Nors taikant šį metodą buvo nustatyti bendro nacionalinių bankų sistemų balanso turto ir įsipareigojimų pokyčiai, galima daryti tik ribotas išvadas. Visų pirma taip yra todėl, kad neaišku, kaip kredito įstaigos būtų veikusios, jeigu ilgesnės trukmės centrinių bankų refinansavimo priemonių nebūtų buvę. Trumpiau tariant, nėra patikimos priešingos padėties analizės, kaip bankai būtų veikę, jeigu šių priemonių nebūtų buvę. Todėl remiantis taikytu metodu negalima pateikti bendro ITRO paramos priemonių panaudojimo ir efektyvumo įvertinimo. Pavyzdžiui, Anglijos banko vertinimu, skolinimo finansavimo programos pradžioje padėtis buvo tokia, kad buvo labiau tikėtina, jog skolinimas sumažės, o ne padidės, nors visiško tikrumo dėl to nebuvo .

Kad įveiktų su finansavimo pakeičiamumu susijusį apribojimą, Komisija pabandė parengti kiekybiškesnę nacionalinių bankų sistemų balanso pokyčių per finansavimo paramos teikimo laikotarpį analizę. Tačiau išsamesnių patikimų įžvalgų, kaip iš tiesų euro zonoje bankai naudoja ITRO finansavimo paramos priemones, pateikti nepavyko.

4.Anglijos banko finansuojama skolinimo finansavimo programa (angl. Funding for Lending Scheme).

Šioje ataskaitoje Komisijos vertinamos ilgesnės trukmės refinansavimo operacijos ir panašios centrinių bankų finansavimo paramos priemonės – refinansavimo operacijos, kurių palūkanų normos yra mažos, grąžinimo terminai išskirtinai ilgi ir kurioms paprastai priimtinos įvairesnės tinkamos užtikrinimo priemonės. Šių priemonių taikymo aplinkybės – tuo metu Europoje vyravusi labai didelė įtampa bankų finansavimo rinkose. Keletas bankų, visų pirma pažeidžiamesnėse šalyse, turėjo didelių likvidumo problemų dėl labai blogų galimybių naudotis didmeninio finansavimo rinka ir dėl netenkamų pinigų srautų iš mažmeninių indėlių. Todėl išaugo finansavimo sąnaudos, paskolų ir indėlių santykis ir likvidumo rizika. Šiomis aplinkybėmis šių operacijų tikslas buvo teikti ilgalaikį finansavimą euro zonos bankams. Labai tikėtina, kad be ilgesnės trukmės finansavimo paramos pažeidžiamesnėse šalyse bankai greičiausiai būtų buvę priversti mažinti finansinį įsiskolinimą greitesniu tempu. Ilgalaikes finansavimo paramos priemones EBI ir Komisija apibrėžė kaip bankams tiesiogiai per ECBS centrinius bankus teikiamą finansavimą, nustačius ilgesnį negu vienų metų pradinį arba planuojamą grąžinimo terminą.

Europos Parlamentas ir Taryba paprašė Komisijos pateikti ataskaitą apie refinansavimo operacijų ir kelių ECBS centrinių bankų kredito įstaigoms teikiamo finansavimo paramos priemonių panaudojimą ir naudą nuo 2011 m. pabaigos iki 2013 m. pabaigos. Buvo tikimasi, kad centrinių bankų finansavimo operacijos padarys teigiamą poveikį visai realiajai ekonomikai, nes bus daugiau skolinama įmonėms ir namų ūkiams, be to, tvirtinta, kad ši finansavimo parama galėtų būti naudinga kredito įstaigoms, nes jos galėtų sudaryti kitų su skolinimu namų ūkiams ir įmonėms nesusijusių pelningų sandorių. Remdamosi savo įgaliojimais, teisėkūros institucijos taip pat paprašė Komisijos prireikus pateikti pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų. Tokiais pasiūlymais būtų siekiama apriboti kredito įstaigų galimybes centrinių bankų finansavimo paramos priemones naudoti pasipelnymo tikslu.

Ilgesnės trukmės refinansavimo operacijų nauda bankams

Europos Parlamento ir Tarybos pavedimu taip pat reikia nustatyti, ar ECBS centrinių bankų ilgesnės trukmės refinansavimo operacijos buvo naudingos bankams ir kaip ta nauda buvo gauta. Nekalbant apie bankų gautą naudą, susijusią su padidėjusiu likvidumu, dėl kurio naujai išleistų obligacijų pajamingumas buvo mažesnis, ilgalaikių paramos priemonių naudos klausimas priklauso nuo to, kaip bankai šias lėšas panaudojo. Kaip jau nurodyta kalbant apie tikėtiną naudą realiajai ekonomikai, galutinių išvadų dėl tokių lėšų panaudojimo padaryti neįmanoma, jeigu nėra patikimos priešingos padėties analizės. Todėl mastas, kuriuo bankai naudojo centrinių bankų vykdomas refinansavimo operacijas, kad sudarytų spekuliacinio pobūdžio sandorius (t. y. pasinaudojo pigiu finansavimu, gautu vykdant šias refinansavimo operacijas, kad įsigytų didesnio pajamingumo valstybės skolos priemonių), negali būti nustatytas.

Vis dėlto tam tikra ilgesnės trukmės refinansavimo operacijų nauda gali būti apytikriai apskaičiuota atsižvelgiant į finansavimo kainų skirtumą, pavyzdžiui, lyginant paramos priemonių finansavimo kainą (pvz., 1 % per metus trejų metų ITRO atveju) ir grąžą iš banko skolos vertybinių popierių ITRO finansavimo laikotarpiu. Tačiau neįmanoma įvertinti bendro spekuliacinio pobūdžio operacijų pelno, nes, kaip jau minėta, neįmanoma nustatyti tikslios iš ilgesnės trukmės refinansavimo operacijų, kurios buvo panaudotos spekuliacinio pobūdžio sandoriams finansuoti, gautų lėšų sumos. Be to, reikėtų paminėti, kad šie spekuliacinio pobūdžio sandoriai nebuvo rizikos nekeliančios operacijos, nes valstybės įsipareigojimų nevykdymo tikimybė – bent jau kurį laiką – buvo gana reali.

Kad kuo daugiau finansavimo skirtų konkrečiam panaudojimui ir išvengtų finansavimo pakeičiamumo problemos, Vengrijos centrinis bankas ir Anglijos bankas įgyvendino paramos priemones, kurių savybės buvo individualizuotos ir priklausė nuo kredito įstaigos skolinimo veiklos modelio. Visų pirma JK skolinimo finansavimo programa buvo parengta taip, kad skatintų skolinimą ne finansų ekonomikos sektoriams, nes ilgalaikio pigaus finansavimo kaina ir kiekis siejami su banko veiklos rezultatais skolinant tokiam ekonomikos sektoriui. Programoje dalyvaujantys bankai ir būsto taupomieji bankai galėjo pasiskolinti ne daugiau kaip 5 % visos jų turimų skolinimo ne finansų ekonomikos sektoriui lėšų sumos. Šią sumą buvo galima padidinti skolinimo grynojo didinimo suma referenciniu laikotarpiu (nuo 2012 m. birželio mėn. pabaigos iki 2013 m. gruodžio mėn. pabaigos). Be to, finansavimo pagal skolinimo finansavimo programą kaina kito pagal kiekvieno paramą gavusio banko grynąjį skolinimą (palyginti su 2012 m. birželio mėn. pabaiga), kad bankai būtų skatinami skolinti ne finansų ekonomikos sektoriams. Visam bankų, kurie, palyginti su 2012 m. birželio mėn. pabaiga, savo grynąjį skolinimą padidino, skolinimuisi pagal skolinimo finansavimo programą buvo taikoma mažiausia siūloma norma – 25 baziniai punktai per metus. O paskolų kiekį sumažinę bankai turėjo iki ne daugiau kaip 150 bazinių punktų didinti šią normą papildomais 25 baziniais punktais už kiekvieną skolinimo sumažinimo procentinį punktą. Tikėtina, kad ši paskatų sistema padidins tikimybę, kad iš centrinių bankų pasiskolintos lėšos bus naudojamos skolinimui visiems ekonomikos sektoriams.

ECB ketvirčio tikslinės ilgesnės trukmės refinansavimo operacijos (TITRO), kurios šioje ataskaitoje nėra vertinamos ir kuriomis galima naudotis nuo 2014 m. rugsėjo mėn. , taikomi panašūs metodai – skolinimosi apimtis susiejama su skolinimo ne finansų ekonomikos sektoriams apimtimi . O dvi trejų metų ITRO, kurių fiksuota norma yra 1 %, neturi konkrečių paskatų arba mechanizmų, susiejančių centrinių bankų finansavimą su bankų skolinimu įmonėms, MVĮ ir namų ūkių privatiesiems sektoriams.

išvada

Pagal KRD 161 straipsnio 9 dalį kartu su šia ataskaita apie ilgesnės trukmės refinansavimo operacijų ir panašių ECBS centrinių bankų kredito įstaigoms teikiamo finansavimo paramos priemonių naudojimą ir naudą Komisija prireikus gali pateikti pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kuriuo būtų veiksmingai apribotos bankų galimybės naudoti centrinių bankų likvidumo paramos priemones pasipelnymo tikslu. Tačiau dėl teorinių ir praktinių ribų, atsirandančių dėl finansavimo šaltinių tarpusavio pakeičiamumo, negalima patikimai nustatyti, kaip bankai naudoja ECBS finansavimo paramos priemones. Todėl neįmanoma patikimai nustatyti ir kiekybiškai įvertinti pelno, siejamo su kredito įstaigų veikla galimai pasipelnymo tikslu, kurią palengvina tokia finansavimo parama. Galima daryti išvadą, kad nėra pagrįsto empirinio pagrindo pateisinti pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kurį Komisija šiuo klausimu teiktų Europos Parlamentui ir Tarybai. Galiausiai Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad neseniai ECB parengtoje tikslinių ITRO programoje numatytos paskatos bankams skolinti ne finansų privačiajam sektoriui, ir tokioms paskatoms pritaria.