Komisijos ataskaita Tarybai dėl avių ir ožkų elektroninio identifikavimo taikymo /* KOM/2007/0711 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 16.11.2007 KOM(2007) 711 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI dėl avių ir ožkų elektroninio identifikavimo taikymo TURINYS 1. Įvadas 3 1.1. Su avių ir ožkų elektroniniu identifikavimu susiję EB teisės aktai 4 1.2. Ataskaitos aprėptis 5 2. Elektroninio identifikavimo taikymo patirtis 5 2.1. Elektroninio identifikavimo sudėtinės dalys 5 2.2. Avių ir ožkų elektroninio identifikavimo sistemų eksploatacinės charakteristikos 6 2.2.1 Žymenys 6 2.2.2 Skaitytuvai 8 2.2.3 Duomenų perkėlimas iš skaitytuvų į duomenų apdorojimo priemones 9 2.2.4 Galutiniai naudotojai 10 2.3. Ekonominiai aspektai 11 2.4. Būsimi reikalavimai 12 3. Išvados 12 KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI dėl avių ir ožkų elektroninio identifikavimo taikymo 1. ĮVADAS Gyvulių (įskaitant avis ir ožkas) identifikavimo ir registravimo Bendrijos taisyklės nustatytos Tarybos direktyvoje 92/102/EEB dėl gyvūnų identifikavimo ir registravimo[1]. Tačiau su tam tikromis ligomis susijusi patirtis įrodė, kad Direktyva 92/102/EEB nėra visiškai patenkinamai įgyvendinama ir šią sritį dar reikia tobulinti. Galvijų sektoriuje buvo būtina nustatyti atskirų gyvūnų atsekamumo sąvoką, kuri padėtų apsaugoti vartotojus nuo užkrečiamos spongiforminės encefalopatijos (USE). Todėl buvo priimtas 1997 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 820/97, nustatantis galvijų identifikavimo ir registravimo sistemą ir jautienos bei jos produktų ženklinimą etiketėmis[2], o juo nustatyti reikalavimai įtvirtinti galiojančiame Reglamente (EB) Nr. 1760/2000[3]. 2001 m. snukio ir nagų ligos epidemijos patirtis įrodė, kad būtina nustatyti šio sektoriaus reikalavimus atitinkančią avių atsekamumo sistemą. Dabar avys ir ožkos identifikuojamos pagal 2003 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 21/2004, nustatantį avių ir ožkų identifikavimo bei registravimo sistemą[4]. Sistemą sudaro keturios pagrindinės dalys: žymenys, ūkių registrai, pervežimo dokumentai ir kompiuterinės duomenų bazės. Kadangi žinoma, jog smulkiuosius atrajotojus tvarkyti sudėtinga, nes per trumpą laiką sunku nuskaityti didelio skaičiaus gyvūnų individualius kodus iš ausų įsagų ar tatuiruočių, tikimasi, kad elektroniniai atsakikliai padės automatiškai nuskaityti individualius gyvūnų kodus ir perkelti juos tiesiai į duomenų apdorojimo sistemas. Nuo 2008 m. sausio 1 d. elektroninis identifikavimas turėtų būti privalomas. Reglamento 9 straipsnio 4 dalyje reikalaujama, kad Komisija teiktų Tarybai elektroninio identifikavimo sistemos taikymo ataskaitas ir tinkamus pasiūlymus, kuriais būtų patvirtinta arba pakeista privalomojo elektroninio identifikavimo taikymo data. Remiantis valstybių narių pateiktos informacijos vertinimu, šioje ataskaitoje apžvelgiama esama padėtis ir pateikiamos išvados, ar perspektyvu ir tinkama taikyti privalomąjį avių ir ožkų elektroninį identifikavimą ES nuo 2008 m. sausio 1 d., ir ar reikėtų atnaujinti techninius reglamento aspektus. Prie ataskaitos pridedamas pasiūlymas. 1.1. Su avių ir ožkų elektroniniu identifikavimu susiję EB teisės aktai Siekiant užtikrinti individualų avių ir ožkų atsekamumą per visą jų gyvenimą, Tarybos reglamentu (EB) Nr. 21/2004 įtvirtintos avių ir ožkų identifikavimo ir registravimo Bendrijos taisyklės. Šį reglamentą numatyta įgyvendinti dviem etapais. Per pirmąjį etapą visi po 2005 m. liepos 9 d. gimę gyvūnai turėjo būti identifikuojami matomu ausies įsagu ir antruoju žymeniu, paženklintu tuo pačiu kodu. Antrasis žymuo galėjo būti antras ausies įsagas, elektroninis žymuo ir, tam tikromis sąlygomis, tatuiruotė arba žymė ant čiurnos. Per antrąjį etapą Reglamente numatyta susieti individualius gyvūnų kodus ir pervežimo informaciją. Nuostata, kad pervežimo dokumentuose ir ūkių registruose turi būti registruojami individualūs gyvūnų kodai, yra susijusi su elektroninės sistemos taikymo pradžios data (Reglamento (EB) Nr. 21/2004 priedo B.2 ir C.2 punktai). Iki šios datos pervežimo dokumentuose ir ūkių registruose nurodomas tik gyvūnų skaičius, o jų individualūs kodai nenurodomi. Elektroniniam identifikavimui taikyti Komisija priėmė Sprendimą 2006/968/EB, įgyvendinantį Tarybos reglamento (EB) Nr. 21/2004 nuostatas dėl avių ir ožkų elektroninio identifikavimo gairių ir procedūrų[5]. Šiomis gairėmis grindžiama įvairių gamintojų prietaisų suderinamumas ir elektroninių žymenų tvirtinimas. Reglamente (EB) Nr. 21/2004 nustatytos šios leidžiančios nukrypti nuostatos: - valstybės narės, kuriose iš viso yra mažiau negu 600 000 avių ir ožkų, privalomojo elektroninio identifikavimo gali netaikyti gyvūnams, kuriais Bendrijoje neprekiaujama; - valstybės narės gali leisti taikyti supaprastintą siuntos identifikavimo sistemą skersti ketinamiems jaunesniems nei 12 mėn. gyvūnams, kuriais nenumatoma prekiauti Bendrijoje ar kurių nenumatoma eksportuoti į trečiąsias šalis. Ši leidžianti nukrypti nuostata šiuo metu taikoma 10 valstybių narių. 1.2. Ataskaitos aprėptis Rengdama šią ataskaitą Komisija paprašė valstybes nares suteikti informacijos apie jų patirtį, sukauptą savanoriškai arba pagal bandomuosius projektus taikant elektroninio identifikavimo sistemą. Komisija gavo Kipro, Prancūzijos, Vokietijos, Italijos, Nyderlandų, Portugalijos, Ispanijos ir Jungtinės Karalystės informaciją. Todėl ši ataskaita daugiausia pagrįsta patirties taikant elektroninį identifikavimą sukaupusių valstybių narių duomenimis. Be naujausios valstybių narių informacijos Komisija taip pat atsižvelgė į 1998– 2001 m. Komisijos įgyvendinto didelio masto gyvulių elektroninio identifikavimo projekto (IDEA – Identification Electronique des Animaux ) rezultatus. Valstybių narių tyrimais ir bandomaisiais projektais buvo siekiama skirtingų mokslo tikslų ir atliekama įvairių sričių tyrimų – nuo mokslo laboratorijų eksperimentų iki bandymų vietoje. Todėl rezultatus ne visada įmanoma palyginti. Šioje ataskaitoje jie apibendrinami. 2. ELEKTRONINIO IDENTIFIKAVIMO TAIKYMO PATIRTIS 2.1. Elektroninio identifikavimo sudėtinės dalys Elektroninis gyvūnų identifikavimas pagrįstas radijo dažninio atpažinimo (RFID) technologija, veikiančia labai žemais dažniais ir labai trumpu atstumu. Elektroniniu žymeniu vadinamas atsakiklis – pasyvus, duomenis tik skaitantis prietaisas, kuriame neįmontuotas elektros energijos šaltinis. Identifikavimo kodą galima nuskaityti tik tada, kai atsakiklį įjungia skaitytuvo siunčiamas signalas. Atsakiklis reaguoja į šį signalą siųsdamas informacijos telegramą, kurioje nurodomas gyvūno identifikavimo kodas. Atsakiklių ir skaitytuvų ryšiai vykdomi vienu iš dviejų duomenų perdavimo protokolų (pusiau dupleksiniu (HDX) ir visiškai dupleksiniu (FDX-B)). Perdavęs informacijos telegramą atsakiklis vėl veikia visiškai pasyviu režimu tol, kol jo vėl neįjungia skaitytuvas. Siekiant užtikrinti tinkamą įvairių gamintojų atsakiklių ir skaitytuvų sąveiką, buvo parengti ir 1996 m. paskelbti du ISO standartai (11784 ir 11785). ISO standartai pripažįstami ir taikomi tarptautiniu mastu, todėl jie nurodyti Reglamente (EB) Nr. 21/2004. Tarptautinis gyvulių apskaitos komitetas (ICAR) nustatė bandomąsias procedūras, skirtas atsakiklių ir skaitytuvų atitikčiai galiojantiems ISO standartams tikrinti. Šios procedūros paskelbtos Tarptautiniame apskaitos praktikos susitarime[6], nuoroda į kurį pateikiama Sprendime 2006/968/EB. Elektroninio identifikavimo privalumas – elektroniniu būdu nuskaitomi individualūs gyvūnų kodai gali būti perduodami tiesiai į duomenų apdorojimo sistemas . Todėl individualius avių ir ožkų kodus galima susieti su pervežimo informacija, nes šių rūšių gyvūnai paprastai pervežami didelėmis bandomis ir dažnai surenkami keliais etapais turgavietėse ir surinkimo centruose. 2.2. Avių ir ožkų elektroninio identifikavimo sistemų eksploatacinės charakteristikos 2.2.1 Žymenys Reglamente (EB) Nr. 21/2004 aiškiai kalbama apie elektroninių ausų įsagų ir atrajotojų boliusų (piliulių) naudojimą. Šiuos du žymenų tipus galima apibrėžti taip: ( elektroninis ausies įsagas – tam tikrame korpuse įtaisytas atsakiklis, skirtas būti stacionariai tvirtinamas prie gyvūno ausies; ( atrajotojų boliusai (piliulės) – specialioje sunkioje talpoje (pvz., iš keramikos) įtaisytas atsakiklis, įvedamas atrajotojui oraliniu būdu ir visam laikui liekantis (dėl savo svorio, formos ir dydžio) prieskrandyje. Elektroniniai ausies įsagai Elektroninį ausies įsagą galima įsegti jauniems gyvūnams (paprastai jie segami naujagimiams ėriukams). Norint tinkamai įsegti žymenį, nebūtina daug techninių žinių. Naudojant ausies įsagus, pasitaiko ausų uždegimų atvejų. Valstybės narės pranešė, kad uždegimų ir (arba) infekcijų atsiradimui turi įtakos ausies įsago tipas, gyvūnų amžius, rūšis ir veislė bei ženklinimo metų laikas. Paprastai ausų įsagų (tiek elektroninių, tiek tradicinių) pametama daugiau nei boliusų. Įprastomis sąlygomis pametama apie 5 % įsagų, o išimtinėmis sąlygomis, ganant ožkas ir avis krūmynuose, prarandama iki 14 % įsagų. Galima pamatyti, ar gyvūnas paženklintas įsagu, o jei kodą perskaityti sunku – nešiojamą skaitytuvą galima priartinti prie pat žymens. Vis dar įmanoma nesąžininga su ausų įsagais susijusi veikla, pvz., juos galima pakeisti. Skerdžiant gyvūnus, įsagai lengvai pašalinami. Atrajotojų boliusai (piliulės) Boliusai talpinami tinklainyje – po gimimo susiformuojančioje prieskrandžio dalyje. Todėl boliusus galima naudoti tik nuo tam tikro amžiaus. Rinkoje siūloma specialių mažų boliusų. Pranešama, kad 3 savaičių ar vyresniems gyvūnams patalpintų boliusų prarandama nedaug. Remiantis naujais leidiniais ir valstybių narių patirtimi, naudojant gyvūno amžiui ir svoriui tinkamo tipo (dydžio, svorio) boliusus, gali būti prarandama mažiau nei 0,1 % boliusų. Boliusai kur kas tinkamesni žymenys visų pirma tokiomis valdymo sąlygomis, kai paprastai pametama daug ausų įsagų (pvz., ganant gyvūnus krūmynuose). Boliusus įvesti gali tinkamai išmokyti asmenys. Iš išorės neįmanoma patikrinti, ar gyvūno prieskrandyje yra boliusas – tam būtina turėti RFID skaitytuvą. Jei gyvūno, kuriam buvo įvestas boliusas, duomenys nenuskaitomi, neįmanoma nustatyti, ar boliusas buvo pamestas, ar nustojo veikęs. Beveik neįmanoma nesąžiningai pakeisti gyvūno tapatybę ir to daryti bet kuriuo atveju neverta, nes gyvūno vertė neatitinka intervencijos išlaidų. Tinkamai išmokius darbuotojus, boliusus galima lengvai išimti rankiniu būdu skerdyklose. Šiuo metu kuriami techniniai automatinio boliusų išėmimo skerdžiant gyvūnus sprendimai. Reglamente Nr. 21/2004 nenurodyta kitų oficialių avių ir ožkų žymenų. Tačiau kai kurios valstybės narės pranešė turinčios patirties taikant šių tipų identifikavimo priemones: ( įšvirkščiamasis atsakiklis – nedidelis atsakiklis biologiškai tinkamos ir neporėtos medžiagos, pvz., stiklo, kapsulėje, kurią galima implantuoti į gyvūno kūno įšvirkščiant; ( elektroninė žymė ant čiurnos – atsakiklis plastiko kapsulėje, tvirtinamas ant gyvūno čiurnos. Įšvirkščiamasis atsakiklis Įšvirkščiamojo atsakiklio privalumas – jis gali būti įšvirkščiamas labai jauniems gyvūnams, tačiau kol kas neaišku, į kurią kūno dalį jį įšvirkšti geriausia (pvz., pilvo ertmę, kaudalinę raukšlę, tarpą tarp nagų, riešo sąnario sritį). Įšvirkštimas – sudėtingesnis procesas, kuriam reikia specialių įgūdžių ir nuo kurio priklauso, ar atsakiklis bus implantuotas patikimai. Sudėtingos kai kurių atsakiklių paviršiaus dangos užtikrina, kad kapsulė greitai taptų sandari ir atsakiklis nepatektų į kitą kūno dalį. Įšvirkščiamasis atsakiklis nematomas iš išorės. Jei gyvūno, kuriam buvo įšvirkštas atsakiklis, duomenys nenuskaitomi, neįmanoma nustatyti, ar atsakiklis buvo pamestas, ar nustojo veikęs. Įšvirkščiamojo atsakiklio neverta šalinti iš gyvo gyvūno, nes gyvūno vertė neatitinka intervencijos išlaidų. Palyginti su kitais žymenimis, nedaug įšvirkščiamųjų atsakiklių pašalinama iš paskerstų gyvūnų, o automatinių šalinimo metodų dar nėra sukurta. Todėl, atsižvelgiant į įšvirkštimo vietą, rizika, kad įšvirkščiamieji atsakikliai pateks į maisto ir (arba) pašarų grandinę, didesnė, nei naudojant kitus elektroninius žymenis. Įšvirkščiamieji atsakikliai dažnai naudojami augintiniams ir arkliams identifikuoti. Elektroninė žymė ant čiurnos Neseniai pradėtas kurti alternatyvus elektroninio identifikavimo įsagas – atsakiklis, įtaisytas žymėje ant čiurnos (taip pat vadinamas „kojos raiščiu“). Praktinės šio tipo žymens naudojimo patirties nedaug. Iš esmės šiuo žymeniu galima ženklinti tik suaugusius gyvūnus, kurių čiurna pasiekė didžiausią skersmenį. Dėl to nevisada įmanoma paženklinti ėriukus per šešių mėnesių laikotarpį, nustatytą Reglamento (EB) Nr. 21/2004 4 straipsnio 1 dalyje. Šiuos žymenis paprasta naudoti. Nepranešta apie jokias jų sukeltas gyvūnų sveikatos problemas. Išorinis žymuo aiškiai matomas, bet, kita vertus, jį lengviau naudoti nesąžiningiems veiksmams ir jis mažiau atsparus atšiaurioms aplinkos sąlygoms. Šis identifikavimo būdas naudingas ūkiams, kuriuose reikia registruoti individualius gyvūnų kodus melžimo aikštelėse, tvarkyti. 2.2.2 Skaitytuvai Duomenų skaitymo veiksmingumui turi įtakos skaitytuvų ir žymenų eksploatacinės charakteristikos bei darbuotojų gebėjimas įrengti sistemą (parinkti antenos vietą, kanalų kabeliams teisti plotį, mikroprogramų sąranką) taip, kad ją kuo mažiau veiktų aplinkos trukdžiai ir būtų užtikrintos kuo geresnės įrenginių eksploatacinės charakteristikos. Atliekant kelis bandymus valstybėse narėse buvo pasiektas 100 % duomenų nuskaitomumo rezultatas. Kita vertus, taip pat buvo pranešta apie mažesnio nei 50 % nuskaitomumo atvejus. Be to, gali kilti bendro pobūdžio logistikos problemų, jei kartu laikomi elektroniniais ir ne elektroniniais žymenimis paženklinti gyvūnai. Įvertintos dviejų rūšių duomenų skaitymo galimybės: Statinis duomenų skaitymas Statinis duomenų skaitymas atliekamas skaitant vieno nejudančio (statiško) gyvūno duomenis (pvz., prie šėryklos ar koridoriuje) rankiniu skaitytuvu (taip pat vadinamu „nešiojamu“ arba „mobiliu“ skaitytuvu). Taip išvengiama perrašymo klaidų. Šiuo metu naudojami rankinių skaitytuvų modeliai suderinami su ūkių valdymo priemonėmis (pvz., svarstyklėmis), todėl gyvūnų produktyvumą galima nuolat kontroliuoti. Duomenų skaitymo veiksmingumas priklauso nuo fizinių antenos savybių (pvz., dydžio ir formos) ir akumuliatoriaus pakrovimo (kai kurių skaitytuvų skaitymo nuotolis mažėja, išsikraunant akumuliatoriui). Tačiau būtiną parduodamų prietaisų kokybę galima užtikrinti taikant Sprendimu 2006/968/EB nustatytą tvirtinimo procedūrą. Šiais skaitytuvais galima skaityti tik atskirų gyvūnų duomenis, dėl to, be abejo, sumažėja greitis. Todėl rankiniai skaitytuvai dažniausiai naudojami nedidelėse gyvūnų bandose. Be to, naudojant tokius skaitytuvus, lengva nustatyti ir atskirai identifikuoti gyvūnus, kurių duomenų skaitytuvas nenuskaito. Rankinius skaitytuvus dažniausiai paprasta naudoti ir tam nebūtina specialių techninių įgūdžių. Jie palyginti pigesni nei stacionarūs skaitytuvai. Tačiau kol kas tik brangesni modeliai atlieka sudėtingesnes funkcijas. Dinaminis duomenų skaitymas Taikant dinamines duomenų skaitymo sistemas, gyvūnai jud a koridoriumi, kuriame įrengta stacionaraus (nejudančio) skaitytuvo antena. Šiais skaitytuvais duomenis galima skaityti kur kas greičiau ir didesniu atstumu (realiomis sąlygomis – vienas gyvūnas per sekundę) nei rankiniais skaitytuvais. Stacionarūs skaitytuvai paprastai įrengiami kartu su automatine IT valdymo sistema. Gyvūnams, kurių duomenys nebuvo nuskaityti, nustatyti ir atskirti gali prireikti tinkamų konstrukcijų (pvz., automatinių vartų). Dinaminėms duomenų skaitymo sistemoms įrengti reikia laiko. Norint, kad stacionarus skaitytuvas kuo geriau skaitytų žymenų duomenis, reikia tinkamai nustatyti anteną. Naujesniuose modeliuose įdiegta automatinio nustatymo galimybė. Naujosios kartos skaitytuvų skaitymo našumui neturi įtakos nevienalytės sąlygos (skirtingi žymenų tipai). Be to, taikant tam tikrus techninius sprendimus stacionarius skaitytuvus galima be didelių pastangų pervežti ir įrengti skirtingose vietose. Stacionarius skaitytuvus galima lengvai sujungti su svarstyklėmis ar kitais įrenginiais (pvz., vartais) ir atskirti gyvūnus, kurių duomenys buvo nuskaityti, nuo kitų gyvūnų. Naudojant stacionarius skaitytuvus galima greitai sutvarkyti dideles gyvūnų bandas. Kadangi techniniu požiūriu stacionarūs skaitytuvai sudėtingi, be to, jie atlieka įvairias funkcijas ir jiems būdingos geresnės eksploatacinės charakteristikos, jų kaina didesnė nei rankinių. Šiuo metu RFID priemonių rinkoje galima įsigyti momentinių statinių skaitytuvų, sudėtingų, bet patogių naudotojui (veikia pagal principą „įjunk ir dirbk“ (angl. plug and play )). 2.2.3 Duomenų perkėlimas iš skaitytuvų į duomenų apdorojimo priemones Svarbus gyvūnų elektroninio identifikavimo privalumas – gyvūnų identifikavimo kodus galima nuskaityti tiesiai į duomenų apdorojimo sistemą (pvz., gyvūnų pervežimo ataskaitą ar bandos valdymo sistemą). Todėl keli projektai buvo skirti skaitytuvų ir asmeninių arba delninių kompiuterių jungtims bei duomenų perkėlimui į valdymo programinę įrangą ar pagrindinę duomenų bazę. Programuojamuose skaitytuvuose įrengta atminties talpa, kurioje galima saugoti nuskaitytus gyvūnų kodus. Vėliau atskirų gyvūnų duomenis galima perkelti iš šios atminties į asmeninį kompiuterį. Naudojant dinamines skaitymo sistemas, duomenims perkelti iš skaitytuvo į asmeninį kompiuterį būtinas pastovus ryšys. Jei laidinio ryšio priemonės netinka, tam tikrais atstumais, priklausančiais nuo belaidžio ryšio protokolo ir aplinkos, galima naudoti Bluetooth ir Wi-Fi technologijas. Pranešta, kad reikia tobulinti programuojamų skaitytuvų ir tolesnio duomenų apdorojimo programinės įrangos sąveiką. Naudojamą ūkių valdymo programinę įrangą reikėjo perprogramuoti, kad būtų galima kartu naudoti skaitytuvus ir prisijungti prie pagrindinių duomenų bazių. Tokio pobūdžio problemų kyla dažnai, nes ūkių valdymo programinė įranga saugoma autorių teisių ir todėl ją reikia perprogramuoti, norint padaryti bet kokius pakeitimus ir įkelti papildomos informacijos. Kol kas skaitytuvų išvesties duomenų formato nereglamentuoja jokie tarptautiniai ar ES standartai. ISO lygmeniu šiuo metu aptariami techniniai aspektai. 2.2.4 Galutiniai naudotojai Ūkiai Tinkamai išmokytiems naudotojams elektroninių ir tradicinių žymenų naudojimas skiriasi nedaug. Įrodyta, kad skaitytuvai naudingi, ir ūkių aprūpinimas kokybiškais skaitytuvais priklauso tik nuo jų kainos. Ūkininkai labiau linkę taikyti šią technologiją, jei RFID sistema patogi naudotojui ir tiesiogiai naudinga ūkio valdymui (sumažėja išlaidos, sutaupoma laiko, išvengiama klaidų). Tikriausiai ji bus dažniau taikoma ūkiuose, kuriuose naudojamos intensyvaus valdymo sistemos (pvz., melžiamų ožkų ūkiuose, veislynuose) ir nuolat registruojami individualūs gyvūnų produktyvumo duomenys (pvz., primilžis, atsivestų ėriukų skaičius). Gamintojai (RFID, ūkiams skirtos programinės įrangos) turėtų skirti daugiau dėmesio automatinių duomenų skaitymo priemonių integravimui į ūkiams skirtą programinę įrangą pagal nustatytus kriterijus. Norint taikyti elektroninį identifikavimą ūkiuose, reikia pagrindinių techninių žinių ir kompiuterių naudojimo įgūdžių. Valstybės narės pranešė, kad pradiniu elektroninio identifikavimo etapu svarbus vaidmuo tenka tinkamam mokymui. Kadangi avių pramonėje mažiau informacines technologijas išmanančių žmonių nei kitose žemės ūkio šakose, reikia apsvarstyti galimybes pavesti paslaugų teikėjams vykdyti elektroninį identifikavimą vietoje ūkininkų (pvz., atsakikliai galėtų būti skaitomi kraunant gyvūnus, o pervežimo informacija teikiama savininko vardu). Galimybė pranešti apie gyvūnų pervežimą nenaudojant elektroninio nuskaitymo ypač svarbi mažesniems ūkiams, nes taip galima techninės įrangos išlaidas apriboti išlaidomis žymenims, o nauda tolesniuose gamybos grandies etapuose nesumažėtų. Turgavietės ir surinkimo centrai Taikant elektroninį identifikavimą galima veiksmingai sekti atskirų gyvūnų judėjimą iš vienos turgavietės į kitą. Vienas iš valstybių narių paminėtų elektroninio identifikavimo privalumų – galimybė turgavietėse perskirstyti gyvūnus iš skirtingų kilmės vietų ir prekiauti jais vienarūšėse grupėse. Kai kurių valstybių narių turgavietėse gyvūnų srautas labai didelis (per valandą iš varžytinių parduodama daugiau nei 2 000 gyvūnų). RFID sistema turi užtikrinti bent jau tinkamą „pardavimo greitį“ varžytinių aikštelėje. Kruopščiai įrengus duomenų skaitymo sistemą galima užkirsti kelią daugumai nepakankamų eksploatacinių charakteristikų pavojų (elektromagnetiniams trukdžiams, išimčių valdymui). Įrangai keliami labai griežti techniniai reikalavimai, nes nepakankamos nuskaitymo eksploatacinės charakteristikos ir nesugebėjimas susitvarkyti su išimtiniais atvejais sutrikdytų įprastą turgavietės veiklą. Todėl gyvūnų, kurių duomenų neįmanoma nuskaityti (pvz., jei jie nepaženklinti elektroniniais žymenimis arba žymenys neveikia), nustatymas ir registravimas dideliuose gyvūnų srautuose – svarbiausias klausimas, kurį būtina apsvarstyti. Lengvai valomos ir dezinfekuojamos metalinės konstrukcijos – papildomas sunkumas, norint taikyti duomenų skaitymo technologijas turgavietėse ir surinkimo centruose. Gerų eksploatacinių charakteristikų dinaminėms duomenų skaitymo sistemoms įrengti tokiose vietose reikia kur kas didesnių investicijų nei vizualiam skaitymui, o šių sistemų nusidėvėjimas labai priklauso nuo jų naudojimo. Tačiau palyginti su vizualiu individualių gyvūnų kodų skaitymu, elektroninis identifikavimas yra perspektyvus sprendimas atskirų gyvūnų atsekamumui įvairiose turgavietėse užtikrinti. Skerdyklos Registruojant individualius gyvūnų kodus užtikrinama galimybė atsekti gyvūnus maisto grandinėje, nes galima aiškiai nustatyti kiekvieno atskiro gyvūno pervežimus. Įgyvendinant kelis projektus buvo išbandytos galimybės registruoti duomenis prieš skerdimą ir po jo, ir buvo įrodyta, kad abu šie būdai įmanomi. Žymenų duomenis galima skaityti garduose (siekiant patvirtinti, kad gyvūnas (-ai) buvo atvežtas (-i) į įmonę), skerdimo grandinės pradžioje (skerdimui patvirtinti) ir pabaigoje (siekiant patvirtinti, kad žymuo buvo išimtas). Duomenų skaitymo veiksmingumas aptartas ankstesnėje dalyje. Žymenis galima išimti iš gyvūnų rankiniu būdu, o automatinės procedūros techninius aspektus dar reikia tobulinti. Norint užtikrinti, kad gyvūnų identifikavimo kodai būtų unikalūs, reikėtų užkirsti kelią bet kokiam nesąžiningam antriniam elektroninių žymenų naudojimui. 2.3. Ekonominiai aspektai 27 valstybių narių išlaidos priklauso nuo to, kiek smulkiųjų atrajotojų reikės paženklinti elektroniniais žymenimis ir kiek ūkių reikės įrengti elektroninius skaitytuvus bei duomenų apdorojimo įrangą. Be išlaidų įrangai (pvz., 1–2 EUR už vieną elektroninį žymenį, nuo mažiau nei 200 EUR už vieną nešiojamą skaitytuvą bei nuo 1000 EUR už vieną stacionarų skaitytuvą), bendros valstybių narių išlaidos priklauso nuo to, kaip valstybė narė taiko kelias Reglamente (EB) Nr. 21/2004 nustatytas leidžiančias nukrypti nuostatas bei nuo mažų ūkių (pvz., laisvalaikio reikmėms naudojamų ūkių), kurie gali pateikti rankiniu būdu nuskaitytus individualius gyvūnų kodus, procentinės dalies. Remiantis kelių valstybių narių ir Komisijos Jungtinio tyrimų centro skaičiavimais išlaidos skaitytuvams ir duomenų apdorojimo įrangai sudaro esminę bendrų metinių išlaidų dalį. Jei elektroninis identifikavimas būtų pradėtas taikyti laipsniškai – iš pradžių paženklinant gyvūnus elektroniniais žymenimis ir po to susiejant pervežimo informaciją su individualiais gyvūnų kodais, pradiniam laikotarpiui reikėtų mažiau išlaidų. Atsižvelgiant į tai, kad individualiems gyvūnų kodams nuskaityti rankiniu būdu didėlėse avių ir ožkų bandose gali prireikti didelių išlaidų darbo jėgai, automatinės skaitymo sistemos gali padėti jas sumažinti. Elektroninis identifikavimas – atskirų gyvūnų atsekamumo pagrindas. Jis ne tik sumažina riziką, bet ir padeda padidinti produktyvumą, pvz., ūkių valdymo, gyvūnų veisimo, oficialios kontrolės ir maisto saugos srityse. Elektronines identifikavimo sistemas galima naudoti įvairioms reikmėms, todėl jos labai paskatins smulkiųjų atrajotojų ūkių pramonę ir kitas susijusias pramonės šakas ir tai savo ruožtu paskatins taikyti šias sistemas. Taigi nauda konkretiems ūkiams labai svarbi bendram elektroninio identifikavimo pripažinimui ir veiksmingam taikymui. 2.4. Būsimi reikalavimai Valstybių narių projektų rezultatai įrodo, kad elektroninį avių ir ožkų identifikavimą galima taikyti labai įvairiomis gamybos sąlygomis. Tik viena valstybė narė pranešė, kad dėl problemų išimtinėmis sąlygomis nustatant, atskiriant ir registruojant nenuskaitytus gyvūnus didelėje bandoje sistema veikė ne visu pajėgumu. Neseniai atlikti bandymai atitinkamose valstybėse narėse įrodė, kad šias problemas galima išspręsti. Elektroninis identifikavimas nėra visiškai naudingas, jei gyvūno kodą galima pamatyti tik skaitytuve ir jis neįvedamas į programinės įrangos priemones, skirtas pervežimo ataskaitoms rengti ar ūkiams valdyti. Priėmus tarptautinius duomenų formato ir ryšių standartus bus išspręsta dauguma problemų, susijusių su visiškai pritaikytų, atvirų, su skaitytuvais suderintų programinės įrangos priemonių trūkumu. Manoma, kad svarbi paskata plačiau taikyti elektroninį identifikavimą – galimybė naudoti jį įvairioms kitoms reikmėms, ne tik sanitarijos tikslais, kaip buvo numatyta iš pradžių (vežimui kontroliuoti, ligoms naikinti), bet ir pvz., bandoms valdyti, gyvuliams veisti ir produktyvumui apskaityti. 3. IšVADOS Reglamente (EB) Nr. 21/2004 nustatytas atskirų avių ir ožkų atsekamumo principas, kurio reikėtų laikytis, norint atitikti taikomus ir būsimus reikalavimus identifikavimo sistemoms, skirtoms aukštiems gyvūnų sveikatos ir maisto saugos standartams užtikrinti. ( Norint atsekti gyvūnų pervežimus iš vieno ūkio į kitą, kiekvieną kartą reikia registruoti atskirų gyvūnų duomenis. Elektroninės sistemos užtikrina gyvūnų, ypač smulkiųjų atrajotojų, kurie dažnai pervežami didelėmis bandomis ir kartais per turgavietes ar surinkimo centrus, kuriuose šių bandų sudėtis keičiama, duomenų nuskaitymą ir registravimą. ( Elektroninės sistemos nebūtinos, jei individualius gyvūnų kodus galima tiesiogiai perskaityti ir registruoti (pvz., nedidelėse bandose) arba jei naudojama bandos identifikavimo sistema (pvz., ūkio kodas). ( Atsižvelgiant į skirtingas valdymo ir aplinkos sąlygas valstybėse narėse, Bendrijos teisės aktuose nederėtų skatinti taikyti vieną ar kitą techninį sprendimą. Elektroninio identifikavimo įrangą reikėtų rinktis vadovaujantis subsidiarumo principu, pritaikant ją prie konkrečių nacionalinių poreikių. Bendrijos teisės aktuose jau nustatyti tam tikri pagrindiniai techniniai standartai. Valstybių narių kompetentingos institucijos atsakingos už prietaisų tinkamumo gyvūnų, kuriais prekiaujama valstybėse narėse, tapatybės nustatymo reikmėms patvirtinimą. Tačiau Komisijai tenka esminis vaidmuo užtikrinant, kad Bendrijoje būtų taikomas vieningas metodas ir suderinti standartai, o valstybėms narėms būtų teikiama tinkama parama. Reikėtų apsvarstyti galimybę įsteigti Bendrijos etaloninę laboratoriją (BEL). ( Siekiant sudaryti palankias sąlygas techninei raidai ir išbandyti įvairius žymenų tipus bei konkrečius poreikius tam tikrose taikymo srityse, valstybėms narėms reikėtų leisti tvirtinti naujus žymenų tipus (pvz., elektronines žymas ant čiurnos, įšvirkščiamuosius atsakiklius), su sąlyga, kad laikomasi Reglamente (EB) Nr. 21/2004 nustatyto ilgiausio ženklinimo laikotarpio, o visų tipų žymenys nepatenka į maisto grandinę. ( Pagrindinės techninės sąlygos smulkiesiems atrajotojams identifikuoti elektroniniais žymenimis ūkiuose, kuriuose gyvūnai buvo atsivesti, patenkintos. Tačiau nustatant datą, nuo kurios būtų privaloma taikyti elektroninį identifikavimą, reikėtų atsižvelgti į tai, kiek laiko valstybėms narėms reikia būtiniems teisiniams ir organizaciniams reikalams sutvarkyti. ( Remiantis elektroninio identifikavimo taikymo patirtimi kai kuriose valstybėse narėse, norint, kad sistema veiktų, labai svarbu investuoti į gerų eksploatacinių charakteristikų skaitymo technologijas įvairiuose gamybos grandies etapuose. ( Dėl to, kad jauni gyvūnai ženklinami elektroniniais žymenimis ūkiuose, kuriuose jie buvo atsivesti, sistemos taikymo pradžioje elektroniniais žymenimis paženklinti gyvūnai gali būti laikomi kartu su nepaženklintais gyvūnais. Todėl ketinama nustatyti skirtingas reikalavimo, kad pervežimo informacijoje turėtų būti nurodyti individualūs gyvūnų kodai (Reglamento (EB) Nr. 21/2004 priedo C.2 punktas) ir Reglamento (EB) Nr. 21/2004 9 straipsnio 3 dalies reikalavimo įsigaliojimo datas. ( Dėl anksčiau paaiškintų priežasčių šiuo etapu būtų neįmanoma visiškai pagrįsti sprendimo, nustatančio galutinę privalomo elektroninio identifikavimo taikymo Bendrijos lygmeniu datą. Todėl prieš nustatant Reglamente (EB) Nr. 21/2004 minėtą galutinę datą siūloma platesniu mastu pasitarti su suinteresuotosiomis šalimis, ypač dėl individualaus atsekamumo ir elektroninio identifikavimo taikymo poveikio ekonomikai. Komisija turėtų nustatyti šią datą taikydama komitologijos procedūrą ir remdamasi aiškiomis Tarybos nustatytomis sąlygomis. Komisija planuoja iki 2008 m. nustatyti šią datą, siekdama, kad 2009 m. pabaigoje elektroninis identifikavimas būtų taikomas visose valstybėse narėse. Tačiau teisinėje sistemoje valstybėms narėms turėtų būti palikta galimybė atsižvelgiant į savo reikmes pradėti taikyti elektroninį identifikavimą prieš galutinę datą, nustatytą Reglamente (EB) Nr. 21/2004. Tai taip pat padėtų priimti tinkamai apsvarstytą sprendimą dėl galutinės privalomo taikymo Bendrijos lygmeniu datos. [1] OL L 355, 1992 12 5, p. 32, su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 21/2004 (OL L 5, 2004 1 9, p. 8). [2] OL L 117, 1997 5 7, p. 1. [3] OL L 204, 2000 8 11, p. 1. [4] OL L 5, 2004 1 9, p. 8. [5] OL L 401, 2006 12 30, p. 41 . [6] Tarptautinė standartizacijos organizacija (ISO) paskelbė standartus dėl radijo dažnių identifikavimo (RFID) sistemų, taikomų gyvūnams, aspektų. Be to, Tarptautinis gyvulių apskaitos komitetas (ICAR) parengė procedūras, skirtas patikrinti tam tikrų RFID prietaisų atitiktį ISO standartams. Šios procedūros buvo paskelbtos Tarptautinio apskaitos praktikos susitarimo versijoje, kurią 2004 m. liepos mėn. patvirtino ICAR Generalinė asamblėja.