2018 m. gruodžio 3 d. Komisija oficialiai pradėjo MTPBIR nustatytos tvarkos vertinimo procesą, kad galėtų parengti šią ataskaitą. Atliekant vertinimą remtasi įvairiais informacijos šaltiniais: sektoriuje Komisijos vykdytos stebėsenos ir vykdymo užtikrinimo veiklos rezultatais, viešomis konsultacijomis su suinteresuotaisiais subjektais, faktų nustatymo tyrimu, per kurį analizuota 2007–2017 m. motorinių transporto priemonių sektoriaus raida, taip pat dviem tikslinėmis konsultacijomis su NKI, per kurias siekta i) surinkti duomenų apie NKI veiksmus, kuriais siekiama užtikrinti MTPBIR nustatytos tvarkos ir atitinkamų nacionalinių taisyklių vykdymą, ir ii) sužinoti NKI nuomonę, kaip veikia MTPBIR nustatyta tvarka.

Komisijos sprendimas, ar leisti taikyti bendrąją išimtį motorinių transporto priemonių sektoriui ir, jei ją taikyti būtų leista, kokios formos ji turėtų būti, turi būti priimamas vadovaujantis Sutarties 101 straipsnio 3 dalies reikalavimais. MTPBIR nustatyta tvarka yra siekiama bendro tikslo ir konkrečių tikslų, skirtų užtikrinti, kad būtų įvykdyti Sutarties 101 straipsnio 3 dalies reikalavimai. MTPBIR nustatytos tvarkos konkretūs tikslai yra i) užtikrinti motorinių transporto priemonių suinteresuotiesiems subjektams teisinį tikrumą dėl to, kurie vertikalieji susitarimai gali būti pripažįstami atitinkančiais Sutarties 101 straipsnį, ii) sumažinti klaidingo išimties taikymo (t. y. kai išimtis taikoma per dažnai) ir klaidingo išimties netaikymo (t. y. kai išimtis taikoma per retai) riziką, iii) sukurti bendrą vertinimo sistemą, kuria galėtų naudotis nacionalinės konkurencijos institucijos (toliau – NKI) ir nacionaliniai teismai, ir taip užtikrinti, kad Sutarties 101 straipsnis būtų taikomas vienodai, ir iv) apsaugoti motorinių transporto priemonių sektoriuje vykstančią tam tikrų formų konkurenciją. Visi šie konkretūs tikslai padeda siekti bendro tikslo – išsaugoti Sutarties 101 straipsnio atgrasomąjį poveikį, sudarant palankesnes sąlygas Komisijai, NKI ir nacionaliniams teismams atlikti vykdymo užtikrinimo funkcijas, ir padėti verslo subjektams savarankiškai įvertinti motorinių transporto priemonių sektoriuje sudaromus vertikaliuosius susitarimus. Kadangi teisinės ir faktinės konkurencijos taisyklių taikymo aplinkybės kinta, Komisija privalo išanalizuoti, ar MTPBIR nustatyta tvarka ir tikslai tebėra tinkami ir dabar, o šią analizę ji privalo atlikti remdamasi penkiais Geresnio reglamentavimo gairėse nustatytais kriterijais (t. y. efektyvumas, veiksmingumas, aktualumas, darnumas ir Europos pridėtinė vertė).

Antrasis konkretus MTPBIR nustatytos tvarkos tikslas yra sumažinti riziką, susijusią su i) klaidingu (per dažnu) išimties taikymu, t. y. kai išimtis taikoma susitarimams, nors negalima daryti tvirtos prielaidos, kad jie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas ir ii) klaidingu (per retu) išimties taikymu, t. y. kai atitinkamam vertikaliajam susitarimui arba veiksmams bendroji išimtis netaikoma, nors jie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas.

Dėl koncentracijos sektoriuje pažymėtina, kad laikui bėgant rinkos dalys kito, o tai yra aktyvios prekių ženklų tarpusavio konkurencijos požymis. Be to, nors dėl 2008 m. finansų krizės nukentėjo visas sektorius, automobilių gamintojų patiriamos mokslinių tyrimų ir plėtros (toliau – MTTP) išlaidos beveik nepakito.

Trečiasis konkretus MTPBIR nustatytos tvarkos tikslas yra sukurti bendrą sistemą, kad, turint galvoje decentralizuotą Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymą, NKI ir nacionaliniai teismai Sutarties 101 straipsnį taikytų vienodai.

Iš vertinimo rezultatų matyti, kad MTPBIR nustatyta tvarka šiuo atžvilgiu pridėtinės vertės suteikė, nes dėl jos padidėjo teisinis tikrumas ir ji buvo veiksmingesnė už bendresnio pobūdžio skirtingas įvairių šalių gaires, vykdymo užtikrinimo ir nacionalinių teismų praktiką, susijusią su Sutarties 101 straipsnio taikymu motorinių transporto priemonių sektoriui. Tokią poziciją patvirtina ir dauguma viešų konsultacijų respondentų bei NKI, nors kai kurios NKI pažymi, kad dėl techninio šių nuostatų pobūdžio ne teisininkams jas suprasti gali būti sudėtinga.

Ketvirtasis konkretus MTPBIR tikslas yra apsaugoti tam tikrus motorinių transporto priemonių sektoriuje vykstančios konkurencijos aspektus. 2009 m. liepos 22 d. komunikate (toliau – 2009 m. komunikatas) Komisija konstatavo, kad įvairūs politikos tikslai, kurių siekiama Reglamentu (EB) Nr. 1400/2002, tebėra aktualūs. Šie tikslai buvo nustatyti atsižvelgiant į įvairius to meto probleminius klausimus, kurie laikyti ypač aktualiais motorinių transporto priemonių sektoriui. Todėl atliekant vertinimą analizuojama, ar pasiektas kiekvienas iš šių tikslų ir kokia apimtimi jie buvo veiksmingi ir (arba) reikalingi. Šis vertinimas išdėstytas toliau.

1.Neleisti riboti ir garantuoti konkuruojančių transporto priemonių gamintojų galimybes patekti į rinką

Kaip paaiškinta 2009 m. komunikate, Komisija laikėsi nuomonės, kad tam tikromis aplinkybėmis platinimo susitarimuose nustatomi apribojimai (ypač plačiai naudojamos nuostatos dėl galimybės platinti tik vieno prekių ženklo produktus) gali nepagrįstai trukdyti konkuruojantiems motorinių transporto priemonių gamintojams patekti į rinką. Taigi, Komisija siekė išsaugoti konkuruojančių motorinių transporto priemonių gamintojų galimybes patekti į rinką ir (arba) plėsti užimamą rinkos dalį.

Atlikus vertinimą, ypač iš NKI ir viešų konsultacijų respondentų pateiktų atsakymų, paaiškėjo, kad šis tikslas iš esmės buvo pasiektas. Įvairių prekių ženklų tarpusavio konkurencija ES naujų lengvųjų automobilių sektoriuje yra aktyvi ir stabili. Be to, iš atliekant šį vertinimą surinktos informacijos nebuvo nustatyta jokių požymių, kad lengvųjų automobilių gamintojams būtų itin sudėtinga dalyvauti ES motorinių transporto priemonių rinkose – patekti į jas ar plėsti užimamos rinkos dalį. Todėl panašu, kad nors įvairių prekių ženklų tarpusavio konkurencijos užtikrinimas šiose rinkose bus svarbus ir ateityje, speciali konkuruojančių automobilių gamintojų galimybės patekti į rinką apsauga galbūt nėra reikalinga. Lengvųjų komercinės paskirties automobilių, vilkikų ir autobusų sektoriai – priešingai – tradiciškai buvo labiau koncentruoti, tad įvairių prekių ženklų tarpusavio konkurencija šiose rinkose atrodo vangesnė. Iš to, kas išdėstyta pirmiau, darytina išvada, kad šis tikslas tuose rinkos segmentuose dar gali būti aktualus, tačiau lengvųjų automobilių segmente jis galbūt nebėra toks aktualus.

2.Apsaugoti to paties prekių ženklo produktais prekiaujančių prekybininkų konkurenciją

Prekių ženklų vidaus konkurencijos apsauga yra ypač svarbi, kai įvairių prekių ženklų tarpusavio konkurencija yra palyginti vangi. 2009 m. komunikate Komisija laikėsi nuomonės, kad prekių ženklų vidaus konkurencijai gali kilti pavojus, ypač tada, kai naujas transporto priemones platina prekybininkai, taikantys beveik tokius pačius verslo modelius. Todėl buvo padaryta išvada, kad tikslinga apsaugoti to paties prekių ženklo produktais prekiaujančių prekybininkų konkurenciją ir didinti platinimo formatų įvairovę.

Atliekant vertinimą, per kurį buvo atsižvelgta į NKI ir viešų konsultacijų respondentų nuomones, išsiaiškinta, kad šis tikslas iš esmės buvo pasiektas. Iš tyrimo išvadų matyti, kad konkurencija 2007–2017 m. laikotarpiu, bent jau lengvųjų automobilių sektoriuje, reikšmingai nesumažėjo. Be to, nors įgaliotųjų tinklų tankumas 2007–2017 m. toliau mažėjo, matyti, kad, norėdami įsigyti lengvąjį automobilį, vartotojai vis dažniau naudojasi internetu, todėl likusių įgaliotųjų prekybininkų geografinės veiklos ribos plečiasi. Galiausiai pažymėtina, kad dėl pretenzijų, jog tiekėjai apribojo prekių ženklo vidaus konkurenciją, nuo 2010 m. neiškelta nė vienos bylos. Vis dėlto iš vertinimo rezultatų matyti, kad iki 2010 m. pasireiškęs platinimo formatų vienodumas rinkoms tebėra būdingas ir 2021 m., ypač tai, kad didžioji dalis lengvųjų automobilių ir toliau yra platinami per kiekybinio pasirinktinio platinimo tinklus.

Iš to, kas išdėstyta pirmiau, matyti, kad šis tikslas tebėra aktualus lengvųjų komercinės paskirties automobilių, vilkikų ir autobusų sektoriams, kuriuose koncentracijos lygis yra aukštesnis, o įvairių prekių ženklų tarpusavio konkurencija silpnesnė. Jeigu tam tikroje vietovėje lengvųjų automobilių sektoriuje yra susiformavusios prekybininkai grupės, kurioms priklauso tam tikrų prekių ženklų portfelis, ir dėl to toje vietovėje gali mažėti įvairių prekių ženklų tarpusavio konkurencija, tai gali būti požymis, kad prekių ženklo vidaus konkurencijos apsauga tebėra aktuali ir lengvųjų automobilių platinimo sektoriuje.

3.Neleisti apriboti prekybos analogiškomis motorinėmis transporto priemonėmis

2009 m. komunikate Komisija pažymėjo, kad tarpvalstybinės prekybos apsauga suteikė galimybę vartotojams pirkti bendrojoje rinkoje ir pasinaudoti tarp valstybių narių susidariusiais kainų skirtumais. Taigi, Komisija laikėsi nuomonės, jog šią vartotojų galimybę būtina išsaugoti ir reikia užtikrinti, kad platinimo susitarimais prekyba analogiškais produktais nebūtų ribojama.

Atsižvelgiant į NKI ir viešų konsultacijų respondentų nuomones per vertinimą nustatyta, kad šis tikslas bent iš dalies pasiektas, nes vartotojai apskritai gali pirkti motorines transporto priemones kitose valstybėse narėse be didelių kliūčių. Nors Komisija yra gavusi informacijos ir oficialių skundų dėl tarpvalstybinės prekybos apribojimų, ji nenustatė, kad tiekėjai būtų sukėlę didelių kliūčių, dėl kurių reikėtų atlikti nuodugnų tyrimą.

Komisijos vertinimu, šis tikslas tebėra aktualus – tokią išvadą iš esmės patvirtino ir NKI bei viešų konsultacijų respondentai. Bendrosios rinkos apsauga ir skatinimas tebėra vienas iš svarbiausių Komisijos uždavinių.Tam, kad atskiri vartotojai galėtų išnaudoti bendrosios rinkos teikiamą naudą, labai svarbu, kad jie galėtų pirkti produktus ir paslaugas kitose valstybėse nesusidurdami su dirbtinėmis kliūtimis. Po būsto motorinė transporto priemonė yra brangiausia vidutinio vartotojo investicija, tad jei galimybė įsigyti transporto priemonę kitoje valstybėje bus ribojama, kils didelė žalos vartotojui rizika.

4.Užtikrinti, kad nepriklausomi remontininkai galėtų konkuruoti su gamintojų įgaliotais remontininkų tinklais

2009 m. komunikate Komisija pažymėjo, kad nepriklausomi remontininkai vartotojams yra alternatyvus jų motorinių transporto priemonių priežiūros kanalas ir yra labai svarbus konkurencijos šaltinis, o jų verslo modeliai ir veiklos išlaidos skiriasi nuo įgaliotųjų tinklų verslo modelių ir veiklos išlaidų. Nepriklausomų remontininkų galimybės konkuruoti priklauso nuo to, ar jie turi neribotą prieigą prie svarbiausių išteklių – atsarginių dalių, įrankių, mokymų ir techninės informacijos. Todėl manoma, kad šią prieigą būtina apsaugoti, taip pat būtina neleisti tiekėjams ir (arba) jų įgaliotiems remontininkams naudotis kitomis netiesioginėmis priemonėmis, kuriomis nepriklausomų remontininkų galimybės būtų ribojamos, pavyzdžiui, neleisti piktnaudžiauti garantijomis.

NKI ir viešų konsultacijų respondentai iš esmės patvirtino, kad šis tikslas bent iš dalies pasiektas. Nuo to laiko, kai Komisija 2007 m. priėmė keturis sprendimus dėl techninės informacijos ir papildomose gairėse išdėstė pagal įgytą patirtį parengtas nuostatas, dėl šio aspekto rimtų skundų nebuvo gauta. Tačiau nepriklausomi veiklos vykdytojai, konkuruojantys su įgaliotaisiais remontininkais, vis dar praneša apie sunkumus, kurių patiria norėdami gauti transporto priemonių remontui reikalingų išteklių (pvz., kyla problemų norint gauti išsamią arba naujausią informaciją, ribojamos galimybės gauti transporto priemonės renkamus duomenis). Šią nuomonę patvirtina ir kai kurios NKI, taip pat nurodančios, kad nepriklausomiems remontininkams kyla sunkumų norint laiku gauti remontui ir techninei priežiūrai reikalingų išteklių. Kai kurios iš šių problemų gali būti susijusios su pačių veiklos vykdytojų (dažnai prižiūrinčių kelių prekių ženklų transporto priemones) verslo modeliais ir tuo, kad, norint gebėti remontuoti vis pažangesnių technologijų motorines transporto priemones, reikalingos vis didesnės investicijos, tačiau negalima atmesti ir prielaidos, kad kai kurių sunkumų gali būti patiriama dėl rinkų apribojimų.

Remiantis tuo, kas išdėstyta pirmiau, atlikus vertinimą padaryta išvada, kad šis tikslas tebėra aktualus, nes nepriklausomi remontininkai tebėra naudingi vartotojams, tačiau kai kurių rinkos dalyvių elgseną gali prireikti tikrinti nuodugniau, ypač turint galvoje nesenus rinkos pokyčius, susijusius su didesne prieigos prie duomenų svarba.

5.Apsaugoti įgaliotųjų to paties prekių ženklo produktų remontininkų konkurenciją

2009 m. komunikate Komisija laikėsi nuomonės, kad veiksminga konkurencija remonto ir techninės priežiūros rinkoje priklauso ne tik nuo nepriklausomų ir įgaliotųjų remontininkų konkurencinės sąveikos, bet ir nuo konkurencinės sąveikos įgaliotųjų remontininkų tinkle lygio. Tai ypač pasakytina apie naujesnių motorinių transporto priemonių savininkus, kurie dėl jų aptarnavimo dažniau kreipiasi į įgaliotuosius remontininkus. Taigi, Komisija padarė išvadą, kad tuo atveju, kai remontininkų veikla norintiems užsiimti subjektams yra taikomos kiekybinio pasirinktinio platinimo sąlygos (įskaitant įpareigojimą taip pat prekiauti naujomis motorinėmis transporto priemonėmis), susitarimai gali patekti į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį . Kadangi daugumai įgaliotųjų remontininkų susitarimų bendrosios išimties nebuvo galima taikyti dėl juos sudariusių šalių užimamos rinkos dalies, remontininkų skaičiaus apribojimus reikėtų analizuoti atliekant atskirus savarankiškus vertinimus.