LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 170/23

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl minimalių pajamų Europoje ir skurdo rodiklių (nuomonė savo iniciatyva)

2014/C 170/04

Pranešėjas Georgios DASSIS

Bendrapranešėjis Seamus BOLAND

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2013 m. vasario 14 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Minimalių pajamų Europoje ir skurdo rodiklių

(nuomonė savo iniciatyva).

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2013 m. lapkričio 20 d. priėmė savo nuomonę.

494-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2013 m. gruodžio 10–11 d. (gruodžio 10 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 155 nariams balsavus už, 93 – prieš ir 12 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Kadangi struktūrinės reformos nebuvo įgyvendintos, o krizė padarė neigiamą socialinį ir ekonominį poveikį, Europoje sulėtėjo ekonomikos augimas, buvo prarastos darbo vietos, plinta skurdas ir atskirtis, kartu senėja visuomenė, didėja migracijos srautai ir įsigali euroskepticizmas; todėl dabar labai skubiai reikia tokio politinio modelio, kuris stiprintų politinę atsakomybę, solidarumą ir pagrindines Europos socialinio acquis vertybes.

Atsižvelgdamas į tai, EESRK:

1.2 mano, kad šiuo kritiniu momentu minimalių pajamų įvedimas Europoje padės užtikrinti ekonominę, socialinę ir teritorinę sanglaudą, apsaugoti pagrindines žmogaus teises, garantuoti ekonominių ir socialinių tikslų pusiausvyrą ir teisingai paskirstyti išteklius ir pajamas;

1.3 atkreipia dėmesį į EESRK tarnybų lygmeniu vykusias svarbias diskusijas ir pabrėžia, kad Europos Sąjungoje būtina skubiai garantuoti pakankamas minimalias pajamas priimant pagrindų direktyvą, kuri padėtų veiksmingai šalinti skurdą sudarant palankesnes sąlygas patekti į darbo rinką, kaip ragina Regionų komitetas (1) ir įvairios su skurdu kovojančios organizacijos (2), ir prašo Komisijos imtis suderintų veiksmų atsižvelgiant į 2011 m. priimtą Europos Parlamento rezoliuciją (3);

1.4 siūlo Komisijai išnagrinėti minimalių pajamų Europoje finansavimo galimybes ir visų pirma sutelkti dėmesį į atitinkamo Europos fondo įsteigimo perspektyvą;

1.5 prašo įgyvendinti daugiau priemonių, kad strategijoje „Europa 2020“ nustatyti tikslai dėl užimtumo, skurdo ir socialinės atskirties būtų iš tikrųjų pasiekti. Šiose priemonėse turėtų būti numatyta: pirma, toliau siekti horizontaliųjų užimtumo tikslų; antra, nustatyti trijų rodiklių, sudarančių sudėtinį skurdo ir socialinės atskirties rodiklį (indikatorių), kiekybinio sumažinimo tikslus; trečia, nustatyti Europos ir nacionalinio lygmens tarpinius tikslus visuomenės grupėms, kurioms kyla didesnė skurdo rizika negu kitiems gyventojams (pavyzdžiui, vaikams ir nepilnoms šeimoms) ir skurstantiems dirbantiesiems; ketvirta, atlikti tyrimą, kaip valstybės narės apskaičiuoja skurdo lygį ir nustato nacionalinius tikslus; penkta, gauti valstybių narių atnaujintą įsipareigojimą užtikrinti, kad jungtinėmis visų jų pastangomis būtų galima pasiekti bendrą Europos Sąjungos tikslą;

1.6 ragina veiksmingai įvertinti į nacionalines reformų programas (NRP), nacionalines socialines ataskaitas (NSA) ir finansų konsolidavimo programas įtrauktų priemonių socialinį poveikį užtikrinant, kad tokios priemonės nedidintų skurdo ir socialinės atskirties, ir siekiant aktyviau įtraukti pilietinę visuomenę į NRP ir NSA rengimo procesą;

1.7 primygtinai ragina atidžiau stebėti blogėjančią skurdo ir socialinės atskirties padėtį ir ragina Komisiją, kad ji įvertindama NRP ir NSA kiekvieną kartą, kai tai yra reikalinga, siūlytų konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas dėl socialinės įtraukties. Jos taip pat turėtų būti taikomos specialiose Europos Komisijos, Europos Centrinio Banko ir Tarptautinio valiutos fondo pagalbos programose dalyvaujančioms šalims;

1.8 pabrėžia, kad turėti deramą darbą – geriausia apsaugos nuo skurdo ir socialinės atskirties garantija, ir ragina Komisiją, bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis, įgyvendinti Susitarime dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo numatytas augimą skatinančias priemones; pritaria Europos Komisijos nario Antonio Tajani ketinimui sudaryti pramonės susitarimą, kuriuo siekiama sustiprinti ES pramonę ir jos potencialą kurti darbo vietas;

1.9 ypač pabrėžia, kad svarbu didinti darbuotojų, bedarbių ir visų pažeidžiamų visuomenės grupių dalyvavimą mokymosi visą gyvenimą programose ir gerinti profesinių kvalifikacijų lygį ir naujų įgūdžių įgijimą, nes tai gali paspartinti integraciją į darbo rinką, padidinti našumą ir paskatinti galimybes rasti geresnį darbą.

2. Aplinkybės

2.1 Garantuotos minimalios pajamos (GMP) – tai įmokomis nepagrįstas pajamų rėmimas, suteikianti apsaugą tiems asmenims, kurie negali gauti socialinio draudimo išmokų (4). Kaip paskutinė apsisaugojimo nuo skurdo priemonė, jos yra neatsiejamos nuo kito pajamų šaltinio neturinčių žmonių ir jų išlaikytinių teise į orų gyvenimą (5). Garantuotų minimalių pajamų sampratos nereikia painioti su minimaliu darbo užmokesčiu, kuris nustatomas kolektyvinėmis sutartimis arba įstatymų leidėjo.

2.2 Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos (1989 m.) (6) 10 straipsnio 2 dalyje nustatyta darbo rinkoje nedalyvaujančių žmonių, neturinčių pakankamų pragyvenimo lėšų, teisė „turėti pakankamai išteklių ir gauti socialinę paramą“.

2.3 Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (2000 m.), kuri yra teisiškai privaloma kaip neatsiejama naujosios Reformų sutarties dalis, nurodoma: „Žmogaus orumas yra neliečiamas. Jį reikia gerbti ir saugoti [...]“ (1 straipsnis), taip pat teigiama, kad „siekdama įveikti socialinę atskirtį ir skurdą, Sąjunga pripažįsta ir gerbia teisę į socialinę paramą ir paramą aprūpinant būstu, kad [...] būtų užtikrintos tinkamos gyvenimo sąlygos visiems neturintiems pakankamai lėšų“ (34 straipsnio 3 punktas).

2.4 Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (153 straipsnio 1 dalies h punktas) Sąjungai leidžiama priimti teisės aktus, kuriais remiama ir papildoma valstybių narių veikla iš darbo rinkos išstumtų asmenų integracijos srityje. Horizontaliojoje socialinėje išlygoje (9 straipsnis) tarp reikalavimų, į kuriuos Sąjunga privalo atsižvelgti nustatydama ir įgyvendindama savo politiką ir veiksmus, nurodomas didelis užimtumas, tinkama socialinė apsauga ir kova su socialine atskirtimi.

2.5 Rekomendacijoje 92/441/EEB (7) valstybės narės raginamos pripažinti „pagrindinę asmens teises į pakankamas [ir patikimas] pajamas ir socialinę paramą“, pritaikyti savo socialinės apsaugos sistemas ir nustatyti bendrus įgyvendinimo kriterijus, tačiau nenurodomas minimalus ribinis dydis ES lygmeniu.

2.6 2008 m. Komisijos paskelbtoje rekomendacijoje (8) pripažįstama, kad pajamų rėmimas yra vienas iš trijų aktyvios įtraukties elementų ir kartu pabrėžiama, kad tokią paramą gaunantys asmenys turi būti pasirengę įsitraukti į darbo rinką, profesinį mokymąsi arba bet kokią kitą socialinės įtraukties priemonę.

2.7 Skurdo ir socialinės atskirties šalinimas yra strategijos „Europa 2020“ prioritetinis tikslas. Joje buvo parengtas Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi planas (9). Šiame plane pirmą kartą nustatytas skurdo ir socialinės atskirties sumažinimo tikslas, t. y. iki 2020 m. sudaryti sąlygas bent 20 mln. žmonių išbristi iš šios padėties remiantis trim rodikliais: skurdo rizikos riba (apibrėžta kaip gyventojų, kurių pajamos mažesnes nei 60 proc. nacionalinės disponuojamų pajamų medianos, procentinė dalis), didelis materialinis nepriteklius (kai dėl lėšų stygiaus susiduria nepritekliaus elementais iš apibrėžto materialinio nepritekliaus elementų sąrašo) ir galiausiai labai žemas užimtumas (t. y. priklausymas darbo neturintiems namų ūkiams) (10). EESRK teigiamai įvertino tokį įsipareigojimą ir pabrėžė, kad ES politika neturėtų didinti skurdo rizikos (11).

2.8 Strategijoje „Europa 2020“ nustatytas pagrindinis tikslas skurdo ir socialinės atskirties mažinimo srityje pagrįstas konkrečiu asmenų skaičiumi, o tai labai skiriasi nuo kitų didžiųjų tikslų įgyvendinimo metodų (12): pastarieji išreikšti procentine dalimi, todėl valstybėms narėms lengviau pasiekti tą patį tikslinį skaičių procentine išraiška.

2.9 Valstybės narės pačios nusprendžia, pagal kokius metodus jos nustato savo nacionalinius tikslus ir priemones jiems pasiekti/jų pasiekimo priemones. Tačiau susumavus nacionalinius tikslus tikrai nebus pasiektas 20 mln. žmonių tikslas, nustatytas strategijoje „Europa 2020“: apskaičiuota, kad susumuoti nacionaliniai tikslai nuo didžiojo strategijos „Europa 2020“ tikslo atsilieka 5–8 mln. žmonių (13). Be to, daugelyje nacionalinių reformų programų nėra pakankamai aiškiai nurodyta, kaip bus pasiektas skurdo mažinimo tikslas, ir trūksta tinkamų priemonių socialinei įtraukčiai skatinti (14). Šalys, gaunančios specialią paramą iš Europos Komisijos, Europos Centrinio Banko ar Tarptautinio valiutos fondo, neprivalo pateikti konkrečių nacionalinių reformų programų (15): jos turi atsiskaityti tik pagal savo susitarimo memorandumą, tačiau juose nenumatytos skurdo ir socialinės atskirties mažinimo priemonės.

2.10 2010 m. priimtoje rezoliucijoje Europos Parlamentas (16) ragina valstybes nares įvesti sistemas, kuriomis būtų garantuojamos minimalios pajamos, lygios 60 proc. nacionalinių disponuojamų pajamų medianos, ir prašo ES pateikti ryžtingesnių rekomendacijų, o 2011 m. paskelbtoje rezoliucijoje (17) Europos Parlamentas primygtinai prašo Komisijos pradėti konsultacijas dėl galimybės inicijuoti teisės aktą dėl pakakamų minimalių pajamų.

3. Skurdas, socialinė atskirtis ir nedarbas Europos Sąjungoje

3.1 EESRK pripažįsta, kad skurdas yra žmogaus teisių pažeidimas, todėl juo labiau būtina imtis papildomų veiksmų siekiant įgyvendinti tikslus, nustatytus Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnio 3 punkte, ir laikosi nuomonės, kad nepritekliaus pašalinimas yra visos Europos mastu siektinas uždavinys.

3.2 Daugelyje šalių (18) neįgyvendintos struktūrinės reformos ir nuo 2008 m. tebesitęsianti krizė padidino skurdo ir socialinės bei profesinės atskirties riziką: naujausi Eurostato duomenys (19) patvirtina, kad 24,2 proc. (t. y. 119,7 mln.) Europos Sąjungos gyventojų yra iškilusi skurdo arba socialinės atskirties rizika (20). 2011 m. šis rodiklis pakilo 19-oje valstybių narių, o 2008–2011 m. laikotarpiu skurdą arba socialinę atskirtį patiriančių žmonių skaičius padidėjo 4 mln. Nuo 2008 m. pablogėjo ir trys rodikliai, sudarantys „skurdo ar socialinės atskirties riziką“: 17 proc. gyventojų kyla skurdo rizika, 9 proc. patiria didžiulį materialinį nepriteklių ir 10 proc. asmenų priklauso žemo užimtumo namų ūkiams). Daugelyje šalių neturtingieji dar labiau skursta (21).

3.3 Vaikai (iki 18 metų amžiaus) yra viena iš visuomenės grupių, kurioms skurdo ar socialinės atskirties rizika kyla dažniau nei kitiems gyventojams (22). Jų yra 27,1 proc. Kai kuriose šalyse skurdas gresia santykinai didelei daliai vyresnių nei 65 metų amžiaus asmenų (23).

3.4 Visose valstybėse narėse didėja tiek vidiniai, tiek ir tarpvalstybiniai ir tarpregioniniai pajamų lygio skirtumai ir socialinė nelygybė; jie dar labiau paaštrėjo krizės sąlygomis (24). Be to, visuomenės grupės, kurios dar prieš krizę buvo nepalankioje padėtyje, tampa dar labiau pažeidžiamos (25).

3.5 Krizė išryškino naujas skurdo formas, pavyzdžiui, benamystę, energetinį skurdą, finansinę atskirtį (negalėjimą pasinaudoti pagrindinėmis bankų paslaugomis ar gauti paskolos) ar pernelyg didelį namų ūkių įsiskolinimą; be to, įvairių rūšių socialinė rizika dažniau iškyla moterims nei vyrams. Be to, pažeidžiamiausios visuomenės grupės, pavyzdžiui, vyresnio amžiaus asmenys (ypač labai senyvo amžiaus asmenys ir pagyvenusios moterys), neįgalieji, sunkiomis lėtinėmis ligomis sergantys asmenys, nepilnos šeimos, mažas pajamos gaunantys namų ūkiai, taip pat imigrantai ir kai kurios etninės mažumos, pavyzdžiui, romai, patiria neproporcingai didelį įvairių rūšių nepriteklių.

3.6 Užimtumo ir socialinė padėtis Europos Sąjungoje yra kritinė. Nedarbo lygis nuolat didėja: 2013 m. sausio mėn. darbo neturėjo 26,2 mln. žmonių, t. y. 10,8 proc. darbingo amžiaus Sąjungos gyventojų (euro zonoje – 19 mln. žmonių, t. y. 11,9 proc. darbingo amžiaus gyventojų); didelį susirūpinimą kelia namų ūkių ekonominė padėtis (26). Visoje Europos Sąjungoje jaunimo nedarbas pasiekė rekordinį lygį: darbo neturi 23,6 proc. darbingo amžiaus jaunuolių ir ryškėja tendencija, kad jaunimas tokioje padėtyje būna vis ilgiau ir ilgiau.

3.7 EESRK labai susirūpinęs dėl didėjančio skurstančių dirbančiųjų skaičiaus, kurį visų pirma lemia plintantys nenuolatiniai darbo santykiai ir mažas darbo užmokestis. 2011 m. 8,9 proc. darbuotojų gyveno žemiau skurdo ribos ir jie sudarė trečdalį visų darbingo amžiaus suaugusiųjų, kuriems kyla skurdo rizika (27).

4. Bendrosios pastabos

4.1 EESRK išdėstė savo poziciją dėl klausimų, kurie yra tiesiogiai arba netiesiogiai susiję su minimaliomis pajamomis ir skurdu, ir įvairiose nuomonėse pateikė atitinkamas rekomendacijas (28). Atsižvelgiant į neigiamą krizės poveikį, šiandieną kaip niekad aktualios 1989 m. Komiteto pateiktos pastabos ir rekomendacijos (29). Visų pirma jis pritaria Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi planui, nes mano, kad atviras koordinavimo metodas ir horizontalioji išlyga gali padėti užtikrinti minimalias pajamas ir kovoti su skurdu bei socialine atskirtimi.

4.2 Būtinybė skubiai sukurti minimalių pajamų sistemą buvo pabrėžta viešame klausyme (30), kurį EESRK organizavo rengdamas nuomonę ir kuriame susirinkę ekspertai ir visuomenės veikėjai svarstė, kaip patobulinti skurdo įvertinimo metodus ir kokius sunkumus reikia įveikti siekiant sukurti Europos minimalių pajamų sistemą.

4.3 Skurdas (31) ir socialinė atskirtis yra daugialypio pobūdžio, todėl būtina stiprinti Europos valdymo socialinį aspektą: socialiniu požiūriu tvari makroekonominė politika yra būtina išankstinė sąlyga krizei įveikti ir visuomenės sanglaudai užtikrinti. Nuolatinis skurdas ir atskirtis kenkia ekonomikai, nes mažėja disponuojamos pajamos ir paklausa, silpnėja konkurencingumas ir varžomas nacionalinis biudžetas.

4.4 Šiuo požiūriu EESRK yra įsitikinęs, kad reikia iš naujo persvarstyti prioritetus ir politiką, ypač pinigų politiką, įskaitant Stabilumo ir augimo paktą, konkurencijos ir užsienio prekybos, biudžeto bei mokesčių politiką.

4.5 EESRK teigiamai vertina 2013 m. vasario 20 d. atnaujintą socialinių investicijų dokumentų rinkinį (32), kuriame valstybės narės raginamos sukurti veiksmingą ir tinkamą pajamų rėmimą, atsižvelgiant į vietos, regionų ir nacionaliniu lygmeniu įvertintus socialinius poreikius, ir nustatyti orientacinius biudžetus, pagrįstus prekių ir paslaugų sąrašu, kad tam tikro dydžio ir sudėties šeima galėtų gyventi pakankamai gerai, kartu įvertinant atitinkamas mėnesio ar metines išlaidas.

4.6 EESRK primygtinai ragina Komisiją greičiau ištesėti duotą pažadą (33), t. y. remti valstybių narių veiklą ir šiuo tikslu vykdyti aktyvios įtraukties skatinimo reformų stebėseną, parengti orientacinių biudžetų sudarymo metodiką ir stebėti paramos pajamoms (pajamų rėmimo) adekvatumą, remdamasi minėtais orientaciniais biudžetais, kai jie bus parengti bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis.

4.7 EESRK yra tvirtai įsitikinęs, kad geriausias būdas sumažinti skurdą ir išvengti socialinės atskirties – atgaivinti ekonomikos augimą, padidinti konkurencingumą ir kurti palankias veiklos sąlygas Europos įmonėms (įskaitant, pavyzdžiui, pernelyg didelės administracinės naštos šalinimą ir galimybių gauti finansavimą užtikrinimą), kad jos galėtų plėstis ir kurti darbo vietas atitinkamų įgūdžių turintiems žmonėms.

4.8 Komitetas pabrėžia, kad būtina ypatingą dėmesį skirti mokymosi visą gyvenimą programoms, nes tai viena iš pagrindinių kovos su skurdu ir socialine atskirtimi priemonių, skatinanti užimtumą ir galimybę įgyti žinių bei patekti į darbo rinką. Svarbu didinti mokymosi visą gyvenimą programų dalyvių skaičių, įskaitant darbuotojų, bedarbių ir pažeidžiamų socialinių grupių, ir tobulinti profesines kvalifikacijas bei įgyti naujų įgūdžių, kurie gali padėti greičiau integruotis į darbo rinką, padidinti našumą ir padėti žmonėms gauti geresnį darbą.

4.9 EESRK pritaria integruotam požiūriui į socialinį verslumą, pagal kurį skiriamas didesnis finansavimas Europos socialinio verslumo fondui ir šioje srityje gerinama teisinė ir administracinė aplinka siekiant skatinti socialinės ekonomikos įmones, kurios, būdamos ekonomikos augimo, inovacijų ir užimtumo centrai, gali spręsti atskirties problemas.

4.10 EESRK palankiai vertina neseniai paskelbtą rekomendaciją dėl vaikų skurdo (34), tačiau apgailestauja, kad tokiam dideliam skaičiui nuolat kylanti jų skurdo rizika, kuri perduodama iš kartos į kartą, parodo šiuo metu įgyvendinamos politikos trūkumus.

4.11 EESRK su nerimu konstatuoja, kad strategijoje „Europa 2020“ nustatytas skurdo ir socialinės atskirties mažinimo tikslas (skurstančiųjų skaičių Sąjungoje iki 2020 m. sumažinti 20 mln.) nebus pasiektas.

4.12 EESRK jau anksčiau yra nurodęs, kad pilietinės visuomenės dalyvavimo nacionalinių reformų programų rengimo procese lygis įvairiose valstybėse narėse labai skiriasi, o kai kuriose jai praktiškai nesudaromos galimybės dalyvauti (35).

4.13 Atnaujintų duomenų apie pajamas ir gyvenimo sąlygas trūkumas trukdo įgyvendinti strategiją „Europa 2020“.

5. Minimalių pajamų vaidmuo šalinant skurdą ir užtikrinant socialinę integraciją

5.1 EESRK supranta, kad suteikti Europos Sąjungai konkretų pagrindinį vaidmenį garantuojant minimalių pajamų apsaugą būtų išskirtinai sudėtingas politinis uždavinys atsižvelgiant į labai skirtingą valstybių narių ekonominę padėtį, minimalių pajamų sistemą (36) ir socialinės apsaugos struktūrą, taip pat į subsidiarumo principą, įvairiausias teises ir pareigas, susijusias su apsauga garantuojant minimalias pajamas, ir sudėtingą sąveika tarp, viena vertus, politikos ir jos rezultatų ir, kita vertus, „solidarumo“ sampratos Sąjungoje.

5.2 Nepaisant to, EESRK mano, kad reikia įvesti minimalių pajamų sistemas ir sustiprinti jau veikiančias, nes praėjus 22 metams po rekomendacijos 92/441/EEB paskelbimo dar ne visos valstybės narės užtikrino galimybę visur ir visapusiškai jomis pasinaudoti ir tinkamą veikimą, o valstybių narių bendri tikslai skurdo ir socialinės atskirties mažinimo srityje smarkiai atsilieka nuo strategijoje „Europa 2020“ nurodyto tikslo (37).

5.3 Atsižvelgdamas į skurdo ir ekonomikos sąveiką, EESRK pabrėžia, kad minimalių pajamų sistemos turi stabilizavimo priemonės potencialą: gali sušvelninti socialinius krizės padarinius ir kartu padaryti priešciklinį poveikį ir suteikti papildomų išteklių paklausai vidaus rinkoje didinti.

5.4 EESRK labai nuogąstauja, kad minimalių pajamų sistemos, kurių taikymo sritis, visuotinumas ir veiksmingumas daugelyje valstybių narių labai skiriasi, nesugebės pakankamai sumažinti skurdo, ir yra susirūpinęs dėl to, kad tokių sistemų nenaudojimas bus dar didesnis tokio veiksmingumo išbandymas (38).

5.5 EESRK palankiai vertina kai kuriuos teigiamus rezultatus, pasiektus taikant atviro koordinavimo metodą socialinėje srityje, tačiau apgailestauja, kad taikomos priemonės ir sistemos nebuvo išsamiai ištirtos, o pasiekta pažanga sprendžiant skurdo ir socialinės atskirties problemas yra ribota.

5.6 EESRK teigiamai vertina tai, kad papildomai prie atviro koordinavimo metodo socialinės politikos srityje būtų priimta ES direktyva, kuri įpareigotų visas valstybes nares įvesti minimalių pajamų sistemas, leistų užtikrinti didesnį jau veikiančių sistemų veiksmingumą atsižvelgiant į skirtingas nacionalines sąlygas ir taip pasiųsti stiprų signalą dėl Europos socialinio ramsčio.

5.7 Siūlomoje direktyvoje reikėtų nustatyti standartus ir bendrus rodiklius, pateikti metodiką jos įgyvendinimo stebėsenai ir sudaryti sąlygas socialinių partnerių, paramos gavėjų ir kitų suinteresuotųjų subjektų dalyvavimui nacionalinių minimalių pajamų sistemų kūrimo arba reformos įgyvendinimo procese.

5.8 EESRK laikosi nuomonės, kad, įgyvendinant dabartines strategijas ir naudojant esamas priemones bei sistemas, biudžeto ir makroekonominė politika kaip būtinoji sąlyga siekiant sustiprinti solidarumą ir socialinę sanglaudą skirtingose valstybėse narėse ir tarp jų, taip pat turi padėti siekti socialinių investicijų tikslų, numatytų strategijoje „Europa 2020“.

5.9 EESRK yra įsitikinęs, kad Europos Sąjungos pastangos gerinti apsaugą garantuojant minimalias pajamas turi padėti valstybėms narėms – visų pirma toms, kuriose toks poreikis yra opiausias – atverti savo rinkas ir taikyti veiksmingą makroekonominę politiką, taip pat veiksmingiau ir tikslingiau naudotis esamais fondais ir nedelsiant išnagrinėti galimybes, kaip padidinti reikiamus išteklius.

5.10 EESRK primena, kad nors minimalių pajamų sistemos neabejotinai yra tiesiogiai susijusios su socialinės apsaugos ir išmokų sistemomis, jos neturėtų tapti priklausomos nuo pastarųjų, todėl Komitetas pakartoja sąlygas, nustatytas 1989 m. (39) Siekiant šio tikslo minimalių pajamų sistemas turėtų papildyti bendroji politika ir tikslinės priemonės, pavyzdžiui, aktyvi darbo rinkos politika, skirta padėti darbo neturintiems žmonėms grįžti į darbo rinką, įdarbinimo tarnybos, išmokų administravimas ir darbo rinkos programos, pavyzdžiui, profesinis mokymas ir darbo vietų kūrimas, paremtas tinkamomis aktyvinimo strategijomis, kad darbo ieškantys asmenys turėtų daugiau galimybių jį rasti. Labai svarbios ir veiksmingai veikiančios darbo rinkos institucijos, sveikatos priežiūros ir būsto politika, taip pat įperkamos, prieinamos ir kokybiškos viešosios paslaugos.

2013 m. gruodžio 10 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Henri MALOSSE

(1) Regionų komiteto nuomonė „Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi planas“, OL C 166, 2011 6 7, p. 18. Žr. p. 19, 7 punktą.

(2) „ATD Ketvirtasis pasaulis“ (ang. ATD Fourth World), Europos kovos su skurdu asociacijų tinklas (EAPN), Europos nacionalinių asociacijų, dirbančių su benamiais, federacija (FEANTSA), organizacijos Emmaüs Europos skyrius ir kt.

(3) 2011 m. lapkričio 15 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi plano (2011/2052/INI) OL C 153E, 2013 5 31, p. 57–78.

(4) Kitos politikos priemonės yra tokios: a) visuotinės bazinės pajamos arba bazinių pajamų garantija – nuolatinė iš anksto nustatyto dydžio išmoka reguliariai mokama suaugusiems piliečiams nepriklausomai nuo jų ekonominės ir (arba) socialinės padėties ar galimybių dirbti, ir b) neigiamas pajamų mokestis, grindžiamas ribinio mokesčių tarifo koncepcija.

(5) Hugh Frazer ir Eric Marlier, „Minimalių pajamų sistemos ES valstybėse narėse. Suvestinė ataskaita. Europos Sąjungos nacionalinių nepriklausomų socialinės įtraukties ekspertų tinklas“ (angl. Minimum Income Schemes Across EU Member States, Synthesis Report, EU Network of National Independent Experts on Social Inclusion), Europos Komisija, Užimtumo, socialinių reikalų ir lygių galimybių generalinis direktoratas, 2009 m. spalio mėn.

(6) Europos Bendrijų Komisija, Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartija, Liuksemburgas, Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuras, 1990 m.

(7) 1992 m. birželio 24 d. Tarybos rekomendacija 92/441/EEB dėl pakankamų pajamų ir socialinės paramos socialinės apsaugos sistemose bendrų kriterijų, OL L 245, 1992 8 26, p. 46–48.

(8) 2008 m. spalio 3 d. Komisijos rekomendacija dėl iš darbo rinkos išstumtų asmenų aktyvios įtraukties (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 5737), OL L 307, 2008 11 18, p. 11–14.

(9) „2020 m. Europa. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“, COM(2010) 2020 final, 2010 3 3, Briuselis.

(10) Visi kartu šie trys rodikliai apibrėžia bendrą tikslinę visuomenės grupę, „kuriai gresia skurdas ir atskirtis“, o tai reiškia, kad kiekvienas, kuris atitinka bent vieną iš šių kriterijų yra priskiriamas šiai grupei ir tai padaroma tik vieną kartą.

(11) Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi planas. Europos socialinės ir teritorinės sanglaudos bendroji programa“ (COM(2011) 758 final) OL C 248, 2011 8 25, p. 130–134.

(12) Užimtumo, švietimo, klimato kaitos bei mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros srityse tikslai nustatyti procentine išraiška, todėl valstybės narės gali pasiekti vienodus tikslinius rodiklius, nurodytus procentais.

(13) Komisijos ataskaita „Užimtumo ir socialinės tendencijos Europoje“, 2012 m.

(14) Hugh Frazer ir Eric Marlier. 2011 m. „Pažangos siekiant strategijoje „Europa 2020“ numatytų socialinės įtraukties tikslų įvertinimas. Pagrindinės išvados ir pasiūlymai dėl tolesnių veiksmų“ (angl. Assessment of Progress towards the Europe 2020 social inclusion objectives: Main Findings and Suggestions on the Way Forward), Nacionalinių ekspertų socialinės įtraukties ES klausimais tinklas, Briuselis, Europos Komisija.

(15) Europos Komisija, Nacionalinių reformų programų gairės (angl. Guidance for the National Reform Programmes), 2012 m. sausio 18 d.

(16) 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl minimalių pajamų vaidmens kovojant su skurdu ir skatinant įtraukties principais grindžiamą visuomenę Europoje (2010/2039(INI)), OL C 70E, 2012 3 8, p. 8–18.

(17) Žr. 3 išnašą.

(18) Komisijos tarnybų darbo dokumentas „Demografinių ir socialinių tendencijų įrodymai. Socialinės politikos indėlis užimtumo, įtraukties ir ekonomikos srityse“ (angl. Evidence on Demographic and Social Trends: Social Policies' Contribution to Inclusion, Employment and the Economy) SWD(2013) 38 final, pirmoji dalis.

(19) Eurostatas, 2013 m. Pagrindiniai rodikliai t2020_50, t2020_51, t2020_52, t2020_53, atnaujinti 2013 m. spalio 3 d.

(20) Didžiausia procentinė dalis užfiksuota Bulgarijoje (49 proc.), Rumunijoje ir Latvijoje (abiejose 40 proc.), Lietuvoje (33 proc.), Graikijoje ir Vengrijoje (abiejose 31 proc.) ir Italijoje (28,2 proc.).

(21) Europos Komisija „Socialinė Europa: dabartiniai uždaviniai ir tolesni veiksmai. Socialinės apsaugos komiteto metinė ataskaita“ (angl. Social Europe: Current Challenges and the Way Forward, Annual Report of the Social Protection Committee), (2012 m.).

(22) Žr. 18 išnašą.

(23) Ten pat.

(24) Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC), Europos profesinių sąjungų institutas (ETUI) „Dirbančiosios Europos įvertinimas“ (angl. Benchmarking Working Europe), 2013 m.

(25) Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondas (EUROFOUND) „Gyvenimo kokybė Europoje: krizės poveikis. Trečiasis gyvenimo kokybės Europoje tyrimas (angl. Quality of Life in Europe: Impacts of the Crisis, 3rd European Quality of Life Survey), Liuksemburgas, 2012 m.

(26) Europos Komisija „ES užimtumo ir socialinės padėties ketvirčio apžvalga“ (pranc. Revue trimestrielle sur l'emploi et la situation sociale dans l'UE), 2013 m. kovo mėn.

(27) Žr. 21 išnašą.

(28) Žr. OL C 44, 2011 2 11, p. 23–27; OL C 166, 2011 6 7, p. 18–22; OL C 24, 2012 1 28, p. 35–39; OL C 318, 2009 12 23, p. 52–56; OL C 48, 2011 2 15, p. 57–64; OL C 44, 2011 2 11, p. 90–98; OL C 44, 2011 2 11, p. 34–39; OL C 318, 2011 10 29, p. 43–49; OL C 132, 2011 5 3, p. 26–38; OL C 128, 2010 5 18, p. 10–17.

(29) OL C 221, 1989 8 28, p. 10–15.

(30) 2013 m. gegužės 28 d., http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.fr.events-and-activities-european-minimum-income.

(31) Skurdo rizikos ir socialinės atskirties rodiklį sudaro trys parametrai: skurdo rizika, didžiulis materialinis nepriteklius ir labai žemas užimtumas.

(32) 2013 m. vasario 20 d. Komisijos komunikatas COM(2013) 83 „Socialinės investicijos į augimą ir socialinę sanglaudą, visų pirma naudojant 2014–2020 m. Europos socialinio fondo lėšas“, prancūziškai dokumento versijai taikomas 2013 m. liepos 2 d. klaidų atitaisymas COM(2013) 83 final/2. Socialinių investicijų dokumentų rinkinyje taip pat pateikta rekomendacija „Investicijos į vaikus“ (C(2013) 778 final), darbo dokumentai „Ilgalaikė priežiūra senėjančioje visuomenėje. Uždaviniai ir politinės galimybės“, „Investicijos į sveikatą“ , „Ataskaita dėl tolesnių valstybių narių veiksmų vykdant 2008 m. Europos Komisijos rekomendaciją dėl iš darbo rinkos išstumtų asmenų aktyvios įtraukties. Socialinių investicijų metodas“ ir „Trečioji dvimetė ataskaita dėl visuotinės svarbos socialinių paslaugų“ .

(33) Komunikatas COM(2013) 83 final/2, 2.2 punktas.

(34) 2013 m. vasario 20 d. Komisijos rekomendacija „Investicijos į vaikus. Padėkime išsivaduoti iš nepalankios socialinės padėties“, OL L 59, 2013 3 2, p. 5–16

(35) EESRK „Pilietinės visuomenės dalyvavimas nacionalinėse reformų programose. Suvestinė ataskaita“, 2011 m. vasario 28 d., Briuselis.

(36) Išsamus aprašymas pateikiamas Hugh Frazer ir Eric Marlier., op. cit., 2009 m.

(37) Socialinės apsaugos komitetas, op. cit.

(38) SWD(2013) 39 final.

(39) Žr. 29 išnašoje nurodytą nuomonę.