LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 376/1

PER PIRMĄJĮ SVARSTYMĄ PRIIMTA TARYBOS POZICIJA (ES) Nr. 16/2016

siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą dėl apsaugos priemonių nuo augalų kenkėjų, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 228/2013, (ES) Nr. 652/2014 ir (ES) Nr. 1143/2014 ir panaikinamos Tarybos direktyvos 69/464/EEB, 74/647/EEB, 93/85/EEB, 98/57/EB, 2000/29/EB, 2006/91/EB ir 2007/33/EB

Tarybos priimta 2016 m. liepos 18 d.

(2016/C 376/01)

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA

atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 43 straipsnio 2 dalį,

atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),

pasikonsultavę su Regionų komitetu,

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),

kadangi:

(1) Tarybos direktyva 2000/29/EB (3) nustatyta augalų sveikatos sistema;

(2) 2008 m. lapkričio 21 d. Taryba paragino Komisiją atlikti minėtos augalų sveikatos sistemos vertinimą;

(3) atsižvelgiant į to įvertinimo rezultatus ir patirtį, įgytą taikant Direktyvą 2000/29/EB, ta direktyva turėtų būti pakeista. Siekiant užtikrinti, kad naujos taisyklės būtų taikomos vienodai, aktas, kuriuo pakeičiama minėta direktyva, turėtų būti reglamentas;

(4) augalų sveikata yra labai svarbi augalų auginimui, miškams, natūralioms gamtinėms augvietėms ir apsodintiems plotams, natūralioms ekosistemoms, ekosistemos paslaugoms ir biologinei įvairovei Sąjungoje. Augalų sveikatai kelia grėsmę augalams ir augaliniams produktams žalingos rūšys, kurių įvežimo į Sąjungos teritoriją grėsmė šiuo metu yra didesnė dėl prekybos globalizacijos ir klimato kaitos. Siekiant kovoti su šia grėsme būtina patvirtinti priemones, kuriomis būtų nustatyta ir iki priimtino lygio sumažinta tų kenkėjų keliama fitosanitarinė rizika;

(5) seniai pripažinta, kad tokios priemonės yra būtinos. Jos buvo įtrauktos į tarptautinius susitarimus ir tarptautines konvencijas, įskaitant 1951 m. gruodžio 6 d. Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijoje (FAO) sudarytą Tarptautinę augalų apsaugos konvenciją (IPPC) ir jos naują peržiūrėtą redakciją, kuri buvo patvirtinta 1997 m. lapkričio mėn. įvykusioje FAO konferencijos 29-oje sesijoje. Sąjunga ir visos jos valstybės narės yra IPPC susitariančiosios šalys;

(6) paaiškėjo, kad nustatant šio reglamento taikymo sritį svarbu atsižvelgti į biologinius ir geografinius veiksnius, siekiant išvengti įvežimo į Europos Sąjungos teritoriją joje nesančių kenkėjų ir jų išplitimo joje. Todėl į šio reglamento teritorinę taikymo sritį neturėtų būti įtrauktos Seuta, Melilja ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 355 straipsnio 1 dalyje nurodyti valstybių narių atokiausi regionai, išskyrus Madeirą ir Azorus. Nuorodos į trečiąsias valstybes taip pat turėtų būti laikomos nuorodomis į tas teritorijas, neįeinančias į taikymo sritį;

(7) Direktyvoje 2000/29/EB nustatytos taisyklės dėl apsaugos nuo augalams ar augaliniams produktams kenksmingų organizmų įvežimo į Bendriją ir jų išplitimo joje priemonių oficialios kontrolės, kurią turi atlikti kompetentingos institucijos. Pagal tas taisykles reikalaujama, kad valstybės narės taikytų tinkamas ir veiksmingas kontrolės priemones. Tokios tinkamos ir veiksmingos oficialios kontrolės priemonės turėtų būti taikomos ir ateityje. Šiuo reglamentu, kuris įtrauktas į rinkinį „Pažangesnis reglamentavimas siekiant sveikesnių maisto produktų“, turėtų būti numatomos tik kelios nuostatos dėl oficialios kontrolės, kadangi tos taisyklės turėtų būti numatytos pagal horizontaliuosius teisės aktus dėl oficialios kontrolės;

(8) turėtų būti nustatyti kriterijai, kad būtų galima identifikuoti kenkėjus, dėl kurių būtina patvirtinti priemones siekiant užkirsti kelią jų įvežimui į visos Sąjungos teritoriją ir jų išplitimui joje. Tokie kenkėjai vadinami Sąjungos karantininiais kenkėjais. Taip pat turėtų būti nustatyti kenkėjų, dėl kurių būtina patvirtinti kontrolės priemones, taikomas tik vienoje arba keliose tos teritorijos dalyse, identifikavimo kriterijai. Tokie kenkėjai vadinami saugomos zonos karantininiais kenkėjais. Kai tie kenkėjai yra augalai, įgyvendinant šį reglamentą daug dėmesio turėtų būti skiriama visų pirma tiems augalams, kurie yra parazitiniai kitų augalų atžvilgiu ir yra žalingiausi augalų sveikatai;

(9) tam, kad kontroliuojant Sąjungos karantininius kenkėjus daugiausia dėmesio būtų skiriama tiems kenkėjams, kurių galimas ekonominis poveikis, poveikis aplinkai arba socialinis poveikis būtų didžiausias Sąjungos teritorijai, turėtų būti sudarytas tokių kenkėjų (toliau – prioritetiniai kenkėjai) ribotas sąrašas;

(10) siekiant užtikrinti, kad aptikus Sąjungos karantininių kenkėjų ar įtariant juos esant būtų laiku imamasi veiksmingų veiksmų, valstybėms narėms, profesionaliems veiklos vykdytojams ir visuomenei turėtų būti taikomos prievolės pranešti;

(11) kai tokios prievolės pranešti reiškia, kad kompetentingoms institucijoms turėtų būti atskleisti fizinių arba juridinių asmenų asmens duomenys, tai gali būti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 8 straipsnio (asmens duomenų apsauga) apribojimas. Tačiau toks apribojimas būtų būtinas ir proporcingas siekiant šio reglamento viešojo intereso tikslo;

(12) profesionalus veiklos vykdytojas ar kitas asmuo, įtaręs ar sužinojęs, kad jo kontroliuojamame ar kontroliuotame augale, augaliniame produkte ar kitame objekte yra Sąjungos karantininis kenkėjas, turėtų privalėti šiuos įtarimus arba tai, ką sužinojo, pranešti kompetentingai institucijai, imtis visų priemonių, kurių gali prireikti, kad kenkėjas būtų sunaikintas ir, kad susiję augalai, augaliniai produktai ar kiti objektai būtų pašalinti iš rinkos arba susigrąžinti, bei, kad būtų informuota kompetentinga institucija, kiti asmenys prekybos grandinėje ir visuomenė;

(13) valstybės narės turėtų imtis visų būtinų fitosanitarijos priemonių, kad būtų sunaikinti jų teritorijoje aptikti Sąjungos karantininiai kenkėjai. Tikslinga nustatyti priemones, kurių tokiu atveju gali imtis valstybės narės. Taip pat tikslinga nustatyti principus, kuriu valstybės narės laikytųsi spręsdamos, kokių priemonių reikėtų imtis. Tokios priemonės turėtų apimti demarkacinių zonų, sudarytų iš užkrėstos zonos ir buferinės zonos, nustatymą ir, kai taikytina, veiksmų, kurių turėtų imtis profesionalūs veiklos vykdytojai ar kiti asmenys, kad karantininis kenkėjas būtų sunaikintas arba kad būtų užkirstas kelias to kenkėjo išplitimui, nustatymą;

(14) tam tikrais atvejais valstybės narės turėtų nustatyti priemones, kad būtų sunaikinti ant privačiose valdose esančių augalų esantys karantininiai kenkėjai, nes kenkėjus galima sėkmingai sunaikinti tik pašalinus visus užkrato židinius. Tuo tikslu valstybių narių kompetentingos institucijos turėtų galėti teisėtai patekti į tas valdas. Tai gali būti Chartijos 7 straipsnio (teisė į privatų ir šeimos gyvenimą) ir 17 straipsnio (teisė į nuosavybę) apribojimas. Tačiau tas apribojimas turėtų būti būtinas ir proporcingas siekiant šio reglamento viešojo intereso tikslo;

(15) tam, kad kenkėjai būtų laiku ir veiksmingai sunaikinti, labai svarbu vykdyti prevenciją ir juos anksti aptikti. Todėl valstybės narės turėtų vykdyti stebėseną dėl Sąjungos karantininių kenkėjų buvimo tose zonose, kuriose apie jų buvimą nebuvo žinoma. Atsižvelgdamos į Sąjungos karantininių kenkėjų skaičių ir laiką bei išteklius, reikalingus tai stebėsenai atlikti, valstybės narės turėtų parengti daugiametes stebėsenos programas;

(16) Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai patvirtinti priemones įtariamo ar patvirtinto konkrečių Sąjungos karantininių kenkėjų buvimo atveju, visų pirma dėl jų sunaikinimo ir izoliavimo, demarkacinių zonų nustatymo, stebėsenos, nenumatytų atvejų planų, imitavimo pratybų ir veiksmų planų;

(17) kai Sąjungos karantininis kenkėjas įsitvirtina demarkacinėje zonoje ir negali būti sunaikintas, Komisija turėtų patvirtinti Sąjungos priemones dėl to kenkėjo izoliavimo toje zonoje;

(18) siekiant užtikrinti greitus ir veiksmingus kovos su kenkėjais, kurie nėra Sąjungos karantininiai kenkėjai, bet kurie, valstybių narių nuomone, gali atitikti įtraukimo į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą reikalavimus, veiksmus turėtų būti numatytos priemonės, kurių valstybės narės turi imtis sužinojusios apie tokių kenkėjų buvimą. Panašios nuostatos turėtų būti nustatytos Komisijai;

(19) tam tikromis sąlygomis valstybėms narėms turėtų būti leidžiama patvirtinti griežtesnes priemones, nei reikalaujama pagal Sąjungos teisės aktus;

(20) prioritetiniams kenkėjams turėtų būti taikomos specialios nuostatos, visų pirma dėl visuomenės informavimo, stebėsenos, nenumatytų atvejų planų, imitavimo pratybų, sunaikinimo veiksmų planų ir dėl Sąjungos bendrai finansuojamų priemonių;

(21) karantininiai kenkėjai, kurių yra Sąjungos teritorijoje, tačiau kurių nėra tam tikrose tos teritorijos dalyse, kurios yra pripažintos saugomomis zonomis, ir kurie padarytų nepriimtiną ekonominį ir socialinį poveikį arba poveikį aplinkai tik tose saugomose zonose, turėtų būti konkrečiai identifikuoti ir įtraukti į saugomos zonos karantininių kenkėjų sąrašą. Saugomos zonos karantininius kenkėjus turėtų būti draudžiama įvežti į atitinkamas saugomas zonas, vežti jose ir išleisti į jas;

(22) turėtų būti nustatytos taisyklės dėl saugomų zonų pripažinimo, pripažinimo pakeitimo arba panaikinimo, prievolių atlikti saugomų zonų stebėseną, veiksmų, kurių turi būti imtasi, jeigu atitinkamose saugomose zonose aptinkama saugomos zonos karantininių kenkėjų, taip pat dėl laikinų saugomų zonų nustatymo. Atitinkamoje saugomoje zonoje aptikus saugomos zonos karantininį kenkėją, saugomų zonų dydžio keitimui ir pripažinimo panaikinimui turėtų būti taikomos griežtos taisyklės;

(23) kenkėjas, kuris nėra Sąjungos karantininis kenkėjas, daugiausiai perduodamas per tam tikrus sodinti skirtus augalus, o dėl jo buvimo ant minėtų sodinti skirtų augalų daromas nepriimtinas ekonominis poveikis numatomos tų augalų paskirties atžvilgiu, ir įtrauktas į Sąjungos reguliuojamų nekarantininių kenkėjų sąrašą, turėtų būti vadinamas Sąjungos reguliuojamu nekarantininiu kenkėju. Kai šių kenkėjų aptinkama daugiau už tam tikrą ribinę vertę, siekiant apriboti tokių kenkėjų kiekį juos turėtų būti draudžiama įvežti į Sąjungos teritoriją ar vežti joje ant atitinkamų sodinti skirtų augalų;

(24) tam tikri augalai, augaliniai produktai ir kiti objektai kelia nepriimtiną riziką, nes jie gali būti Sąjungos karantininio kenkėjo šeimininkai. Kai kuriems (bet ne visiems) iš jų jau yra nustatytos priimtinos rizikos mažinimo priemonės. Atsižvelgiant į turimas priimtinas rizikos mažinimo priemones, juos turėtų būti draudžiama įvežti į Sąjungos teritoriją ar vežti joje, arba turėtų būti taikomi specialūs reikalavimai. Turėtų būti sudarytas minėtų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų sąrašas;

(25) šiame reglamente turėtų būti nustatytos ne tik priemonės, kurių imamasi siekiant valdyti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų nepriimtiną riziką, bet ir numatytos rizika grindžiamos ir prevencinės priemonės, kad Sąjungos teritorija būtų apsaugota nuo kenkėjų, kurie gali būti įvežti su trečiosios valstybės kilmės augalu, augaliniu produktu ar kitu objektu, remiantis preliminariu tos didelės rizikos vertinimu. Atliekant tokį preliminarų vertinimą turėtų būti atsižvelgiama į konkrečius kriterijus, būdingus atitinkamam augalui, augaliniam produktui ar kitam objektui. Tuo tikslu reikėtų atsižvelgti į IPPC, Europos ir Viduržemio jūros regiono augalų apsaugos organizacijos (EPPO), Europos maisto saugos tarnybos (EFSA) arba valstybių narių institucijų mokslines nuomones ar tyrimus. Remiantis šiuo preliminariu vertinimu, turėtų būti sudarytas tokių didelės rizikos augalų, augalinių produktų ar kitų objektų sąrašas, o juos turėtų būti draudžiama įvežti į Sąjungos teritoriją, kol bus atliktas rizikos įvertinimas pagal IPPC standartus. Tie augalai, augaliniai produktai ar kiti objektai neturėtų apimti tų, kuriuos įvežti į Sąjungos teritoriją draudžiama arba kurių įvežimui taikomi specialūs ir lygiaverčiai reikalavimai, remiantis kenkėjo rizikos analize, arba kuriems taikomi šiame reglamente išdėstyti laikini draudimai;

(26) turėtų būti numatytos nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo draudimų arba specialių reikalavimų, taikomų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimui į Sąjungos teritoriją. Komisija turėtų būti įgaliota pripažinti trečiųjų valstybių tam tikrų priemonių lygiavertiškumą reikalavimams, taikomiems atitinkamų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų vežimui Sąjungos teritorijoje;

(27) tie draudimai ar reikalavimai neturėtų būti taikomi nekomercinės ir neprofesionalios paskirties mažiems tam tikrų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų kiekiams, išskyrus sodinti skirtus augalus, taip pat tam tikrais atvejais augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimui į pasienio zonas ir jų vežimui jose;

(28) tikslinga numatyti išimtis draudimui į Sąjungos teritoriją įvežti ir joje vežti kenkėjus, augalus, augalinius produktus ir kitus objektus, kuriems taikomi tie draudimai ir kurie yra skirti tam tikriems tikslams, pavyzdžiui, oficialių tyrimų, mokslo ar švietimo tikslams, bandymams, veislių atrankai arba selekcijai. Turėtų būti nustatytos tinkamos apsaugos priemonės, o atitinkamiems asmenims bei institucijoms turėtų būti pateikta informacija;

(29) į Sąjungą iš trečiųjų valstybių įvežami augalai ir paštu siunčiami augalai daugeliu atvejų neatitinka Sąjungos fitosanitarinių reikalavimų. Siekiant didinti informuotumą, turėtų būti nustatytos konkrečios taisyklės dėl informacijos, kuri turi būti pateikiama keleiviams ir pašto paslaugų naudotojams;

(30) turėtų būti numatyta nuostata, leidžianti nukrypti nuo Sąjungos taisyklių, taikomų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimui į Sąjungos teritoriją ir vežimui joje siekiant vežti juos fitosanitarinio pobūdžio tranzitu, laikantis konkrečių sąlygų;

(31) tarptautinė prekyba augalais, augaliniais produktais ir kitais objektais, apie kuriuos turima nedaug fitosanitarinių žinių, gali būti susijusi su nepriimtina rizika, kad gali įsitvirtinti karantininiai kenkėjai, kurie dar neįtraukti į sąrašą kaip Sąjungos karantininiai kenkėjai ir dėl kurių nebuvo patvirtinta jokių priemonių pagal šį reglamentą. Siekiant užtikrinti greitus ir veiksmingus veiksmus kovojant su tokia nustatyta nauja arba įtariama kenkėjo rizika, susijusia su augalais, augaliniais produktais ir kitais objektais, kuriems netaikomi nuolatiniai reikalavimai arba draudimai, bet kurie gali atitikti tokių nuolatinių priemonių taikymo kriterijus, Komisijai turėtų būti suteikta galimybė patvirtinti laikinas priemones laikantis atsargumo principo ir identifikuoti tuos augalus, augalinius produktus ir kitus objektus atsižvelgiant į tikslą ir nustatytus elementus;

(32) būtina nustatyti draudimus ir specialius reikalavimus, kurie būtų panašūs į nustatytuosius Sąjungos teritorijai, taikomus augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kurie galėtų kelti nepriimtino lygio riziką, nes jie gali būti atitinkamos saugomos zonos karantininio kenkėjo šeimininkai, įvežimui į saugomas zonas ir vežimui jose;

(33) reikėtų priimti bendruosius reikalavimus, susijusius su augalams, augaliniams produktams ir kitiems objektams naudojamoms transporto priemonėmis, įrenginiais ir pakavimo medžiagomis, siekiant užtikrinti, kad jie nebūtų užkrėsti karantininiais kenkėjais;

(34) valstybės narės turėtų paskirti izoliavimo infrastruktūros objektus ir karantino punktus. Turėtų būti nustatyti tų izoliavimo infrastruktūros objektų ir karantino punktų skyrimo, leidimų jiems išdavimo, veikimo ir priežiūros bei augalų, augalinių produktų ar kitų objektų išleidimo iš tų infrastruktūros objektų ar punktų reikalavimai. Kai šie reikalavimai apima į tuos infrastruktūros objektus ir punktus patenkančių darbuotojų ir lankytojų sąrašų pildymą, tai gali būti Chartijos 8 straipsnio (asmens duomenų apsauga) apribojimas. Tačiau šis apribojimas būtų būtinas ir proporcingas siekiant šio reglamento viešojo intereso tikslo;

(35) Komisija turėtų tvarkyti viešai skelbiamą ir atnaujinamą visų savo gautų pranešimų apie trečiosiose valstybėse atsirandančius naujus kenkėjus, galinčius kelti riziką augalų sveikatai Sąjungos teritorijoje, sąrašą;

(36) siekiant užtikrinti veiksmingą šio reglamento įgyvendinimą, tam tikri profesionalūs veiklos vykdytojai, kuriems taikomos šiame reglamente nustatytos prievolės, turėtų būti registruojami valstybių narių nustatytuose registruose. Turėtų būti nustatyti registravimo reikalavimai ir tų reikalavimų išimtys;

(37) tam, kad būtų lengviau nustatyti užkrato karantininiu kenkėju židinį, tikslinga reikalauti, kad profesionalūs veiklos vykdytojai saugotų įrašus apie augalus, augalinius produktus ir kitus objektus, kuriuos jiems tiekia profesionalūs veiklos vykdytojai ir kuriuos jie tiekia kitiems profesionaliems veiklos vykdytojams. Atsižvelgiant į kai kurių karantininių kenkėjų latentinį laikotarpį ir laiką, kurio reikia užkrato židiniui nustatyti, įrašai turėtų būti saugomi bent trejus metus;

(38) profesionalūs veiklos vykdytojai taip pat turėtų įdiegti sistemas ir procedūras, kad būtų galima identifikuoti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų judėjimą jų valdose ir vienų valdų į kitas;

(39) įvežant į Sąjungą ir į saugomas zonas tam tikrus augalus, augalinius produktus ir kitus objektus iš trečiųjų valstybių turėtų būti reikalaujama turėti fitosanitarinį sertifikatą. Siekiant skaidrumo tie augalai, augaliniai produktai ir kiti objektai turėtų būti išvardyti atitinkamame sąraše;

(40) be to, fitosanitarinių sertifikatų turėtų būti reikalaujama į Sąjungos teritoriją įvežant kitus augalus iš trečiųjų valstybių. Tai svarbu siekiant užtikrinti tinkamo lygio fitosanitarinę saugą ir veiksmingą tokių augalų importo į Sąjungos teritoriją ir jų keliamos rizikos priežiūrą. Vis dėlto tiems augalams neturėtų būti taikomos nuostatos dėl oficialios kontrolės pasienio kontrolės postuose, nustatytos atitinkamuose Sąjungos teisės aktuose;

(41) tie fitosanitariniai sertifikatai turėtų atitikti IPPC reikalavimus ir jais turėtų būti patvirtinamas pagal šį reglamentą nustatytų reikalavimų ir priemonių laikymasis. Siekiant užtikrinti fitosanitarinių sertifikatų patikimumą, turėtų būti nustatytos taisyklės dėl jų galiojimo ir pripažinimo negaliojančiais sąlygų;

(42) tam tikrus augalus, augalinius produktus ir kitus objektus vežti Sąjungos teritorijoje, įvežti į saugomas zonas ir vežti jose turėtų būti leidžiama tik tuo atveju, jeigu prie jų pridedamas augalo pasas, kuriuo patvirtinamas pagal šio reglamento nuostatas nustatytų reikalavimų ir priemonių laikymasis. Siekiant skaidrumo tie augalai, augaliniai produktai ir kiti objektai turėtų būti išvardyti atitinkamame sąraše;

(43) augalo pasų neturėtų būti reikalaujama, kai augalai, augaliniai produktai ir kiti objektai tiekiami tiesiogiai galutiniams naudotojams, įskaitant sodininkus mėgėjus. Vis dėlto turėtų būti nustatytos tam tikros išimtys;

(44) siekiant užtikrinti augalų pasų patikimumą, reikėtų nustatyti taisykles dėl jų turinio ir formos;

(45) augalų pasus paprastai turėtų išduoti įgaliotasis profesionalus veiklos vykdytojas. Kompetentingos institucijos turėtų galėti nuspręsti išduoti augalų pasus;

(46) turėtų būti nustatytos taisyklės dėl augalų pasų išdavimo, patikrinimų, kuriuos reikia atlikti prieš išduodant augalo pasą, augalų pasų pritvirtinimo, profesionalių veiklos vykdytojų, išduodančių augalo pasus, įgaliojimo ir priežiūros, įgaliotųjų veiklos vykdytojų prievolių ir tokio įgaliojimo panaikinimo;

(47) siekiant sumažinti įgaliotiesiems veiklos vykdytojams tenkančią naštą, su augalų pasų išdavimu susiję patikrinimai atitinkamais atvejais turėtų būti atliekami kartu su patikrinimais, nustatytais Tarybos direktyvose 66/401/EEB (4), 66/402/EEB (5), 68/193/EEB (6), 2002/54/EB (7), 2002/55/EB (8), 2002/56/EB (9), 2002/57/EB (10), 2008/72/EB (11) ir 2008/90/EB (12);

(48) įgaliotieji veiklos vykdytojai turėtų turėti reikiamų žinių apie kenkėjus;

(49) tam tikri įgaliotieji veiklos vykdytojai gali pageidauti parengti kenkėjų rizikos valdymo planą, kuriuo būtų užtikrinama ir įrodoma aukšto lygio kompetencija ir informuotumas apie kenkėjų riziką atsižvelgiant į jų profesinės veiklos kritinius taškus ir pagrindžiami specialūs susitarimai su kompetentingomis institucijomis dėl kontrolės priemonių. Turėtų būti nustatytos Sąjungos taisyklės dėl tokių planų turinio;

(50) tikslinga numatyti nuostatas dėl augalų pasų ir fitosanitarinių sertifikatų pakeitimo;

(51) jei Sąjungos taisyklių nesilaikoma, augalų pasai turėtų būti panaikinami, pripažįstami negaliojančiais ir dėl su atsekamumu susijusių priežasčių saugomi;

(52) pagal Tarptautinį fitosanitarijos priemonių standartą Nr. 15 „Nurodymai medinei pakavimo medžiagai tarptautinėje prekyboje (ISPM15)“ reikalaujama, kad medinė pakavimo medžiaga būtų paženklinta specialiu ženklu; tai atlieka tinkamai įgalioti ir prižiūrimi profesionalūs veiklos vykdytojai. Šiame reglamente turėtų būti išdėstyti reikalavimai, susiję su medinės pakavimo medžiagos apdorojimu, ženklinimu ir taisymu, vadovaujantis tuo standartu. Be to, šis reglamentas turėtų nustatyti taisykles dėl profesionalių veiklos vykdytojų, ženklinančių tuo ženklu, įgaliojimo ir priežiūros;

(53) kai to reikalauja trečioji valstybė, atitinkami augalai, augaliniai produktai ar kiti objektai iš Sąjungos teritorijos į tą trečiąją valstybę turėtų būti išvežami prie jų pridedant fitosanitarinį eksporto arba reeksporto sertifikatą. Atsižvelgiant į atitinkamas IPPC nuostatas, minėti sertifikatai turėtų būti išduoti kompetentingų institucijų pagal IPPC nustatytą eksporto ir reeksporto sertifikatų pavyzdį ir turinį. Trečiosioms valstybėms turėtų būti užtikrinta apsauga nuo Sąjungos karantininių kenkėjų dėl patvirtinto jų kenksmingumo, išskyrus atvejus, kai apie tokio Sąjungos karantininio kenkėjo buvimą atitinkamoje trečiojoje valstybėje yra oficialiai žinoma ir jam netaikoma oficiali kontrolė, arba kai galima pagrįstai manyti, kad tas Sąjungos karantininis kenkėjas neatitinka atitinkamos trečiosios valstybės kriterijų, pagal kuriuos jis būtų laikomas karantininiu kenkėju;

(54) kai augalas, augalinis produktas ar kitas objektas yra vežamas per daugiau nei vienos valstybės narės teritoriją prieš jį eksportuojant į trečiąją valstybę, svarbu, kad valstybė narė, kurioje augalai, augaliniai produktai ar kiti objektai buvo išauginti ar perdirbti, keistųsi informacija su valstybe nare, išduodančia fitosanitarinį eksporto sertifikatą. Keistis ta informacija svarbu tam, kad būtų galima patvirtinti trečiosios valstybės reikalavimų laikymąsi. Todėl siekiant užtikrinti, kad šia informacija būtų keičiamasi vienodai, turėtų būti nustatytas suderintas išankstinis eksporto sertifikatas;

(55) Komisija turėtų sukurti elektroninę pranešimų, kurių reikalaujama pagal šį reglamentą, sistemą;

(56) siekiant atsižvelgti į tam tikrų Sąjungos karantininių kenkėjų didžiausią ekonominį, socialinį poveikį ar poveikį aplinkai Sąjungos teritorijoje, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl prioritetinių kenkėjų sąrašo sudarymo;

(57) siekiant užtikrinti, kad išimtys Sąjungos karantininiams kenkėjams ir augalams, augaliniams produktams bei kitiems objektams, kilusiems iš trečiųjų valstybių ar teritorijų, iš kurių įvežimas į Sąjungos teritoriją draudžiamas, ir naudojamiems oficialiems tyrimams, mokslo ar švietimo tikslais, bandymams, veislių atrankai ar selekcijai, būtų taikomos taip, kad nekiltų jokios kenkėjų rizikos Sąjungos teritorijai ar jos dalims, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, susijusių su valstybių narių ir Komisijos keitimusi informacija apie atitinkamų kenkėjų ir augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimą į Sąjungos teritoriją, vežimą per ją ir laikymą, dauginimą ir naudojimą joje, atitinkamo leidimo suteikimo procedūra bei sąlygomis ir laikymosi stebėjimu bei veiksmais, kurių turi būti imamasi nesilaikymo atveju;

(58) siekiant užtikrinti, kad nuo prievolės kasmet vykdyti demarkacinių zonų stebėseną leidžiančios nukrypti nuostatos būtų tinkamai taikomos, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriuose tiksliau apibrėžiami kenkėjai, kurių atveju taikomos tos leidžiančios nukrypti nuostatos, ir tų leidžiančių nukrypti nuostatų taikymo sąlygos;

(59) siekiant užtikrinti, kad saugomos zonos būtų nustatomos ir veiktų patikimai, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl išsamių taisyklių, reglamentuojančių stebėseną, kuri turi būti vykdoma saugomų zonų pripažinimo tikslais, ir pasirengimą stebėsenai, susijusiai su saugomų zonų karantininiais kenkėjais, ir jos turinį;

(60) siekiant užtikrinti, kad išimtys, susijusios su augalų, augalinių produktų ar kitų objektų vežimu į pasienio zonas ar per jas, būtų taikomos proporcingai ir ribotai, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, susijusių su didžiausiu galimu trečiųjų valstybių pasienio zonų ir valstybių narių pasienio zonų pločiu, didžiausiu leidžiamu atitinkamų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų vežimo trečiųjų valstybių pasienio zonose ir valstybių narių pasienio zonose atstumu ir procedūromis, susijusiomis su leidimu augalus, augalinius produktus ir kitus objektus įvežti į valstybių narių pasienio zonas ir vežti jose;

(61) siekiant užtikrinti, kad profesionalių veiklos vykdytojų registravimas būtų proporcingas tikslui kontroliuoti kenkėjų riziką, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, kuriose nustatomos kitos profesionalių veiklos vykdytojų, kuriems turi būti taikoma prievolės registruotis išimtis, kategorijos, konkretūs tam tikrų kategorijų profesionaliems veiklos vykdytojams taikomi registracijos reikalavimai ir didžiausias leidžiamas nedidelis kiekis, kurį profesionalūs veiklos vykdytojai gali tiekti galutiniams naudotojams, kad būtų taikoma prievolės registruotis išimtis;

(62) siekiant užtikrinti trečiųjų valstybių, kurios nėra IPPC susitariančiosios šalys, fitosanitarinių sertifikatų patikimumą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, kuriomis papildomos tų trečiųjų valstybių fitosanitarinių sertifikatų pripažinimo sąlygos;

(63) siekiant sumažinti kenkėjų riziką, kylančią vežant augalus, augalinius produktus ar kitus objektus Sąjungos teritorijoje, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, kuriomis nustatomi atvejai, kai reikalavimo išduoti augalo pasus išimtis taikoma tik mažiems konkrečių augalų, augalinių produktų ar kitų objektų kiekiams;

(64) siekiant užtikrinti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų tikrinimų, atliekamų augalų pasų išdavimo tikslu, patikimumą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, reglamentuojančių vizualinę apžiūrą, mėginių ėmimą ir tyrimus ir šių tikrinimų dažnumą ir atlikimo laiką;

(65) siekiant padidinti augalų pasų patikimumą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, kuriomis nustatomi kriterijai, kuriuos turi atitikti profesionalūs veiklos vykdytojai, kad jiems būtų suteiktas leidimas išduoti augalų pasus, ir procedūros, kuriomis užtikrinama, kad tų kriterijų būtų laikomasi;

(66) siekiant užtikrinti, kad medinė pakavimo medžiaga būtų ženklinama tinkamai, ir atsižvelgti į tarptautinių standartų raidą, o visų pirma į ISPM15, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriais būtų iš dalies keičiami ir papildomi reikalavimai, susiję su medine pakavimo medžiaga, įskaitant jos įvežimą į Sąjungos teritoriją, ir tiksliai apibrėžiami registruotųjų veiklos vykdytojų įgaliojimui ženklinti ženklu medinę pakavimo medžiagą Sąjungos teritorijoje taikomi reikalavimai;

(67) siekiant atsižvelgti į tarptautinių standartų raidą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriais nustatomos taisyklės dėl augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, išskyrus medinę pakavimo medžiagą, patvirtinimų; jų atitiktis šio reglamento taisyklėms turėtų būti tvirtinama pagal konkrečias nuostatas;

(68) siekiant užtikrinti oficialių patvirtinimų naudingumą ir patikimumą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriais nustatomos taisyklės dėl oficialių patvirtinimų turinio, tuos patvirtinimus išduodančių profesionalių veiklos vykdytojų įgaliojimo ir priežiūros, taip pat eksporto, reeksporto ir išankstinio eksporto sertifikato elementų;

(69) siekiant prisitaikyti prie mokslo bei technikos žinių ir tarptautinių standartų, visų pirma IPPC ir EPPO standartų, pokyčių, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl taisyklių, kuriomis iš dalies keičiami šio reglamento priedai;

(70) ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais, ir kad tos konsultacijos būtų vykdomos vadovaujantis 2016 m. balandžio 13 d. Tarpinstituciniame susitarime dėl geresnės teisėkūros (13) nustatytais principais. Visų pirma siekiant užtikrinti vienodas galimybes dalyvauti atliekant su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą, Europos Parlamentas ir Taryba visus dokumentus gauna tuo pačiu metu kaip ir valstybių narių ekspertai, o jų ekspertams sistemingai suteikiama galimybė dalyvauti Komisijos ekspertų grupių, kurios atlieka su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą, posėdžiuose;

(71) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant sudaryti Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą, pateikti ataskaitų dėl stebėsenos formą ir nurodymus, kaip pildyti tą formą, nustatyti daugiamečių stebėsenos programų formą ir susijusias praktines taisykles, nustatyti priemones, taikytinas konkretiems Sąjungos karantininiams kenkėjams ir tam tikram laikotarpiui patvirtinti priemones, susijusias su kenkėjų, neįtrauktų į Sąjungos kenkėjų sąrašą, keliama rizika;

(72) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant sudaryti saugomų zonų bei atitinkamų saugomos zonos karantininių kenkėjų sąrašą ir pakeisti saugomų zonų dydį arba panaikinti saugomų zonų pripažinimą;

(73) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant sudaryti Sąjungos reguliuojamų nekarantininių kenkėjų ir atitinkamų sodinti skirtų augalų sąrašą ir nustatyti Sąjungos reguliuojamų nekarantininių kenkėjų patekimo ant atitinkamų sodinti skirtų augalų prevencijos priemones;

(74) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant: sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kuriuos draudžiama įvežti į Sąjungos teritoriją, ir atitinkamų trečiųjų valstybių sąrašą; sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kuriems taikomi specialūs reikalavimai, sąrašą ir nustatyti atitinkamus specialius reikalavimus, taikomus jų įvežimui į Sąjungos teritoriją ir vežimui joje; sudaryti laikiną didelės rizikos augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kuriuos turi būti draudžiama įvežti į Sąjungos teritoriją, ir atitinkamų trečiųjų valstybių sąrašą; nustatyti su tuo sąrašu susijusio rizikos vertinimo procedūrą; nustatyti trečiosioms valstybėms reikalavimus, kurie yra lygiaverčiai reikalavimams, taikomiems augalų, augalinių produktų ar kitų objektų vežimui Sąjungos teritorijoje; nustatyti plakatų ir brošiūrų, susijusių su augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimu į Sąjungos teritoriją, pateikimo ir naudojimo tvarką; nustatyti konkrečias sąlygas arba priemones, susijusias su tam tikrų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimu į valstybių narių pasienio zonas; patvirtinti laikinas priemones, susijusias su augalais, augaliniais produktais ir kitais objektais, kurie gali kelti nustatytą naują kenkėjo riziką ar kitą įtariamą fitosanitarinę riziką; priimti sprendimus dėl su neišvengiamu pavojumi susijusių laikinų priemonių, kurių imasi valstybės narės; sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kuriuos draudžiama įvežti į konkrečias saugomas zonas, sąrašą; sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kuriems taikomi specialūs reikalavimai, ir atitinkamų specialių reikalavimų jų įvežimui į tam tikras saugomas zonas ir vežimui jose sąrašą ir nustatyti taisykles, susijusias su karantino punktams bei izoliavimo infrastruktūrai taikomais reikalavimais ir augalų, augalinių produktų ir kitų objektų išleidimui iš tokių punktų ir infrastruktūros taikomais reikalavimais;

(75) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant nustatyti trumpesnius ar ilgesnius įrašų dėl atsekamumo, kuriuos saugoja profesionalūs veiklos vykdytojai, minimalius saugojimo laikotarpius ir tų įrašų prieinamumo reikalavimus;

(76) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant: sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų bei atitinkamų trečiųjų kilmės arba išsiuntimo valstybių, kurių atveju turi būti reikalaujama pateikti fitosanitarinį sertifikatą norint šiuos augalus, augalinius produktus ir kitus objektus įvežti į Sąjungos teritoriją, sąrašus; sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų bei atitinkamų trečiųjų kilmės arba išsiuntimo valstybių, kurių atveju turi būti reikalaujama pateikti fitosanitarinį sertifikatą norint šiuos augalus, augalinius produktus ir kitus objektus iš šių trečiųjų valstybių įvežti į tam tikras saugomas zonas, sąrašus; sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, atitinkamų trečiųjų valstybių ir maksimalių kiekių, kuriuos įvežus į Sąjungos teritoriją neturi būti taikomas reikalavimas pateikti fitosanitarinį sertifikatą, sąrašus; nustatyti technines sąlygas, susijusias su elektroninių fitosanitarinių sertifikatų pripažinimu negaliojančiais;

(77) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kurių atveju turi būti reikalaujama pateikti augalo pasą siekiant juos vežti Sąjungos teritorijoje, sąrašus; sudaryti augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kurių atveju turi būti reikalaujama pateikti augalo pasą siekiant juos įvežti į tam tikras saugomas zonas ir vežti jose, sąrašus; ir tiksliai nurodyti saugomų zonų kenkėjus, augalus, augalinius produktus ar kitus objektus, kurių atveju reikalaujama pateikti augalo pasą, skirtą saugomoms zonoms, tuo atveju, kai jie tiesiogiai tiekiami galutiniam naudotojui;

(78) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant nustatyti augalo paso formos specifikacijas; identifikuoti sodinti skirtų augalų rūšis ir veisles, kurių atveju neturėtų būti taikomos išimtys, susijusios su atsekamumo kodo nurodymu nustatytos formos augalo pase; ir nustatyti technines elektroninių augalų pasų išdavimo sąlygas;

(79) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai siekiant nustatyti konkrečias sąlygas dėl medžiagos, apdorojimo ir ženklinimo, susijusių su medinės pakavimo medžiagos taisymu; nustatyti kitas patvirtinimų formos specifikacijas nei medinės pakavimo medžiagos ženklas; nustatyti išankstinio eksporto sertifikato išdavimo procedūras; ir nustatyti konkrečias taisykles, susijusias su pranešimų teikimu;

(80) Komisijai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011 (14);

(81) Komisija turėtų priimti nedelsiant taikytinus įgyvendinimo aktus, kai tinkamai pagrįstais atvejais, susijusiais su priemonėmis, kurios turi būti patvirtintos konkrečių Sąjungos karantininių kenkėjų arba kenkėjų, neįtrauktų į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą, atžvilgiu, su draudimu įvežti į Sąjungos teritoriją ar saugomą zoną tam tikrus augalus, augalinius produktus ir kitus objektus arba specialių reikalavimų taikymu tokiam įvežimui ir su laikinomis priemonėmis dėl augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, galinčių kelti nustatytą naują kenkėjo riziką arba kitą įtariamą fitosanitarinę riziką, yra priežasčių, dėl kurių privaloma skubėti;

(82) Tarybos direktyvose 74/647/EEB (15) ir 2006/91/EB (16) nustatytos gvazdikų lapsukių ir kaliforninio skydamario kontrolės priemonės. Nuo tų direktyvų įsigaliojimo atitinkami kenkėjai plačiai išplito visoje Sąjungos teritorijoje, ir juos izoliuoti nebeįmanoma. Todėl minėtos direktyvos turėtų būti panaikintos;

(83) Tarybos direktyvos 69/464/EEB (17), 93/85/EEB (18), 98/57/EB (19) ir 2007/33/EB (20) turėtų būti panaikintos, nes pagal šį reglamentą turėtų būti patvirtintos naujos priemonės dėl jomis reglamentuojamų kenkėjų. Atsižvelgiant į toms naujoms priemonėms patvirtinti reikalingą laiką ir išteklius, minėtos direktyvos turėtų būti panaikintos nuo 2022 m. sausio 1 d.;

(84) Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 652/2014 (21) numatyta, kad subsidijos kovos su kenkėjais priemonėms turi būti susijusios su tam tikrais kenkėjais, išvardytais Direktyvos 2000/29/EB prieduose, ir tam tikrais kenkėjais, kurie neišvardyti tuose prieduose, tačiau kuriems taikomos Sąjungos laikinos priemonės, susijusios su šiais organizmais. Be nuostatų, nustatytų tuo reglamentu, šiuo reglamentu nustatoma prioritetinių kenkėjų kategorija ir itin svarbu, kad tam tikros priemonės, kurių imasi valstybės narės, visų pirma, dėl prioritetinių kenkėjų, atitiktų Sąjungos subsidijų, įskaitant profesionaliems veiklos vykdytojams mokamą kompensaciją už augalų, augalinių produktų ir kitų objektų, kurie buvo sunaikinti taikant šiame reglamente nustatytas naikinimo priemones, vertę, skyrimo reikalavimus. Todėl Reglamentas (ES) Nr. 652/2014 turėtų būti iš dalies pakeistas.

(85) reikėtų taip pat padaryti techninių pakeitimų Europos Parlamento ir Tarybos reglamentuose (ES) Nr. 228/2013 (22) ir (ES) Nr. 1143/2014 (23);

(86) kadangi šio reglamento tikslo, t. y. užtikrinti suderintą požiūrį į apsaugos nuo augalų kenkėjų priemones, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl jos poveikio, sudėtingumo, tarpvalstybinio ir tarptautinio pobūdžio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;

(87) mažosioms ir vidutinėms įmonėms (toliau – MVĮ) šiuo reglamentu nesukuriama neproporcingos administracinės naštos arba ekonominio poveikio. Šiame reglamente, remiantis konsultacijomis su suinteresuotaisiais subjektais, buvo kiek įmanoma atsižvelgta į ypatingą MVĮ padėtį. Atsižvelgiant į viešosios politikos tikslą – apsaugoti augalų sveikatą, nesvarstyta galimybė taikyti bendrą išimtį labai mažoms įmonėms, kurios sudaro didžiąją bendrovių dalį;

(88) šiuo reglamentu atsižvelgiama į IPPC, Sutartį dėl sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių taikymo (SFS susitarimas) ir jose nustatytas gaires;

(89) remiantis „pažangaus“ reglamentavimo principu šio reglamento įgyvendinimas turėtų būti derinamas su Reglamento (ES) Nr. 1143/2014 įgyvendinimu, siekiant užtikrinti visapusišką visų su augalų sveikata susijusių Sąjungos teisės aktų taikymą;

(90) šiame reglamente laikomasi pagrindinių teisių ir principų, visų pirma pripažintų Chartijoje, būtent – teisės į privatų ir šeimos gyvenimą, nuosavybės teisės, asmens duomenų apsaugos, laisvės užsiimti verslu ir menų bei mokslo laisvės. Valstybės narės šį reglamentą turėtų taikyti nepažeisdamos tų teisių ir principų,

PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:

I SKYRIUS

Dalykas, taikymo sritis ir apibrėžtys

1 straipsnis

Dalykas ir taikymo sritis

1. Šiuo reglamentu nustatomos taisyklės, pagal kurias apibrėžiama fitosanitarinė rizika, kurią kelia augalams ar augaliniams produktams žalingi bet kurios rūšies, padermės ar biotipo patogenai, gyvūnai arba parazitiniai augalai (toliau – kenkėjai), ir priemonės tai rizikai sumažinti iki priimtino lygio.

2. Visais atvejais, kai esama įrodymų, kad neparazitiniai augalai, kiti nei augalai, reglamentuojami Reglamento (ES) Nr. 1143/2014 4 straipsnio 1 dalimi, keltų fitosanitarinę riziką, Sąjungos teritorijoje darančią didelį ekonominį ir socialinį poveikį bei poveikį aplinkai, tie neparazitiniai augalai šiame reglamente gali būti laikomi kenkėjais.

3. Šiame reglamente nuorodos į trečiąsias valstybes laikomos nuorodomis į trečiąsias valstybes, Seutą, Melilją ir teritorijas, nurodytas SESV 355 straipsnio 1 dalyje, išskyrus Madeirą ir Azorus.

Šiame reglamente nuorodos į Sąjungos teritoriją laikomos nuorodomis į Sąjungos teritoriją be Seutos, Meliljos ir teritorijų, nurodytų SESV 355 straipsnio 1 dalyje, išskyrus Madeirą ir Azorus.

2 straipsnis

Terminų apibrėžtys

Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:

1) augalai– gyvi augalai ir šios gyvos augalų dalys:

a) sėklos botanine prasme, išskyrus neskirtas sėti,

b) vaisiai botanine prasme,

c) daržovės,

d) gumbai, gumbasvogūniai, svogūnai, šakniastiebiai, šaknys, poskiepiai, palaipos,

e) skiepūgliai, stiebai, ūsai,

f) skintos gėlės,

g) šakos su lapais arba be lapų,

h) nupjauti medžiai su lapais,

i) lapai, lapija,

j) augalų audinių kultūros, įskaitant ląstelių kultūras, genetinę medžiagą, meristemas, chimerinius klonus, mikrodauginimo būdu gautą medžiagą,

k) gyvos žiedadulkės ir sporos,

l) akutės, įskiepiai, auginiai, skiepūgliai, skiepai;

2) augaliniai produktai– neapdorota augalinės kilmės medžiaga ir tie apdoroti produktai, kurie dėl savo pobūdžio ar perdirbimo būdo gali kelti karantininių kenkėjų išplitimo riziką.

Jei pagal 28, 30 ir 41 straipsnius priimtuose įgyvendinimo aktuose nenumatyta kitaip, mediena augaliniu produktu laikoma tik tada, jeigu ji atitinka vieną ar kelis iš šių kriterijų:

a) ji visa arba jos dalis tebėra natūralios rąsto formos, yra su žieve arba be jos,

b) jos natūralios rąsto formos neliko, nes ji buvo supjaustyta, sukapota arba suskaldyta,

c) ji yra drožlių, skiedrų, pjuvenų, medžio atliekų, skutenų arba gabaliukų pavidalo ir nebuvo apdorota klijais, karščiu ar slėgiu arba keliais iš šių būdų siekiant pagaminti granulių, briketų, faneros ar medienos drožlių plokščių,

d) ji naudojama arba skirta naudoti kaip pakavimo medžiaga, nesvarbu, ar ji faktiškai naudojama prekėms vežti;

3) sodinimas– bet kuris augalų patalpinimui į auginimo terpę skirtas veiksmas atliekant skiepijimą ar panašų veiksmą siekiant užtikrinti jų tolesnį augimą, dauginimąsi ar dauginimą;

4) sodinti skirti augalai– augalai, skirti būti palikti augti, skirti sodinti arba persodinti;

5) kitas objektas– bet kuri medžiaga ar objektas, išskyrus augalus arba augalinius produktus, kuriuose gali telktis kenkėjai arba kurie gali juos skleisti, įskaitant dirvožemį ar auginimo terpę;

6) kompetentinga institucija– valstybės narės arba, kai taikytina, trečiosios valstybės centrinė valdžios institucija ar institucijos, atsakinga (-os) už oficialios kontrolės organizavimą ir už kitą oficialią veiklą, arba bet kuri kita institucija, kuriai ta atsakomybė perduota pagal Sąjungos teisės aktus dėl oficialios kontrolės;

7) partija– tam tikras siuntos dalį sudarančių vienos rūšies prekių, kurioms būdingas jų sudėties, kilmės ir kitų atitinkamų elementų vienodumas, vienetų skaičius;

8) prekybos vienetas– atitinkamu prekybos etapu taikomas mažiausias komercinis ar kitas naudotinas vienetas, kuris gali būti partijos pogrupis arba visa partija;

9) profesionalus veiklos vykdytojas– bet kuris viešosios arba privatinės teisės reglamentuojamas asmuo, vykdantis ir teisiškai atsakingas už vienos ar kelių iš toliau išvardytų rūšių profesinę veiklą, susijusią su augalais, augaliniais produktais ir kitais objektais:

a) sodinimą,

b) veisimą,

c) gamybą, įskaitant auginimą, dauginimą ir priežiūrą,

d) įvežimą į Sąjungos teritoriją, bei vežimą joje ir išvežimą iš jos teritorijos,

e) tiekimą rinkai,

f) sandėliavimą, rinkimą, išsiuntimą ir perdirbimą;

10) registruotasis veiklos vykdytojas– profesionalus veiklos vykdytojas, įregistruotas pagal 65 straipsnį;

11) įgaliotasis veiklos vykdytojas– registruotasis veiklos vykdytojas, kurį kompetentinga institucija įgaliojo išduoti augalų pasus pagal 89 straipsnį, ženklinti ženklu pagal 98 straipsnį arba išduoti patvirtinimus pagal 99 straipsnį;

12) galutinis naudotojas– bet kuris asmuo, siekiantis su to asmens prekyba, verslu ar profesija nesusijusių tikslų, kuris įsigyja augalų ar augalinių produktų savo reikmėms;

13) tyrimas– oficialus tyrimas, išskyrus vizualinį, kuriuo siekiama nustatyti, ar yra kenkėjų, arba juos identifikuoti;

14) apdorojimas– oficiali arba neoficiali kenkėjų žudymo, inaktyvinimo ar pašalinimo, arba šių kenkėjų vaisingumo arba augalų ar augalinių produktų gyvybingumo sunaikinimo procedūra;

15) tankumas– vienetų, kuriuose aptinkama kenkėjų, santykis arba skaičius mėginyje, siuntoje, lauke arba kitoje apibrėžtoje populiacijoje;

16) įsitvirtinimas– į zoną patekusio kenkėjo įsitvirtinimas artimoje ateityje;

17) sunaikinimas– fitosanitarijos priemonių taikymas siekiant zonoje sunaikinti kenkėją;

18) izoliavimas– fitosanitarijos priemonių taikymas užkrėstoje zonoje ir aplink ją siekiant užkirsti kelią kenkėjo išplitimui;

19) karantino punktas– bet kuris oficialus punktas, skirtas kenkėjams, augalams, augaliniams produktams ar kitiems objektams laikyti karantino sąlygomis;

20) izoliavimo infrastruktūra– bet kuris infrastruktūros objektas, išskyrus karantino punktus, kuriame kenkėjai, augalai, augaliniai produktai ar kiti objektai laikomi izoliavimo sąlygomis;

21) atsekamumo kodas– raidė, skaitmeninis arba raidinis skaitmeninis kodas, pagal kurį identifikuojama siunta, partija arba prekybos vienetas, naudojamas atsekamumo tikslais, įskaitant kodus, nurodančius partiją, paketą, seriją, išauginimo (pagaminimo) datą arba profesionalaus veiklos vykdytojo dokumentus;

22) fitosanitarijos priemonė– bet kuri oficiali priemonė, kuria siekiama užkirsti kelią karantininių kenkėjų įvežimui arba jų išplitimui arba apriboti reguliuojamų nekarantininių kenkėjų ekonominį poveikį;

II SKYRIUS

Karantininiai kenkėjai

1 skirsnis

Karantininiai kenkėjai

3 straipsnis

Karantininių kenkėjų apibrėžtis

Kenkėjas yra karantininis kenkėjas apibrėžtos teritorijos atžvilgiu, jei jis atitinka visas šias sąlygas:

a) jo tapatybė yra nustatyta, kaip apibrėžta I priedo 1 skirsnio 1 punkte;

b) jo nėra teritorijoje, kaip apibrėžta I priedo 1 skirsnio 2 punkto a papunktyje, arba, jei jis yra, toje teritorijoje jis nėra plačiai išplitęs, kaip apibrėžta I priedo 1 skirsnio 2 punkto b ir c papunkčiuose;

c) jis gali patekti į tą teritoriją, įsitvirtinti ir išplisti joje arba, jeigu jis joje yra, tačiau nėra plačiai joje išplitęs – tose tos teritorijos dalyse, kuriose jo nėra, kaip apibrėžta I priedo 1 skirsnio 3 punkte, jis gali patekti į jas, įsitvirtinti ir išplisti jose;

d) dėl jo patekimo, įsitvirtinimo ir išplitimo, kaip apibrėžta I priedo 1 skirsnio 4 punkte, tai teritorijai arba, jeigu jis joje nustatytas, tačiau nėra plačiai joje išplitęs – toms teritorijos dalims, kuriose jo nėra, būtų daromas nepriimtinas ekonominis poveikis, poveikis aplinkai ar socialinis poveikis ir

e) yra prieinamos įgyvendinamos ir veiksmingos priemonės, skirtos užkirsti kelią tam kenkėjui patekti į tą teritoriją, joje įsitvirtinti arba išplisti ir sumažinti jo keliamą riziką bei poveikį.

2 skirsnis

Sąjungos karantininiai kenkėjai

4 straipsnis

Sąjungos karantininių kenkėjų apibrėžtis

Karantininis kenkėjas yra Sąjungos karantininis kenkėjas, jeigu apibrėžta teritorija, nurodyta 3 straipsnio įžanginėje dalyje, yra Sąjungos teritorija, ir jis yra įtrauktas į 5 straipsnio 2 dalyje nurodytą sąrašą.

5 straipsnis

Draudimas įvežti, vežti per teritoriją, laikyti, dauginti ar išleisti Sąjungos karantininius kenkėjus

1. Sąjungos karantininis kenkėjas negali būti įvežamas į Sąjungos teritoriją ar vežamas joje, arba laikomas, dauginamas arba išleidžiamas Sąjungos teritorijoje.

2. Komisija priima įgyvendinimo aktą, kuriame nustatomas kenkėjų, kurie tenkina 3 straipsnyje nurodytas sąlygas Sąjungos teritorijos atžvilgiu, sąrašas (toliau – Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašas).

Į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą įtraukiami Direktyvos 2000/29/EB I priedo A dalyje ir II priedo A dalies I skirsnyje nurodyti kenkėjai.

Kenkėjai, kurie yra būdingi bet kuriai Sąjungos teritorijos daliai arba yra tose dalyse įsitvirtinę natūraliai arba dėl to, kad buvo įvežti ne iš Sąjungos teritorijos, Sąjungos karantininių kenkėjų sąraše nurodomi kaip kenkėjai, kurie žinomi kaip pasitaikantys Sąjungos teritorijoje.

Kenkėjai, kurie nėra būdingi jokiai Sąjungos teritorijos daliai arba nėra įsitvirtinę jokioje Sąjungos teritorijos dalyje, Sąjungos karantininių kenkėjų sąraše nurodomi kaip kenkėjai, apie kurių pasitaikymą Sąjungos teritorijoje nėra žinoma.

3. Jei atlikus įvertinimą paaiškėja, kad į Sąjungos karantininių kenkėjų registrą neįtrauktas kenkėjas tenkina 3 straipsnyje nurodytas sąlygas Sąjungos teritorijos atžvilgiu, arba tas į Sąjungos karantininių kenkėjų registrą įtrauktas kenkėjas nebeatitinka vienos ar kelių iš tų sąlygų, Komisija, priimdama įgyvendinimo aktą, atitinkamai iš dalies pakeičia šio straipsnio 2 dalyje nurodytą įgyvendinimo aktą, įtraukdama atitinkamą kenkėją į tą sąrašą arba jį išbraukdama iš to sąrašo.

Komisija suteikia galimybę valstybėms narėms susipažinti su tuo vertinimu.

Komisija, priimdama įgyvendinimo aktus, gali pakeisti šio straipsnio 2 dalyje nurodytą įgyvendinimo aktą, siekdama konsoliduoti dalinius pakeitimus.

4. 2 ir 3 dalyse nurodyti įgyvendinimo aktai priimami laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

6 straipsnis

Prioritetiniai kenkėjai

1. Sąjungos karantininiai kenkėjai yra prioritetiniai kenkėjai, jeigu jie tenkina visas šias sąlygas:

a) jie atitinka vieną ar daugiau sąlygų dėl Sąjungos teritorijos, nustatytų I priedo 1 skirsnio 2 punkte;

b) jų galimas ekonominis poveikis, poveikis aplinkai ar socialinis poveikis yra didžiausias Sąjungos teritorijos atžvilgiu, kaip nustatyta I priedo 2 skirsnyje;

c) jie yra įtraukti į sąrašą pagal šio straipsnio 2 dalį.

2. Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais šis reglamentas papildomas, nustatant prioritetinių kenkėjų sąrašą (toliau – prioritetinių kenkėjų sąrašas).

Jeigu vertinimo rezultatai rodo, kad Sąjungos karantininis kenkėjas tenkina šio straipsnio 1 dalyje nurodytas sąlygas arba, kad kenkėjas nebeatitinka vienos ar kelių iš tų sąlygų, Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais pirmoje pastraipoje nurodytas sąrašas atitinkamai iš dalies keičiamas, atitinkamą kenkėją įrašant į tą sąrašą arba išbraukiant iš jo.

Komisija nedelsdama suteikia galimybę valstybėms narėms susipažinti su tuo vertinimu.

Kai atsiradus didelei kenkėjo rizikai yra priežasčių, dėl kurių privaloma skubėti,, pagal šį straipsnį priimtiems deleguotiesiems aktams taikoma 106 straipsnyje numatyta procedūra.

7 straipsnis

I priedo 1 skirsnio dalinis pakeitimas

Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais iš dalies keičiamas I priedo 1 skirsnis, siekiant jį pritaikyti prie mokslo bei technikos žinių ir atitinkamų tarptautinių standartų pokyčių.

8 straipsnis

Sąjungos karantininiai kenkėjai, naudojami oficialių tyrimų, mokslo arba švietimo tikslais, bandymams, veislių atrankai arba selekcijai

1. Nukrypdamos nuo 5 straipsnio 1 dalies valstybės narės, gavusios prašymą, gali laikinai leisti į savo teritoriją įvežti, joje vežti, laikyti ir dauginti Sąjungos karantininius kenkėjus arba kenkėjus, kuriems taikomos pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės oficialių tyrimų, mokslo arba švietimo tikslais, bandymams, veislių atrankai arba selekcijai.

Leidimas atitinkamai veiklai išduodamas tik tuo atveju, jei nustatomi tinkami apribojimai siekiant užtikrinti, kad dėl atitinkamo kenkėjo įvežimo, vežimo, laikymo, dauginimo ar naudojimo jis neįsitvirtintų ir neišplistų Sąjungos teritorijoje, atsižvelgiant į kenkėjo tapatybę, biologines savybes ir plitimo būdus, numatytą veiklą, sąveiką su aplinka ir kitus atitinkamus veiksnius, susijusius su to kenkėjo keliama rizika.

2. Į visus pagal 1 dalį išduodamus leidimus įtraukiamos visos šios sąlygos:

a) kenkėjas turi būti laikomas tokioje vietoje ir tokiomis sąlygomis: i) kurių tinkamumą patvirtino kompetentinga institucija; ir ii) kurios yra nurodytos leidime;

b) su kenkėju susijusi veikla turi būti vykdoma karantino punkte arba izoliavimo infrastruktūros objekte, kurį pagal 60 straipsnį paskyrė kompetentinga institucija ir kuris yra nurodytas leidime;

c) su kenkėju susijusią veiklą turi vykdyti darbuotojai: i) kurių mokslinę ir techninę kompetenciją kompetentinga institucija pripažįsta tinkama; ir ii) kurie yra nurodyti leidime.

d) kenkėją įvežant į Sąjungos teritoriją, vežant arba laikant ar dauginant jos teritorijoje prie jo turi būti pridedamas leidimas.

3. 1 dalyje nurodytų leidimų galiojimas ribojamas kenkėjų, kurie gali būti įvežami, vežami, laikomi, dauginami ar naudojami, kiekio atžvilgiu ir laikotarpio, kuris yra adekvatus atitinkamai veiklai atlikti atžvilgiu. Įgaliojimais neviršijami paskirto karantino punkto arba izoliavimo infrastruktūros objekto pajėgumai.

Į leidimus įtraukiami apribojimai, būtini siekiant tinkamai pašalinti atitinkamų Sąjungos karantininių kenkėjų arba kenkėjų, kuriems taikomos pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės, įsitvirtinimo ir išplitimo riziką.

4. Kompetentinga institucija stebi, kaip laikomasi 2 dalyje nurodytų sąlygų ir 3 dalyje nurodytų apribojimų, ir imasi būtinų veiksmų, jeigu jų nesilaikoma. Kai tinkama, tie veiksmai – tai 1 dalyje nurodyto leidimo panaikinimas.

5. Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais papildomas šis reglamentas, nustatant išsamias taisykles dėl:

a) valstybių narių ir Komisijos keitimosi informacija apie atitinkamų kenkėjų įvežimą į Sąjungos teritoriją, vežimą ir laikymą, dauginimą ir naudojimą jos teritorijoje;

b) 1 dalyje nurodyto leidimo išdavimo procedūros bei sąlygų; ir

c) reikalavimų laikymosi stebėsenos ir veiksmų, kurių turi būti imtasi reikalavimų nesilaikymo atveju, kaip nurodyta 4 dalyje.

9 straipsnis

Pranešimas apie gresiantį pavojų

1. Kai valstybė narė turi įrodymų apie gresiantį pavojų, kad į Sąjungos teritoriją arba tos teritorijos dalį, kurioje Sąjungos karantininio kenkėjo dar nėra, pateks tas Sąjungos karantininis kenkėjas, valstybė narė nedelsdama raštu apie tuos įrodymus praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.

2. 1 dalis taip pat taikoma kenkėjui, kuris nėra įtrauktas į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą, kai:

a) tam kenkėjui taikomos pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės; arba

b) atitinkama valstybė narė mano, kad tas kenkėjas gali atitikti jo įtraukimo į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą sąlygas.

3. Profesionalūs veiklos vykdytojai nedelsdami praneša kompetentingoms institucijoms apie visus gresiančio pavojaus įrodymus, kurių jos gali turėti, kaip nurodyta 1 dalyje, susijusius su Sąjungos karantininiais kenkėjais arba su 2 dalyje nurodytais kenkėjais.

10 straipsnis

Kompetentingų institucijų oficialus Sąjungos karantininio kenkėjo buvimo patvirtinimas

Kai kompetentinga institucija įtaria arba gauna įrodymų apie Sąjungos karantininio kenkėjo arba kenkėjo, kuriam taikomos pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės, buvimą jos valstybės narės teritorijos dalyje, kurioje anksčiau apie to kenkėjo buvimą nebuvo žinoma, arba augalų, augalinių produktų ar kitų objektų siuntoje, kuri buvo įvežta į Sąjungos teritoriją, kurią ketinama įvežti į jos teritoriją arba kuri buvo vežama per ją, ji nedelsdama imasi priemonių, būtinų patvirtinti (toliau – oficialiai patvirtinti) to kenkėjo buvimą.

Tas oficialus patvirtinimas grindžiamas oficialios laboratorijos, kurią, laikydamasi Sąjungos teisės aktuose dėl oficialios kontrolės nustatytų sąlygų ir reikalavimų, paskyrė ta kompetentinga institucija, įvertinimu.

Kol kenkėjo buvimas oficialiai patvirtinamas, atitinkama valstybė narė, kai tinkama, imasi fitosanitarijos priemonių, kad būtų panaikinta kenkėjo išplitimo rizika.

Šio straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytas įtarimas arba įrodymai gali būti grindžiami bet kuria informacija, gauta pagal 14 ir 15 straipsnius, arba bet kuriuo kitu šaltiniu.

11 straipsnis

Valstybių narių pranešimai apie Sąjungos karantininius kenkėjus Komisijai ir kitoms valstybėms narėms

Valstybė narė, pateikia pranešimą Komisijai ir kitoms valstybėms narėms tuo atveju, kai jos kompetentinga institucija oficialiai patvirtino vieną iš šių situacijų:

a) kad jos teritorijoje yra Sąjungos karantininis kenkėjas, apie kurio buvimą ten anksčiau nebuvo žinoma;

b) Sąjungos karantininio kenkėjo buvimą toje jos teritorijos dalyje, kurioje jo anksčiau nebuvo;

c) kad jos teritorijoje augalų, augalinių produktų ar kitų objektų siuntoje, kuri buvo įvežta į Sąjungos teritoriją, kurią ketinama į ją įvežti arba kuri buvo vežama per jos teritoriją, yra Sąjungos karantininis kenkėjas.

Pranešimus pagal 1 dalį teikia viena atitinkamos valstybės narės institucija, kaip nurodyta Sąjungos teisės aktuose dėl oficialios kontrolės, naudodamasi 103 straipsnyje nurodyta elektronine pranešimo sistema.

12 straipsnis

Informacija apie Sąjungos karantininius kenkėjus, kurią kompetentingos institucijos tiekia profesionaliems veiklos vykdytojams

1. Kai oficialiai patvirtinama viena iš 11 straipsnio situacijų, kompetentinga institucija užtikrina, kad profesionalūs veiklos vykdytojai, kurių augalams, augaliniams produktams ar kitiems objektams gali būti padarytas poveikis, būtų nedelsiant informuoti apie Sąjungos karantininio kenkėjo buvimą.

2. Komisija sudaro ir atnaujina viešai skelbiamą visų gautų pranešimų apie trečiosiose valstybėse atsirandančių naujų kenkėjų, galinčių kelti riziką augalų sveikatai Sąjungos teritorijoje, sąrašą.

Tas sąrašas gali būti 103 straipsnyje nurodytos elektroninės sistemos dalis.

13 straipsnis

Informacija apie prioritetinius kenkėjus, kurią kompetentingos institucijos teikia visuomenei

Kai oficialiai patvirtinama viena iš 11 straipsnio pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytų situacijų, susijusių su prioritetiniu kenkėju, kompetentinga institucija informuoja visuomenę apie priemones, kurių ji ėmėsi arba ketina imtisir apie visas priemones, kurių turi imtis atitinkamų kategorijų profesionalūs veiklos vykdytojai ar kiti asmenys.

14 straipsnis

Priemonės, kurių nedelsdami turi imtis profesionalūs veiklos vykdytojai

1. Kai profesionalus veiklos vykdytojas įtaria arba sužino, kad jo kontroliuojamuose augaluose, augaliniuose produktuose ar kituose objektuose yra Sąjungos karantininis kenkėjas arba kenkėjas, kuriam taikomos pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės, jis nedelsdamas apie tai praneša kompetentingai institucijai, kad ta kompetentinga institucija galėtų imtis priemonių pagal 10 straipsnį. Kai tinkama, profesionalus veiklos vykdytojas taip pat nedelsdamas imasi atsargumo priemonių, kad būtų užkirstas kelias to kenkėjo įsitvirtinimui ar išplitimui.

2. Kompetentinga institucija gali nuspręsti, kad kai žinoma apie konkretaus kenkėjo pasitaikymą atitinkamoje zonoje, 1 dalyje nurodyto pranešimo pateikti nereikia. Tokiu atveju apie tą sprendimą ji informuoja atitinkamus profesionalius veiklos vykdytojus.

3. Kai profesionalus veiklos vykdytojas gauna oficialų patvirtinimą, susijusį su Sąjungos karantininio kenkėjo buvimu jo kontroliuojamuose augaluose, augaliniuose produktuose ar kituose objektuose, jis konsultuojasi su kompetentinga institucija dėl veiksmų, kurių turi būti imtasi, o kai taikytina – imasi 4–7 dalyse nurodytų veiksmų.

4. Profesionalus veiklos vykdytojas nedelsiant imasi priemonių, būtinų užkirsti kelią to kenkėjo išplitimui. Kai kompetentinga institucija yra pateikusi nurodymų dėl tų priemonių, profesionalus veiklos vykdytojas veikia laikydamasis tų nurodymų.

5. Kai tai yra nurodžiusi kompetentinga institucija, profesionalus veiklos vykdytojas imasi priemonių, būtinų kenkėjui pašalinti nuo atitinkamų augalų, augalinių produktų ar kitų objektų ir iš jo valdų, žemės, dirvožemio, vandens ar kitų užkrėstų elementų, kuriuos jis kontroliuoja.

6. Jei kompetentinga institucija nėra nurodžiusi kitaip, profesionalus veiklos vykdytojas nedelsdamas pašalina iš rinkos augalus, augalinius produktus ir kitus objektus, kuriuos jis kontroliuoja ir kuriuose galėtų būti kenkėjų.

Kai tų augalų, augalinių produktų ir kitų objektų profesionalus veiklos vykdytojas nebekontroliuoja, profesionalus veiklos vykdytojas nedelsdamas, jei kompetentinga institucija nėra nurodžiusi kitaip:

a) informuoja asmenis prekybos grandinėje, kuriems tie augalai, augaliniai produktai ir kiti objektai buvo patiekti, apie kenkėjo buvimą;

b) pateikia tiems asmenims gaires dėl būtinų priemonių, kurių turi būti imtasi siunčiant atitinkamus augalus, augalinius produktus ir kitus objektus siekiant sumažinti atitinkamų kenkėjų išplitimo arba ištrūkimo riziką; ir

c) susigrąžina tuos augalus, augalinius produktus ar kitus objektus.

7. Kai taikoma šio straipsnio 1, 3, 4, 5 ar 6 dalis, profesionalus veiklos vykdytojas, gavęs prašymą, kompetentingai institucijai pateikia visą informaciją, kuri yra aktuali visuomenės nariams. Nedarant poveikio 13 straipsniui, jei turi būti imamasi veiksmų, susijusių su augalais, augaliniais produktais ar kitais objektais, kuriuose gali būti atitinkamų kenkėjų, kompetentinga institucija kaip įmanoma greičiau informuoja visuomenę apie tai.

15 straipsnis

Priemonės, kurių turi imtis asmenys, kurie nėra profesionalūs veiklos vykdytojai

1. Jei kuris nors asmuo, kuris nėra profesionalus veiklos vykdytojas, sužino apie Sąjungos karantininio kenkėjo buvimą arba turi pagrindo tai įtarti, tas asmuo nedelsdamas apie tai praneša kompetentingai institucijai. Tais atvejais, kai pranešama ne raštu, kompetentinga institucija tą pranešimą oficialiai užregistruoja. Jei to paprašo kompetentinga institucija, tas asmuo tai institucijai pateikia turimą informaciją apie to kenkėjo buvimą.

2. Kompetentinga institucija gali nuspręsti, kad tais atvejais, kai žinoma apie konkretaus kenkėjo buvimą atitinkamoje zonoje, 1 dalyje nurodyto pranešimo pateikti nereikia.

3. Asmuo, pateikęs 1 dalyje nurodytą pranešimą, konsultuojasi su kompetentinga institucija dėl veiksmų, kurių turi būti imtasi ir, laikydamasis kompetentingos institucijos nurodymų, imasi būtinų priemonių, kad būtų užkirstas kelias to kenkėjo išplitimui, ir jo pašalinimui nuo (iš) atitinkamų augalų, augalinių produktų ar kitų objektų, o kai taikytina – iš savo valdų.

16 straipsnis

Nuo prievolių pranešti leidžiančios nukrypti nuostatos

14 ir 15 straipsniuose nurodytos prievolės pranešti netaikomos, kai:

a) Sąjungos karantininis kenkėjas aptinkamas demarkacinės zonos, kuri buvo nustatyta siekiant izoliuoti tą kenkėją, užkrėstoje zonoje, kaip nurodyta 18 straipsnio 2 dalyje;

b) Sąjungos karantininis kenkėjas aptinkamas demarkacinės zonos užkrėstoje zonoje ir kai turi būti taikomos naikinimo priemonės, kurioms reikia aštuonerių ar daugiau metų, šių pirmųjų aštuonerių metų laikotarpiu.

17 straipsnis

Sąjungos karantininių kenkėjų sunaikinimas

1. Kai oficialiai patvirtinama viena iš 11 straipsnio pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytų situacijų, kompetentinga institucija nedelsdama imasi visų būtinų fitosanitarijos priemonių, kad atitinkamoje zonoje atitinkamas Sąjungos karantininis kenkėjas būtų sunaikintas. Tų priemonių imamasi vadovaujantis II priedu.

Ta prievolė sunaikinti netaikoma, kai pagal 28 straipsnio 2 dalį priimtame įgyvendinimo akte dėl to kenkėjo nurodyta kitaip.

2. Kompetentinga institucija nedelsdama ištiria atitinkamo Sąjungos karantininio kenkėjo patekimo židinį, ypač kai tas patekimas gali būti susijęs su augalų, augalinių produktų ar kitų objektų judėjimu, ir tai, kad dėl tokio judėjimo atitinkamas kenkėjas galėjo išplisti ant kitų augalų, augalinių produktų ar kitų objektų.

3. Kai 1 dalyje nurodytos priemonės yra susijusios su augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimu į Sąjungos teritoriją arba vežimu joje, atitinkama valstybė narė apie tas priemones nedelsdama praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.

4. 1 dalyje nurodytų priemonių imamasi ir 2 dalyje nurodyti tyrimai atliekami nepriklausomai nuo to, ar kenkėjo aptikta viešosiose ar privačiosiose valdose.

18 straipsnis

Demarkacinių zonų nustatymas

1. Kai oficialiai patvirtinama viena iš 11 straipsnio pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytų situacijų, kompetentinga institucija nedelsdama nustato vieną ar daugiau zonų, kurioje (-iose) turi būti imtasi 17 straipsnio 1 dalyje nurodytų naikinimo priemonių (toliau – demarkacinė zona).

Demarkacinę zoną sudaro užkrėsta zona ir buferinė zona.

2. Užkrėstoje zonoje, kai taikytina, yra:

a) visi augalai, kurie, kaip žinoma, yra užkrėsti atitinkamu kenkėju;

b) visi augalai, turintys galimo užsikrėtimo tuo kenkėju požymių arba simptomų;

c) visi kiti augalai, kurie galėjo būti ar tapti užteršti arba užkrėsti tuo kenkėju, įskaitant augalus, kurie gali būti užkrėsti, nes yra imlūs tam kenkėjui ir yra netoli užkrėstų augalų arba kilę iš to paties auginimo šaltinio, jei jis žinomas, kaip ir užkrėsti augalai, arba iš užkrėstų augalų išauginti augalai;

d) žemė, dirvožemis, vandens gyslos ir kiti užkrėsti arba užkratui atitinkamu kenkėju imlūs elementai.

3. Buferinė zona ribojasi su užkrėsta zona ir ją supa.

Ji yra tinkamo dydžio, atsižvelgiant į riziką, kad atitinkamas kenkėjas gali išplisti už užkrėstos zonos ribų natūraliai arba dėl žmogaus veiklos užkrėstoje zonoje ir jos prieigose, ir nustatoma vadovaujantis II priedo 2 skirsnyje nustatytais principais.

Vis dėl to, jeigu kenkėjo išplitimo už užkrėstos zonos ribų rizika panaikinama arba sumažinama iki priimtino lygio natūraliomis arba dirbtinėmis kliūtimis, buferinės zonos nustatyti nereikalaujama.

4. Nukrypstant nuo 1 dalies, jeigu pirminio įvertinimo metu kompetentinga institucija, atsižvelgusi į atitinkamo kenkėjo, augalo, augalinio produkto ar kito objekto pobūdį ir jo aptikimo vietą, padaro išvadą, kad atitinkamas kenkėjas gali būti nedelsiant sunaikintas, ji gali priimti sprendimą nenustatyti demarkacinės zonos.

Tokiu atveju ji vykdo stebėseną, kad nustatytų, ar buvo užkrėsti kiti augalai arba augaliniai produktai. Remdamasi tos stebėsenos rezultatais kompetentinga institucija nusprendžia, ar reikia nustatyti demarkacinę zoną.

5. Kai pagal 2 ir 3 dalis demarkacinė zona turi apimti kitos valstybės narės teritoriją, valstybė narė, kurioje aptiktas atitinkamas kenkėjas, nedelsdama susisiekia su valstybe nare, kurios teritoriją turi apimti demarkacinė zona, kad ta valstybė narė galėtų imtis visų tinkamų veiksmų, kaip nurodyta 1–4 dalyse.

6. Kasmet ne vėliau kaip balandžio 30 d. valstybės narės praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie nustatytų demarkacinių zonų skaičių ir vietą, atitinkamus kenkėjus ir atitinkamas priemones, kurių buvo imtasi per ankstesnius kalendorinius metus.

Ši dalis taikoma nedarant poveikio prievolėms pranešti apie demarkacines zonas, nustatytas 104 straipsnyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose.

19 straipsnis

Demarkacinių zonų stebėsena bei keitimai ir apribojimų panaikinimas

1. Kompetentingos institucijos bent kasmet tinkamu laiku vykdo kiekvienos demarkacinės zonos stebėseną, susijusią su padėtimi dėl esamo atitinkamo kenkėjo.

Ta stebėsena vykdoma vadovaujantis 22 straipsnio 2 dalimi.

2. Jeigu vykdant 1 dalyje nurodytą stebėseną arba jos nevykdant kompetentinga institucija atitinkamą kenkėją aptinka buferinėje zonoje, atitinkama valstybė narė nedelsdama apie tai praneša Komisijai bei kitoms valstybėms narėms.

3. Kompetentingos institucijos, atsižvelgdamos į 1 dalyje nurodytos stebėsenos rezultatus, kai tinkama pakeičia užkrėstų zonų, buferinių zonų ir demarkacinių zonų ribas.

4. Kompetentingos institucijos gali panaikinti demarkacinę zoną ir nutraukti atitinkamas naikinimo priemones kai patikrinamas. Ta zona yra kenkėjais neužkrėsta zona, jei tenkinamos abi šios sąlygos:

a) jei vykdant 1 dalyje nurodytą stebėseną nustatyta, kad toje zonoje nėra atitinkamo kenkėjo;

b) toje demarkacinėje zonoje pakankamai ilgą laikotarpį neaptinkama atitinkamo kenkėjo.

5. Priimdama sprendimą dėl 3 dalyje nurodytų pakeitimų arba dėl 4 dalyje nurodytos demarkacinės zonos panaikinimo, atitinkama kompetentinga institucija atsižvelgia bent į šias aplinkybes:

a) kenkėjo ir atitinkamo pernešėjo biologines savybes;

b) augalų šeimininkų buvimą;

c) ekologines bei klimato sąlygas; ir

d) tikimybę, kad naikinimo priemonės buvo veiksmingos.

6. Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies, stebėsenos nereikalaujama vykdyti kasmet demarkacinių zonų užkrėstoje zonoje, nustatytoje:

a) dėl kenkėjų, kuriems taikomos naikinimo priemonės, kurioms reikia aštuonerių ar daugiau metų;

b) dėl kenkėjų, kuriems taikomos 28 straipsnio 2 dalyje nurodytos izoliavimo priemonės.

7. Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais papildomas šis reglamentas, tiksliau apibrėžiant šio straipsnio 6 dalies a punkte bei 16 straipsnio b punkte nurodytus kenkėjus ir tų nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sąlygas.

20 straipsnis

Ataskaitos dėl priemonių, kurių buvo imtasi pagal 17, 18 ir 19 straipsnius

1. Kai valstybė narė imasi priemonių teritorijoje, kuri ribojasi su kitos valstybės narės siena, ataskaita dėl priemonių, kurių buvo imtasi pagal 17, 18 ir 19 straipsnius, pateikiama tai kitai valstybei narei.

2. Kai to paprašo Komisija arba bet kuri kita valstybė narė, atitinkama valstybė narė pateikia ataskaitą dėl konkrečių priemonių, kurių buvo imtasi pagal 17, 18 ir 19 straipsnius.

21 straipsnis

II priedo dalinis keitimas

Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais iš dalies keičiamas II priedo 1 skirsnis, siekiant jį pritaikyti prie mokslo bei technikos žinių ir atitinkamų tarptautinių standartų pokyčių.

22 straipsnis

Stebėsena, susijusi su Sąjungos karantininiais kenkėjais ir kenkėjais, laikinai priskiriamais Sąjungos karantininiams kenkėjams

1. Nustatytais laikotarpiais valstybės narės vykdo rizika paremtą stebėseną, kurios metu patikrinama bent tai, ar:

a) esama Sąjungos karantininių kenkėjų; ir

b) esama su kuriuo nors kenkėju, kuriam taikomos 29 straipsnyje nurodytos priemonės arba pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės, susijusių požymių ar simptomų.

Ta stebėsena vykdoma visose zonose, kuriose apie atitinkamo kenkėjo buvimą nėra žinoma.

Tos stebėsenos vykdyti nereikalaujama dėl kenkėjų, kurių atveju padaryta aiški išvada, kad jie negali įsitvirtinti ar išplisti atitinkamoje valstybėje narėje dėl jos ekologinių ir klimato sąlygų arba dėl rūšių šeimininkių nebuvimo.

2. 1 dalyje nurodytos stebėsenos struktūra grindžiama rizika, kurią kelia kenkėjas stebėsenos zonoje. Stebėseną sudaro bent kompetentingos institucijos atliekamos vizualinės apžiūros ir kai tinkama – mėginių ėmimas ir tyrimų atlikimas. Ta stebėsena vykdoma visose atitinkamose vietose ir jie atitinkamais atvejais apima valdas, transporto priemones, įrenginius ir pakuotes, kuriuos naudoja profesionalūs veiklos vykdytojai ir kiti asmenys. Jie grindžiami patikimais mokslo bei technikos principais ir atliekami tinkamu laiku, atsižvelgiant į galimybę aptikti atitinkamą kenkėją.

Vykdant tą stebėseną atsižvelgiama į mokslinius ir techninius duomenis ir bet kurią kitą tinkamą informaciją, susijusią su atitinkamų kenkėjų buvimu.

3. Kasmet ne vėliau kaip balandžio 30 d. valstybės narės praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie 1 dalyje nurodytos stebėsenos, vykdytos per ankstesnius kalendorinius metus, rezultatus. Į tas ataskaitas įtraukiama informacija apie stebėsenos vykdymo vietą, laiką, atitinkamus kenkėjus, augalus, augalinius produktus ar kitus objektus, patikrų ir paimtų mėginių skaičių ir su kiekvienu atitinkamu kenkėju susijusias išvadas.

Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriuose būtų nustatyta tų ataskaitų forma, taip pat nurodymai dėl tos formos pildymo. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

23 straipsnis

Daugiametės stebėsenos programos ir informacijos rinkimas

1. Valstybės narės parengia daugiametes stebėsenos programas, kuriose nustato pagal 22 straipsnį vykdytinos stebėsenos turinį. Tose programose numatoma rinkti ir registruoti mokslinius bei techninius duomenis ir kitą informaciją, kaip nurodyta 22 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje.

Daugiametėse stebėsenos programose pateikiami šie elementai, laikantis 22 straipsnio 2 dalies:

a) konkretus kiekvienos stebėsenos tikslas;

b) kiekvienos stebėsenos taikymo sritis, susijusi su atitinkama zona ir apimamu laikotarpiu, o taip pat kenkėjai, numatytieji augalai ir prekės;

c) stebėsenos metodika ir kokybės valdymas, įskaitant vizualinės apžiūros, mėginių ėmimo bei tyrimų ir jų techninio pagrindimo tvarkos aprašą;

d) numatytų vizualinių apžiūrų, mėginių ėmimo ir tyrimų laikas, dažnumas ir skaičius; ir

e) surinktos informacijos registravimo ir ataskaitų teikimo metodai.

Daugiametės stebėsenos programos parengiamos penkerių – septynerių metų laikotarpiui.

2. Valstybės narės, gavusios prašymą, apie parengtas daugiametes stebėsenos programas praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.

3. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustatoma daugiamečių stebėsenos programų forma ir 1 dalyje nustatytų elementų taikymo konkrečios kenkėjo rizikos atvejais praktinės taisyklės.

Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

24 straipsnis

Prioritetinių kenkėjų stebėsena

1. Valstybės narės kasmet vykdo stebėseną kiekvieno prioritetinio kenkėjo atžvilgiu, kaip nustatyta 22 straipsnio 1 ir 2 dalyse. Ta stebėsena apima pakankamai daug vizualinių apžiūrų, mėginių ėmimo ir tyrimų atvejų, tinkamų kiekvienam prioritetiniam kenkėjui, kiek tai įmanoma remiantis atitinkamo kenkėjo biologinėmis savybėms ir ekologinėmis ir klimato sąlygomis, kad būtų užtikrintas aukšto lygio patikimumas laiku aptinkant tuos kenkėjus,.

Stebėsenos vykdyti nereikalaujama dėl kenkėjų, kurių atveju padaryta aiški išvada, kad jie negali įsitvirtinti ar išplisti atitinkamoje valstybėje narėje dėl jos ekologinių ir klimato sąlygų arba dėl rūšių šeimininkių nebuvimo.

2. Kasmet ne vėliau kaip balandžio 30 d. valstybės narės praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie 1 dalyje nurodytos stebėsenos, vykdytos per ankstesnius kalendorinius metus, rezultatus.

25 straipsnis

Nenumatytų atvejų planai dėl prioritetinių kenkėjų

1. Kiekviena valstybė narė parengia ir nuolat atnaujina kiekvienam prioritetiniam kenkėjui, kuris gali patekti į jos teritoriją ar teritorijos dalį ir joje įsitvirtinti, skirtą atskirą planą, kuriame pateikiama informacija apie sprendimo priėmimo procesus, procedūras bei protokolus, kurių turi būti laikomasi, minimalius išteklius, kurie turi būti skirti, ir papildomų išteklių skyrimo procedūras, oficialiai patvirtinus arba įtarus esant tą kenkėją (toliau – nenumatytų atvejų planas).

Valstybės narės, rengdamos nenumatytų atvejų planus ir juos atnaujindamos, atitinkamame etape konsultuojasi su visais susijusiais suinteresuotaisiais subjektais.

Nenumatytų atvejų planų rengti nereikalaujam dėl kenkėjų, kurių atveju padaryta aiški išvada, kad jie negali įsitvirtinti ar išplisti atitinkamoje valstybėje narėje dėl jos ekologinių ir klimato sąlygų arba dėl rūšių šeimininkių nebuvimo.

2. Į kiekvieną nenumatytų atvejų planą įtraukiami šie aspektai:

a) įgyvendinant planą, jeigu oficialiai patvirtinamas arba įtariamas prioritetinio kenkėjo buvimas, dalyvaujančių įstaigų vaidmuo ir įsipareigojimai, taip pat vadovavimo grandinė ir veiksmų, kurių imasi kompetentingos institucijos, kitos valdžios institucijos, įgaliotosios įstaigos arba susiję fiziniai asmenys, laboratorijos ir profesionalūs veiklos vykdytojai, koordinavimo procedūros, įskaitant veiklos koordinavimą atitinkamai su kaimyninėmis valstybėmis narėmis ir kaimyninėmis trečiosiomis valstybėmis;

b) galimybė kompetentingoms institucijoms patekti į profesionalių veiklos vykdytojų, kitų susijusių veiklos vykdytojų ir fizinių asmenų valdas;

c) galimybė kompetentingoms institucijoms prireikus patekti į laboratorijas, apžiūrėti įrangą, susisiekti su darbuotojais bei išorės ekspertais ir gauti informacijos apie išteklius, kurių reikia siekiant greitai ir veiksmingai sunaikinti arba, atitinkamais atvejais, izoliuoti atitinkamą prioritetinį kenkėją;

d) priemonės, kurių turi būti imamasi atsižvelgus į Komisijos, kitų valstybių narių, atitinkamų profesionalių veiklos vykdytojų ir visuomenės informaciją, susijusią su atitinkamo prioritetinio kenkėjo buvimu ir priemonėmis, kurių prieš jį imtasi, jeigu atitinkamo kenkėjo buvimas oficialiai patvirtinamas arba įtariamas;;

e) su atitinkamo prioritetinio kenkėjo buvimu susijusių duomenų registravimo tvarka;

f) turimi įvertinimai, kaip nustatyta 6 straipsnio 2 dalyje, ir bet kuris valstybės narės atliktas atitinkamo prioritetinio kenkėjo jos teritorijai keliamos rizikos įvertinimas;

g) rizikos valdymo priemonės, kurių imtasi atitinkamo prioritetinio kenkėjo atžvilgiu, kaip nustatyta II priedo 1 skirsnyje, ir procedūros, kurių turi būti laikomasi;

h) demarkacinių zonų geografinių ribų nustatymo principai;

i) vizualinių apžiūrų, mėginių ėmimo ir laboratorinių tyrimų metodų protokolai ir

j) principai, susiję su kompetentingų institucijų ir, kai tinkama, įstaigų, valdžios institucijų, laboratorijų darbuotojų, profesionalių veiklos vykdytojų ir kitų asmenų, nurodytų a punkte, mokymu.

Kai tinkama pirmos pastraipos d–j punktai išdėstomi instrukcijų vadovuose.

3. Nenumatytų atvejų planai gali būti rengiami dėl kelių kenkėjų, kurių biologinės savybės ir rūšys šeimininkės panašios. Tokiais atvejais nenumatytų atvejų planą sudaro visiems į jį įtrauktiems kenkėjams skirta bendroji dalis ir konkrečios kiekvienam atitinkamam kenkėjui skirtos dalys.

4. Per ketverius metus nuo kenkėjų sąrašo sudarymo dienos valstybės narės parengia nenumatytų atvejų planą, skirtą į tą sąrašą įtrauktiems kenkėjams.

Per vienerius metus nuo bet kurio papildomo atitinkamo kenkėjo įtraukimo į prioritetinių kenkėjų sąrašą dienos valstybės narės parengia nenumatytų atvejų planą, skirtą tam prioritetiniam kenkėjui.

Valstybės narės reguliariai peržiūri ir atitinkamais atvejais atnaujina savo nenumatytų atvejų planus.

5. Jeigu paprašoma, valstybės narės savo nenumatytų atvejų planus pateikia Komisijai ir kitoms valstybėms narėms ir informuoja visus susijusius profesionalius veiklos vykdytojus paskelbdamos internete.

26 straipsnis

Su prioritetiniais kenkėjais susijusios imitavimo pratybos

1. Valstybės narės vykdo imitavimo pratybas, susijusias su nenumatytų atvejų planų įgyvendinimu, tam tikrais intervalais, nustatytais atsižvelgus į atitinkamo prioritetinio kenkėjo ar kenkėjų biologines savybes ir to kenkėjo ar tų kenkėjų keliamą riziką.

Tokios pratybos per pagrįstą laikotarpį ir dalyvaujant atitinkamiems suinteresuotiesiems subjektams surengiamos dėl visų atitinkamų prioritetinių kenkėjų.

Tų pratybų vykdyti nereikalaujama tuo atveju, jeigu atitinkama valstybė narė neseniai ėmėsi priemonių atitinkamam kenkėjui ar atitinkamiems kenkėjams sunaikinti.

2. Su prioritetiniais kenkėjais, kurių buvimas vienoje valstybėje narėje galėtų turėti įtakos kaimyninėms valstybėms narėms, susijusias imitavimo pratybas tos valstybės narės gali vykdyti kartu pagal atitinkamus savo nenumatytų atvejų planus.

Atitinkamais atvejais valstybės narės tas imitavimo pratybas gali vykdyti kartu su kaimyninėmis trečiosiomis valstybėmis.

3. Jeigu paprašoma, valstybės narės kiekvienų imitavimo pratybų rezultatų ataskaitą pateikia Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.

27 straipsnis

Veiksmų planai dėl prioritetinių kenkėjų

1. Kai remiantis 10 straipsniu oficialiai patvirtinama, kad valstybės narės teritorijoje yra prioritetinis kenkėjas, kompetentinga institucija nedelsdama patvirtina planą (toliau – veiksmų planas), kuriame išdėstomos to kenkėjo naikinimo priemonės, kaip numatyta 17, 18 ir 19 straipsniuose, arba jo izoliavimo priemonės, kaip numatyta 28 straipsnio 2 dalyje, taip pat tų priemonių taikymo tvarkaraštis.

Į veiksmų planą įtraukiamas stebėsenos, kuri turi būti vykdoma, modelio bei tvarkos aprašas ir nustatomas vizualinių apžiūrų, mėginių, kurie turi būti paimti, ir laboratorinių tyrimų, kurie turi būti atlikti, skaičius, taip pat apžiūrai, mėginių ėmimui ir tyrimams taikytini metodai.

Veiksmų planas grindžiamas atitinkamu nenumatytų atvejų planu ir kompetentinga institucija tą veiksmų planą nedelsdama pateikia atitinkamiems profesionaliems veiklos vykdytojams.

2. Jeigu paprašoma, kiekviena valstybė narė praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie jos priimtus veiksmų planus.

28 straipsnis

Sąjungos priemonės dėl konkrečių Sąjungos karantininių kenkėjų

1. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais būtų nustatytos priemonės, taikytinos konkretiems Sąjungos karantininiams kenkėjams. Tomis priemonėmis kiekvieno konkretaus karantininio kenkėjo atžvilgiu įgyvendinamos viena ar kelios iš šių nuostatų:

a) 10 straipsnis dėl priemonių, taikytinų kompetentingoms institucijoms kilus įtarimų dėl to Sąjungos karantininio kenkėjo buvimo ir joms oficialiai patvirtinus jo buvimą;

b) 14 straipsnis dėl priemonių, kurių nedelsdami turi imtis profesionalūs veiklos vykdytojai;

c) 15 straipsnis dėl priemonių, kurių turi imtis asmenys, kurie nėra profesionalūs veiklos vykdytojai;

d) 17 straipsnis dėl Sąjungos karantininių kenkėjų naikinimo;

e) 18 straipsnis dėl demarkacinių zonų nustatymo;

f) 19 straipsnis dėl stebėsenos ir demarkacinių zonų keitimo ir apribojimų panaikinimo;

g) 22 straipsnis dėl stebėsenos, susijusios su Sąjungos karantininiais kenkėjais ir kenkėjais, laikinai priskiriamiems Sąjungos karantininiams kenkėjams;

h) 24 straipsnis dėl stebėsenos, susijusios su prioritetiniais kenkėjais, kiek tai susiję su konkrečių prioritetinių kenkėjų vizualinių apžiūrų, mėginių ėmimo ir tyrimų skaičiumi;

i) 25 straipsnis dėl nenumatytų atvejų planų dėl prioritetinių kenkėjų;

j) 26 straipsnis dėl imitavimo pratybų, susijusių su prioritetiniais kenkėjais;

k) 27 straipsnis dėl veiksmų planų dėl prioritetinių kenkėjų.

Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

2. Nukrypstant nuo 17 straipsnio, tais atvejais, kai, remiantis 19 straipsnyje nurodyta stebėsena ir kitais įrodymais, daroma išvada, kad demarkacinėje zonoje atitinkamo Sąjungos karantininio kenkėjo sunaikinti neįmanoma, Komisija priima šio straipsnio 1 dalyje nurodytus įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos priemonės, kuriomis siekiama izoliuoti.

Siekdama padaryti tą išvadą, Komisija, iš atitinkamos valstybės narės ar bet kurio kito šaltinio gavusi atitinkamų įrodymų, nedelsdama imasi reikiamų veiksmų.

3. Jeigu Komisija padaro išvadą, kad zonose, esančiose ne demarkacinėse zonose, būtina imtis prevencijos priemonių siekiant apsaugoti tą Sąjungos teritorijos dalį, kurioje atitinkamo Sąjungos karantininio kenkėjo nėra, ji gali priimti įgyvendinimo aktus, kaip nurodyta 1 dalyje, kuriais nustatomos tokios priemonės.

4. 1, 2 ir 3 dalyse nurodytų priemonių imamasi remiantis II priedu, atsižvelgiant į konkrečią atitinkamų Sąjungos karantininių kenkėjų riziką, konkrečias ekologines bei klimato sąlygas ir riziką atitinkamose valstybėse narėse, ir į poreikį Sąjungos lygmeniu suderintai įgyvendinti būtinas rizikos mažinimo priemones.

5. Kol Komisija patvirtins priemonę, valstybė narė gali toliau taikyti priemones, kurių ji ėmėsi.

6. Remdamasi tinkamai pagrįstomis priežastimis, dėl kurių privaloma skubėti didelės kenkėjo rizikos atžvilgiu, Komisija pagal 107 straipsnio 3 dalyje nurodytą procedūrą priima nedelsiant taikytinus įgyvendinimo aktus. Tie aktai priimami remiantis II priedu, atsižvelgiant į konkrečią atitinkamų Sąjungos karantininių kenkėjų keliamą riziką, konkrečias ekologines bei klimato sąlygas ir riziką atitinkamose valstybėse narėse, ir į poreikį Sąjungos lygmeniu suderintai įgyvendinti būtinas rizikos mažinimo priemones.

7. Valstybės narės, naudodamos 103 straipsnyje nurodytą elektroninę pranešimo sistemą, praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie bet kuriuos atvejus, kai nesilaikoma pagal šį straipsnį patvirtintų priemonių, dėl kurių kyla Sąjungos karantininių kenkėjų išplitimo rizika.

29 straipsnis

Valstybių narių priemonės, taikomos kenkėjams, neįtrauktiems į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą

1. Kai oficialiai patvirtinama, kad valstybės narės teritorijoje yra kenkėjas, neįtrauktas į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą, ir kai valstybė narė mano, kad tas kenkėjas gali tenkinti įtraukimo į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą sąlygas, ji nedelsdama įvertina, ar kenkėjas tenkina I priedo 3 skirsnio 1 poskirsnyje išdėstytus kriterijus. Jeigu ji padaro išvadą, kad tie kriterijai tenkinami, ji nedelsdama imasi naikinimo priemonių pagal II priedą. Taikomi 17–20 straipsniai.

Kai remiantis 19 straipsnyje nurodyta stebėsena ar kitais įrodymais padaroma išvada, kad demarkacinėje zonoje kenkėjo sunaikinti neįmanoma, mutatis mutandis taikoma 28 straipsnio 2 dalis.

Kai oficialiai patvirtinama, kad augalų, augalinių produktų ar kitų objektų siuntoje, kuri yra įvežta į valstybės narės teritoriją arba vežama joje, yra pirmoje pastraipoje nurodytus kriterijus tenkinantis kenkėjas, ta valstybė narė imasi būtinų priemonių, kad užkirstų kelią to kenkėjo įvežimui į Sąjungos teritoriją ir jo įsitvirtinimui bei išplitimui joje.

Kai valstybė narė įtaria, kad jos teritorijoje esama pirmoje pastraipoje nurodytus kriterijus tenkinančio kenkėjo, 10 straipsnis taikomas mutatis mutandis.

Kol to kenkėjo buvimas oficialiai patvirtinamas, valstybė narė atitinkamais atvejais imasi fitosanitarijos priemonių, kad būtų sumažinta išplitimo rizika.

2. Po to, kai imamasi 1 dalyje nurodytų priemonių, valstybė narė įvertina, ar atitinkamas kenkėjas tenkina I priedo 1 skirsnyje nustatytus karantininių kenkėjų kriterijus.

3. Atitinkama valstybė narė praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie 1 dalyje nurodyto kenkėjo buvimą. Ji taip pat informuoja Komisiją ir kitas valstybes nares apie toje dalyje nurodytą vertinimą, priemones, kurių imtasi, ir tas priemones pagrindžiančius įrodymus.

Per dvejus metus nuo to kenkėjo buvimo oficialaus patvirtinimo ji praneša Komisijai apie 2 dalyje nurodyto vertinimo rezultatus.

Pranešimai apie to kenkėjo buvimą pateikiami naudojant 103 straipsnyje nurodytą elektroninę pranešimo sistemą.

30 straipsnis

Sąjungos priemonės, taikomos kenkėjams, neįtrauktiems į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą

1. Kai Komisija gauna 29 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytą pranešimą arba turi kitų įrodymų apie kenkėjo, neįtraukto į Sąjungos karantininių kenkėjų sąrašą, buvimą Sąjungos teritorijoje arba gresiantį jo įvežimo į Sąjungos teritoriją arba išplitimo joje pavojų ir mano, kad tas kenkėjas gali tenkinti įtraukimo į tą sąrašą sąlygas, ji nedelsdama įvertina, ar, kiek tai susiję su Sąjungos teritorija, tas kenkėjas tenkina I priedo 3 skirsnio 2 poskirsnyje išdėstytus kriterijus.

Jeigu Komisija padaro išvadą, kad tie kriterijai tenkinami, ji nedelsdama priima įgyvendinimo aktus, kuriais patvirtina tam tikrą laikotarpį taikomas priemones, susijusias su to kenkėjo keliama rizika. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

Tomis priemonėmis atitinkamais atvejais konkrečiai kiekvieno atitinkamo kenkėjo atžvilgiu įgyvendinama viena ar kelios iš 28 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose nurodytų nuostatų.

2. Po to, kai imamasi 1 dalyje nurodytų priemonių, Komisija įvertina, ar atitinkamas kenkėjas tenkina, kiek tai susiję su Sąjungos teritorija, I priedo 1 skirsnyje nustatytus karantininių kenkėjų kriterijus.

3. Kai, remiantis 19 ir 22 straipsniuose nurodyta stebėsena arba kitais įrodymais, padaroma išvada, kad demarkacinėje zonoje atitinkamo kenkėjo sunaikinti neįmanoma, šio straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nurodytais įgyvendinimo aktais gali būti nustatytos priemonės, kuriomis siekiama izoliuoti.

4. Kai padaroma išvada, kad zonose, esančiose ne demarkacinėse zonose, būtina imtis prevencijos priemonių siekiant apsaugoti tą Sąjungos teritorijos dalį, kurioje atitinkamo kenkėjo nėra, tokios priemonės gali būti nustatytos 1 dalyje nurodytais įgyvendinimo aktais.

5. 1, 3 ir 4 dalyse nurodytos priemonės tvirtinamos remiantis II priedo 1 skirsniu, atsižvelgiant į konkrečią atitinkamų kenkėjų riziką bei poreikį Sąjungos lygmeniu suderintai įgyvendinti būtinas rizikos mažinimo priemones.

6. Kol Komisija patvirtina priemones, atitinkama valstybė narė gali toliau taikyti priemones, kurių ji ėmėsi pagal 29 straipsnį.

7. Remdamasi tinkamai pagrįstomis priežastimis, dėl kurių privaloma skubėti didelės kenkėjo rizikos atžvilgiu, Komisija pagal 107 straipsnio 3 dalyje nurodytą procedūrą priima nedelsiant taikytinus įgyvendinimo aktus. Tie aktai priimami remiantis II priedu, atsižvelgiant į konkrečią atitinkamų kenkėjų riziką bei poreikį Sąjungos lygmeniu suderintai įgyvendinti būtinas rizikos mažinimo priemones.

8. Valstybės narės, naudodamos 103 straipsnyje nurodytą elektroninę pranešimo sistemą, praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie visus atvejus, kai nesilaikoma pagal šį straipsnį patvirtintų priemonių, dėl kurių kyla šio straipsnio 1 dalyje nurodytų kenkėjų išplitimo rizika.

31 straipsnis

Valstybių narių priimti griežtesni reikalavimai

1. Valstybės narės gali savo teritorijoje taikyti griežtesnes priemones nei priemonės, patvirtintos pagal 28 straipsnio 1, 2 ir 3 dalis ir 30 straipsnio 1, 3 ir 4 dalis, jeigu tos priemonės pateisinamos fitosanitarinės apsaugos tikslu ir taikomos remiantis II priedo 2 skirsnyje išdėstytais principais.

Tomis griežtesnėmis priemonėmis nenustatomi jokie kiti draudimai ar apribojimai arba dėl jų neatsiranda jokių kitų draudimų ar apribojimų, susijusių su augalų, augalinių produktų ir kitų objektų įvežimu į Sąjungos teritoriją arba vežimu joje ir per ją, kurie nėra 40–58 straipsniais ir 71–102 straipsniais nustatyti draudimai ir apribojimai.

2. Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie priemones, kurias jos patvirtino pagal 1 dalį.

Jeigu paprašoma, valstybės narės pateikia Komisijai ir kitoms valstybėms narėms metinę ataskaitą dėl priemonių, kurių imtasi pagal 1 dalį.

3 skirsnis

Saugomų zonų karantininiai kenkėjai

32 straipsnis

Saugomų zonų pripažinimas

1. Jeigu karantininis kenkėjas yra Sąjungos teritorijoje, bet ne atitinkamos valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje, ir jeigu jis nėra Sąjungos karantininis kenkėjas, Komisija gali, tai valstybei narei pateikus prašymą pagal 4 dalį, pripažinti tokią teritoriją ar jos dalį saugoma zona pagal 3 dalį to karantininio kenkėjo atžvilgiu (toliau – saugomos zonos karantininis kenkėjas).

2. Saugomos zonos karantininis kenkėjas negali būti įvežamas į atitinkamą saugomą zoną, vežamas joje arba laikomas, dauginamas arba išleidžiamas toje saugomoje zonoje.

Saugomos zonos karantininių kenkėjų įvežimui į saugomas zonas, vežimui bei laikymui ir dauginimui jose mutatis mutandis taikomas 8 straipsnis.

3. Komisija priima įgyvendinimo aktą, kuriuo nustatomas saugomų zonų ir atitinkamų saugomos zonos karantininių kenkėjų sąrašas. Į tą sąrašą įtraukiamos saugomos zonos, pripažintos pagal Direktyvos 2000/29/EB 2 straipsnio 1 dalies h punktą, atitinkami kenkėjai, įtraukti į Direktyvos 2000/29/EB I priedo B dalyje ir II priedo B dalyje esančius sąrašus, ir tiems kenkėjams konkrečiai priskirti kodai.

Komisija, priimdama įgyvendinimo aktus, kuriais iš dalies pakeičiamas pirmoje pastraipoje nurodytas įgyvendinimo aktas, gali pripažinti papildomas saugomas zonas, jeigu įvykdomos šio straipsnio 1 dalyje numatytos sąlygos.

Komisija, priimdama įgyvendinimo aktus, gali pakeisti šios dalies pirmoje pastraipoje nurodytą įgyvendinimo aktą, siekdama konsoliduoti dalinius pakeitimus.

Šioje dalyje nurodytas įgyvendinimo aktas priimamas laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

4. Teikdama 1 dalyje nurodytą prašymą, atitinkama valstybė narė pateikia:

a) siūlomos saugomos zonos ribų aprašą, įskaitant žemėlapius;

b) stebėsenos rezultatus, rodančius, kad bent trejus metus prieš pateikiant prašymą atitinkamo karantininio kenkėjo nurodytoje teritorijoje nebuvo; ir

c) įrodymus, kad atitinkamas karantininis kenkėjas tenkina 3 straipsnyjeišdėstytas sąlygas siūlomos saugomos zonos atžvilgiu.

5. 4 dalies b punkte nurodyta stebėsena vykdoma tinkamu laiku ir tinkamu dažnumu, atsižvelgiant į galimybę aptikti atitinkamą karantininį kenkėją. Ji grindžiami patikimais mokslo ir technikos principais ir joje atsižvelgiama į susijusius tarptautinius standartus.

Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais papildomas šis reglamentas, nustatant išsamias tos stebėsenos taisykles. Tie aktai priimami atsižvelgiant į technikos ir mokslo žinių pokyčius ir į taikytinus tarptautinius standartus.

6. Komisija gali pripažinti laikinas saugomas zonas. Tuo tikslu mutatis mutandis taikomos 1 ir 4 dalyse bei 5 dalies pirmoje pastraipoje išdėstytos sąlygos. Nukrypstant nuo 4 dalies b punkte nurodyto reikalavimo, stebėsena vykdoma ne trumpesnį kaip vienų metų laikotarpį iki prašymo pateikimo.

Laikinos saugomos zonos pripažinimas galioja ne ilgiau nei trejus metus po pripažinimo, o po trejų metų automatiškai nustoja galioti.

7. Valstybės narės praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms ir informuoja profesionalius veiklos vykdytojus apie jų teritorijoje esančių saugomų zonų ribas, paskelbdamos kompetentingos institucijos oficialioje interneto svetainėje įskaitant žemėlapių pateikimą.

33 straipsnis

Bendros prievolės, susijusios su saugomomis zonomis

1. Saugomoje zonoje atitinkamų saugomos zonos karantininio kenkėjo atžvilgiu mutatis mutandis taikomos 9–19 straipsniuose nustatytos prievolės.:

2. Augalas, augalinis produktas ar kitas objektas, kurio kilmės vieta – demarkacinė zona, nustatyta saugomoje zonoje, susijusioje su atitinkamu saugomos zonos karantininiu kenkėju, nėra išvežamas iš tos demarkacinės zonos į likusią tos saugomos zonos dalį arba į bet kurią kitą saugomą zoną, nustatytą tam saugomos zonos karantininiam kenkėjui.

Nukrypstant nuo pirmos pastraipos, tas augalas, augalinis produktas ar kitas objektas gali būti išvežtas iš tos demarkacinės zonos per atitinkamą saugomą zoną arba išvežant iš jos, tik tuo atveju, jeigu jis yra supakuotas ir vežamas taip, kad nekiltų to saugomos zonos karantininio kenkėjo išplitimo toje saugomoje zonoje rizikos.

3. Komisijai ir kitoms valstybėms narėms nedelsiant pranešama apie saugomoje zonoje nustatytas demarkacines zonas ir naikinimo priemones, kurių tose zonose imtasi pagal 17, 18 ir 19 straipsnius.

34 straipsnis

Saugomų zonų karantininių kenkėjų stebėsena

1. Kompetentinga institucija kasmet vykdo kiekvienos saugomos zonos stebėseną, susijusią su atitinkamo saugomos zonos karantininio kenkėjo buvimu. Tai stebėsenai mutatis mutandis taikoma 22 straipsnio 2 dalis.

Komisijai pagal 105 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais papildomas šis reglamentas, nustatant išsamias pasirengimo tai stebėsenai ir jos turinio taisykles.

2. Kasmet ne vėliau kaip balandžio 30 d. valstybės narės praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie 1 dalyje nurodytos stebėsenos, vykdytos praėjusiais kalendoriniais metais, rezultatus.

35 straipsnis

Saugomų zonų dydžio pakeitimas ir pripažinimo panaikinimas

1. Komisija gali pakeisti saugomos zonos dydį valstybės narės, su kurios teritorija tai susiję, prašymu.

Kai tas pakeitimas susijęs su saugomos zonos išplėtimu, mutatis mutandis taikomas 32 straipsnis.

2. Gavusi 1 dalyje nurodytą valstybės narės prašymą, Komisija panaikina saugomos zonos pripažinimą arba sumažina jos dydį.

3. Komisija panaikina saugomos zonos pripažinimą, jeigu 34 straipsnyje nurodyta stebėsena nebuvo vykdoma laikantis to straipsnio nuostatų.

4. Komisija panaikina saugomos zonos pripažinimą, jeigu toje zonoje aptinkamas atitinkamas saugomos zonos karantininis kenkėjas ir tenkinama viena iš šių sąlygų:

a) per tris mėnesius nuo oficialaus to kenkėjo buvimo patvirtinimo, nenustatoma demarkacinė zona, kaip nurodyta 33 straipsnio 1 dalyje;

b) naikinimo priemonės, kurių imtasi demarkacinėje zonoje pagal 33 straipsnio 1 dalį, nedavė teigiamų rezultatų per 24 mėnesius nuo oficialaus to kenkėjo buvimo patvirtinimo, arba per ilgesnį nei 24 mėnesiai laikotarpį tuo atveju, kai tai pateisinama dėl kenkėjo biologių savybių ir kai toks laikotarpis nustatomas pagal 32 straipsnio 3 dalį priimtu įgyvendinimo aktu;

c) kiek tai susiję su 17, 18 ir 19 straipsniuose nustatytų priemonių taikymu pagal 33 straipsnio 1 dalį, Komisijos turima informacija rodo didelį aplaidumą reaguojant į to kenkėjo buvimą atitinkamoje saugomoje zonoje.

5. Komisija, įgyvendinimo aktu iš dalies pakeisdama 32 straipsnio 3 dalyje nurodytą įgyvendinimo aktą, panaikina saugomos zonos pripažinimą arba sumažina jos dydį pagal šio straipsnio 2, 3 ar 4 dalį. Tas įgyvendinimo aktas priimamas laikantis 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.

III SKYRIUS

Sąjungos reguliuojami nekarantininiai kenkėjai

36 straipsnis

Sąjungos reguliuojamų nekarantininių kenkėjų apibrėžtis

Kenkėjas yra Sąjungos reguliuojamas nekarantininis kenkėjas, jeigu jis tenkina visas toliau nurodytas sąlygas ir yra įtrauktas į 37 straipsnyje nurodytą sąrašą:

a) jo tapatybė yra nustatyta pagal I priedo 4 skirsnio 1 dalį;

b) jis aptinkamas Sąjungos teritorijoje;

c) jis nėra Sąjungos karantininis kenkėjas arba kenkėjas, kuriam taikomos pagal 30 straipsnio 1 dalį patvirtintos priemonės;

d) jis paprastai perduodamas per konkrečius sodinti skirtus augalus, kaip nustatyta I priedo 4 skirsnio 2 dalyje;

e) dėl jo buvimo ant tų sodinti skirtų augalų daromas nepriimtinas ekonominis poveikis, susijęs su numatoma tų sodinti skirtų augalų paskirtimi, kaip nustatyta I priedo 4 skirsnio 3 dalyje;

f) turima įgyvendinamų ir veiksmingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias jo patekimui ant atitinkamų sodinti skirti augalų.

37 straipsnis

Draudimas įvežti ir vežti Sąjungos reguliuojamus nekarantininius kenkėjus, esančius ant sodinti skirtų augalų

1. Profesionalūs veiklos vykdytojai negali į Sąjungos teritoriją įvežti arba joje vežti Sąjungos reguliuojamo nekarantininio kenkėjo, esančio ant sodinti skirtų augalų, per kuriuos jis perduodamas, kaip apibrėžta 2 dalyje nurodytame sąraše.

Pirmoje pastraipoje nustatytas draudimas netaikomas šiais atvejais:

a) kai sodinti skirti augalai vežami atitinkamo profesionalaus veiklos vykdytojo valdose arba iš vienų jo valdų į kitas;

b) kai sodinti skirti augalų vežimas būtinas dėl jų dezinfekavimo.

2. Komisija priima įgyvendinimo aktą, kuriuo nustatomas sąrašas, į kurį įtraukiami Sąjungos reguliuojami nekarantininiai kenkėjai ir konkretūs sodinti skirti augalai, kaip nurodyta 36 straipsnio d punkte