LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 128/127

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Tarptautinio kovos su klimato kaita finansavimo didinimas. Europos pasiūlymai Kopenhagos susitarimui“

(COM(2009) 475 galutinis)

(2010/C 128/24)

Pagrindinė pranešėja Lavinia ANDREI

Europos Komisija, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 262 straipsniu, 2009 m. rugsėjo 10 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Tarptautinio kovos su klimato kaita finansavimo didinimas. Europos pasiūlymai Kopenhagos susitarimui“

COM(2009) 475 galutinis.

2009 m. rugsėjo 29 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto biuras pavedė Žemės ūkio, kaimo plėtros ir aplinkos skyriui organizuoti Komiteto darbą šiuo klausimu.

Kadangi darbas skubus, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas savo plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. lapkričio 4–5 d. (2009 m. lapkričio 5 d. posėdis), pagrindine pranešėja paskyrė Lavinia Andrei ir priėmė šią nuomonę 179 nariams balsavus už, 4 – prieš ir 11 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. Komitetas palankiai vertina šiuos savalaikius pasiūlymus ir ragina institucijas skubiai juos apsvarstyti, kad jie iš tikrųjų padėtų pasiekti sėkmingų Kopenhagos susitikimo rezultatų. Komunikatas – gera pradžia, nes iki šiol industrinės šalys nebuvo linkusios kalbėti apie kokias nors finansavimo sumas.

1.2. Kovos su klimato kaita finansavimas yra ne savanoriška pagalba, o Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos straipsniais įtvirtintas įsipareigojimas naujais, papildomais, pakankamais ir prognozuojamais finansiniais ištekliais aprūpinti besivystančias šalis. Industrinės šalys privalo laikytis „bendros, bet diferencijuotos atsakomybės“ principo, kuris įrašytas konvencijoje.

1.3. Besivystančioms šalims reikia didelės pagalbos kovoti su klimato kaita – tam ES pritarė pasirašydama Jungtinių Tautų klimato kaitos konvenciją. Ateinančiais dešimtmečiais klimato kaitos švelninimas ir prisitaikymas prie jos besivystančioms šalims kainuos šimtus milijardų eurų per metus.

1.4. EESRK pritaria ES pasiūlymui, kad iki 2013 m. industrinės šalys veiklos pradžiai skubiai skirtų 5–7 milijardus eurų viešojo finansavimo per metus. Tai gera pradžia, ypač įvertinus dabartinę atmosferą ir tarpusavio nepasitikėjimu paženklintus Pietų ir Šiaurės santykius.

1.5. Komitetas taip pat gerai vertina pozityvią Komisijos nuostatą išteklių finansavimui ieškoti tarptautinės aviacijos ir jūrų transporto sektoriuje.

1.6. Kita vertus, jau dabar iš besivystančių šalių, ypač Afrikos valstybių, gauname aiškių signalų, kad to, ką siūlo ES, tikrai nepakanka – iš esmės ES pozicija reikštų, kad besivystančios šalys bus priverstos sumokėti už kitų valstybių per daugelį metų padarytą žalą. Daugelis nevyriausybinių organizacijų ir Jungtinių Tautų ekonomistų teigia, kad net ir atsargiais apskaičiavimais išsivysčiusios šalys 2013–2017 m. įsipareigojimų laikotarpiu besivystančioms šalims turėtų skirti apie 150 milijardų JAV dolerių (arba apie 110 milijardų eurų) per metus siekiantį finansavimą.

1.7. Kalbėdama apie įplaukas iš anglies dioksido rinkos Komisija reiškia nuomonę, kad visas didžiulis šios rinkos dalyvių pelnas atiteks besivystančioms šalims, o vėliau bus išleistas mažai anglies išskiriančiai veiklai finansuoti. Realiai toks pelnas greičiau atiteks privačioms bendrovėms – daugelis jų bus iš išsivysčiusių šalių.

1.8. EESRK taip pat nerimauja dėl ES vidaus privačių investicijų besivystančiose šalyse vizijos, pirmiausia todėl, kad ES nerado būdo užtikrinti, kad valstybės narės pajamas iš ES prekybos apyvartiniais taršos leidimais sistemos panaudotų investicijoms į švarią energiją.

1.9. Komisija turėtų pateikti persvarstytą ir įgyvendinamą planą, kuris padėtų ES išsaugoti pirmaujančias pozicijas tarptautinės klimato politikos srityje. ES turėtų nepaliaudama daryti spaudimą JAV ir kitoms šalims, kad šios atskleistų savo pozicijas dėl kovos su klimato kaita finansavimo.

1.10. Pažadai didinti finansinius išteklius (ir tarptautinius, ir vidaus) turėtų būti duodami taip, kad juos būtų įmanoma įvertinti, apie juos pranešti ir patikrinti.

2. Įžanga

2.1. 2009 m. rugsėjo 10 d. Europos Komisija paskelbė komunikatą „Tarptautinio kovos su klimato kaita finansavimo didinimas. Europos pasiūlymai Kopenhagos susitarimui“.

2.2. Šiuo komunikatu mėginama surasti išeitį iš dabartinės aklavietės, į kurią derybos pateko išsivysčiusioms šalims tikintis, kad labiau pažengusios besivystančios šalys prisidės prie bendrų pastangų, o besivystančioms šalims, savo ruožtu, norint aiškesnės išsivysčiusių šalių pozicijos dėl klimato kaitos švelninimo ir prisitaikymo prie jos finansavimo.

2.3. Tačiau šio Komisijos pasiūlymo nepakanka, kad Kopenhagoje būtų pasiektas veiksmingas susitarimas. Visos išsivysčiusios šalys turės smarkiai sumažinti išskiriamą šiltnamio dujų kiekį, besivystančios šalys turės imtis atitinkamų klimato kaitos švelninimo priemonių, taip pat reikės veiksmingos visuotinės sąrangos, tinkamai skatinančios investicijas į mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomiką.

2.4. Iki 2020 m. besivystančioms šalims savo išmetamam šiltnamio dujų kiekiui sumažinti ir prisitaikyti prie klimato kaitos poveikio gali tekti skirti apie 100 milijardų eurų per metus. Didžiąją finansavimo dalį turėtų užtikrinti vidaus šaltiniai ir išplėsta tarptautinė anglies dioksido rinka, tačiau vis tiek besivystančioms šalims kasmet reikės 22–50 milijardų eurų tarptautinio viešojo finansavimo.

2.5. Europos Komisija siūlo, kad viešąjį finansavimą skirtų industrinės šalys ir ekonomiškai labiau pažengusios besivystančios valstybės priklausomai nuo savo atsakomybės už išmetamą šiltnamio dujų kiekį ir savo finansinio pajėgumo. Tai reikštų, kad iki 2020 m. ES tektų skirti 2–15 milijardų eurų per metus.

3. Komisijos dokumentas

3.1. Komisija prognozuoja, kad 2020 m. besivystančių šalių prisitaikymo prie klimato kaitos ir klimato kaitos švelninimo priemonėms finansuoti gali prireikti maždaug 100 milijardų eurų per metus. Šiam poreikiui patenkinti turėtų būti pasitelkiami besivystančių šalių vietos ištekliai (viešojo ir privataus sektorių), visuotinės anglies dioksido rinkos lėšos ir papildomi tarptautiniai viešieji finansiniai srautai. Vietos ištekliai galėtų sudaryti 20–40 proc. šios sumos, iš anglies dioksido rinkos gaunamos lėšos – maždaug iki 40 proc., o likusi finansavimo dalis būtų padengiama iš tarptautinių viešųjų lėšų.

3.2. 2020 m. tarptautinė anglies dioksido rinka galėtų parūpinti iki 38 milijardų eurų per metus. Kopenhagos susitarime turi būti numatytas naujas kreditų įgijimo per konkretaus sektoriaus anglies dioksido rinką mechanizmas, o švarios plėtros mechanizmas turėtų būti daugiausia taikomas mažiausiai išsivysčiusioms šalims.

3.3. Reikėtų užtikrinti, kad 2020 m. būtų skiriama 22–50 milijardų eurų tarptautinio viešojo finansavimo per metus. Nuo 2013 m. viešasis finansavimas turėtų būti perskirstytas pagal mokėjimo pajėgumą ir atsakomybę už šiltnamio dujų išmetimą, įtraukiant ekonomiškai labiau pažengusias besivystančias šalis. Remiantis tokiomis prielaidomis, ES dalis turėtų būti nuo maždaug 10 proc. iki maždaug 30 proc., priklausomai nuo to, koks svoris bus suteiktas šiems dviem kriterijams. Taigi Kopenhagoje sudarius plataus užmojo susitarimą, sąžininga ES finansavimo dalis 2020 m. galėtų būti 2–15 milijardų eurų per metus, priklausomai nuo bendros sutartos visuotinio finansavimo sumos ir paskirstymo kriterijams suteikto svorio.

3.4. Remiant prisitaikymo prie klimato kaitos priemones pirmenybę reikėtų skirti pažeidžiamiausioms ir skurdžiausioms besivystančioms šalims.

3.5. Tarptautinė aviacija ir jūrų transportas gali tapti nemažo novatoriško finansavimo šaltiniu.

3.6. Būsimos tarptautinės finansinės sąrangos valdymas turėtų būti decentralizuotas ir orientuotas iš apačios į viršų. Naujas tarptautinis su klimato kaita susijusių veiksmų finansavimo klausimams skirtas aukšto lygio forumas turėtų stebėti ir reguliariai peržiūrėti klimato kaitos švelninimo ir prisitaikymo prie jos priemonių finansavimo spragas ir disbalansą.

3.7. Visos šalys, išskyrus mažiausiai išsivysčiusias šalis, iki 2011 m. turėtų parengti mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos augimo planus, kuriuose būtų numatyti patikimi vidutinės trukmės laikotarpio ir ilgalaikiai uždaviniai, ir kasmet sudaryti šiltnamio dujų apskaitą.

3.8. Tikėtina, kad 2010–2012 m. besivystančioms šalims reikės skirti maždaug 5–7 milijardus eurų per metus, kad jos kuo skubiau pradėtų taikyti prisitaikymo prie klimato kaitos ir jos švelninimo priemones, vykdyti mokslinius tyrimus ir stiprinti pajėgumus. Todėl ES turėtų pagalvoti apie galimybę nuo 2010 m. pradėti skirti 0,5–2,1 milijardo eurų per metus. Reikėtų pasiruošti šį finansavimą skirti tiek iš ES, tiek iš valstybių narių biudžetų.

3.9. Dėl laikotarpio po 2012 m. Komisija turėtų pateikti pasiūlymą (kuris būtų kitos finansinės programos pasiūlymų paketo dalis), kokia turėtų būti bendra ES parama, ar nuo 2013 m. ta parama turėtų būti finansuojama iš biudžeto, ar reikėtų sukurti atskirą Klimato fondą (kurio pasiūlymas taip pat būtų pateiktas laikotarpio po 2013 m. finansinės programos pasiūlymų pakete), ar derinti abu šiuos šaltinius. Tiesioginiai atskirų valstybių narių įnašai taip pat galėtų tapti svarbiu ES finansavimo šaltiniu ir prisidėti prie bendrų ES pastangų.

3.10. Jei ES biudžetas nebus naudojamas, įnašai ES viduje turėtų būti paskirstomi tuo pačiu principu kaip ir tarptautiniu mastu, atsižvelgiant į konkrečią valstybių narių padėtį.

4. Bendrosios pastabos

4.1. EESRK teigiamai vertina Komisijos komunikatą, ieškantį išeities iš dabartinės aklavietės, kurioje atsidūrė tarptautinės derybos dėl naujo susitarimo dėl klimato kaitos Kopenhagoje, pateikiantį kovos su klimato kaita finansavimo planą bei pabrėžiantį, kad reikia dar didesnių išmetamo šiltnamio dujų kiekio mažinimo tikslų.

4.2. G77 (besivystančių šalių grupė) aiškiai pasakė, kad jos nariams Jungtinių Tautų susitarime dėl klimato kaitos svarbiausias klausimas yra pakankamas kovos su klimato kaita priemonių finansavimas. Plačiai pripažįstama, kad besivystančios šalys (ir skurdžiausi tų šalių visuomenės nariai) pirmosios ir skaudžiausiai nukentės nuo besikeičiančių klimato sąlygų.

4.3. Besivystančioms šalims taip pat reikia mūsų pagalbos kovoti su klimato kaita – tam ES pritarė pasirašydama Jungtinių Tautų klimato kaitos konvenciją. Ateinančiais dešimtmečiais besivystančioms šalims tai kainuos šimtus milijardų eurų per metus.

4.4. EESRK teigiamai vertina tai, kad Komisija žengė pirmą žingsnį pradėdama analizuoti įvairius galimus finansavimo šaltinius ir Komisijos pareikštą norą skatinti kiekvieno šaltinio analizę tiek dėl išteklių nustatymo, tiek ir dėl galimybių lėšas panaudoti bei galimų finansavimo teikimo būdų. Vis dėlto daugelis nevyriausybinių organizacijų ir Jungtinių Tautų ekonomistų vienareikšmiškai teigia, kad net ir atsargiais apskaičiavimais išsivysčiusios šalys besivystančioms šalims turėtų skirti apie 150 milijardų JAV dolerių (arba apie 110 milijardų eurų) per metus siekiantį finansavimą.

4.5. Daugiau dėmesio reikėtų naujo lankstaus mechanizmo (sektorinė kreditų ir prekybos sistema) analizei siekiant užtikrinti praktinius to mechanizmo įgyvendinimo būdus ir sumažinti nesėkmės riziką. Reikia atsižvelgti į švarios plėtros mechanizmo ir sektorinės kreditų ir prekybos sistemos papildomumo kriterijus ir stengtis išvengti painiavos.

4.6. Visas kovos su klimato kaita finansavimas turi būti skiriamas iš naujo ir papildyti išsivysčiusių šalių oficialios paramos vystymuisi įsipareigojimus, t. y. 0,7 proc. BVP, nes dėl klimato kaitos bus nemažai papildomų išlaidų, papildysiančių tas, kurios iš pradžių, nustatant tikslus, buvo numatytos įsipareigojimų vykdymui. Reikia įvertinti, kad tik keletas šalių įvykdė savo pažadą padidinti oficialią paramą vystymuisi iki 0,7 proc. BVP. Pastarojo dešimtmečio tendencija rodo, jog mažai tikėtina, kad šis pažadas bus įvykdytas.

4.7. Dabar kaip niekada reikia, kad derybose dėl visuotinio kovos su klimato kaita susitarimo Kopenhagoje ES išsaugotų savo priemones ir tarptautinės klimato politikos lyderės pozicijas. Precedento neturinti finansų krizė bus trumpalaikė ir galiausiai baigsis. Klimato kaita niekur nepasitrauks.

4.8. Ekonomikos atsigavimas priklauso nuo to, kaip bus sprendžiami klimato kaitos klausimai. Jeigu šalių vadovai šiemet nesiims labai reikalingų veiksmų, klimato kaitos padarinių kaina gali viršyti 20 proc. pasaulinio BVP. Pasak buvusio Pasaulio banko vyriausiojo ekonomisto lordo Nicholas Stern, ši kaina bus didesnė už Didžiosios depresijos ir abiejų pasaulinių karų nuostolius kartu sudėjus, nekalbant apie žmonių gyvybes ir gyvūnų rūšių išnykimą.

4.9. ES turėtų nepaliaudama daryti spaudimą JAV ir kitoms šalims, kad šios atskleistų savo pozicijas dėl kovos su klimato kaita finansavimo. Pažadai didinti finansinius išteklius (ir tarptautinius, ir vidaus) turėtų būti duodami taip, kad juos būtų įmanoma įvertinti, apie juos pranešti ir patikrinti.

5. Konkrečios pastabos

5.1. Tinkamų finansinių srautų sukūrimas

5.1.1. Vietos išteklių telkimas

5.1.1.1. Didelė reikiamų investicijų dalis bus finansuojama iš nacionalinių privataus sektoriaus lėšų ne tik išsivysčiusiose, bet ir besivystančiose šalyse. Didžioji dalis šių investicijų jau yra komerciškai perspektyvios, o dar kita investicijų dalis bus susigrąžinama mažiau mokant už elektros energiją.

5.1.1.2. Skurdžiausios šalys, visų pirma mažiausiai išsivysčiusios šalys ir skurdžiausios besivystančių šalių visuomenės grupės neturės pakankamai lėšų investuoti į prisitaikymo prie klimato kaitos priemones ir kovoti su neigiamu klimato kaitos poveikiu. Jos bus labai priklausomos nuo viešosios paramos – vietos ir tarptautinės.

5.1.2. Visiškas anglies dioksido rinkos potencialo išnaudojimas

5.1.2.1. EESRK sutinka, kad tarptautinė anglies dioksido rinka yra viena iš priemonių, kuriomis galima skatinti privatų sektorių investuoti besivystančiose šalyse. Nors ši rinka dar nėra visiškai išvystyta, kyla daug klausimų dėl kompensacinių vienetų kokybės. Anglies dioksido rinka bus efektyvesnė, jeigu toli siekiančiu susitarimu Kopenhagoje bus numatyta mažiau taršos leidimų.

5.1.2.2. Pagrindinė priemonė gauti naują finansavimą pagal Jungtinių Tautų bendrąją klimato kaitos konvenciją turėtų būti su rinka susietas finansavimas, kuris užtikrinamas tarptautinėje sistemoje (šiuo atveju – ne ES apyvartinių taršos leidimų sistemoje) aukciono būdu parduodant tam tikrą procentinę nacionalinių apyvartinių taršos leidimų dalį (nustatytosios normos vienetus) arba juos perkant fiksuota kaina. Šią priemonę būtų galima papildyti, pavyzdžiui, mokesčiais už keliavimą oru ir jūra arba lėšomis, gautomis šiems sektoriams pagal regionines ir nacionalines sistemas (pavyzdžiui, ES prekybos apyvartiniais taršos leidimais sistemą) aukciono būdu pardavus taršos leidimus, taip pat apmokestinus sandorius anglies dioksido rinkoje.

5.1.2.3. Turime nepamiršti, kad anglies dioksido rinka yra išvestinių finansinių priemonių rinka, kurioje stambūs investuotojai gali spekuliuoti numatoma (būsima) sumažinta išmetamų šiltnamio dujų kiekio kaina. Jau dabar matyti, kad ši rinka nėra tobula ir gali dar labiau destabilizuoti tarptautinę finansų rinką. Besivystančios šalys Bankoke tvirtino, kad pasikliaudamos rinkos mechanizmais Pietų valstybės, šiuo metu paliestos maisto, finansų ir klimato krizės, taps dar labiau pažeidžiamos.

5.1.2.4. Būtina numatyti patvirtinimo ir patikrinimo procedūras, kurios leistų paspartinti švarios plėtros mechanizmo procesus ir naujuosius sektorinės anglies dioksido rinkos (sektorinės kreditų ir prekybos sistemos) mechanizmus.

5.1.2.5. Tiek išsivysčiusiose, tiek ir besivystančiose šalyse reikėtų daugiau investuoti į pajėgumų stiprinimą ir specialistų rengimą visose anglies dioksido rinkos srityse.

5.1.2.6. Kad būtų galima įgyvendinti sektorinę kreditų ir prekybos sistemą, reikia skaidresnės „ekonomiškai labiau pažengusių besivystančių šalių“ apibrėžties. EESRK pritaria idėjai, kad konkurencingiems ekonomikos sektoriams reikia sektorinės kreditų ir prekybos sistemos, tačiau perspėja, kad nesėkmės rizika bus didžiulė, jeigu mechanizmo struktūra nebus kiek galima tvirtesnė.

5.1.3. Tarptautinio viešojo finansavimo masto nustatymas

5.1.3.1. EESRK pritaria teiginiui, kad „kuo mažiau lėšų besivystančios šalys gaus per anglies dioksido rinką, tuo daugiau reikės viešųjų lėšų klimato kaitos švelninimo priemonėms finansuoti“.

5.1.3.2. Reikia sukurti reguliarios viešojo finansavimo peržiūros mechanizmus, tačiau Komisija turi nepamiršti apie pavojų viešuoju finansavimu iškreipti anglies dioksido rinką, jeigu finansavimas nebūtų skirtas tiems sektoriams, kuriems anglies dioksido rinka neprieinama, kuriuose trūksta suinteresuotumo ar iniciatyvos (t. y. pajėgumų stiprinimui, mokymui).

5.1.4. Tarptautinis viešasis „skubios pradžios“ finansavimas 2010–2012 m.

5.1.4.1. EESRK sutinka, kad siekiant visuotinio, proporcingo ir toli siekiančio susitarimo Kopenhagoje svarbu skubiai pradėti tarptautinį viešąjį finansavimą. Šis finansavimas visų pirma turėtų būti skirtas pajėgumų stiprinimui, įskaitant mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos augimo planų rengimą, pasirengimą klimato kaitos švelninimui, bandomųjų projektų vykdymą ir neatidėliotinų prisitaikymo klausimų sprendimą. Tokiu skubiu pradiniu paramos skyrimu turėtų būti siekiama kuo greičiau pasirengti veiksmingai ir produktyviai veiklai vidutinės ir ilgesnės trukmės laikotarpiu bei vengti plataus užmojo veiksmų atidėliojimo.

5.1.5. Tarptautinė aviacija ir jūrų transportas – naujas finansavimo šaltinis

5.1.5.1. Tarptautinės aviacijos ir jūrų transporto išmetamų šiltnamio dujų kiekis yra didžiulis ir jis sparčiai auga. Šią taršą reikia reguliuoti, nes tik taip stabilizuosime šiltnamio dujų koncentraciją atmosferoje. Reguliavimas šioje srityje taptų nemažų finansinių išteklių susitarimui dėl klimato kaitos šaltiniu. Išlaidas pirmiausia turės padengti oro transporto keleiviai ir išsivysčiusių šalių vartotojai. Tačiau reikės Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos ir Tarptautinės jūrų organizacijos bendradarbiavimo – pastarąjį dešimtmetį šios organizacijos priešinosi mėginimams spręsti taršos problemą.

5.1.6. Įnašų į tarptautinį viešąjį finansavimą nustatymas

5.1.6.1. EESRK sutinka, kad „jei ŠESD išmetimui būtų suteikta daugiau svorio negu BVP, tai skatintų labiau mažinti išmetamą ŠESD kiekį ir būtų pripažįstama išankstinių išmetamo ŠESD kiekio mažinimo veiksmų svarba“. Tačiau reikia siekti teisingo svorinio mechanizmo, nes tik taip pavyks susitarti Kopenhagoje.

5.2. ES įnašas į viešąjį kovos su klimato kaita finansavimą

5.2.1. EESRK pritaria Komisijos sprendimui derybose veikti kaip vienam subjektui ir pateikti vieną bendrą pasiūlymą.

5.2.2. Dėl finansavimo teikimo būdų EESRK rekomenduoja pasinaudoti turimomis struktūromis, tačiau sukurti aiškesnes kontrolės ir ataskaitų teikimo procedūras, kurios padėtų sumažinti išlaidas ir užtikrintų, kad pinigai išleidžiami tinkamai.

5.3. Decentralizuoto, principu iš apačios į viršų grindžiamo kovos su klimato kaita finansavimo valdymo Europos planas

5.3.1. ES valdymo struktūrą būtų galima panaudoti kaip pavyzdį (jeigu būtų imtasi tolesnių priemonių), tai galėtų tapti nemažu ES pranašumu.

5.3.2. EESRK mano, kad terminas visoms valstybėms parengti mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos augimo planus (iki 2011 m.) yra nerealus, jeigu ES tikisi patikimų ir įgyvendinamų planų, turint galvoje, kad net ir kai kurios ES valstybės narės neturi reikiamos praktinės patirties šioje srityje.