų proporcingi, jų turi pakakti siekiant pakankamai užtikrintai nustatyti, kuriai vietai paslaugas įsigyjantis asmuo priklauso, tačiau prievolė įrodyti neturi būti per didelė. Tai geriausiai pasiekiama nustatant bendrą į įrodymų lygį. Nepakanka remtis vienu įrodymu, nes lieka per daug erdvės taikymo skirtumams. Todėl reikia dviejų skirtingų įrodymų. Su nekilnojamuoju turtu susijusios paslaugos PVM direktyvos 47 straipsnyje numatyta, kad su nekilnojamuoju turtu susijusių paslaugų teikimo vieta yra ta vieta, kur yra nekilnojamasis turtas. Nustatytos priemonės, siekiant patikslinti to paslaugų teikimo apimtį remiantis PVM komiteto priimtomis gairėmis. 13b straipsnyje apibrėžta, kas yra nekilnojamasis turtas. Nekilnojamojo turto sąvoka yra bendra sąvoka ir nepriklauso nuo nacionalinės teisės. Šią sąvoką reikia apibrėžti siekiant palengvinti teisingą paslaugų teikimo vietos taisyklių taikymą. Ši apibrėžtis iš esmės grįsta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika. 31a straipsnyje patikslinama, kad tam, kad paslaugos būtų susietos su nekilnojamuoju turtu, ta sąsaja turi būti pakankamai tiesioginė (1 dalis). Tai apima su nekilnojamuoju turtu susijusias paslaugas, jeigu turtas yra paslaugos sudedamoji dalis ir yra būtinas ir esminis teikiamos paslaugos elementas, pavyzdžiui, žvejybos leidimų išdavimas; arba tos paslaugos teikiamos arba skirtos nekilnojamajam turtui ir jomis siekiama teisiškai arba fiziškai pakeisti tą turtą, pavyzdžiui, architektų arba nekilnojamojo turto agentų paslaugos. Pateikiami pavyzdžiai, iš kurių matyti, kokios paslaugos yra susijusios su nekilnojamuoju turtu (2 dalis) ir kokios ne (3 dalis). 31b straipsnyje nustatyta, kad įrangos nuoma (su darbuotojais ar be jų) paslaugas įsigyjančiam asmeniui, kad jis atliktų nekilnojamuoju turto darbus, laikoma paslauga, susijusia su nekilnojamuoju turtu, tik jeigu teikėjas prisiima atsakomybę už darbų įvykdymą. Kai įranga suteikiama paslaugas įsigyjančiam asmeniui naudoti kartu su jai eksploatuoti reikalingais darbuotojais, laikoma, kad teikėjas prisiėmė tokią atsakomybę. Tokiu atveju paslauga turi būti apmokestinama šalyje, kurioje tas nekilnojamasis turtas yra. 31c straipsnyje paaiškinama, kad telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninės paslaugoms, kurias paslaugas įsigyjantiems asmenims kartu su apgyvendinimu teikia viešbučiai ar panašios įstaigos, bus taikoma PVM apmokestinimo tvarka, panaši į apgyvendinimo paslaugos teikimui taikomą tvarką. Atsižvelgiant į tai, kaip už tas paslaugas mokama, jos arba įtraukiamos į apgyvendinimo paslaugą (kai į kainą viskas įskaičiuota), arba yra papildomos šalia apgyvendinimo. Bilietų į kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ar panašius renginius platinimas Įėjimas į kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ar panašius renginius ir toliau yra apmokestinamas faktinėje renginio vietoje. Kai įėjimas į tokius renginius suteikiamas apmokestinamajam asmeniui, paslaugos teikimui taikomas PVM direktyvos 53 straipsnis. PVM direktyvos 54 straipsnis apima įėjimo į tokius renginius neapmokestinamajam asmeniui suteikimą. 33a straipsnyje patvirtinama, kad bilietų į tokius renginių platinimo būdas nedaro poveikio apmokestinimo tvarkai. Visais atvejais bilietų platinimas turi būti apmokestinamas toje vietoje, kurioje vyksta renginys. Pereinamojo laikotarpio priemonės Pagal direktyvos 63 straipsnį apmokestinamas renginys įvyksta ir atsiranda prievolė mokėti PVM, kai pateikiamos prekės arba suteikiamos paslaugos. Tačiau jeigu atliekamas kreditinis mokėjimas pagal PVM direktyvos 65 straipsnį arba jeigu valstybės narės pasinaudojo PVM direktyvos 66 straipsnyje suteikta galimybe, prievolė mokėti PVM gali atsirasti iki arba iš karto po prekių pateikimo ar paslaugų suteikimo. Kai telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninės paslaugos suteikiamos maždaug 2015 m. sausio 1 d. laikotarpiu, t. y., kai pradedamos taikyti naujos paslaugų teikimo vietos taisyklės, su teikimu susijusios sąlygos ar skirtingas taikymas valstybėse narėse gali lemti dvigubą apmokestinimą arba neapmokestinimą. Kad to būtų išvengta, pasiūlymo 2 straipsnyje aiškiai nustatyta, kad nesvarbu, kada atsiranda prievolė mokėti PVM, pagrindinis paslaugų teikimo vietos nustatymo momentas yra tada, kai paslaugos suteikiamos arba jeigu vykdomas teikimas už kurį reikia sąskaitas pateikti ir apmokėti kelis kartus iš eilės – kai kiekvienas teikimas atliekamas. Tai yra, kai apmokestinamasis renginys įvyksta bet kurioje valstybėje narėje. Šios priemonės būtinos siekiant užtikrinti sklandų perėjimą prie taisyklių, įsigaliosiančių nuo 2015 m. sausio 1 d. 2012/0354 (NLE) Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo iš dalies keičiamos Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 282/2011 nuostatos, susijusios su paslaugų teikimo vieta EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, atsižvelgdama į 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvą 2006/112/EB dėl bendros pridėtinės vertės mokesčio sistemos[7], ypač į jos 397 straipsnį, atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą, kadangi: (1) Direktyvoje 2008/8/EB, kuria iš dalies pakeista Direktyva 2006/112/EB[8], nustatyta, kad nuo 2015 m. sausio 1 d. visos telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninės paslaugos, suteiktos neapmokestinamajam asmeniui, yra apmokestinamos valstybėje narėje, kurioje įsisteigęs paslaugas įsigyjantis asmuo arba kurioje jis turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena, nepriklausomai nuo to, kur įsisteigęs šias paslaugas teikiantis apmokestinamasis asmuo. Dauguma kitų paslaugų, teikiamų neapmokestinamajam asmeniui, ir toliau apmokestinamos valstybėje narėje, kurioje įsisteigęs teikėjas; (2) siekiant nustatyti, kurios paslaugos turi būti apmokestinamos paslaugas įsigyjančio asmens valstybėje narėje, būtina apibrėžti telekomunikacijų, transliavimo ir elektronines paslaugas. Visų pirma reikia patikslinti transliavimo paslaugų sąvoką remiantis apibrėžtimis, kurios išdėstytos 2010 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2010/13/ES dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų tam tikrų nuostatų, susijusių su audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimu, derinimo (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva)[9]; (3) siekiant patikslinti padėtį Įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 282/2011 išvardyti sandoriai, kurie laikomi elektroninėmis paslaugomis, tačiau šis sąrašas nėra galutinis ir išsamus. Sąrašas turėtų būti atnaujinamas ir sudaryti panašūs telekomunikacijų ir transliavimo paslaugų sąrašai; (4) kai transliavimo ir elektroninės paslaugos teikiamos ne tiesiogiai paslaugas įsigyjančiam asmeniui, o per telekomunikacijų tinklus, sąveiką arba portalą, priklausančius kitam apmokestinamajam asmeniui, būtina nurodyti, kas tas paslaugas teikia paslaugas įsigyjančiam asmeniui; (5) siekiant užtikrinti, kad taisyklės, kuriomis reglamentuojama telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninių paslaugų teikimo vieta, būtų vienodai taikomos, būtina nurodyti, kuri vieta laikoma neapmokestinamojo juridinio asmens įsisteigimo vieta; (6) siekiant nustatyti, kas atsakingas už pridėtinės vertės mokesčio (PVM) mokėjimą už suteiktas telekomunikacijų, transliavimo ar elektronines paslaugas, ir atsižvelgiant į tai, kad apmokestinimo vieta yra ta pati, nesvarbu, ar paslaugas įsigyjantis asmuo yra apmokestinamasis ar neapmokestinamasis asmuo, teikėjas turėtų galėti nustatyti paslaugas įsigyjančio asmens statusą vien tik remdamasis tuo, ar paslaugas įsigyjantis asmuo praneša savo PVM mokėtojo kodą. Pagal bendras taisykles šis statusas turi būti pakeistas, jeigu paslaugas įsigyjantis asmuo vėliau praneša savo PVM mokėtojo kodą; (7) kai neapmokestinamasis asmuo yra įsisteigęs daugiau nei vienoje šalyje arba turi nuolatinę gyvenamąją vietą vienoje šalyje, bet paprastai gyvena kitoje, pirmenybė teikiama tai vietai, kurioje geriausiai užtikrinamas apmokestinimas faktinio vartojimo vietoje. Siekiant išvengti konfliktų dėl valstybių narių jurisdikcijos reikėtų patikslinti faktinio vartojimo vietą; (8) reikėtų nustatyti taisykles, kuriomis būtų paaiškinta apmokestinimo tvarka, taikoma telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninėms paslaugoms, teikiamoms neapmokestinamajam asmeniui, kurio įsisteigimo ar nuolatinės gyvenamosios vietos praktiškai neįmanoma arba pakankamai užtikrintai negalima nustatyti; (9) kadangi neapmokestinam asmeniui teikiamų telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninių paslaugų apmokestinimo tvarka priklauso nuo to, kur paslaugas įsigyjantis asmuo įsisteigęs, turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena, būtina paaiškinti, kokius įrodymus paslaugų teikėjas turėtų surinkti, kad nustatytų paslaugas įsigyjančio asmens vietą; (10) siekiant užtikrinti, kad su nekilnojamuoju turtu susijusių paslaugų teikimui būtų taikoma vienoda tvarka, reikia apibrėžti nekilnojamojo turto sąvoką. Reikėtų konkrečiai nurodyti, kiek glaudus turėtų būti ryšys su nekilnojamuoju turtu, taip pat reikėtų sudaryti sandorių, kurie laikomi su nekilnojamuoju turtu susijusiomis paslaugomis, sąrašą, kuris nebūtų baigtinis ar išsamus; (11) taip pat būtina paaiškinti, kokia apmokestinimo tvarka taikoma paslaugoms, kai paslaugas įsigyjančiam asmeniui suteikiama įranga, kad jis atliktų nekilnojamojo turto darbus; (12) dėl praktinių priežasčių reikėtų paaiškinti, kad telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninėms paslaugoms, kurias apmokestinamasis asmuo savo vardu teikia kartu su apgyvendinimu viešbučiuose arba panašią veiklą vykdančiose įstaigose, turėtų būti taikoma PVM apmokestinimo tvarka, panaši į apgyvendinimo paslaugoms taikomą tvarką. Abu sandoriai turėtų būti laikomai kaip vienas paslaugų teikimo sandoris, kai į kainą viskas įskaičiuota. Telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninės paslaugos, už kurias paslaugas įsigyjantis asmuo turi mokėti atskirai, laikomos papildomomis apgyvendinimo paslaugomis; (13) pagal Direktyvą 2006/112/EB leidimas įeiti į kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ar panašius renginius, visais atvejais turi būti apmokestinamas faktinėje renginio vietoje. Reikėtų aiškiai nustatyti, kad tai taip pat taikoma atvejais, kai bilietus į renginį parduoda ne rengėjas tiesiogiai, o jie platinami per tarpininkus; (14) pagal Direktyvą 2006/112/EB prievolė mokėti PVM gali būti taikoma arba prieš prekių pateikimą ar paslaugų suteikimą, arba netrukus po to. Kai telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninės paslaugos teikiamos perėjimo prie naujų paslaugų teikimo vietos taisyklių laikotarpiu, su teikimu susijusios sąlygos ar skirtingas taikymas valstybėse narėse gali lemti dvigubą apmokestinimą arba neapmokestinimą. Kad to būtų išvengta, būtina nustatyti pereinamojo laikotarpio nuostatas; (15) taikant šį reglamentą valstybėms narėms gali būti tikslinga priimti teisėkūros priemones, kuriomis apribojamos tam tikros teisės ir prievolės, nustatytos 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo[10], kad būtų apsaugoti šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalies e punkte nurodyti interesai, kai tokios priemonės yra būtinos ir proporcingos atsižvelgiant į mokestinio sukčiavimo ir mokesčių slėpimo riziką valstybėse narėse ir į poreikį užtikrinti teisingą PVM surinkimą pagal šį reglamentą; (16) todėl Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 282/2011 turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 282/2011 iš dalies keičiamas taip: (1) Įterpiami 6a ir 6b straipsniai: „6a straipsnis 1. Telekomunikacijų paslaugos pagal Direktyvos 2006/112/EB 24 straipsnio 2 dalį, visų pirma, yra: a) fiksuotojo arba judriojo ryšio telefono paslaugos balsui, duomenims ar vaizdui perduoti arba perjungti, įskaitant su vaizdu susijusias telefono paslaugas, kitaip vadinamas vaizdo telefono paslaugas; b) internetu teikiamos telefono paslaugos, įskaitant IP telefoniją; c) balso paštas, skambučio laukimas, skambučio persiuntimas, skambintojo atpažinimas, trišalis skambinimas ir kitos su skambučių valdymu susijusios paslaugos; d) ieškos paslaugos; e) audioteksto paslaugos; f) faksas, telegrafas ir teleksas; g) informacijos telefonu paslaugos, kurių tikslas padėti vartotojams kilus problemoms dėl jų radijo ar televizijos tinklo, interneto ar panašaus elektroninio tinklo; h) prieiga prie interneto, įskaitant žiniatinklį; i) privačios tinklų jungtys telekomunikacijų ryšiams, kuriais išimtinai naudojasi paslaugas įsigyjantis asmuo; j) ryšių tinklais perduodamas garso ir garso bei vaizdo turinys, kurio neteikia ir už kurį redakcinės atsakomybės neprisiima žiniasklaidos paslaugų teikėjas; k) tolesnis žiniasklaidos paslaugų teikėjo garso ir garso bei vaizdo turinio teikimas ryšių tinklais, kurį atlieka ne žiniasklaidos paslaugų teikėjas. 2. Telekomunikacijų paslaugos pagal Direktyvos 2006/112/EB 24 straipsnio 2 dalį nėra: a) elektroniniu būdu teikiamos paslaugos; b) transliavimo paslaugos; c) informacijos telefonu paslaugos, išskyrus nurodytas 1 dalies g punkte. 6b straipsnis 1. Radijo ir televizijos transliavimo paslaugos (toliau – transliavimo paslaugos) yra garso ir garso bei vaizdo turinio paslaugos, kaip antai programos, kurias ryšių tinklais teikia žiniasklaidos paslaugų teikėjas arba kurios teikiamos jo redakcine atsakomybe ir kurios skirtos plačiajai visuomenei tuo pačiu metu klausyti arba žiūrėti pagal nustatytą tvarkaraštį. 2. 1 dalis taikoma visų pirma: a) radijo ir televizijos programoms, kurios transliuojamos arba pertransliuojamos radijo arba televizijos tinklu; b) internetu arba panašiu elektroniniu tinklu (IP srautinis duomenų siuntimas) platinamos radijo arba televizijos programos, jeigu jos transliuojamos tiesiogiai arba tuo pačiu metu, kaip radijo arba televizijos tinklu transliuojamos ar pertransliuojamos programos. 3. 1 dalis netaikoma: a) telekomunikacijų paslaugoms; b) elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms; c) papildomoms paslaugoms, pavyzdžiui informacijos teikimui apie tam tikras užsakomąsias programas; d) transliavimo arba perdavimo teisių perleidimui; e) transliavimui skirtos techninės įrangos arba patalpų nuomai.“ (2) 7 straipsnio 3 dalis iš dalies keičiama taip: a) įvadinė frazė pakeičiama taip: „1 dalis netaikoma:“ b) a punktas pakeičiamas taip: „a) transliavimo paslaugoms;“ c) n punktas pakeičiamas taip: „n) informacijos telefonu paslaugoms, išskyrus nurodytas 6a straipsnio 1 dalies g punkte;“ d) q, r ir s punktai išbraukiami; e) įrašomi t ir u punktai: „t) bilietų į kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ar panašius renginius platinimui internetu; u) viešbučių ir panašių įstaigų užsakymui internetu.“ (3) IV skyriuje „Apmokestinamieji sandoriai“ įrašomas 9a straipsnis: „9a straipsnis Kai paslaugos teikėjo transliavimo arba elektroninės paslaugos teikiamos per telekomunikacijų tinklą, sąsają ar portalą, pavyzdžiui, tarpininkui arba trečiajai šaliai, dalyvaujančiai teikiant paslaugas, priklausančią programų parduotuvę, tarpininkas arba trečioji šalis, taikant Direktyvos 2006/112/EB 28 straipsnį, laikomi veikiantys savo vardu, tačiau paslaugos teikėjo naudai, nebent galutinio vartotojo atžvilgiu teikėju aiškiai nurodytas paslaugos teikėjas. (4) V skyriaus „Apmokestinamųjų sandorių vieta“ 1 skirsnyje „Sąvokos“ įrašomi 13a ir 13b straipsniai: „13a straipsnis Vieta, kurioje įsisteigęs neapmokestinamasis juridinis asmuo, kaip nurodyta Direktyvos 2006/112/EB 56 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje ir 58 bei 59 straipsniuose, laikoma ta vieta, kurioje yra neapmokestinamojo juridinio asmuo verslo įsisteigimo vieta, kaip apibrėžta šio reglamento 10 straipsnyje, arba kurioje yra jo nuolatinis padalinys, kaip apibrėžta 11 straipsnio 1 dalyje. 13b straipsnis Taikant Direktyvą 2006/112/EB nekilnojamasis turtas yra: a) bet kuris konkretus žemės plotas, ant žemės paviršiaus ar po juo, kurio nuosavybės ir valdymo teisės gali būti sukurtos; b) bet kuris pastatas ar konstrukcija, įtvirtinti ant žemės arba žemėje virš arba žemiau jūros lygio, kurių negalima lengvai išmontuoti arba perkelti į kitą vietą; c) bet kuri pastato ar konstrukcijos sudedamoji dalis, be kurios pastatas ar konstrukcija yra neužbaigti, pavyzdžiui, durys, langai, stogai, laiptai arba liftai; d) bet kuris daiktas, įrenginys ar mašina, stacionariai įmontuoti pastate ar konstrukcijoje, kurių negalima perkelti į kitą vietą nesugriovus ar nepakeitus pastato ar konstrukcijos.“ (5) 18 straipsnio 2 dalyje įrašoma antra pastraipa: „Tačiau, neatsižvelgdamas į turimą priešingą informaciją, telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninių paslaugų teikėjas gali laikyti, kad Bendrijoje įsisteigęs paslaugas įsigyjantis asmuo turi neapmokestinamojo asmens statusą, jei paslaugas įsigyjantis asmuo nepranešė jam savo individualaus PVM mokėtojo kodo.“ (6) 24 straipsnis papildomas 3 dalimi: „3. Siekiant nustatyti vietą, kurioje geriausiai užtikrinamas apmokestinimas faktinio vartojimo vietoje, kaip apibrėžta 1 ir 2 dalyse, pirmiausia atsižvelgiama į šiuos aspektus: a) nuomojantis transporto priemonę (išskyrus trumpalaikę nuomą), į vietą, kurioje transporto priemonė yra faktiškai perduodama paslaugas įsigyjančiam asmeniui arba jo naudai veikiančiai trečiajai šaliai, nebent yra įrodymų, kad transporto priemonė bus naudojama kitur; b) kitų paslaugų, išskyrus transporto priemonės nuomą, atveju į neapmokestinamojo asmens verslo vietą arba į fizinio asmens nuolatinę gyvenamąją vietą, nebent yra įrodymų, kad paslauga faktiškai naudojamasi vietoje, kurioje tas asmuo paprastai gyvena.“ (7) V skyriaus „Apmokestinamųjų sandorių vieta“ 4 skirsnyje „Paslaugų teikimo vieta“ įrašomi 3a, 3b ir 3c poskirsniai: „3a poskirsnis Nenuginčijamosios prielaidos dėl paslaugas įsigyjančio asmens vietos 24a straipsnis 1. Kai telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninių paslaugų teikėjas tas paslaugas teikia tokioje vietoje kaip telefono būdelė, telefono kioskas, viešoji prieiga prie belaidžio interneto, interneto kavinė, restoranas arba viešbučio vestibiulis, kurioje paslaugą įsigyjantis asmuo turi fiziškai būti, kad ta paslauga jam būtų suteikta, daroma prielaida, kad taikant Direktyvos 2006/112/EB 44, 58 ir 59a straipsnius paslaugas įsigyjantis asmuo yra įsisteigęs, turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena toje vietoje ir joje paslaugos faktiškai vartojamos ar jomis naudojamasi. Ši prielaida negali būti nuginčyta jokiais faktiniais ar teisiniais įrodymais. 2. Jeigu šio straipsnio 1 dalyje nurodyta vieta yra Bendrijoje keleivius vežančiame laive, lėktuve arba traukinyje pagal Direktyvos 2006/112/EB 37 ir 57 straipsnius, vietos šalis yra keleivių vežimo maršruto pradžios šalis. 24b straipsnius Kai paslaugas įsigyjantis asmuo naudojasi išankstinio mokėjimo SIM kortele, kad gautų telekomunikacijų, transliavimo arba elektronines paslaugas, daroma prielaida, kad taikant Direktyvos 2006/112/EB 44, 58 ir 59a straipsnius paslaugas įsigyjančio asmens įsiteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra šalyje, kurios judriojo ryšio telefono kodas yra nurodytas SIM kortelėje, ir toje vietoje paslaugos faktiškai vartojamos ar jomis naudojamasi. Ši prielaida negali būti nuginčyta jokiais faktiniais ar teisiniais įrodymais. 3b poskirsnis Nuginčijamosios prielaidos dėl paslaugas įsigyjančio asmens vietos 24c straipsnis Kai telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninės paslaugos teikiamos neapmokestinamajam asmeniui per vietinę fiksuotojo ryšio telefono liniją, daroma prielaida, kad taikant Direktyvos 2006/112/EB 58 straipsnį paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta, ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra fiksuotojo ryšio telefono linijos įdiegimo vieta. Ši prielaida taikoma, nebent teikėjas turi informacijos, iš kurios matyti, kad paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra kitur. 24d straipsnis Kai telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninės paslaugos teikiamos neapmokestinamajam asmeniui per judriojo ryšio tinklus ir už jas sumokama vėliau, daroma prielaida, kad taikant Direktyvos 2006/112/EB 58 straipsnį paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta, ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra šalyje, kurios judriojo ryšio telefono kodas yra nurodytas SIM kortelėje, naudotoje gaunant tas paslaugas. Ši prielaida taikoma, nebent teikėjas turi informacijos, iš kurios matyti, kad paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra kitur. 24e straipsnis Kai telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninės paslaugos teikiamos neapmokestinamajam asmeniui perduodant signalus, kuriems reikalingas prietaisas arba dekodavimo kortelė, daroma prielaida, kad taikant Direktyvos 2006/112/EB 58 straipsnį paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta, ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra tokio prietaiso įdiegimo vieta arba jeigu ji nežinoma, vieta, į kurią išsiųsta dekodavimo kortelė, skirta ten naudoti. Ši prielaida taikoma, nebent teikėjas turi informacijos, iš kurios matyti, kad paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta ar vieta, kurioje jis paprastai gyvena, yra kitur. 24f straipsnis Kai paslaugos teikiamos neapmokestinamajam asmeniui kitomis sąlygomis, nei nurodytos šio reglamento 24a, 24b, 24c, 24d ir 24e straipsniuose, daroma prielaida, kad taikant Direktyvos 2006/112/EB 56 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą ir 58 straipsnį paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta arba vieta, kurioje jis nuolatos gyvena, yra ta, kuri nustatyta pagal šio reglamento 24g straipsnį. 3c poskirsnis Paslaugas įsigyjančio asmens vietos nustatymo įrodymai 24g straipsnis 1. Siekiant taikyti paslaugų teikimo vietos taisykles, nustatytas Direktyvos 2006/112/EB 56 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje ir 58 straipsnyje, kaip įrodymai visų pirma naudojami: a) paslaugas įsigyjančio asmens duomenys, kaip antai sąskaitos siuntimo adresas; b) paslaugas įsigyjančio asmens naudojamo prietaiso interneto protokolo (IP) adresas ar bet koks kitas geografinės vietos nustatymo būdas; c) banko duomenys, kaip antai vieta, kurioje laikoma mokėjimui naudojama banko sąskaita, arba paslaugas įsigyjančio asmens sąskaitos siuntimo adresas; d) Tarptautinis judriojo ryšio abonento identifikatoriaus (IMSI) judriojo ryšio šalies kodas, saugomas abonento atpažinimo modulio (SIM) kortelėje, kurią naudoja paslaugas įsigyjantis asmuo; e) vietinės fiksuoto telefono ryšio linijos, kuria paslaugas įsigyjančiam asmeniui teikiama paslauga, vieta; f) kiek tai susiję su paslaugas įsigyjančiu asmeniu, kuris parduoda prekes internetu ar panašiu elektroniniu tinklu, – vieta, iš kurios išvežamos ar išsiunčiamos to paslaugas įsigyjančio asmens parduotos perkės; g) kiek tai susiję su paslaugas įsigyjančiu asmeniu, kuris perka prekes internetu ar panašiu elektroniniu tinklu, – vieta, į kurią atvežamos ar atsiunčiamos to paslaugas įsigyjančio asmens įsigytos perkės; h) paslaugas įsigyjančio asmens išsinuomotos transporto priemonės registracijos duomenys, jeigu tą transporto priemonę būtina registruoti vietoje, kurioje ji naudojama, ir kita panaši informacija; i) kita komerciškai svarbi paslaugų teikėjo gauta informacija. 2. Nustatant paslaugas įsigyjančio asmens įsisteigimo vietą, nuolatinę gyvenamąją vietą ar vietą, kurioje jis paprastai gyvena, reikia dviejų atskirų įrodymų su sąlyga, kad įrodymai vienas kitam neprieštarauja.“ (8) V skyriaus „Apmokestinamųjų sandorių vieta“ 4 skirsnyje „Paslaugų teikimo vieta“ įrašomas 6a poskirsnis: „6a poskirsnis Su nekilnojamuoju turtu susijusių paslaugų teikimas 31a straipsnis 1. Su nekilnojamuoju turtu susijusios paslaugos, nurodytos Direktyvos 2006/112/EB 47 straipsnyje, yra tik tos paslaugos, kurios pakankamai tiesiogiai susijusios su tuo turtu. Laikoma, kad paslaugos pakankamai tiesiogiai susijusios su nekilnojamuoju turtu šiais atvejais: a) kai jų pagrindas yra nekilnojamasis turtas ir jeigu tas turtas yra paslaugos sudedamoji dalis ir yra būtinas ir esminis teikiamos paslaugos elementas; b) kai tos paslaugos teikiamos arba skirtos nekilnojamajam turtui ir jomis siekiama teisiškai arba fiziškai pakeisti tą turtą. 2. 1 dalis visų pirma taikoma: a) konkrečiam žemės plotui skirtų pastatų ar pastatų dalių planų rengimui, nesvarbu ar pastatas pastatomas, ar ne; b) priežiūros statybos vietoje ar apsaugos paslaugų teikimui; c) pastato statybai ant žemės, taip pat su pastatu arba pastato dalimis susijusiems statybos ir griovimo darbams; d) stacionarių konstrukcijų statybai ant žemės, taip pat su stacionariomis konstrukcijomis, kaip antai dujų, vandens, nuotekų ir pan. vamzdynų sistemomis, susijusiems statybos ir griovimo darbams; e) su žeme susijusiems darbams, įskaitant žemės ūkio paslaugas, pavyzdžiui, žemės dirbimas, apsėjimas, drėkinimas ir tręšimas; f) nekilnojamojo turto rizikos ir vientisumo tikrinimas ir vertinimas; g) nekilnojamojo turto vertės nustatymui, be kita ko, kai tokia paslauga reikalinga draudimo tikslais siekiant nustatyti turto, kaip užstato už paskolą, vertę arba įvertinti riziką ir žalą kilus ginčams; h) nekilnojamojo turto, išskyrus nurodytą 3 dalies c punkte, nuomai, įskaitant prekių saugojimą konkrečioje turto dalyje, kuri skirta išimtinai paslaugas įsigyjančiam asmeniui naudoti; i) apgyvendinimo paslaugų teikimui viešbučiuose ar panašią veiklą vykdančiose įstaigose, pavyzdžiui, poilsiavietėse ar stovyklauti įrengtose vietose, įskaitant teisę apsistoti konkrečioje vietoje dėl pakaitinio naudojimosi teisių konvertavimo ir pan.; j) teisių, išskyrus nurodytas h ir i punktuose, naudoti visą nekilnojamąjį turtą arba jo dalis suteikimui ir perdavimui, įskaitant leidimą naudoti turto dalį, kaip antai, žvejybos ir medžioklės teisių suteikimas, galimybė pateikti į oro uosto laukiamąsias sales arba naudotis infrastruktūra, už kurią imamas mokestis, pavyzdžiui, tiltu arba tuneliu; k) pastato arba pastato dalių priežiūrai, renovacijai ir remontui, įskaitant tokius darbus kaip valymas, plytelių klojimas, tapetavimas ir parketo klojimas; l) stacionarių konstrukcijų, kaip antai dujų, vandens, nuotekų ir pan. vamzdynų sistemų, priežiūrai, renovacijai ir remontui; m) mašinų ar įrenginių instaliavimui ir surinkimui, kurie instaliuoti ar surinkti laikomi nekilnojamuoju turtu; n) mašinų ar įrenginių priežiūrai ir remontui, tikrinimui ir priežiūrai, jeigu tos mašinos ar įrenginiai laikomi nekilnojamuoju turtu; o) turto valdymui, susijusiam su turto savininko arba jo naudai vykdomu komercinės, pramoninės ar gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto eksploatavimu, išskyrus investicijų į nekilnojamąjį turtą, nurodytą 3 dalies h punkte, portfelio valdymą; p) tarpininkavimui, susijusiam su nekilnojamojo turto pardavimu arba nuoma ir tam tikromis teisėmis į nekilnojamąjį turtą arba daiktinėmis teisėmis, laikomomis materialiuoju turtu, išskyrus 3 dalies d punkte nurodytą tarpininkavimą; q) teisinėms paslaugoms, susijusioms su nuosavybės teisės į nekilnojamąjį turtą perdavimu ar perleidimu ir su tam tikromis teisėmis į nekilnojamąjį turtą arba daiktinėmis teisėmis, laikomomis materialiuoju turtu, kaip antai notaro darbas arba tokio turto pardavimo arba pirkimo sutarčių sudarymas, net jei pagrindinis sandoris, kuriuo teisiškai pakeičiamas turtas, nėra įvykdomas. 3. 1 dalis netaikoma: a) konkrečiam žemės plotui neskirtų pastatų ar pastatų dalių planų rengimui; b) prekių saugojimui nekilnojamame turte, jeigu nei viena nekilnojamojo turto dalis nėra priskirta paslaugas įsigyjančiam asmeniui išimtinai naudoti; c) reklamos teikimui, net jai tai susiję su nekilnojamojo turto naudojimu; d) tarpininkavimui teikiant apgyvendinimo paslaugas viešbučiuose ar kitose panašią veiklą vykdančiose įstaigose, pavyzdžiui, poilsiavietėse ar stovyklauti įrengtose vietose, jeigu tarpininkas veikia kito asmens vardu ir jo naudai; e) telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninėms paslaugoms, nebent joms taikomas 31c straipsnis; f) vietos stendui suteikimui mugėje ar parodoje kartu su kitomis susijusiomis paslaugomis, kad mugės ar parodos dalyvis galėtų rodyti savo eksponatus, pavyzdžiui, stendo dizainui, eksponuotų pervežimui ir saugojimui, aprūpinimui mašinomis, laidų tiesimui, draudimui ir reklamai; g) mašinų ar įrenginių instaliavimui ar surinkimui, priežiūrai ir remontui, tikrinimui ir priežiūrai, jeigu tos mašinos ar įrenginiai nėra nekilnojamasis turtas arba netampa jo dalimi; h) investicijų į nekilnojamąjį turtą portfelio valdymui; i) teisinėms paslaugoms, išskyrus nurodytas 2 dalies q punkte, susijusioms su sutartimis, įskaitant konsultacijas dėl sutarties perleisti nekilnojamąjį turtą sąlygų, arba su tokios sutarties vykdymo užtikrinimu arba tokios sutarties buvimo įrodymu, kai tokios paslaugos nėra susijusios su nuosavybės teisės į nekilnojamąjį turtą perleidimu. 31b straipsnis Kai paslaugas įsigyjančiam asmeniui suteikiama įranga, kad jis atliktų nekilnojamojo turto darbus, toks sandoris yra paslaugų, susijusių su nekilnojamuoju turtu teikimas, tik jeigu paslaugų teikėjas prisiima atsakomybę už darbų atlikimą. Laikoma, kad paslaugų teikėjas, kuris aprūpina paslaugas įsigyjantį asmenį įranga ir jai eksploatuoti reikalingais darbuotojais, kad šis atliktų darbus, prisiėmė atsakomybę už tų darbų atlikimą. Ši prielaida gali būti nuginčyta bet kokiomis faktinėmis ar teisinėmis priemonėmis siekiant nustatyti, kas prisiima atsakomybę už darbų atlikimą. 31c straipsnis Telekomunikacijų, transliavimo ar elektroninių paslaugos, kurias apmokestinamasis asmuo savo vardu teikia kartu su apgyvendinimu viešbučiuose ar kitose panašią veiklą vykdančiose įstaigose, pavyzdžiui, poilsiavietėse ar stovyklauti įrengtose vietose, laikomos vieno sandorio, į kurį įeina apgyvendinimo paslauga, dalimi arba papildomomis apgyvendinimo paslaugomis, atsižvelgiant į tai, ar už jas mokama kartu su apgyvendinimu ar atskirai.“ (9) 5 skyriaus „Apmokestinamųjų sandorių vieta“ 4 skirsnio „Paslaugų teikimo vieta“ (Direktyvos 2006/112/EB 43-59 straipsniai) 7 poskirsnis „Kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ir panašių paslaugų teikimas“ papildomas 33a straipsniu: „33a straipsnis Bilietų į kultūros, meno, sporto, mokslo, švietimo, pramogų ar panašius renginius teikimui, kurį savo vardu, tačiau organizatoriaus naudai vykdo tarpininkas arba savo naudai vykdo apmokestinamas asmuo, kuris nėra organizatorius, taikomas Direktyvos 2006/112/EB 53 straipsnis ir 54 straipsnio 1 dalis.“ (10) I priedo 4 punktas „Direktyvos 2006/112/EB II priedo 4 punktas“ papildomas f ir g papunkčiais: „f) radijo ar televizijos programų gavimas, kai jos platinamos radijo ar televizijos tinklu, internetu ar panašiu elektroniniu tinklu ir skirtos klausyti ar žiūrėti naudotojo pasirinktu laiku ir jo individualiu prašymu pagal žiniasklaidos paslaugų teikėjo siūlomą programų katalogą, kaip antai televizijos arba užsakomosios vaizdo paslaugos; g) radijo ar televizijos programų gavimas internetu ar panašiu elektroniniu tinklu (IP srautinis duomenų siuntimas), nebent programos transliuojamos tuo pačiu metu tradiciniais radijo ir televizijos tinklais.“ 2 straipsnis Telekomunikacijų, radijo ir televizijos transliavimo ar elektroninėms paslaugoms, kurias Bendrijoje įsisteigęs teikėjas teikia neapmokestinamajam asmeniui, kuris ten įsisteigęs, turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena, taikomos šios nuostatos: a) jeigu paslaugos teikiamos arba suteiktos iki 2015 m. sausio 1 d., paslaugų teikimo vieta yra teikėjo įsisteigimo vieta, kaip nurodyta Direktyvos 2006/112/EB 45 straipsnyje, neatsižvelgiant į tai, kada atsiranda prievolė mokėti PVM; b) jeigu paslaugos teikiamos arba suteiktos 2015 m. sausio 1 d. ar vėliau, paslaugų teikimo vieta yra vieta, kurioje paslaugas įsigyjantis asmuo yra įsisteigęs, turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar paprastai gyvena, net jei prievolė mokėti PVM atsirado iki tos datos. 3 straipsnis Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Jis taikomas nuo 2015 m. sausio 1 d. Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje Tarybos vardu Pirmininkas [1] OL L 347, 2006 12 11, p. 1. [2] 2011 m. kovo 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 282/2011, kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos įgyvendinimo priemonės (nauja redakcija) (OL L 77, 2011 3 23, p. 1). [3] 2008 m. vasario 12 d. Tarybos direktyva 2008/8/EB, iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB nuostatas, susijusias su paslaugų teikimo vieta (OL L 44, 2008 2 20, p. 11). [4] 2012 m. spalio 9 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 967/2012, kuriuo iš dalies keičiamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 282/2011, kiek tai susiję su specialiomis schemomis neįsisteigusiems apmokestinamiesiems asmenims, teikiantiems telekomunikacijų, transliavimo ar elektronines paslaugas neapmokestinamiesiems asmenims (OL L 290, 2012 10 20, p. 1) ir 2012 m. rugsėjo 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 815/2012, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010, kiek tai susiję su specialiomis schemomis neįsisteigusiems apmokestinamiesiems asmenims, teikiantiems telekomunikacijų, transliavimo ar elektronines paslaugas neapmokestinamiesiems asmenims, taikymo taisyklės (OL L 249, 2012 9 14, p. 3). [5] Dar apibrėžiama kaip vieta, kuriai paslaugas įsigyjantis asmuo priklauso. [6] Su šio posėdžio darbotvarke, darbiniu dokumentu ir ataskaita galima susipažinti adresu http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/vat/key_documents/discussions_member_states/index_en.htm. [7] OL L 347, 2006 12 11, p. 1. [8] OL L 44, 2008 2 20, p. 11. [9] OL L 95, 2010 4 15, p. 1. [10] OL L 281, 1995 11 23, p. 31.