KOMISIJOS PRANESIMAS

Rekomendacinis dokumentas dėl ES prekybos laukiniais augalais ir gyvūnais reglamentų nuostatų dėl gyvų nelaisvėje išaugintų gyvūnų

(2022/C 306/02)

Turinys

1. Įvadas 3

2. Šio dokumento statusas 4

3. Teisėto įsigijimo tikrinimas. Bendrieji aspektai 4

3.1. Nelaisvėje išaugintų egzempliorių teisėta kilmė 4

3.2. Veislinių išteklių suformavimas 5

3.3. Šaltinio kodai 6

3.3.1. Papildymas egzemplioriais iš natūralios aplinkos 6

3.3.2. Antrosios kartos palikuonių auginimas 7

3.4. Paskirties kodai 8

3.5. Nomenklatūros klausimai 9

4. Įvežimas į ES 9

4.1. Valdymo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių importo leidimus 10

4.2. Mokslo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių importo leidimus 10

5. ES vidaus prekyba 11

5.1. Valdymo institucijos ir mokslo institucijos vaidmuo vertinant paraiškas dėl ES vidaus prekybos A priedo rūšių egzemplioriais, išaugintais nelaisvėje 11

5.2. Valdymo institucijos ir mokslo institucijos vaidmuo, susijęs su ES vidaus prekyba B priedo rūšių egzemplioriais, išaugintais nelaisvėje 13

6. Eksportas ir reeksportas iš ES 13

6.1. Nelaisvėje išaugintų egzempliorių reeksportas 13

6.2. Nelaisvėje išaugintų egzempliorių eksportas 13

6.2.1. Valdymo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių eksporto leidimus 13

6.2.2. Mokslo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių eksporto leidimus 14

7. Konfiskuoti gyvūnai 15

1 priedas Aspektai, svarstytini vertinant su prekyba nelaisvėje išaugintais egzemplioriais susijusią riziką 17

2 priedas Informacija, kurios prašoma iš eksportuojančios šalies 18

3 priedas Šaltinio kodų vertinimo struktūrinė schema 19

1. Įvadas

Šiomis rekomendacijomis siekiama padėti ES valstybėms narėms ir suinteresuotiesiems subjektams įgyvendinti ES prekybos laukiniais augalais ir gyvūnais reglamentų (1) nuostatas dėl gyvų nelaisvėje gimusių ir išaugintų gyvūnų egzempliorių tais atvejais, kai jie įvežami į ES, (re)eksportuojami iš ES arba jais prekiaujama ES viduje.

Visų pirma, šių rekomendacijų tikslas yra padėti ES valstybėms narėms įvertinti, ar gyvūnų rūšių, išvardytų Pagrindinio reglamento prieduose, nelaisvėje išauginti egzemplioriai (2) atitinka reikalaujamų importo, (re)eksporto ar vidaus prekybos dokumentų išdavimo sąlygas.

Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencijoje (CITES) išvardytos nykstančios rūšys. Metams bėgant pranešimų apie prekybą iš natūralios aplinkos paimtais šių rūšių egzemplioriais santykinai sumažėjo, tačiau santykinai išaugo pranešimų apie prekybą įvairiose produkcijos sistemose, įskaitant veisimą nelaisvėje, išaugintais šių rūšių egzemplioriais (3).

Egzemplioriai, kurie nėra paimti iš natūralios aplinkos, dažnai laikomi nedarančiais tiesioginio neigiamo poveikio laukinėms populiacijoms arba net naudingais išsaugojimui, nes juos naudojant sumažėja laukinių egzempliorių paklausa, gaunama informacijos apie gyvenimo etapus, kurią galima panaudoti išsaugojimo tikslais, padedama kurti metodus, kuriuos naudojant gyvūnų veisimas gali būti naudingas išsaugojimui, arba sukuriama nelaisvėje laikoma populiacija išlikimo užtikrinimo tikslu (angl. assurance population), t. y. rūšies egzemplioriai paimami į nelaisvę siekiant apsaugoti rūšį nuo išnykimo laukinėje gamtoje. Todėl prekybos tokiais egzemplioriais taisyklės yra mažiau griežtos nei tos, kurios taikomos iš natūralios aplinkos paimtiems egzemplioriams.

Vis dėlto šiomis laisvesnėmis nuostatomis kartais piktnaudžiaujama ir iš natūralios aplinkos paimtais egzemplioriais kartais prekiaujama apgaulingai teigiant, kad gyvūnai išauginti nelaisvėje. Veisimas nelaisvėje gali daryti didelį neigiamą poveikį natūralių populiacijų išsaugojimui tais atvejais, kai pradiniai veisliniai ištekliai (pradinės veislinės bandos) įgyjamos arba papildomos netausiu būdu.

Kai kuriais atvejais veisimo nelaisvėje veiklai naudojami neteisėtai įsigyti egzemplioriai. Taip pat būta atvejų, kai teiginiai apie veisimą nebuvo teisingi ir laukiniai egzemplioriai buvo apgaulingai pateikti kaip nelaisvėje išauginti gyvūnai. Todėl reikia atsižvelgti į tariamos veisimo nelaisvėje veiklos galimą poveikį laukinėms populiacijoms ir reikia vadovautis vienodu požiūriu visose ES valstybėse narėse, siekiant užtikrinti, kad prekyba nebūtų vykdoma tada, kai yra pagrįstų abejonių dėl teiginių apie veisimą nelaisvėje tikrumo, ir apsaugoti tikrą veisimo nelaisvėje veiklą nuo nesąžiningos konkurencijos.

Siekiant užtikrinti, kad ES valstybės narės laikytųsi nuoseklaus požiūrio įgyvendindamos taisykles ir kad jos taikytų lygiaverčius standartus dėl gyvų nelaisvėje išaugintų gyvūnų, reikia pateikti rekomendacijų. Nuoseklumą visose ES valstybėse narėse galima pasiekti pateikiant rekomendacijų dėl atitinkamų Pagrindinio reglamento straipsnių, taikomų nelaisvėje išaugintiems gyvūnams, aiškinimo, taip pat dėl atitinkamų Įgyvendinimo reglamento straipsnių aiškinimo.

ES valstybės narės raginamos toliau pateiktomis rekomendacijomis naudotis atsižvelgdamos į kiekvieną konkretų atvejį ir pamatuotai kiekvienoje konkrečioje situacijoje.

2. Šio dokumento statusas

Šį rekomendacinį dokumentą parengė Europos Komisija; jo projektui pritarė pagal Pagrindinio reglamento 18 straipsnį įsteigtas Prekybos laukine fauna ir flora komitetas ir, atitinkamai, ES valstybių narių kompetentingos institucijos.

Šiuo dokumentu siekiama padėti nacionalinėms institucijoms taikyti ES prekybos laukiniais augalais ir gyvūnais reglamentus.

Jis nėra teisiškai privalomas; vienintelė jo paskirtis – pateikti informacijos apie tam tikrus Pagrindinio reglamento, įgyvendinimo reglamentų ir priemonių, laikomų geriausia praktika, aspektus.

Juo nepakeičiama, nepapildoma ir niekaip iš dalies nekeičiama šioje srityje taikoma ES teisė – ji išlieka privalomas teisinis pagrindas.

Šis dokumentas taip pat neturėtų būti naudojamas pavieniui; jį reikia naudoti kartu su atitinkamais teisės aktais, o ne kaip atskirą informacijos šaltinį. Autoritetingai aiškinti ES teisę yra kompetentingas tik Europos Sąjungos Teisingumo Teismas.

Komisija šias rekomendacijas skelbia internete; ES valstybės narės taip pat gali jas paskelbti. Jas tinkamu laiku peržiūrės Komisija ir Prekybos laukine fauna ir flora komitetas.

ES valstybės narės ir kitos ne ES šalys gali nuspręsti taikyti griežtesnes nacionalines prekybos gyvais nelaisvėje išaugintais egzemplioriais kontrolės priemones. Todėl pareiškėjai, siekiantys gauti CITES dokumentus, turėtų prieš perveždami gyvus nelaisvėje išaugintus egzempliorius taip pat patikrinti jų paskirties ar kilmės šalyje galiojančias taisykles.

3. Teisėto įsigijimo tikrinimas. Bendrieji aspektai

Šiame skirsnyje visų pirma pateikiama rekomendacijų dėl aspektų, svarstytinų vertinant teiginius dėl konkretaus egzemplioriaus išauginimo nelaisvėje (3.1 skirsnis), ir dėl pradinių veislinių išteklių (3.2 skirsnis), tolesniuose skirsniuose aptariami šaltinio kodai (3.3 skirsnis) ir paskirties kodai (3.4 skirsnis) ir jų sąsaja su gyvūnų veisimu nelaisvėje, o paskutiniame (3.5) skirsnyje pateikiama rekomendacijų, ką daryti nomenklatūros pakeitimų atveju.

3.1. Nelaisvėje išaugintų egzempliorių teisėta kilmė

Vertinant, ar nelaisvėje išaugintas į A arba B priedą įtrauktos rūšies egzempliorius yra teisėtai įgytas, reikėtų apsvarstyti šiuos bendruosius aspektus:

— Rizikos vertinimas. Valdymo institucijos turėtų daugiau dėmesio skirti tokiems atvejams, kai pagal šio dokumento 1 priedą galima nustatyti, kad rizika yra didesnė. Tame priede nurodyti veiksniai yra tik orientaciniai ir turėtų būti pritaikomi vertinant kiekvieną atvejį.

— Kilmės grandinė. Turėtų būti chronologiškai dokumentuoti visi, kiek įmanoma, su nelaisvėje išauginto egzemplioriaus tėviniais gyvūnais, pačiu nelaisvėje išaugintu egzemplioriumi ir paskesne to egzemplioriaus nuosavybe susiję sandoriai.

— Išsamus patikrinimas. Valdymo institucijos raginamos konsultuotis su atitinkamomis vyriausybinėmis ir tarpvyriausybinėmis organizacijomis, kad patikrintų, ar egzemplioriai yra įsigyti teisėtai, laikantis įsipareigojimų pagal CITES ir išsamaus patikrinimo reikalavimų. Šioms grupėms priklauso, inter alia, kitų CITES šalių valdymo institucijos, CITES Gyvūnų komitetas, CITES sekretoriatas ir Tarptautinės gamtos apsaugos sąjungos (IUCN) Rūšių apsaugos komisijos specialistų grupės. Ypač daug dėmesio reikėtų skirti atvejams, susijusiems su rūšimis, kurioms gresia didelis pavojus išnykti (4): jei tokiais atvejais nepateikiama pakankamai dokumentinių įrodymų, reikėtų kreiptis į paplitimo valstybę (-es) siekiant patikrinti, ar tos rūšies gyvūnai kada nors buvo teisėtai eksportuoti. Jei užmegzti ryšių su paplitimo valstybės institucijomis nepavyksta, valdymo institucijos taip pat gali nuspręsti tiesiogiai susisiekti su pareiškėju.

— Prievolė įrodyti. ES vidaus prekybos ir (re)eksporto atvejais valdymo institucijos turėtų reikalauti, kad pareiškėjas pateiktų teisėto įsigijimo dokumentinių įrodymų. Daugeliu atvejų teisėto įsigijimo įrodymas yra ES sertifikatas (A priedas) arba dokumentas, atitinkantis Rekomendacijas dėl B priede išvardytų rūšių gyvų gyvūnų teisėto įsigijimo įrodymo (5). Jei šių dokumentų nėra, galima svarstyti kito pobūdžio dokumentus ar įrodymus, kaip nurodyta toliau. Tais atvejais, kai veiklos vykdytojai nebeturi teisėto įsigijimo dokumentinių įrodymų, ir valdymo institucijoms taip pat nepavyksta jų gauti, teisėtas įsigijimas gali būti patvirtinamas remiantis kitais veiksniais. Tai taikoma ilgą laiką veikiančioms veisimo organizacijoms, kurios buvo įsteigtos dar iki tos rūšies įtraukimo į CITES sąrašą arba buvo įsteigtos prieš kelis dešimtmečius (tai priklauso nuo rūšies reprodukcinio ciklo). Tokiais atvejais valdymo institucija gali apsvarstyti, ar reikėtų patvirtinti teisėtą egzemplioriaus įsigijimą, jei galima įrodyti, kad: — prieš suformuojant atitinkamos veisimo organizacijos veislinius išteklius būta teisėto importo į ES operacijų (t. y. tos rūšies gyvūnais buvo teisėtai prekiaujama), taip pat — tos rūšies veisimas iš esmės yra įmanomas, ir prieaugis atitinka veiklos vykdytojo teiginius, be to, tai jau buvo įmanoma tuo metu, kai įsteigta ta veisimo organizacija, taip pat — atitinkamas veisėjas sėkmingai veisia tos rūšies egzempliorius nuo tada, kai suformuota veisliniai ištekliai, arba gali įrodyti, kad jo organizacijoje veistos bent dvi (2) kartos.

Į A arba B priedą įtrauktos rūšies egzempliorių galima teisėtai įvežti į ES pagal paskirties valstybės narės išduotą importo leidimą. Toks egzempliorius arba tokių egzempliorių palikuonys gali būti vėliau perkeliami į kitą valstybę narę.

Tokia vidaus prekyba į A priedą įtrauktos rūšies egzemplioriais turi būti vykdoma turint ES vidaus prekybos sertifikatą.

Į B priedą įtrauktos rūšies egzempliorių importo leidimas ir toliau yra svarbi kilmės grandinės dalis kartu su kito pobūdžio dokumentais, kaip antai sąskaita faktūra ar teisėto įsigijimo įrodymu. Jei toks egzempliorius arba jo palikuonys yra kitoje valstybėje narėje ir ta valstybė narė gauna informacijos, dėl kurios kyla rimtų abejonių kilmės teisėtumu, su atitinkamu sandoriu susijusios valstybės narės turėtų konsultuotis tarpusavyje (6).

Jeigu yra patikimų įrodymų, kad dokumentas išduotas remiantis klaidinga prielaida, jog buvo laikomasi jo išdavimo sąlygų, jį išdavusios valstybės narės valdymo institucija primygtinai raginama tą dokumentą paskelbti oficialiai negaliojančiu.

Jeigu atitinkamos valstybės narės nesusitaria ir lieka abejonių dėl kitos valstybės narės išduoto dokumento galiojimo, valstybė narė, gavusi abejotinu dokumentu pagrįstą paraišką, gali nuspręsti neišduoti naujo dokumento (ES vidaus prekybos sertifikato ar reeksporto sertifikato).

Taip pat gali būti nuspręsta išduoti ES sertifikatą, kuriuo prekyba būtų apribota, leidžiant ją vykdyti tik ES viduje. Atitinkamame ES sertifikate gali būti nustatyti specialūs apribojimai, kad būtų aišku, jog juo nesuteikiama leidimo (re)eksportuoti egzempliorių. Visos valstybės narės raginamos laikytis ES sertifikate ar importo leidime, išduotame kitos valstybės narės, nustatytų sąlygų ir perkelti šiuos apribojimus į bet kokį naują dokumentą, išduodamą to sertifikato ar leidimo pagrindu.

3.2. Veislinių išteklių suformavimas

Pagal Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnį egzempliorius gali būti laikomas „išaugintu nelaisvėje“ tik jeigu jo veisliniai ištekliai yra suformuoti laikantis teisinių nuostatų, taikytų jos įsigijimo metu, ir taip, kad nebūtų kenkiama tos rūšies išlikimui laukinėje gamtoje.

Neseniai suformuotų veislinių išteklių atveju tai gali būti patvirtinta dokumentiniais įrodymais: importo leidimais, ES vidaus prekybos sertifikatais arba dokumentais, atitinkančiais Rekomendacijas dėl B priede išvardytų rūšių gyvų gyvūnų teisėto įsigijimo įrodymo (žr. pirmiau, 5 išnašą).

Jeigu veisliniai ištekliai suformuoti dar prieš tai, kai atitinkama rūšis įtraukta į CITES ar ES prekybos laukiniais augalais ir gyvūnais reglamentų sąrašus, ir pateikta patikimų tai patvirtinančių įrodymų, komercinis veisimas (tiek eksporto, tiek ES vidaus prekybos tikslais) gali būti leidžiamas.

Jeigu veisliniai ištekliai buvo importuoti, pagrindinį dėmesį reikėtų skirti įrodymui, kad tie egzemplioriai teisėtai importuoti laikantis CITES ir ES teisės aktų, taip pat visų griežtesnių nacionalinių priemonių, jei valstybės narės jas nustatė.

Sėkmingai ES viduje nelaisvėje išaugintų gyvūnų kartų skaičius gali būti vienas iš elementų, sudarančių teisėto veisimo įrodymą. Tačiau jeigu naudoti pradiniai veisliniai ištekliai yra dideli, tai gali rodyti potencialų neigiamą poveikį, kurį neteisėtas paėmimas iš aplinkos galėjo turėti rūšies išsaugojimui.

3.3. Šaltinio kodai

3 priede pateiktoje struktūrinėje schemoje apibendrintai parodyta, kaip įvairūs šaltinio kodai taikytini nelaisvėje laikomiems gyvūnams tam tikru metu, remiantis ES prekybos laukiniais augalais ir gyvūnais reglamentų nuostatomis ir atsižvelgiant į CITES šalių konferencijos rezoliucijas bei apibrėžtis aiškinant šiuos reglamentus. Tai gali padėti institucijoms patikrinti, ar konkrečioje paraiškoje naudojamas tinkamas kodas ir, visų pirma, ar tinkamai taikomas šaltinio kodas C.

Nagrinėdama paraiškas dėl nelaisvėje gimusių egzempliorių, valdymo institucija, konsultuodamasi su mokslo institucija, įvertina, ar šaltinio kodai tinkamai taikomi pagal Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnio 3 ir 4 dalis.

Visų pirma, siekiant pripažinti, kad šaltinio kodu C tinkamai žymimi nelaisvėje išauginti egzemplioriai, reikia atsižvelgti į tai, ar veisliniai ištekliai yra:

a) palaikomi be reguliaraus iš natūralios aplinkos paimtų egzempliorių introdukavimo, taip pat

b) valdomi taip, kad galėtų būti atsivesta antrosios kartos palikuonių.

Šį vertinimą reikia atlikti kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į rūšį ir veisėją. Pavyzdžiui, šaltinio kodą C galima lengviau priskirti tai rūšiai, dėl kurios žinoma, kad ES yra nelaisvėje išauginta jau daug tos rūšies gyvūnų kartų, negu rūšiai, kurios antrosios kartos palikuonių dar nėra arba jie yra labai reti. Pastaruoju atveju labiau tikėtina, kad taikytinas šaltinio kodas F.

Abi minėtos sąlygos išsamiau aptariamos dviejuose tolesniuose poskirsniuose.

3.3.1. Papildymas egzemplioriais iš natūralios aplinkos

Kai gyvūnų rūšies egzemplioriai kontroliuojamomis sąlygomis veisiami veisyklose, valstybių narių institucijos turi atsižvelgti į tai, ar veisliniai ištekliai reguliariai papildomi iš natūralios aplinkos paimtais individais.

Jeigu veisliniai ištekliai iš natūralios aplinkos paimtais egzemplioriais papildomi tik labai retais atvejais ir laikantis Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnio 3 dalies reikalavimų, palikuonims iš tos veisyklos gali būti naudojamas šaltinio kodas C (jei laikomasi visų kitų 54 straipsnio reikalavimų).

Nustatyti, ar veislinius išteklius būtina papildyti laukiniais egzemplioriais, galima moksliniu genetinio profiliavimo metodu. Kokio dažnumo papildymas vis dar atitinka sąvoką „atliekamas retais atvejais“, gali priklausyti nuo rūšies kartos trukmės ir bet kuriuo atveju tai nustatoma konkrečiai rūšiai. Laikui bėgant (taip pat priklausomai nuo kartos trukmės) naujai įvedami laukiniai egzemplioriai neturėtų sudaryti didelę veislinių išteklių procentinę dalį, nes palaikyti veislinius išteklius iš natūralios aplinkos paimtais gyvūnais būtų netvaru.

Importuojant A priede išvardytų rūšių laukinius egzempliorius veisimo tikslais, reikėtų apsvarstyti šiuos veiksnius:

— ar veisimo nelaisvėje projektas yra reikalingas išsaugojimo tikslais, atsižvelgiant į panašią veiklą kitose pasaulio vietose ir į išsaugojimo in situ pastangas arba jų nebuvimą;

— kitose pasaulio vietose turimus nelaisvėje išaugintus egzempliorius, kuriuos būtų galima panaudoti vietoj iš natūralios aplinkos paimamų egzempliorių;

— eksportuojančių šalių mokslo institucijos nuomonę;

— (kai yra) atitinkamos tarptautinės, nacionalinės ar regioninės kilmės knygos tvarkytojo arba Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacijos (EAZA) ex situ programos koordinatoriaus (7) nuomonę;

— (kai yra) IUCN atitinkamos rūšies išlikimo specialistų grupės arba kitų ekspertų nuomonę;

— veisimą pateisinančių argumentų, susijusių su nustatytais tikslais, planavimu ir tyrimais, pateikimą prieš importą;

— veisimo projekto rezultatus: bendradarbiavimą su kitais šios srities dalyviais ir paskelbtas publikacijas veisimo, gyvulininkystės ir biologijos temomis;

— pareiškėjo ankstesnį gyvūnų veisimą nelaisvėje apskritai ir atitinkamos rūšies veisimą, taip pat ilgalaikį projekto perspektyvumą;

— oficialią (institucinę) paramą projektui;

— fotografinius įrodymus iš veisyklos, kai įmanoma, pateikiamus svarbiausiai rašytinei informacijai pagrįsti; taip pat

— naudą in situ populiacijai, gaunamą dėl egzempliorių paėmimo iš natūralios aplinkos atitinkamoje paplitimo valstybėje.

Šie veiksniai sąraše nėra išdėstyti kokia nors konkrečia tvarka ir nuo kiekvieno konkretaus atvejo priklausys, kiek į atitinkamus veiksnius reikės atsižvelgti.

3.3.2. Antrosios kartos palikuonių auginimas

Siekiant nustatyti, ar veisimas „[prižiūrimas] tokiu būdu, kuris, kaip pasitvirtino, patikimai leidžia kontroliuojamoje aplinkoje atsivesti antrosios kartos palikuonių“ (Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnio 4 dalis), reikia turėti nemažai informacijos apie veisimo metodus ir atitinkamą rūšį.

Tam tikromis sąlygomis net ir pirmosios kartos egzemplioriais galima prekiauti naudojant šaltinio kodą C, jeigu veisimo organizacijos veikla valdoma taip, kad gali būti atsivesta antrosios kartos palikuonių. Kiekvienas toks atvejis turėtų būti vertinamas atskirai, atsižvelgiant į kelis veiksnius, kaip antai:

— laikymo sąlygas;

— šėrimo reikalavimus;

— tinkamas veisimo sąlygas;

— veisimo ciklo sudėtingumą;

— veislinių išteklių individų skaičių;

— galimybę gauti negiminingų pirmosios kartos egzempliorių;

— genetinį valdymą (kilmės knygos atnaujinimą, taip pat skiriant dėmesio porūšiams);

— ankstesnį įrodytą to konkretaus veisėjo ar visos veisėjų bendruomenės sėkmingai vykdytą veisimą;

— nurodomo kasmet gimstančių individų, apie kuriuos pranešama, skaičiaus pagrįstumą;

— lyčių santykį;

— lytinio subrendimo amžių ir išgyvenamumą;

— atitinkamos rūšies retumą nelaisvėje.

Taigi į vertinimą pagal Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnio 4 dalį reikia įtraukti duomenis apie tai, kaip valdoma dabartinė veisimui skirta grupė, ir apie tos rūšies antrosios kartos (F2) ir tolesnių kartų veisimo potencialą.

Gali būti taip, kad veisėjas nėra anksčiau įrodęs, jog veisė tos rūšies gyvūnus iki antrosios kartos, tačiau yra sudaręs visas sąlygas, kad galėtų tai padaryti.

Labai retų rūšių arba sunkiai veisiamų rūšių atveju to įrodymu gali būti, pavyzdžiui, veisėjo narystė koordinuojamoje veisimo programoje, kaip antai EAZA ex situ programoje (EEP, anksčiau vadinta Europos nykstančių rūšių programa), pagal kurią tos rūšies egzemplioriai jau yra sėkmingai veisti nelaisvėje.

Reikėtų atsižvelgti į visos veisimo programos sėkmingumą ir kartu įvertinti, kiek tas konkretus veisėjas, atsižvelgdamas į kitų veisėjų žinias ir pagalbą, sudarė panašias veisimo sąlygas.

Konkrečios rūšies arba veisėjo vertinimas taip pat gali ilgainiui keistis priklausomai nuo veislinių išteklių valdymo praktikos.

3.4. Paskirties kodai

Tai, ar gali būti leidžiama įvežti egzempliorius pagal tam tikrą paskirtį, priklauso nuo rūšies kilmės (išauginti nelaisvėje ar iš natūralios aplinkos paimti gyvūnai) ir nuo rūšies apsaugos statuso (A priedas ar B priedas).

Paskirties kodai nurodomi visuose importo leidimuose, nurodant numatytąją importo priežastį. Tais atvejais, kai veislinius išteklius sudaro A priedo egzemplioriai arba B priedo egzemplioriai, priklausantys rūšims, kurios yra retos ar labai retai veisiamos nelaisvėje arba kurioms taikoma nulinė kvota komercinei prekybai laukiniais egzemplioriais, importuotais ne komerciniais tikslais, o dėl kitų priežasčių, reikia apdairiau apsvarstyti, ar galima leisti komercializuoti tų egzempliorių palikuonis.

Pagal atitinkamą paskirties kodą taikomi apribojimai, ką galima daryti su tuo egzemplioriumi ir jo palikuonimis. Šiame skirsnyje pateikiama rekomendacijų, kaip aiškinti skirtingus paskirties kodus, taikomus egzemplioriams, importuotiems ir jau esantiems veislinių išteklių dalimi:

— Paskirties kodas S (mokslo tikslais) arba M (medicinos tikslais, įskaitant biomedicinos mokslinius tyrimus): egzemplioriai skirti mokslo pažangai arba svarbioms biomedicinos reikmėms, kurioms, kaip įsitikinta, ta rūšis yra vienintelė tinkama rūšis.

— Paskirties kodas B (veisimui nelaisvėje): egzemplioriai skirti nekomercinėms veisimo programoms, kurios bus naudingos atitinkamos rūšies išsaugojimui. Paskirties kodas B neturėtų būti naudojamas egzemplioriams, kurių palikuonys skirti komercinei prekybai, – jis turėtų būti naudojamas tik veisimui išsaugojimo tikslais. Nekomercinis sandorio pobūdis gali būti patikrinamas remiantis toliau nurodyta informacija (turint omenyje, kad atskiri projektai yra skirtingi ir reikia tam tikro lankstumo): — aiškiu naudos atitinkamos rūšies laukinės populiacijos išsaugojimui apibūdinimu (pvz., laukinės populiacijos palaikymas, reintrodukavimas natūralioje aplinkoje ar kt.); — aiškiu projekto planu ir tvarkaraščiu (pvz., kas reintrodukuoja egzempliorių ir kada tai daroma; jei iškart reintrodukuoti neplanuojama – kas bus daroma (jei projektas bus sėkmingesnis nei tikėtasi) su pertekliniais egzemplioriais, ir t. t.); — kilmės knygos buvimu ir tvarkymu genetinės įvairovės palaikymo tikslais; — veterinarine parama projektui siekiant neleisti ligoms plisti į laukines populiacijas; — parama kilmės šalyje arba reintrodukavimu projekto tikslais; — atitinkamo egzemplioriaus ir jo palikuonių nenaudojimu komerciniais tikslais.

— Paskirties kodas Z (zoologijos sodams): egzemplioriai skirti zoologijos sodams ir gali būti perkeliami tik iš vieno zoologijos sodo į kitą.

— Paskirties kodas P (asmeniniais tikslais): egzemplioriai skirti asmeniniam naudojimui, pvz., kaip asmeniniai gyvūnai augintiniai.

— Paskirties kodas E (švietimo tikslais): naudojimas švietimui siekiant išsaugoti atitinkamą rūšį. Ši nauda išsaugojimui turėtų būti dokumentuota švietimo koncepcijoje.

Jeigu sandoris nėra aiškiai atitinkantis vieną iš pirmiau nurodytų nekomercinės paskirties kodų, turi būti naudojamas paskirties kodas T ir atitinkamas egzempliorius turi atitikti visus kriterijus, kad būtų leidžiama komercinė prekyba.

Valdymo institucija po reikiamų konsultacijų taip pat gali apriboti komercinį egzemplioriaus ar jo palikuonių naudojimą, leisdama jį tik ES vidaus rinkoje. Tai būtų galima užtikrinti importo leidime ir vėliau ES sertifikate nustatytomis sąlygomis.

Kai egzempliorius nebegali būti naudojamas pagal tą paskirtį, kuriai jis importuotas, ir kai pateikiamas prašymas leisti jį naudoti komerciniais tikslais, valdymo institucija, pasikonsultavusi su mokslo institucija, turėtų įvertinti, ar tas egzempliorius galėjo būti importuotas komerciniais tikslais.

Pavyzdžiui, gyvūnas, importuotas pagal mokslinių tyrimų projektą ar veisimo programą, gali būti naudojamas kaip esamų veislinių išteklių dalis arba jis pats gali būti atskirai komercializuotas, jeigu yra aišku, kad nurodytas jo pradinio importo tikslas buvo tikras ir nebuvo tik priedanga gyvūnų importui komerciniais tikslais. Atliekant šį vertinimą gali reikėti konsultuotis su eksportuojančia šalimi.

Kai yra aišku, kad egzemplioriaus nebuvo leista importuoti komerciniais tikslais, prekyba tuo egzemplioriumi ar jo veisimas siekiant parduoti palikuonis paprastai yra neleistini. Taip pat neturėtų būti leidžiama komerciniais tikslais naudoti jokių išvestinių produktų.

3.5. Nomenklatūros klausimai

Daugiau dėmesio reikėtų skirti neseniai atrastoms rūšims, toms rūšims, kurių taksonomija neseniai pakeista, taip pat rūšims, kurių patvirtinta CITES nomenklatūros nuoroda nėra suderinta su naujesne, visuotinai pripažinta moksline literatūra.

Kilmės grandinė dėl to gali tapti kur kas sudėtingesnė; tokiais atvejais valdymo institucijai tikrinant teisėtą kilmę patartina konsultuotis su mokslo institucija.

4. Įvežimas į ES

Gyvūnų rūšies egzempliorius gali būti laikomas išaugintu nelaisvėje tik kai kompetentinga valdymo institucija, pasikonsultavusi su atitinkamos valstybės narės kompetentinga mokslo institucija, įsitikina, kad laikomasi Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnyje nustatytų kriterijų. Pagrindinio reglamento 4 straipsnyje nurodytos importo sąlygos taip pat taikomos to reglamento 7 straipsnio 1 dalyje nurodytiems nelaisvėje išaugintiems egzemplioriams, todėl mokslo institucijos turėtų dalyvauti vertinant paraiškas dėl nelaisvėje išaugintų egzempliorių importo. Visų pirma jos turi įsitikinti, kad bet kokie veisimui nelaisvėje naudojami iš natūralios aplinkos paimti egzemplioriai (tėviniai gyvūnai ir bet kokie egzemplioriai, kuriais išimtiniu atveju papildomi veisliniai ištekliai) atitinka reikalavimus pagal 4 straipsnio 2 dalies a punktą ir 4 straipsnio 1 dalies e punktą, susietus su 4 straipsnio 2 dalies c punktu.

Tai iš esmės reiškia, kad valdymo institucija, pasikonsultavusi su mokslo institucija, nustato, kad įvežimas į ES nekenkia rūšies išsaugojimo būklei, kad atitinkamas egzempliorius yra įgytas teisėtai ir kad nėra jokių kitų veiksnių, kliudančių išduoti importo leidimą.

Mokslo institucijos taip pat turi įsitikinti, kad importuojamų egzempliorių auginimo metodas nekenkia rūšies išsaugojimo būklei ar rūšies atitinkamos laukinės populiacijos užimamos teritorijos plotui.

Esant nepagrįstų teiginių (8) apie veisimą nelaisvėje, gali būti atsisakyta išduoti importo leidimą pagal Pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 dalies e punktą ir Įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 6 dalį. Kai yra neatitikimų tarp duomenų, susijusių su tariamu veisimu nelaisvėje, reikėtų nuodugniau išnagrinėti paraišką ir susisiekti su eksportuojančia šalimi, o po to galutinis sprendimas priimamas individualiai kiekvienu konkrečiu atveju.

Paprastai neturėtų būti leidžiama importuoti nelaisvėje išaugintus egzempliorius iš valstybių, kurios nėra tos rūšies paplitimo valstybės, jei tos rūšies egzemplioriai niekada nebuvo eksportuoti iš paplitimo valstybės turint galiojantį CITES leidimą ar sertifikatą. Vis dėlto būtina atsižvelgti į tai, kad egzemplioriai galėjo būti atvežti į valstybę, kuri nėra tos rūšies paplitimo valstybė, dar iki rūšies įtraukimo į CITES sąrašą.

4.1. Valdymo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių importo leidimus

Valdymo institucija patikrina, ar egzempliorius gautas laikantis atitinkamos rūšies apsaugos teisės aktų. Konsultuodamasi su tos valstybės narės kompetentinga mokslo institucija ir apsvarsčiusi bet kokią Mokslinio tyrimo grupės (Scientific Review Group, SRG) nuomonę, valdymo institucija nagrinėja, ar pagal Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnį numatomi importuoti egzemplioriai gali būti laikomi išaugintais nelaisvėje.

Valdymo institucija ypatingą dėmesį skiria toms importo paraiškoms, kurios pagal šių rekomendacijų 1 priedą sietinos su didesne rizika. Tame priede nurodyti veiksniai yra tik orientaciniai ir neatstoja tinkamai išsamaus kiekvieno atvejo įvertinimo. Atlikus šį vertinimą gali būti nustatyta, kad teiginys dėl veisimo nelaisvėje yra pagrįstas ir patikimas, nepaisant vieno ar daugiau rizikos veiksnių buvimo.

Siekiant nustatyti, ar egzemplioriai atitinka Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnio 1–4 dalyse nustatytus kriterijus, gali reikėti gauti informacijos iš susijusios ES nepriklausančios šalies pagal Įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 6 dalį.

Valstybės narės neturėtų išduoti importo leidimų tais atvejais, kai paprašiusios negauna iš eksportuotojo ar (re)eksportuojančios šalies pakankamai informacijos, kad atitinkamus egzempliorius, kuriuos norima importuoti į ES, tiktų laikyti išaugintais nelaisvėje.

4.2. Mokslo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių importo leidimus

Importuojančios valstybės narės mokslo institucija pateikia nuomonę, ar yra laikomasi Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnyje nustatytų kriterijų ir Pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytų importo sąlygų.

Ši nuomonė grindžiama moksliniu prieinamos informacijos įvertinimu, atsižvelgiant į bet kokią riziką, nustatytą pagal šių rekomendacijų 1 priedą.

Jei kyla abejonių dėl egzempliorių, kuriais prekiaujama, išauginimo nelaisvėje, importuojančios valstybės narės mokslo institucija (arba valdymo institucija, pasikonsultavusi su mokslo institucija) konsultuojasi su eksportuojančios šalies ar kilmės šalies mokslo institucija (ir galbūt valdymo institucija). Taip siekiama gauti informacijos, patvirtinančios, kad numatomi importuoti egzemplioriai atitinka nelaisvėje išaugintų egzempliorių kriterijus.

Jei nepavyksta gauti reikiamos informacijos iš eksportuojančios šalies ar kilmės šalies valdymo arba mokslo institucijos, importuojančios valstybės narės mokslo institucija gali tiesiogiai konsultuotis su pareiškėju. Patartina, kad ši institucija tai darydama naudotųsi kontroliniu klausimų sąrašu, pateiktu 2 priede. Šis kontrolinis sąrašas yra tik orientacinis, jis turėtų būti kiekvienu atveju pritaikomas, ir ne kiekvienas klausimas gali būti tinkamas visiems atvejams.

Mokslo institucijos nuomonės turėtų būti teikiamos konkrečiais atvejais ir jos gali būti parengiamos dėl konkretaus egzemplioriaus, konkrečios veisyklos, rūšies (pvz., ar sunku, ar lengva veisti tos rūšies gyvūnus) arba importo iš konkrečios valstybės.

Importuojančios valstybės narės mokslo institucija informuoja valdymo instituciją apie savo išvadas. Mokslo institucijos raginamos pasidalyti savo vertinimais su kitų ES valstybių narių CITES institucijomis per veisimo nelaisvėje duomenų bazę (Captive Breeding Database) (9).

Jei kyla susirūpinimas dėl tam tikros rūšies veisimo nelaisvėje (yra rekomendacijų, kuriose tai vertinama neigiamai, arba tebėra neišsklaidytų abejonių), valstybės narės mokslo institucija turėtų atkreipti Mokslinio tyrimo grupės (SRG) dėmesį į šį klausimą, kad ši apsvarstytų problemą ir imtųsi atitinkamų veiksmų. Tokiais atvejais Europos Komisija gali konsultuotis su eksportuojančios šalies arba paplitimo valstybių valdymo ar mokslo institucija.

Mokslinio tyrimo grupės (SRG) svarstymo rezultatai yra, kai tikslinga, paskelbiami Species+ (10) ar veisimo nelaisvėje duomenų bazėje (Captive Breeding Database), kad mokslo ir valdymo institucijos galėtų jais remtis.

5. ES vidaus prekyba

5.1. Valdymo institucijos ir mokslo institucijos vaidmuo vertinant paraiškas dėl ES vidaus prekybos A priedo rūšių egzemplioriais, išaugintais nelaisvėje

Prieš išduodama sertifikatą, kuriame leidžiama komercinei veiklai naudoti egzempliorius, kurie, kaip teigiama, yra gimę ir išauginti nelaisvėje, atitinkama valdymo institucija, konsultuodamasi su kompetentinga mokslo institucija, turėtų įsitikinti, kad laikomasi Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnyje nustatytų kriterijų.

Tokios konsultacijos gali būti vykdomos dėl kiekvienos konkrečios paraiškos arba dėl konkrečios rūšies. Tuo atveju, kai pakartotinai teikiamos paraiškos dėl konkrečios rūšies gyvūnų ir kai jau yra išduoti galiojantys ES vidaus prekybos sertifikatai su šaltinio kodu C dėl jų tėvinių gyvūnų, konsultuotis su mokslo institucija gali būti nebūtina.

Kiekvieną kartą, kai žinomas veisėjas prašo išduoti ES vidaus prekybos sertifikatą, valdymo arba mokslo institucija turėtų prašyti pateikti bent šiuos duomenis (dėl papildomų su naujais veisėjais susijusių aktualių aspektų žr. toliau):

1. Veisėjo pavadinimas ir adresas.

2. Leidimai ar ES vidaus prekybos sertifikatai, išduoti dėl tėvinių gyvūnų (tai gali būti du gyvūnai arba daugiau, jei jie laikomi grupėmis). Šiuo atveju turėtų būti nurodyta mažiausia potencialių motininių gyvūnų grupė, kartu pateikiant atitinkamus įrodymus dėl jų teisėto įsigijimo, amžiaus ir lyties).

3. Per reprodukcijos įvykį atsivestų palikuonių skaičius.

4. Kiekvieno palikuonio identifikacija.

5. (Apytikrė) gimimo data.

6. Palikuonio lytis (jei žinoma).

7. Veisimo metodų aprašymas – tuo atveju, kai palikuonių skaičius atrodo per didelis, palyginti su skaičiais literatūros šaltiniuose, arba kai atitinkama rūšis yra labai retai veisiama nelaisvėje. Reikia atsižvelgti į mokslo pažangą, kuri palengvina reprodukciją, pvz., apvaisinimą in vitro, nes dėl to gali padidėti reprodukcijos greitis, palyginti su tuo, kuris tikėtinas natūraliomis sąlygomis. Be to, dažnai galima pasiekti, kad nelaisvėje būtų atsivesta daugiau kaip viena palikuonių vada, nors natūralios aplinkos sąlygomis taip gali būti retai.

Vertindama paraišką dėl sertifikato nelaisvėje išaugintam egzemplioriui, valdymo institucija turėtų atsižvelgti į šiuos rodiklius, kurie rodo didesnę arba mažesnę riziką:

— Ar yra žinoma, kad atitinkamas veisėjas teisėtai veisia šią rūšį?

— Ar tėviniai gyvūnai yra pasiekę lytinę brandą (šiuo atveju taip pat reikėtų atsižvelgti į galimus nelaisvės sąlygomis laikomų gyvūnų skirtumus, palyginti su tuo, kas žinoma apie tos rūšies egzempliorius natūralios aplinkos sąlygomis), ir ar vis dar geba daugintis?

— Ar nurodytas palikuonių skaičius yra tikėtinas?

— Ar nurodytas vadų skaičius yra tikėtinas?

— Ar praeityje šie tėviniai gyvūnai yra atsivedę palikuonių?

— Ar tėviniai gyvūnai yra gimę nelaisvėje? Jei ne, tai ar F2 karta atsirado panašiomis aplinkybėmis?

— Ar paraiška yra dėl endeminės ar vietinės ES rūšies arba dėl tokios rūšies, kurios atveju yra žinių apie neteisėtą paėmimą iš natūralios aplinkos?

Jeigu veisėjas yra naujas arba jeigu kyla neaiškumų dėl bet kurios iš pirmiau nurodytos informacijos, valdymo institucija gali, užduodama pirmiau nurodytus 1–7 klausimus, taip pat prašyti pateikti papildomos informacijos. Kai aktualu, tai galėtų apimti tokius aspektus kaip:

— pradinių veislinių išteklių dydis ir kilmė (laukiniai ar nelaisvėje išauginti gyvūnai);

— dabartinių veislinių išteklių dydis, išreikštas bendru individų skaičiumi, nurodant patinų ir patelių skaičiaus santykį;

— duomenys apie atitinkamų egzempliorių motininius gyvūnus, nurodant gimimo ar išsiritimo datą (žiedų numeriai arba mikroschemos, taip pat, jei yra, nuotraukos, kai rūšies atskirus egzempliorius galima patikimai atpažinti pagal konkrečius kūno išvaizdos bruožus);

— pirmojo sėkmingo veisimo metai;

— ar tas veisėjas yra veisęs tos rūšies gyvūnus iki antrosios (F2) kartos;

— ar veisliniai ištekliai yra papildyti iš natūralios aplinkos paimtais individais, ir jei taip, duomenys, kiek yra tokių individų, kada tai atlikta ir kokia jų kilmė;

— išsamūs metinės produkcijos duomenys.

Valdymo institucija taip pat turėtų konsultuotis su kompetentinga mokslo institucija tais atvejais, kai:

— teikiamos paraiškos dėl rūšių, kurias, kaip žinoma, yra sunku laikyti ir (arba) veisti nelaisvėje;

— teikiamos paraiškos dėl egzempliorių, kurių atveju (sprendžiant iš nurodyto jų amžiaus) teiginiai dėl veisimo nelaisvėje nėra patikimi dėl labai didelių išlaidų, siejamų su tos rūšies gyvūnų laikymu nelaisvėje atitinkamą laikotarpį;

— teikiamos paraiškos dėl rūšių, kurios lėtai bręsta ir turi nedidelį reprodukcinį potencialą;

— kyla abejonių dėl tikėtino palikuonių ir vadų skaičiaus, reprodukcinio amžiaus ar kitų veisimo nelaisvėje aspektų.

Valdymo institucijos gali nuspręsti, kad atitinkamos institucijos turėtų atlikti fizinį patikrinimą, ir (arba) prašyti atlikti DNR analizę, parodančią, ar deklaruoti palikuonys yra iš tiesų gimę ir išauginti nelaisvėje iš nurodytų tėvinių gyvūnų.

Fizinį patikrinimą paprastai būtų pagrįsta atlikti tada, kai kyla abejonių ir kai neįmanoma atlikti genetinės analizės. Pavyzdį genetinei analizei gali paimti pats pareiškėjas (pageidautina, kad tai būtų atlikta dalyvaujant prižiūrinčiam atitinkamų institucijų atstovui) arba paskirtas pareigūnas, priklausomai nuo rizikos analizės, kurią valdymo institucija atliko konsultuodamasi su mokslo institucija.

Konsultacijos tarp valdymo institucijų yra reikalingos, kai kyla abejonių dėl kitos valstybės narės išduotų sertifikatų egzemplioriams, su kuriais siejami abejotini teiginiai apie veisimą nelaisvėje, galiojimo.

Pirmiau nurodytų veiksmų nereikia atlikti dėl Reglamento (EB) Nr. 865/2006 X priede išvardytų rūšių egzempliorių. Šie egzemplioriai laikomi atitinkančiais 54 straipsnio sąlygas (egzempliorius gimęs ir išaugintas nelaisvėje, šaltinio kodas C), nebent būtų svarių priešingų įrodymų. Dėl jų neprivaloma turėti ES vidaus prekybos sertifikato ar bet kokio kito pobūdžio dokumentų, jų taip pat nereikia ženklinti.

5.2. Valdymo institucijos ir mokslo institucijos vaidmuo, susijęs su ES vidaus prekyba B priedo rūšių egzemplioriais, išaugintais nelaisvėje

Prekyba B priede išvardytų rūšių egzemplioriais leidžiama, jei galima įrodyti, kad tie egzemplioriai yra įsigyti laikantis galiojančių faunos ir floros apsaugos teisės aktų.

Siekiant padėti valstybėms narėms įgyvendinti šią taisyklę, kuri taip pat taikoma prekybai nelaisvėje išaugintais egzemplioriais, parengtas rekomendacinis dokumentas (11), kuriame išsamiai išdėstyti reikalavimai dėl dokumentinių įrodymų, reikalingų vykdant ES vidaus prekybą B priedo rūšių gyvūnais.

Tas pats vertinimas, kuris pirmiau aprašytas dėl A priedo rūšių, turėtų būti atliekamas ir kontroliuojant prekybą nelaisvėje išaugintais B priede išvardytų rūšių egzemplioriais. Jei kyla abejonių, valdymo institucija turėtų konsultuotis su mokslo institucija ir turėtų apsvarstyti poreikį atlikti fizinį patikrinimą ir (arba) paimti pavyzdį genetinei analizei, kaip aprašyta pirmiau.

Konsultuotis tarp valdymo institucijų patartina tais atvejais, kai kyla susirūpinimas dėl egzempliorių, kurie, kaip teigiama, yra išauginti nelaisvėje kitoje valstybėje narėje, ir ypač kai yra didelė rizika (pvz., nėra teisėto importo į ES šalis įrodymų, atitinkamą rūšį sunku veisti iki antrosios kartos ir t. t.).

6. Eksportas ir reeksportas iš ES

Gyvūnų rūšies egzempliorius turėtų būti laikomas išaugintu nelaisvėje tik kai kompetentinga valdymo institucija, konsultuodamasi su atitinkamos valstybės narės mokslo institucija, įsitikina, kad laikomasi Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnyje nustatytų kriterijų.

Atkreipkite dėmesį į tai, kad yra skirtumas tarp i) nelaisvėje išaugintų egzempliorių, anksčiau importuotų į ES, reeksporto ir ii) ES išaugintų nelaisvėje egzempliorių eksporto.

6.1. Nelaisvėje išaugintų egzempliorių reeksportas

Kai nelaisvėje išauginti egzemplioriai reeksportuojami iš ES valstybės narės, kuri nėra tuos egzempliorius į ES importavusi valstybė narė, abi valstybės narės turi tarpusavyje keistis informacija (žr. Pagrindinio reglamento 5 straipsnio 5 dalį).

Jeigu egzemplioriai yra paženklinti ir su jais galima aiškiai susieti tam tikrą dokumentą, gali nereikėti dėl jų specialiai konsultuotis su mokslo institucija. Pagrindinis atskaitos taškas yra rekomendacijos dėl B priede išvardytų rūšių gyvų egzempliorių teisėto įsigijimo įrodymo (žr. 11 išnašą), o jų priede pateiktas kontrolinis sąrašas laikytinas gairėmis dėl būtinų dokumentų ar informacijos, kurią reikia pateikti.

6.2. Nelaisvėje išaugintų egzempliorių eksportas

6.2.1. Valdymo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių eksporto leidimus

Konsultuodamasi su savo valstybės narės kompetentinga mokslo institucija, valdymo institucija nagrinėja, ar tie egzemplioriai atitinka egzemplioriams, laikomiems išaugintais nelaisvėje, taikomus kriterijus, pagal Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnį ir Pagrindinio reglamento 7 straipsnio 1 dalį.

Valdymo institucija įvertina paraiškoje pateiktą informaciją siekdama įsitikinti, kad atitinkamas egzempliorius gautas laikantis ES teisės aktų ir taisyklių (išvada dėl teisėto įsigijimo). Jeigu paraiška teikiama dėl egzempliorių, dėl kurių jau yra išduotas sertifikatas, valdymo institucija turėtų atlikti tolesnį tikrinimą, pagrįstą rizikos vertinimu, ir, jei kyla abejonių, turėtų, kai tikslinga, konsultuotis su mokslo institucija arba kitomis valstybėmis narėmis.

Valdymo institucijos turėtų daugiau dėmesio skirti eksporto paraiškoms tuo atveju, kai yra nustatyta didesnė rizika pagal šio dokumento 1 priedą. Tame priede nurodyti veiksniai yra tik orientaciniai ir neatstoja kiekvieno atvejo tinkamo įvertinimo. Atlikus šį vertinimą gali būti nustatyta, kad teiginys dėl veisimo nelaisvėje yra pagrįstas ir patikimas nepaisant vieno ar daugiau rizikos veiksnių buvimo.

Nelaisvėje veisiamų gyvūnų rūšių, išvardytų B priede, gyvų egzempliorių eksporto atveju valstybės narės turėtų remtis rekomendaciniu dokumentu dėl B priede išvardytų rūšių gyvų gyvūnų teisėto įsigijimo įrodymo (žr. 11 išnašą) ir būtinais dokumentiniais įrodymais.

Valdymo institucijos gali nuspręsti patikrinti teisėtą įsigijimą taikydamos rizikos vertinimo metodą, tai grindžiant toliau nurodytais veiksniais, kai jie yra aktualūs konkrečiai eksporto paraiškai:

i) atitinkamas priedas, į kurį įtraukta rūšis;

ii) egzemplioriaus kilmės šaltinis;

iii) atitinkamos rūšies buvimas kontroliuojamoje aplinkoje toje valstybėje narėje, kurioje nagrinėjama paraiška;

iv) dokumentuota neteisėta prekyba;

v) prekybos tikslas (komercinis ar nekomercinis);

vi) pareiškėjo ankstesnės paraiškos, įskaitant bet kokius ankstesnius reikalavimų nesilaikymo atvejus;

vii) egzempliorių piniginė vertė; taip pat

viii) panašios išvaizdos rūšių buvimas.

Jeigu valdymo institucija, apsvarsčiusi ir įvertinusi pirmiau nurodytus veiksnius, padaro išvadą, kad yra didelė rizika, jog numatomas eksportuoti egzempliorius buvo neteisėtai įsigytas, ji gali nuspręsti pareikalauti papildomos informacijos ir toliau tikrinti kilmės grandinę. Jeigu valdymo institucija padaro išvadą, kad neteisėto įsigijimo rizika yra nedidelė, ji gali nuspręsti tikrinti mažiau.

Pagal Įgyvendinimo reglamento 65 straipsnio 4 dalį valdymo institucija turi patikrinti, ar A priede išvardytų rūšių egzemplioriai yra paženklinti pagal to reglamento 66 straipsnį.

Bet kokio A arba B priede išvardytų rūšių egzempliorių eksporto (arba reeksporto) atveju, kai tie egzemplioriai yra paženklinti, patartina nurodyti jų identifikacinius numerius eksporto leidimo (arba reeksporto sertifikato) aprašomajame 8 langelyje, kuo tiksliau apibūdinant egzempliorius.

Eksportuojant Reglamento (EB) Nr. 865/2006 X priede išvardytų rūšių egzempliorius jų ženklinti nereikia ir galima laikyti, kad eksporto leidimo išdavimo sąlygos yra įvykdytos.

6.2.2. Mokslo institucijos vaidmuo vertinant nelaisvėje išaugintų egzempliorių eksporto leidimus

Mokslo institucija, kai su ja konsultuojasi valdymo institucija, pateikia patarimų dėl to, ar egzemplioriai, kuriuos apima leidimas ar sertifikatas, atitinka nelaisvėje išaugintų egzempliorių kriterijus (pagal Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnį ir Pagrindinio reglamento 5 straipsnio 2 dalies d punktą (nurodytą Pagrindinio reglamento 5 straipsnio 4 dalyje)), siekiant įvertinti, ar eksportas kenkia tos rūšies išsaugojimui.

Mokslo institucijos nuomonės turėtų būti teikiamos konkrečiais atvejais ir jos gali būti parengiamos dėl kiekvieno atskiro egzemplioriaus, konkrečios veisyklos arba rūšies (pvz., ar sunku, ar lengva veisti tos rūšies gyvūnus).

Jei kyla abejonių dėl nelaisvėje išaugintų egzempliorių, kurie yra išauginti kitoje ES valstybėje narėje, eksportuojančios valstybės narės valdymo arba mokslo institucija prašo tos kitos valstybės narės valdymo arba mokslo institucijos patvirtinti, ar tie egzemplioriai atitinka nelaisvėje išaugintų egzempliorių kriterijus.

Valdymo ir mokslo institucijos raginamos, kai tikslinga, pasidalyti savo vertinimais su kitų ES valstybių narių CITES institucijomis per veisimo nelaisvėje duomenų bazę (Captive Breeding Database) (12).

Be to, tokiais atvejais, kai nuolat kyla susirūpinimas dėl gyvūnų veisimo nelaisvėje, valstybių narių mokslo institucijos raginamos atkreipti Mokslinio tyrimo grupės (SRG) arba, per valdymo instituciją, CITES valdymo institucijų ekspertų grupės dėmesį į tą klausimą.

7. Konfiskuoti gyvūnai

Šiame skirsnyje pateikiama rekomendacijų dėl konfiskuotų egzempliorių tvarkymo ir dėl to, ar tokie egzemplioriai gali, ar negali būti naudojami veisykloje.

Konsultuodamasi su mokslo institucija ir, kai tikslinga, su kitomis atitinkamomis įstaigomis, valdymo institucija turėtų nuspręsti dėl tinkamiausio konfiskuotų egzempliorių tvarkymo ir dėl to, ar reikėtų palikti juos nelaisvėje, ar grąžinti į kilmės šalį, kad jie galėtų būti grąžinti į natūralią aplinką (13), ar juos numarinti.

CITES konferencijos rezoliucijoje Nr. 17.08 dėl CITES sąrašuose išvardytų rūšių egzempliorių, kuriais neteisėtai prekiauta ir kurie konfiskuoti, tvarkymo (14) galima rasti rekomendacijų šiuo klausimu, visų pirma sprendimų medžio analizę, pateiktą rezoliucijos 1 priede.

Reikia atsižvelgti į pradinę konfiskavimo priežastį, nes kartais egzemplioriai būna sulaikyti ne dėl su jų teisėtumu susijusių problemų, o dėl kitokių (pvz., su transportavimo sąlygomis susijusių) pažeidimų. Valdymo institucijos taip pat turėtų žinoti apie naujus kontrabandos metodus, kai kontrabandininkai tikisi, kad egzemplioriai bus konfiskuoti ir vėliau legalizuoti per gyvūnų gelbėjimo centrą. Valdymo institucijos turėtų imtis visų atsargumo priemonių, kad konfiskuoti egzemplioriai vėl neatitektų asmenims, dalyvavusiems darant pažeidimą.

Konfiskuotais egzemplioriais būtų galima papildyti tų rūšių, kurių veisliniai ištekliai ES jau suformuoti, išteklius, arba būtų galima iš jų formuoti naujus veislinius išteklius. Jei tai susiję su rūšimi, kuriai, pavyzdžiui, taikoma EAZA ex situ programa (EEP) arba yra parengta Europos kilmės knyga (ESB), tinkamiausias būdas yra perduoti tą egzempliorių priežiūrai pagal tokią koordinuojamą veisimo programą. Tai tikrai tinka toms rūšims, kurios iki tol nebuvo importuotos su galiojančiais CITES leidimais ar sertifikatais.

Valstybės narės, siekdamos tinkamai tvarkyti konfiskuotus gyvūnus, gali bendradarbiauti su kitomis CITES šalimis ir leisti tokius egzempliorius importuoti, eksportuoti ar reeksportuoti. Importo atveju tebetaikomas reikalavimas nustatyti, ar nebus padaryta žala. Tačiau komercinė prekyba konfiskuotais A priede išvardytų rūšių egzemplioriais neleidžiama.

Būtina skirti A priede išvardytų rūšių egzempliorius nuo B, C ar D priede išvardytų rūšių egzempliorių. Reikia daugiau atsargumo dėl retų rūšių arba tų rūšių, kurios iki tol (beveik) nebuvo veisiamos ES.

Pagal Pagrindinio reglamento 8 straipsnio 6 dalį valstybių narių kompetentingoms institucijoms leidžiama parduoti bet kokį konfiskuotą B–D prieduose išvardytų rūšių egzempliorių, jeigu jis nėra tiesiogiai grąžinamas asmeniui ar organizacijai, iš kurių jis konfiskuotas arba kurie dalyvavo darant atitinkamą pažeidimą. Tada tokius egzempliorius galima naudoti visais tikslais, tarsi jie būtų teisėtai įsigyti.

Konfiskuoti A priede išvardytų rūšių egzemplioriai negali būti parduodami. A priede išvardytų rūšių egzemplioriai turėtų būti laikomi teisėtai įsigytais po jų konfiskavimo ir perdavimo saugotojui, kuris laiko tuos konfiskuotus egzempliorius nekomercinio naudojimo tikslu. Turėtų būti išsamiai nurodyta, kaip gali būti naudojami tie egzemplioriai ir potencialūs jų palikuonys.

Siekiant įvertinti, ar konfiskuotus A priede išvardytų rūšių egzempliorius galima įtraukti į veislinius išteklius, reikia atidžiau apsvarstyti aplinkybes. Vertinant, ar konfiskuotą A priedo rūšies egzempliorių galima patikėti veisyklai, reikėtų apsvarstyti šiuos aspektus (konsultuojantis su atitinkama mokslo institucija):

— Ar ta veisykla yra susijusi su oficialia veisimo nelaisvėje išsaugojimo tikslais programa? O gal tai yra komercinė įmonė, parduodanti daugumą joje atsivestų palikuonių?

— Ar yra žinoma, kad ta rūšis veisiama nelaisvėje ir atsiveda F2 kartos palikuonių?

— Ar yra žinoma to egzemplioriaus kilmė?

Atrodo, kad visiškas konfiskuoto egzemplioriaus nuosavybės perleidimas komercinei veisyklai būtų nesuderinamas su ES prekybos laukiniais augalais ir gyvūnais reglamentais. A priede išvardytų rūšių egzemplioriai galėtų būti priimami globoti veisyklose, jeigu i) veisykla turi reikiamų žinių ir infrastruktūrą ir ii) tie gyvūnai nenaudojami pardavimo ar komercinio veisimo tikslais.

Kai konfiskuotą egzempliorių reikia perkelti į kitą valstybę narę, prieš išduodama sertifikatą, kuriuo leidžiamas toks perkėlimas, atsakinga jį išduodanti valdymo institucija turėtų susisiekti su mokslo institucija priimančiojoje valstybėje narėje (pagal Pagrindinio reglamento 9 straipsnį), ir būtų geriausia, kad ji informuotų valdymo instituciją priimančiojoje valstybėje narėje. Bet kokie abiejų valstybių narių sutarti to egzemplioriaus naudojimo apribojimai turėtų būti nurodyti sertifikate.

(1) 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą (OL L 61, 1997 3 3, p. 1) (toliau – Pagrindinis reglamentas) ir susiję Komisijos reglamentai, visų pirma: 2006 m. gegužės 4 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 865/2006, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą įgyvendinimo taisykles (OL L 166, 2006 6 19, p. 1) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas), ir 2012 m. rugpjūčio 23 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 792/2012, kuriuo nustatomos Tarybos reglamente (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą numatytų leidimų, sertifikatų ir kitų dokumentų modelių taisyklės ir iš dalies keičiamas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 865/2006 (OL L 242, 2012 9 7, p. 13) (toliau – Leidimų reglamentas).

(2) Šiame dokumente „nelaisvėje išauginti egzemplioriai“ yra tie, kurie atitinka Įgyvendinimo reglamento 54 straipsnyje nustatytus kriterijus.

(3) Harfoot, M. et al., 2018. Unveiling the patterns and trends in 40years of global trade in CITES-listed wildlife. Biological Conservation, 223, 47-57.

(4) Turimas omenyje rūšies statusas IUCN raudonojoje knygoje, o ne CITES prieduose, į kuriuos įtraukta rūšis.

(5) https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/TXT/PDF/?uri=CELEX:52019XC0321(01)&from=LT

(6) Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 2 dalies a punktas.

(7) Žr. https://www.eaza.net/assets/Uploads/CCC/August-2020.pdf

(8) Pavyzdžiui, pareiškimų apie palikuonių atsivedimą tokiu mastu ar greičiu, kuris laikomas praktiškai nelabai įmanomu, atsižvelgiant į rūšies biologinius veisimosi ypatumus.

(9) http://captivebreeding.unep-wcmc.org

(10) https://speciesplus.net/species

(11) B priede išvardytų rūšių gyvų gyvūnų teisėto įsigijimo įrodymas ir būtini patvirtinamieji dokumentai (OL C 107, 2019 3 21, p. 2).

(12) http://captivebreeding.unep-wcmc.org

(13) Grąžinimas į natūralią aplinką daugeliu atvejų neįmanomas.

(14) https://cites.org/sites/default/files/document/E-Res-17-08.pdf