1.Įvadas

Didelio masto piliečių dezinformavimas klaidinančia, o kartais stačiai melaginga informacija yra didžiulis iššūkis Europai.

Mūsų atviros demokratinės visuomenės paremtos viešais debatais, leidžiančiais piliečiams būti gerai informuotiems ir išreikšti savo valią laisvuose ir sąžininguose politiniuose procesuose. Žiniasklaidos priemonės tradiciškai atlikdavo labai svarbų vaidmenį: prispirdavo valdžios institucijas atsiskaityti ir skleidė informaciją, leidžiančią piliečiams susidaryti nuomonę visuomenės klausimais ir aktyviai bei veiksmingai dalyvauti demokratinėje visuomenėje. Europoje tradicinėms žiniasklaidos priemonėms taikomos įvairios taisyklės dėl nešališkumo, pliuralizmo, kultūrų įvairovės, žalingo turinio, reklamos ir remiamo turinio. Europos Sąjungos demokratijos pagrindas – laisva ir nepriklausoma žiniasklaida.

Šiais laikais dėl interneto ne tik gerokai padidėjo pasiekiamų žinių kiekis ir įvairovė, bet ir iš esmės pasikeitė būdai, kaip piliečiai jas gauna ir naudoja. Internetinė žiniasklaida tapo pagrindiniu informacijos šaltiniu, ypač jaunesniems vartotojams. Įvairi ir lengvai prieinama kokybiška informacija galėtų piliečius dar labiau įtraukti į demokratinius procesus ir paskatinti juose dalyvauti.

Deja, naujos technologijos gali būti naudojamos dezinformacijai skleisti, ypač per socialinę žiniasklaidą, ir tai daroma dar neregėtu mastu, greičiu ir auditorijos pasirinkimo tikslumu: dezinformacijos kampanijų tikslais sukuriami individualizuoti informaciniai laukai ir galingi dezinformacijos didinimo mechanizmai.

Dezinformacija pakerta pasitikėjimą institucijomis, skaitmeninėmis ir tradicinėmis žiniasklaidos priemonėmis ir kenkia mūsų demokratijai, nes trukdo piliečiams priimti sprendimus remiantis objektyvia informacija. Dezinformacija dažnai yra paspirtis radikalioms ir ekstremistinėms idėjoms bei veiklai. Ji paralyžiuoja žodžio laisvę – vieną iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – Chartija) įtvirtintų pagrindinių teisių. Žodžio laisvė apima žiniasklaidos laisvę ir pliuralizmą, taip pat piliečių teisę turėti savo įsitikinimus, gauti bei skleisti informaciją ir idėjas „valdžios institucijoms nekliudant ir nepaisant valstybių sienų“.

Pagrindinės su žodžio laisve ir žiniasklaidos laisve susijusios valstybės subjektų prievolės – nesikišti, nesiimti cenzūros ir užtikrinti palankią aplinką įtraukiems ir pliuralistiniams viešiems debatams. Teisėtas turinys, nors ir tariamai žalingas, paprastai ginamas kaip žodžio laisvė ir turi būti traktuojamas kitaip nei neteisėtas turinys – pastarąjį gali būti pateisinama apskritai pašalinti. Kaip nusprendė Europos žmogaus teisių teismas, tai ypač svarbu rinkimų kontekste.

Įvairūs vietos ir užsienio subjektai plačiai naudojasi masinėmis dezinformacijos kampanijomis tikėdamiesi pasėti nepasitikėjimą ir sukurti įtampą visuomenėje; tai gali turėti rimtų pasekmių mūsų saugumui. Be to, trečiųjų šalių vykdomos (taip pat ir rinkimų procese) dezinformacijos kampanijos gali būti viena iš mišraus pobūdžio grėsmių vidaus saugumui, ypač jei jos derinamos su kibernetiniais išpuoliais. Pavyzdžiui, Rusijos karinėje doktrinoje atvirai pripažįstama, kad informacinis karas yra viena iš jos sričių.

Dezinformacija, iškreipdama visuomenės nuomonę, daro poveikį ir politikos formavimo procesams. Vietos ir užsienio subjektai gali pasitelkti dezinformaciją siekdami manipuliuoti politikos formavimo ir visuomenės diskusijomis bei piliečių elgesiu klimato kaitos, migracijos, viešojo saugumo, sveikatos ir finansų klausimais. Dezinformacija taip pat gali sumažinti pasitikėjimą mokslu ir empiriniais įrodymais.

2014 m. Pasaulio ekonomikos forumas spartų klaidinančios informacijos plitimą internete įvardijo kaip vieną iš 10 svarbiausių šiuolaikinės visuomenės tendencijų. 2016 m. 57 proc. ES vartotojų žinias internete skaitė naudodamiesi socialinės žiniasklaidos sklaidos agregatoriais ir paieškos sistemomis. Trečdalis jaunimo (18–24 metų amžiaus) teigia, kad socialinė žiniasklaida yra pagrindinis jų žinių šaltinis. 80 proc. europiečių kelis kartus per mėnesį arba dažniau aptinka, jų manymu, melagingos arba klaidinančios informacijos. 85 proc. respondentų mano, kad tai yra problema jų šalyje.

Turinį platinančios interneto platformos, ypač socialinė žiniasklaida, vaizdo medžiagos bendro naudojimo paslaugos ir paieškos sistemos, atlieka svarbų vaidmenį skleidžiant ir didinant dezinformaciją internete. Kol kas šios platformos nesiėmė proporcingų veiksmų, kad sureaguotų į dezinformacijos ir manipuliatyvaus naudojimosi platformų infrastruktūra keliamą iššūkį. Kai kurios ėmėsi riboto masto iniciatyvų internetinės dezinformacijos skleidimui atsverti, tačiau tai buvo daroma nedaugelyje šalių ir daugelį naudotojų paliekant nuošalyje. Be to, yra rimtų abejonių, ar platformos užtikrina pakankamą savo vartotojų apsaugą, kad trečiosios šalys nepasinaudotų jų asmens duomenimis be jų sutikimo, kaip per neseną dabar duomenų apsaugos institucijų tiriamą „Facebook“ ir „Cambridge Analytica“ atvejį, kuomet milijonų ES socialinių tinklų naudotojų asmens duomenys buvo išgauti ir panaudoti rinkimų kontekste.

ES valstybių narių ir tarptautinė pilietinė visuomenė vis geriau suvokia dezinformacijos augimo problemą ir grėsmės rimtumą ir dėlto yra susirūpinusi. 2015 m. kovo mėn. Europos Vadovų Taryba paprašė vyriausiojo įgaliotinio parengti veiksmų planą dėl Rusijos vykdomų dezinformacijos kampanijų. Taip buvo sukurta Strateginės komunikacijos Rytų kaimynystės šalyse darbo grupė, kuri, kaip planuota, vykdo veiklą nuo 2015 m. rugsėjo mėn. 2017 m. birželio mėn. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją, kurioje paragino Komisiją „išsamiai išanalizuoti esamą padėtį ir teisinę sistemą, susijusią su netikromis naujienomis, ir patikrinti teisėkūros intervencijos galimybę siekiant apriboti netikro turinio sklaidą ir platinimą“. 2018 m. kovo mėn. Europos Vadovų Taryba pareiškė, kad „virtualūs socialiniai tinklai ir skaitmeninės platformos turi garantuoti skaidrią praktiką ir visišką piliečių privatumo ir asmens duomenų apsaugą“. 2017 m. tarptautinių organizacijų paskirtų specialiųjų pranešėjų priimtame „Bendrame pareiškime dėl žodžio laisvės ir melagingų žinių, dezinformacijos ir propagandos“ konkrečiai nurodyta, kaip šiam reiškiniui taikytini tarptautiniai žmogaus teisių standartai.

Kelios valstybės narės šiuo metu ieško būdų, kaip apsaugoti rinkimų proceso vientisumą nepažeistą internetinės dezinformacijos ir užtikrinti internete pateikiamos politinės reklamos skaidrumą.

Tačiau akivaizdu, kad, nors rinkimų proceso apsauga yra visų pirma valstybių narių kompetencija, internetinės dezinformacijos tarpvalstybinis pobūdis verčia šią problemą spręsti Europos lygmeniu, kad būtų užtikrintas veiksmų koordinavimas ir efektyvumas ir apsaugota ES, jos piliečiai, politika ir institucijos.

Šis komunikatas parengtas atsižvelgiant į išsamias konsultacijas su piliečiais ir suinteresuotaisiais subjektais. 2017 m. pabaigoje Komisija sudarė aukšto lygio grupę, kuri patartų šiais klausimais. 2018 m. kovo 12 d. grupė pateikė ataskaitą. Be to, Komisija surengė plataus masto viešas konsultacijas, apėmusias internetinius klausimynus, į kuriuos gauta 2 986 atsakymai, struktūrinius dialogus su atitinkamais suinteresuotaisiais subjektais ir „Eurobarometro“ nuomonių apklausą visose 28 valstybėse narėse.

Komunikate išdėstoma Komisijos nuomonė apie internetinės dezinformacijos keliamus iššūkius, nurodomi pagrindiniai bendrieji principai ir tikslai, kuriais reikėtų vadovautis informuojant visuomenę apie dezinformaciją ir siekiant veiksmingai kovoti su šiuo reiškiniu, tai pat nurodomos konkrečios priemonės, kurių Komisija ketina imtis.