KOMISIJOS ATASKAITA 2012 m. prekybos ir investavimo kliūčių ataskaita /* COM/2012/070 final */





KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS VADOVŲ TARYBAI 2012 m. prekybos ir investavimo kliūčių ataskaita 1. ĮVADAS 2011 m. Komisija pateikė Europos Vadovų Tarybai pirmąją prekybos ir investavimo kliūčių ataskaitą (toliau – PIKA). Ataskaita parengta vykdant 2020 m. Europos strategijoje[1] numatytą įsipareigojimą, vėliau patvirtintą Komisijos komunikate „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“[2]. Ataskaitos tikslas buvo „dėmesį sutelkti [politiniu lygiu] į bendras pastangas, būtinas siekiant spręsti tam tikrų patekimo į rinką kliūčių klausimus“, kurie trukdo Europos bendrovėms eksportuoti į trečiąsias šalis ar investuoti jose. Ataskaita siekta gerinti suvokimą apie tai, kaip svarbu susitelkus ir sutartinai šalinti tokias kliūtis tam, kad Europos bendrovės galėtų pasinaudoti pasaulinės rinkos teikiamomis galimybėmis atsižvelgiant į tai, kas daugiašaliu ir dvišaliu lygiu buvo suderėta su ES prekybos partneriais. Šis dokumentas yra antroji prekybos ir investavimo kliūčių ataskaita. Joje aprašyta pažanga, pasiekta dėl pirmojoje ataskaitoje nurodytos 21 kliūties, ir taip pat nurodytos kelios naujos kliūtys, dėl kurių Komisija ir valstybės narės turi imtis suderintų veiksmų ir kurių šalinimas pripažintinas politiniu prioritetu. Kaip ir 2011 m. ataskaitoje, šioje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama rinkos kliūtims kai kuriose ES strateginėse partnerėse, t. y. Kinijoje, Indijoje, Japonijoje, MERCOSUR[3], Rusijoje ir JAV[4]. Tačiau tai, kad daugiausia dėmesio skiriama kai kurioms ES strateginėms partnerėms, nereiškia, kad nebus nagrinėjamos kliūtys kitose rinkose. Priešingai, siekdama pagerinti patekimo į rinką sąlygas, Komisija aktyviai dirba su platesne prekybos partnerių grupe, apimančia tokias šalis, kaip Vietnamas, Indonezija, Ukraina ar Turkija, kuriose Europos bendrovės patiria daug kliūčių. Konkrečių prekybos kliūčių šalinimas lieka ES santykių su trečiosiomis šalimis pagrindas ir svarbi ES prekybos politikos dalis. Tai tampa dar svarbiau dabar, per užsitęsusią ekonominę krizę, turinčią didelį poveikį daugeliui Europos bendrovių ir ES piliečių. Šiomis aplinkybėmis prekyba yra pagrindinis ekonomikos augimo skatinimo ir darbo vietų kūrimo variklis[5]. Tačiau didėjanti protekcionizmo[6] rizika tuo pat metu kelia grėsmę atvirai prekybos sistemai. Todėl ES yra tvirtai suinteresuota skatinti atvirą prekybą bei siekti jos visuose daugiašaliuose ir dvišaliuose forumuose. Mažėjant viltims artimiausiu metu sudaryti Dohos plėtros darbotvarkę, ES perskirstė savo prekybos strategijos dvišalėse derybose prioritetus. Itin išsamus ir ambicingas laisvosios prekybos susitarimas su Pietų Korėja santykinai įsigaliojo nuo 2011 m. liepos 1 d. ir ekonominiu požiūriu bus labai naudingas Europos bendrovėms ir vartotojams. Dvišalės derybos baigtos su Centrine Amerika, taip pat Peru ir Kolumbija. Derybos baigiamos su Ukraina, jos pažengusios su Kanada, Indija ir Singapūru, taip pat vyksta su Malaizija ir MERCOSUR. Naujos derybos dėl laisvosios prekybos susitarimo pradėtos su Gruzija ir Moldova, dėl galimų derybų vyksta diskusijos su Indonezija, Vietnamu, Tailandu, Filipinais ir Japonija. Rusijos prisijungimas prie PPO atveria naujas perspektyvas vykstančiose derybose dėl naujojo susitarimo. Kalbant apie JAV ir Kiniją, ES dalyvauja aukšto lygio dialoguose, be kita ko, apimančiuose klausimus dėl patekimo į rinką kliūčių. Be to, ES šiuo metu vertina, ar būtų tikslinga ir įmanoma sudaryti savarankišką investicijų susitarimą su Kinija. Esant tokiai visapusiškai derybų darbotvarkei svarbu išlaikyti esamus Europos bendrovių patekimo į rinką trečiosiose šalyse įsipareigojimus, taip pat kurti naujas patekimo į rinką galimybes. Tai taip pat padeda kurti stabilias ir nuspėjamas verslo sąlygas visame pasaulyje. Tačiau sėkminga derybų pabaiga tėra viena medalio pusė. Vienodai svarbu užtikrinti, kad derybų keliu sukurtos galimybės virstų realiais prekybos srautais. Praktikoje Europos bendrovės pernelyg dažnai patiria rimtų patekimo į užsienio rinkas kliūčių. Šios kliūtys dažnai yra netarifinio pobūdžio, pavyzdžiui, techniniai reglamentai ir standartai, sudėtingos muitinės procedūros ar menkos galimybės pasinaudoti intelektinės nuosavybės teisėmis. Nuo ekonominės krizės pradžios 2008 m. vis daugiau kliūčių atsiranda tose srityse, kur tarptautinės prekybos praktika tebėra gana silpna – pavyzdžiui, susijusiose su viešaisiais pirkimais ir eksporto ribojimais. Derybos dėl prekybos ir jos įgyvendinimas turi žengti koja kojon. Stiprinant derybų darbotvarkę neišvengiamai daugiau koncentruojamasi ties įgyvendinimu. Tai taip pat pabrėžiama naujoje Europos Parlamento rezoliucijoje[7], kurioje pateikta naudingos informacijos apie Komisijos ir valstybių narių darbą, susijusį su rinkos kliūtimis. Joje atspindėtas gerėjantis politinis suvokimas, kad prekybos kliūčių šalinimas būtinas siekiant prekybos politikos legitimumo ir veiksmingumo. Taigi įgyvendinimo siekimas ypač ekonominės krizės laikais turi būti prioritetas, taip pat ir politiniame lygmenyje. Pagrindinė šios ataskaitos mintis atitinka Patekimo į rinką strategijos esminę idėją: kai Komisija ir valstybės narės sutartinai remia koncentruotus ir apibrėžtus veiksmus, kliūtys trečiosiose šalyse gali būti panaikintos ir Europos šalys gali lengviau patekti į užsienio rinkas. Sėkmė ne visada ateina greitai ir ne visada tokia didelė, kokios norėtų ekonomikos subjektai. Tačiau, kai ji ateina, Europos bendrovės ir piliečiai gali gauti didelę ekonominę naudą. Antrosios PIKA struktūra yra tokia: 2 dalyje aprašyta pažanga dėl paskutinėje ataskaitoje nurodytų kliūčių ir numatytos galimybės imtis tolesnių veiksmų srityse, kur pažanga dar nepakankama. 3 dalyje siūloma ateityje prioriteto tvarka imtis veiksmų dėl kelių naujų kliūčių. 4 dalyje aprašyta aiškėjanti tendencija kai kuriose šalyse įvesti prekybą ribojančią industrializacijos politiką. 2. KLIŪTYS 2011 m.: KOKIA PADARYTA PAŽANGA? 2011 m. PIKA nurodyta 21 kliūtis šešiose prekybos partnerėse ir (ar) regionuose. Šios kliūtys laikytos labai svarbiomis Europos įmonėms, atsižvelgiant į galimą ekonominį ar sisteminį poveikį ir šalių, kuriose tos kliūtys atsirado, strateginę svarbą. Šie patekimo į rinką klausimai ES dvišaliuose prekybos santykiuose su atitinkamomis šalimis pripažinti pagrindiniu prioritetu. Komisija siekė nuosekliai kelti šiuos klausimus visuose dvišaliuose susitikimuose – prireikus ir aukščiausio politinio lygmens – pavyzdžiui, viršūnių susitikimuose. Šioje dalyje aprašyti svarbiausi veiksmai, kurių imtasi dėl kliūčių, bei per 2011 m. padaryta pažanga. Išsamią visų Komisijos veiksmų, taip pat ir darbiniame lygmenyje, santrauką galima rasti pridedamame tarnybų darbiniame dokumente. Kai kuriais atvejais pažanga reiškė visišką kliūties pašalinimą. Kitais atvejais, nors ir pasiekta tam tikro pagerėjimo, kliūtis iš dalies liko. Dėl keleto kliūčių padėtis, nepaisant daugelio veiksmų, pablogėjo palyginti su praeitais metais. Šioje dalyje analizė atliekama pagal šias tris kategorijas, atsižvelgiant į pasiektos pažangos laipsnį. Rusijai būsimas prisijungimas prie PPO gali išspręsti daug senų patekimo į rinką klausimų, todėl padėtis dėl kliūčių Rusijoje nagrinėjama atskiroje kategorijoje. 2.1 Kliūtys, dėl kurių padaryta esminės pažangos Esminės pažangos pasiekta dėl dviejų priemonių, susijusių su Indija. Pirma, pavyko pasiekti, kad būtų panaikinti medvilnės eksporto ribojimai, 2010 m. įvesti dėl medvilninių siūlų ir žaliavinės medvilnės. 2011 m. rugpjūtį Indijos vyriausybė galiausiai atšaukė visus likusius žaliavinės medvilnės kiekybinius ribojimus. Šiuo metu medvilnės eksportui netaikomi jokie ribojimai. Medvilnės ir jos produktų eksporto ribojimai kėlė didelį susirūpinimą, nes dėl jų augo pasaulinės kainos ir atsirado pasiūlos patikimumo iškraipymų. Be to, Indija pasiliko viena iš pagrindinių ES medvilnės produktų importo šaltinių: 2009 m. 23 proc. importuojamų produktų, kuriems taikyti ribojimai, buvo iš Indijos. Todėl šios kliūties pašalinimas ES bendrovėms, ypač veikiančioms tekstilės sektoriuje, yra ekonomiškai labai svarbus. 2011 m. ES, be kita ko, per Prekybos GD generalinį direktorių, daug kartų Indijos valdžios institucijoms išreiškė susirūpinimą. Antroji Indijos priemonė, dėl kurios pasiekta esminės pažangos, susijusi su 2010 m. įvestais telekomunikacijos įrangos licencijavimo reikalavimais; galiausiai jie buvo pakeisti pašalinant daugumą sudėtingų sąlygų. Pagal pradinius, 2009 m. ir 2010 m. įvestus reikalavimus, pagrįstus saugumo sumetimais, užsienio telekomunikacijos įrangos tiekėjai turėjo perduoti savo technologiją per pirmuosius trejus sutarties galiojimo metus bei pakeisti savo inžinierius Indijos inžinieriais per dvejus metus. Be to, dėl saugumo priežasčių Indijos valdžios institucijoms turėjo būti atskleista tam tikra konfidenciali informacija. Tačiau tokie reikalavimai smarkiai skyrėsi nuo bendros tarptautinės praktikos. Įvairiems subjektams ir šalims, įskaitant ES, išreiškus susirūpinimą, Indija galiausiai nustojo taikyti griežtas saugumo taisykles, apimančias privalomus reikalavimus perduoti technologiją. Priemonės, kurių 2011 m. ėmėsi Komisija, pasirodė esą labai veiksmingos: problema kelta visomis įmanomomis aplinkybėmis, tai padarė ir Pirmininkas J. M. Barroso ES ir Indijos viršūnių susitikime 2010 m. gruodį. Padaryta pažanga padėjo išspręsti daugumą svarbiausių ES pramonės problemų. 2010‑2011 mokestiniais metais visa Indijos telekomunikacijos įrangos rinka vertinta maždaug 16,7 mlrd. EUR. Komisija toliau stebi šią pramonę ir imsis tolesnių veiksmų dėl kai kurių vis dar neišspręstų techninių klausimų. 2.2 Kliūtys, dėl kurių pasiekta tam tikra pažanga Pažanga taip pat pasiekta dėl kelių kitų 2011 m. PIKA nurodytų kliūčių. Nepaisant to, šios problemos dar nėra visiškai išspręstos ir todėl lieka 2012 m. prioritetų sąraše. Kai kuriais atvejais kliūtys yra sisteminio pobūdžio ir tai yra ilgą laiką dvišaliuose prekybos santykiuose svarstomi klausimai. Todėl 2011 m. pasiekti rezultatai teikia vilčių, kad šiemet gali būti pasiekta dar daugiau. Remdamasi 2011 m. padaryta gera pažanga, Komisija toliau kels šias problemas visuose forumuose ir sieks visiško kliūčių pašalinimo 2012 m. Kalbant apie Kiniją, atkaklūs Komisijos veiksmai davė rezultatų dėl vienos iš sistemiškiausių problemų dvišalės prekybos trukdžių sąraše. Svarbi pažanga padaryta dėl vadinamosios „vietos inovacijų“ politikos, kuri pagrįsta principu, kad viešuosiuose pirkimuose leidžiami tik inovatyvūs produktai, kurių intelektinės nuosavybės teisės yra Kinijos kilmės. Po pirmųjų palankių ženklų, pasirodžiusių dar 2010 m. gruodžio mėn. vykusiame Aukšto lygio dialoge ekonomikos ir prekybos klausimais, 2011 m. Kinija ėmėsi konkrečių veiksmų atsieti viešuosius pirkimus nuo intelektinės nuosavybės teisių kilmės reikalavimų, t. y., iš Viešųjų pirkimų įstatymo įgyvendinimo dekreto projekto pašalino visas nuorodas į vietos inovacijas ir įsipareigojo nebetaikyti privalomų katalogų (įskaitant provincijų katalogus). Be to, Finansų ministerija paskelbė pranešimą apie trijų nacionalinių vietos inovacijų politikų panaikinimą. Galiausiai 2011 m. lapkritį vykusiame JAV ir Kinijos bendros komisijos dėl komercijos ir prekybos susirinkime Kinija ėmėsi tolesnių konkrečių veiksmų užtikrinti įsipareigojimų vykdymą provincijų lygmenyje. Komisija pripažįsta ir sveikina 2011 m. pasiektą svarbią pažangą, kuri yra svarbus žingsnis link diskriminacinių nuostatų pašalinimo tokioje svarbioje srityje, kokia yra viešieji pirkimai. Komisija toliau stebės, kaip Kinija vykdo įsipareigojimus, ir sieks užtikrinti, kad jie iš tikrųjų leistų Europos bendrovėms patekti į Kinijos rinkas. Tuo tarpu galima kalbėti apie teigiamus pokyčius, susijusius su ES veiksmais dėl Kinijos ribojimų, taikomų eksportuojamoms žaliavoms, ir 2009 m. Pasaulio prekybos organizacijoje pradėtu ginču dėl devynių produktų[8]. 2011 m. liepos mėn. PPO kolegija pateikė ataskaitą, kurioje paaiškino, kad tam tikroms žaliavoms Kinijos taikomi eksporto ribojimai prieštarauja Kinijos pareigoms pagal PPO teisės aktus. Konkrečiau kalbant, kolegija nusprendė, kad ginčijami Kinijos eksporto muitai žaliavoms prieštarauja Kinijos pareigoms pagal jos prisijungimo prie PPO protokolą. Pripažinta, kad šiam žaliavų rinkiniui eksporto kvotas Kinija nustatė pažeisdama bendrą draudimą įvesti kiekybinius eksporto ribojimus. Be to, kolegija nusprendė, kad ginčijamos priemonės negali būti pateisinamos remiantis aplinkos apsauga ar paties produkto trūkumu. 2012 m. sausio 30 d. Kinija pateikė apeliaciją dėl kolegijos sprendimo ir PPO apeliacinis komitetas patvirtino Kinijos kvotų bei eksporto muitų neteisėtumą. Be to, 2011 m. Komisija toliau kėlė klausimą dėl žaliavų eksporto ribojimų apskritai, neapsiribodama konkrečia PPO byla, nes Kinijos politika apima labai daug įvairių pagrindinių žaliavų komponentų, pavyzdžiui, retuosius žemių elementus. Apeliaciniam komitetui paskelbus ataskaitą, Komisija svarstys, kaip toliau spręsti šį klausimą. Dėl Indijos, nors derybos dėl laisvosios prekybos susitarimo tebevyksta, tam tikra pažanga pasiekta dėl sanitarijos ir fitosanitarijos klausimų, konkrečiau kalbant, dėl galvijų genetinės medžiagos, siekiant suderinimo su tarptautiniais standartais. Tačiau reikia tolesnės pažangos siekiant visiškai pašalinti kliūtis eksportui iš ES. Be to, maisto saugos srityje Indija 2011 m. spalio mėn. nustatė ad hoc gaires, kurios palengvins prekybą keliais ES žemės ūkio ir maisto produktais, eksportuojamais į Indiją. Tačiau apskritai Indija dar turi toliau siekti suderinimo su tarptautiniais standartais, kad galėtų visiškai atverti savo rinką ES produktams. Todėl, remdamasi 2011 m. pasiekimais, Komisija toliau kels šiuos klausimus visuose daugiašaliuose ir dvišaliuose forumuose su Indijos valdžios institucijomis. Japonijoje, tebevykstant parengiamosioms diskusijoms, po kurių 2012 m. gali būti pradėtos derybos dėl laisvosios prekybos susitarimo, tam tikra pažanga pasiekta dėl medicinos prietaisų, įgyvendinant įsipareigojimus, kuriuos Japonija prisiėmė 2009 m. ES ir Japonijos viršūnių susitikime. Palaikant nuolatinius ryšius su Sveikatos apsaugos, darbo ir gerovės ministerija, buvo išaiškintos Japonijoje taikomos medicinos prietaisų aprobavimo prieš pateikiant rinkai procedūros ir pasiekta, kad būtų šiek tiek patobulinta kai kurių kategorijų medicinos prietaisų atitikimo vertinimo procedūra (pavyzdžiui, nustatytas apribojimas, kad IV klasės medicinos prietaisų patikrinimą vietoje galima atlikti tik kas dvejus metus). Komisija stebės, kaip vykdomas šis įsipareigojimas ir toliau sieks, kad būtų tobulinamos ir supaprastintos Japonijos atitikties vertinimo procedūros, kad jos nekeltų nepagrįstų kliūčių teikti rinkai medicinos prietaisus, taip pat kitus produktus. Pažanga su Japonija taip pat pasiekta dėl viešųjų pirkimų derybose dėl Viešųjų pirkimų susitarimo, kurios sėkmingai baigtos 2011 m. gruodžio mėn. Japonija Europos Sąjungai įsipareigojo, kad eksploatavimo saugos išlyga geležinkelių viešuosiuose pirkimuose bus taikoma skaidriai ir nediskriminuojant. Atsižvelgiant į šį įsipareigojimą išlyga neturėtų būti piktnaudžiaujama ir todėl viešieji pirkimai geležinkelių sektoriuje turėtų likti atviri užsienio subjektams. Pažanga taip pat pasiekta dėl JAV „100 proc. skenavimo“ teisės aktų. Dėl įvairių veiksmų, įskaitant tuos, kurių ėmėsi Europos Komisija, JAV vidaus saugumo departamento sekretorė pranešė ketinanti siekti, kad būtų atidėtas šios priemonės įsigaliojimas, iš pradžių numatytas 2012 m. liepos 1 d. Tikimasi, jog tai pirmas žingsnis einant link to, kad JAV Kongresas atšauktų šiuos teisės aktus. Vėliau, ypač 2010 ir 2011 m., imtasi veiksmų Transatlantinėje ekonomikos taryboje, kurioje spręstas saugios prekybos klausimas. ES ir JAV bendradarbiavimą dėl prekybos grandinės saugumo paspartino 2011 m. birželio 23 d. bendras JAV vidaus saugumo departamento sekretorės J. Napolitano ir Komisijos narių A. Šemetos, S. Kallas bei C. Malmström pareiškimas. Šiame pareiškime numatytas ES ir JAV politinis bendradarbiavimas dvišaliu pagrindu ir tokiose daugiašalėse organizacijose, kaip Pasaulio muitinių organizacija, Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, Tarptautinė jūrų organizacija ir Visuotinė pašto sąjunga. 2011 m. lapkričio mėn. Transatlantinės ekonomikos tarybos susitikime ES ir JAV, atsižvelgdamos į šį pareiškimą, baigė parengiamąjį darbą dėl prekybos partnerystės programų, kurios, jei bus pasirašytos ir įgyvendintos 2012 m., iš dalies sudarys alternatyvą 100 proc. skenavimo procedūrai, abipusio pripažinimo. Be to, pasiekta tam tikra – tiesa, nedidelė – pažanga dėl „Buy American“ („Pirk amerikietišką“) teisės aktų. 2009 m. finansinės krizės metu priimto skatinamojo paketo[9], kuris apėmė ambicingas „Buy American“ nuostatas, galiojimas baigėsi 2011 m. rugsėjo mėn. ir nebuvo pratęstas. Nepaisant to, dabartinėmis sudėtingomis ekonominėmis sąlygomis JAV Kongrese ir administracijoje vis dar teikiami teisės aktų pasiūlymai, kuriuose yra panašių „Buy American“ nuostatų. Naujausias pavyzdys yra 2011 m. rugsėjo mėn. prezidento B. Obamos padarytas pranešimas apie vadinamąjį „Amerikos darbo vietų akto“ pasiūlymą, kuriuo būtų patvirtinta viešųjų išlaidų infrastruktūrai programa, pagal kurią taikomi „Buy American“ reikalavimai. Turint omenyje dabartines politines aplinkybes JAV Kongrese, tokių pasiūlymų perspektyvos šiuo metu lieka gana neaiškios. Tačiau Komisija toliau stebės visus galimus situacijos pokyčius dėl „Buy American“ nuostatų naujuose teisės aktuose. 2.3 Rusija – Prisijungimo prie PPO reikšmė ilgalaikėms patekimo į rinką problemoms Rusija baigė 18 metų trukusį prisijungimo prie PPO procesą ir oficialiai prisijungs prie PPO 2012 m. Taigi Rusija turės laikyti daugiašalės tvarkos, kuri turėtų padėti išspręsti tam tikras ilgalaikes dvišales patekimo į rinką problemas ir kartu neleisti įvesti jokių naujų priemonių, kurios prieštarautų šalies įsipareigojimams PPO, iki jai oficialiai tampant PPO nare. Pirma, prisijungus prie PPO taip pat bus sureguliuotos Rusijos su prekyba susijusios investavimo priemonės motorinių transporto priemonių ir jų komponentų sektoriuje. Pagal sutartas prisijungimo sąlygas Rusijos investavimo programai iki 2018 m. liepos 1 d. nebus taikomos PPO taisyklės, iki šios datos Rusija palaipsniui nustos taikyti šias priemones. Tačiau kartu dvišaliame ES ir Rusijos susitarime yra nustatytas kompensavimo mechanizmas, kuris pradėtų veikti, jei motorinių transporto priemonių dalių ir komponentų eksportas iš ES sumažėtų dėl Rusijos taikomų priemonių. Pažangos taip pat tikimasi muitinių darbo praktikos srityje. Muitų sąjungos sudarymo kontekste iškilę klausimai buvo išspręsti pasinaudojant glaudžiais Komisijos ir Rusijos valdžios institucijų ryšiais ir naujame Muitinės kodekse numatytu pereinamuoju įgyvendinimo laikotarpiu. Dėl naujos muitinių darbo praktikos iš esmės neatsirado naujų patekimo į rinką kliūčių, kaip iš pradžių būgštauta. Nepaisant to, išlieka susirūpinimas dėl tokių klausimų, kaip Rusijos valdžios institucijų vykdomas muitinės teisės aktų aiškinimas savo nuožiūra. Rusijai prisijungus prie PPO tikimasi įvairių dalykų pagerėjimo, nes Rusijai pradedamos taikyti PPO nuostatos ir tokie susitarimai, kaip PPO susitarimas dėl muitinio įvertinimo, kurie visi padės gerinti prekybos sąlygas. Be to, pradėtas darbas siekiant įgyvendinti ES‑Rusijos strateginės muitinių bendradarbiavimo programos, kuria siekiama maksimaliai palengvinti prekybą ir kartu užtikrinti apsaugą bei saugumą. Be to, pažangos tikimasi dėl intelektinės nuosavybės teisių klausimų, šioje srityje dvišalis ES‑Rusijos intelektinės nuosavybės dialogas turėtų toliau būti labai naudingas sprendžiant su įgyvendinimu susijusias problemas. Galiausiai reikėtų tikėtis pažangos dėl daugelio sanitarijos ir fitosanitarijos klausimų, nes Rusija turi visiškai laikytis tarptautinių standartų ir taikyti juos be diskriminacijos. Toliau Rusija turėtų užtikrinti, kad jos sanitarinės ir fitosanitarinės priemonės būtų pagrįstos skaidrumo ir mokslinio pagrindimo principais ir kad jos būtų proporcingos ir nediskriminuojančios. Prieš prisijungiant Pasaulio prekybos organizacijoje vedamose diskusijose dėl santitarijos ir fitosanitarijos klausimų Rusija jau prisiėmė kai kuriuos įsipareigojimus bei priėmė kelis dokumentus – įskaitant muitų sąjungos su Baltarusija ir Kazachstanu lygmenyje – siekdama pasiruošti iki prisijungimo datos visiškai suderinti su tarptautiniais standartais sanitarijos ir fitosanitarijos normas. Kiti sprendimai buvo priimti arba yra rengiami[10]. Reikia atidžiai stebėti šių ir kitų teisės aktų įgyvendinimą atsižvelgiant į PPO sanitarijos ir fitosanitarijos taisykles, siekiant užtikrinti, kad Rusija visiškai vykdytų sanitarijos ir fitosanitarijos įsipareigojimus iš karto, kai tik prisijungs prie PPO, ypač dėl nediskriminavimo ir proporcingumo. Tuo pat metu Komisija tęsia dvišales diskusijas su Rusija ir jos muitų sąjungos partnerėmis dėl būtinumo toliau derinti Rusijos ir muitų sąjungos tvarką prie tarptautinių taisyklių. Dėl Rusijos prisijungimo prie PPO labai svarbus žingsnis žengtas šalinant daugelį ilgalaikių prekybos kliūčių, kurias Europos bendrovės patiria Rusijos rinkoje. Stebėjimas, kaip Rusija vykdo įsipareigojimus PPO dėl su šiomis kliūtimis susijusios pažangos, užims svarbią vietą 2012 m. ES įgyvendinimo darbotvarkėje bei kitur. 2.4 Kliūtys, dėl kurių 2011 m. nepasiekta pažangos Nepaisant veiksmų, kurių Europos Komisija ėmėsi 2011 m., kai kuriais atvejais įskaitant klausimų kėlimą aukščiausiu politiniu lygiu, dėl kai kurių kliūčių nepasiekta jokios reikšmingos pažangos. Jos liks prioritetų sąraše ir 2012 m. Pavyzdžiui, nepavyko su Kinija pasiekti pažangos dėl dviejų kliūčių, nurodytų 2011 m. PIKA. Dvišaliuose santykiuose su Kinija investavimas išlieka svarbi sritis atsižvelgiant į didžiulį potencialą, kurį siūlo ši šalis. Nepaisant to, investavimo kliūtys išlieka ir situacija nuo 2011 m. nepagerėjo. Greta esamų mechanizmų, skirtų tikrinti tiesiogines užsienio investicijas, 2011 m. vasario mėn. Kinija priėmė Nacionalinės apsaugos peržiūros mechanizmą, kuriuo leidžiama dėl nacionalinio saugumo sumetimų vetuoti užsienio investuotojus apimančius susijungimus bei įsigijimus (žr. 3 dalį). Jo pernelyg plati ir dviprasmiška taikymo sritis sukėlė susirūpinimą dėl galimų naujų būsimų kliūčių užsienio investuotojams Kinijoje. Šį signalą patvirtino ilgai lauktas, Nacionalinės plėtros ir reformų komisijos 2011 m. balandį pateiktas peržiūrėtas Investavimo katalogo projektas, kuris neatitiko lūkesčių dėl Kinijos atvėrimo užsienio investicijoms, pavyzdžiui, telekomunikacijų, finansinių paslaugų[11], statybos, mažmeninės prekybos, skubaus pristatymo srityse ar kai kuriuose gamybos sektoriuose, pavyzdžiui, automobilių, ypač elektrinių transporto priemonių subsektoriuje. Komisijos narys K. De Gucht iškėlė šį klausimą Jungtiniame komitete 2011 m. liepos mėn. ir Komisija pateikė išsamias techninio lygio pastabas Kinijos valdžios institucijoms. Katalogas priimtas 2011 m. gruodžio 24 d. nepadarius jokių esminių pakeitimų palyginti su balandžio mėnesio projektu. Komisija toliau aktyviai dirba dėl bendrų investavimo santykių su Kinija. 2010 m. įkūrus dvišalę ES‑Kinijos investicijų darbo grupę, vyksta diskusijos dėl darbo siekiant galimo ES‑Kinijos investicijų susitarimo derybų paskelbimo, šis susitarimas turėtų apimti patekimo į rinką aspektus bei aukščiausius investicijų apsaugos standartus ir apimtų tolesnes skaidrumo priemones, kuriomis siekiama pagerinti ES investuotojų Kinijoje teisinį saugumą. Standartizacijos ir techninio reglamentavimo srityje susirūpinimą toliau kelia informacinių ir ryšių technologijų (toliau – IRT) apsaugos sektoriaus Kinijoje kliūtys, kurių šalinimas buvo pripažintas prioritetu (pavyzdžiui, VKAT[12] reglamentas dėl komercinio kodavimo ir daugiapakopės apsaugos (toliau – KKDA) sistemos). 2011 m. Komisija įdėjo daug pastangų kelti šį klausimą ministrų lygiu. Visais atvejais – ir konkrečiau dėl VKAT reglamento – Kinijos valdžios institucijos nurodė, kad peržiūrėtas reglamentas prieš priimant bus paskelbtas suinteresuotiesiems asmenims susipažinti, jame bus nagrinėjami pramonės klausimai ir jis bus atviresnis užsienio technologijoms. Nepaisant to, naujojo reglamento priėmimo, kurio tikėtasi 2011 m., laikas lieka neaiškus. Kol kas VKAT reglamentas ir KKDA sistema toliau naudojami kaip priemonių, susijusių su informacijos apsauga, kaip yra šešių IT prietaisų standartų atveju, priėmimo teisinis pagrindas. 2012 m. Europos Komisija toliau kels šį klausimą visomis įmanomomis aplinkybėmis ir sieks dėti pastangas bei pasiekti visas susijusias Kinijos valdžios įstaigas, įtrauktas į šį labai sudėtingą priemonių tinklą. Esminės pažangos nepasiekta Indijoje atveriant užsienio investicijoms tokius sektorius, kaip teisinės paslaugos, sąskaityba, draudimas, bankų ir finansinės paslaugos. Taip pat susirūpinimas išlieka dėl pašto sektoriaus reformos ir galimo neigiamo poveikio skubaus pristatymo paslaugoms. Šie klausimai daugiausia sprendžiami dabar vykstančiose laisvosios prekybos susitarimo derybose. Siūlomais teisės aktais, dėl kurių priėmimo šiuo metu diskutuojama, būtų leistos užsienio investicijos mažmeninei prekybai ir paskirstymo paslaugų tiekimui. Kita vertus, investavimas į mažmeninę prekybą įvairių prekių ženklų prekėmis buvo netrukus sustabdytas sine die dėl neigiamos politinės ir visuomenės reakcijos. Japonijoje pasiekta tik tam tikros pažangos dėl kai kurių 2011 m. PIKA nurodytų kliūčių, nors 2011 m. dvišalė veikla suintensyvėjo. Po paskutinio ES‑Japonijos viršūnių susitikimo 2011 m. gegužės mėn. buvo pradėtas apimties tyrimas, kuriuo siekiama nustatyti būsimų derybų dėl laisvosios prekybos susitarimo apimtį ir siekius. Šis tyrimas yra naudingas forumas, kuriame su Japonijos valdžios institucijomis būtų galima panaikinti tam tikras kliūtis. Nors tam tikros pažangos pasiekta dėl medicinos prietaisų atitikties vertinimo procedūrų ir viešųjų pirkimų (žr. 2 dalies 2 skirsnį), padėtis nepasikeitė dėl finansinių paslaugų. Galiausiai jokių pagerinimų nepasiekta dėl 2011 m. identifikuotų kliūčių MERCOSUR šalyse, kur, priešingai, pastebėta kai kurių protekcionistinių tendencijų tąsa, ypač dėl Argentinoje ir Brazilijoje[13] galiojančių priemonių. Kai kurių kliūčių (pavyzdžiui, jūrų transporto apribojimų ir žaliavų eksporto apribojimų Argentinoje ir Brazilijoje) atveju derybos dėl laisvosios prekybos susitarimo šiuo metu yra pagrindinis būdas aptarti šiuos klausimus; taigi tokiomis aplinkybėmis šiems klausimams bus teikiamas prioritetas. Be to, Komisija dvišaliu pagrindu su Argentina ir Brazilija aptarė klausimus dėl šių kliūčių ir tą patį darys 2012 m. Argentinos neautomatinių importo licencijų atveju sistema liko galioti ir situacija nepagerėjo. Iš tikrųjų 2011 m. kovo mėnesį Argentina išplėtė neautomatinių importo licencijų taikymą 178 naujoms tarifų eilutėms[14]. Todėl neautomatinė licencijavimo sistema dabar taikoma 589 tarifinėms eilutėms, tokiu būdu daromas poveikis 12,3 proc. ES eksporto į Argentiną. Nors eksportą iš ES šios priemonės paveikė santykinai mažiau, nei eksportą iš kitų šalių, pavyzdžiui, JAV, Kinijos ar Brazilijos, dėl šio licencijavimo režimo taikymo Europos bendrovių patirti nuostoliai nuo 2011 m. sausio iki rugsėjo mėn. apytikriai lygūs 147 mln. USD. Komisija kėlė šį klausimą su Argentina tarpusavyje dvišaliu pagrindu bei atitinkamose PPO institucijose kartu su daugybe kitų šalių. Komisijai įsikišus, Argentinos vyriausybė parodė, jog yra iš dalies pasiruošusi atskirais atvejais ieškoti sprendimų. Tai šiek tiek padėjo pagerinti Europos bendrovių situaciją problematiškiausiais atvejais. Tačiau problema išlieka labai rimta, ypač todėl, kad Argentina primetė bendrovėms importo‑eksporto kompensacinius planus, pagal kuriuos už kiekvieną importuotos vertės pesą bendrovės turi eksportuoti tokios pat piniginės vertės prekių, todėl verslo sprendimai smarkiai iškreipiami. Atsižvelgdama į situacijos rimtumą, Komisija nagrinėja visas įmanomas galimybes, įskaitant galimybę pradėti PPO ginčų sprendimo procedūrą. Tai taip pat apima konsultacijas su kitomis paveiktomis šalimis. Situacija taip pat pablogėjo dėl galimybės dalyvauti viešuosiuose pirkimuose Brazilijoje. 2010 m. Brazilija šalies viešųjų pirkimų teisėje įvedė horizontalią 25 proc. lengvatų maržą, kuri tuoj pat pradėta taikyti IRT sektoriuje. 2011 m. klausimas keltas keletą kartų, tarp jų – Jungtiniame komitete. Kol kas Brazilijos vyriausybė yra pranešusi, kad lengvatų marža bus taikoma taip pat ir sveikatos apsaugai, ryšiams bei aukštųjų technologijų įrangai. 2012 m. vykdant įgyvendinimo veiklą visoms šioje dalyje išvardytoms kliūtims skirtinas ypatingas dėmesys. Komisija aktyviai dirbs dėl šių kliūčių pašalinimo ir stengsis spartinti veiksmus visuose lygmenyse, prireikus ir dvišaliuose susirinkimuose, derybose dėl laisvojo prekybos susitarimo ar ginčų sprendimo procedūrose tam, kad užtikrintų apčiuopiamą pažangą, kurią būtų galima užfiksuoti iki kitos ataskaitos rengimo 2013 m. 3. NAUJOS REIKŠMINGOS KLIŪTYS MŪSŲ PREKYBOS SANTYKIUOSE Be kliūčių, 2011 m. PIKA įvardytų neišspręstomis, kelios naujos patekimo į rinką kliūtys, atsiradusios 2011 m., turėtų būti įtrauktos į 2012 m. įgyvendinimo veiksmų prioritetų sąrašą. Kinija įsipareigojo padaryti svarbių pakeitimų, susijusių su investavimu, ir taip pat priimti Dvyliktąjį penkerių metų planą, kuriame būtų išdėstyti pramonės vystymo prioritetai, kuriuos reikėtų įgyvendinti per artimiausius penkerius metus. Šiomis aplinkybėmis 2011 m. vasario mėn. Kinija priėmė nacionalinę saugos peržiūros priemonę dėl susijungimų ir įsigijimų, susijusių su užsienio investuotojais, pagal kurią Kinija galėtų blokuoti užsienio įsigijimus, motyvuodama nacionalinio saugumo priežastimis. Sprendžiant iš priemonės teksto ir negalutinio sektorių, kuriuos būtų galima įtraukti į šios priemonės taikymo sritį, sąrašo, atrodo, kad nacionalinio saugumo sąvoka yra labai plati ir gali apimti priežastis, susijusias su ekonomikos politika. Kai kurie sektoriai, laikomi svarbiais dėl nacionalinio saugumo, nepatenka į „klasikinę“ su saugumu susijusių sektorių, pavyzdžiui, gynybos ar energijos, sąvoką; jie apima, pavyzdžiui, medicinos prietaisų siuntimą, pristatymą ir sandėliavimą, mažmeninės ir didmeninės prekybos paslaugas. Kitas svarbus klausimas yra Kinijos eksporto finansavimo sąlygos ir subsidijos. Kinija naudoja eksporto kreditus, nesilaikydama EBPO ir PPO nustatytos tvarkos ir siekdama didinti stambiausių šalies gamintojų eksportą sektoriuose, kuriuose sukaupta daug kapitalo ir kurie dažnai susiję su aukštosiomis technologijomis. Tai vis dažniau kelia rimtų sunkumų labai didelėms, pasaulinėmis ir konkurencingoms ES bendrovėms bei kelią grėsmę sektoriuose, kurie yra svarbūs ES ekonomikai – ne tik trečiųjų šalių rinkoms, tačiau ir pačiai Europai. Be to, daug įmonių subsidijuojamos neskaidriai, be kita ko, per valstybei priklausančių įmonių ir bankų veiklą, taip pat teikiant subsidijuojamą žemę, medžiagas ir energiją. Tai nėra nauja problema. Nepaisant to, reikia intensyvinti veiksmus, kuriais kovojama su šia antikonkurencine praktika, ir nuolat kelti šias problemas aukščiausiu lygiu, turint omenyje, kad šia praktika trukdoma patekti į rinką daugelyje sektorių bei iškraipoma konkurencija tarptautinėse rinkose. Indija rengiasi įvesti naują nacionalinę gamybos politiką, kurią 2011 m. spalio mėn. patvirtino Sąjungos ministrų kabinetas. Šią politiką dar turi patvirtinti Parlamentas. Plane numatytos priemonės, kuriomis siekiama plėtoti vietos gamybą: mokesčių lengvatų ir valstybės subsidijų forma skatinti technologijų plėtojimą ir vykdyti lengvatinius vyriausybės įstaigų organizuojamus vietinės kilmės produktų ir technologijų pirkimus. Be to, vyriausybė svarstys galimybę? kai kurių sektorių viešuosiuose pirkimuose nustatyti vietos vertės priedą tokiose srityse, kaip saulės energijos įranga, elektroniniai prietaisai, kurą taupanti transporto įranga ir IT pagrįstos saugumo sistemos. Nors nacionalinė gamybos politika vis dar rengiama, jos nuostatos jau perkeliamos į kai kuriuos sektorių planus. Indijos ryšių ir informacinių technologijų ministerija rengiasi užbaigti tris atskiras, tačiau tarpusavyje susijusias nacionalines politikas dėl elektronikos, informacinių technologijų ir telekomunikacijų, kurios 2011 m. spalio mėn. buvo pateiktos, kad visuomenė pateiktų pastabas. Komisija jau ėmėsi veiksmų išreikšti ES interesus: Pirmininko pavaduotoja M. Kroes ir Komisijos narys K. De Gucht išsiuntė laišką atitinkamiems Indijos pareigūnams. Be to, pastarojo vizito į Indiją metu Pirmininko pavaduotoja M. Kroes aptarė šią problemą su keliomis susijusiomis valdžios institucijomis. Galiausiai kelios naujos priemonės buvo įvestos MERCOSUR zonoje, ypač aktyvi 2011 m. buvo Brazilija. 2011 m. rugsėjo 15 d. Brazilija padidino pramonės produktų mokestį automobilių ir sunkvežimių, neatitinkančių kai kurių vietos gamybos sąlygų, gamintojams. Norint pasinaudoti mokesčio lengvata, 65 proc. transporto priemonių komponentų turi būti pagaminti Brazilijoje; bendrovės turi investuoti mažiausiai 0,5 proc. savo pardavimų pajamų į MTTP Brazilijoje, be to, keli svarbiausi gamybos procesai turi būti atliekami Brazilijoje. Priemonė įsigaliojo 2011 m. gruodžio 12 d. ir turėtų galioti iki 2012 m. gruodžio 31 d. Komisija jau iškėlė šį klausimą su Brazilija dvišaliu lygiu bei atitinkamose PPO institucijose kartu su kitais partneriais, kuriuos paveikė minėtos priemonės. Ji palaikys ryšius su paveiktomis įmonėmis, kad galėtų imtis tolesnių veiksmų sumažinti nepalankias pasekmes ES įmonėms. Brazilija sugriežtino tekstilės ir drabužių importo procedūras, įvedusi griežtesnę muitinės kontrolę. Importuojamiems tekstilės gaminiams ir drabužiams dabar taikoma pilkoji ir raudonoji muitinės procedūros. Tai reiškia, kad prekėms taikomas fizinis patikrinimas ir gali būti atliekami bandinių tyrimai. Todėl importuojamų prekių išmuitinimas gali užtrukti 90 dienų (prireikus gali būti pratęsta dar 90 dienų). Be to, muitinės įstaigos reikalauja daugiau sertifikatų. Argentina įvedė naujų apribojimų perdraudimo paslaugų sektoriuje. 2011 m. vasario mėn. Argentinos draudimo reguliavimo įstaiga (Superintendencia de Seguros de la Nacion) priėmė rezoliuciją, kuria keičiamas perdraudimo reglamentavimas. Vienomis iš pagrindinių naujojo teisės akto nuostatų teikti šalyje perdraudimo paslaugas leidžiama tik šalies bendrovėms ar vietoje įsisteigusiems užsienio bendrovių filialams. Numatyta išlyga, kad bendrovės gali prašyti atleisti jas nuo šios pareigos, kai jos gali įrodyti, kad vietinė rinka negali padengti rizikos laipsnio. 2011 m. gegužės mėn. nauja rezoliucija reglamentavimas šiek tiek palengvintas leidžiant perdraudimo paslaugas teikti iš užsienio, jei rizika viršija 50 mln. USD, ir retrocesijos paslaugų atveju. Nepaisant to, kiti svarbūs ribojimai liko galioti, t. y., gyvybės draudimo perdraudimas užsienyje ir daugiau nei 40 proc. draudimo įmokų, kurias surinko vietos perdraudikai, pervedimas į užsienį negalimas. 4. PREKYBĄ RIBOJANČIOS PRAMONĖS POLITIKOS TENDENCIJA BESIVYSTANČIOSE EKONOMIKOSE Iš platesnio konteksto pranešamų kliūčių analizės atrodo, kad priemonės dažnai yra nacionalinių pramonės planų, apimančių diskriminacines nuostatas užsienio produktų, paslaugų ir investicijų atžvilgiu, dalis. Tai atspindi bendrą tendenciją, atsiradusią per pastaruosius dvejus metus, ypač besivystančiose ekonomikose. Nuo 2008 m. iki 2009 m., finansinės ir ekonominės krizės pradžioje, daugelis valstybių pasikliovė valstybės įsikišimu siekiant pašalinti neigiamą poveikį paklausai. Tačiau kai kuriais atvejais šios priemonės vis dėlto turėjo potencialiai žalingą poveikį prekybai. Tam tikra apimtimi tomis priemonėmis buvo siekta suteikti apsaugą sektoriuose, kuriuose patirta ypač didelių neigiamų pasekmių dėl sumažėjusios pasaulinės paklausos. Apskritai, buvo aiškus ryšys tarp krizės ir priimtų priemonių, kurias iš tikrųjų ketinta taikyti tik laikinai, kol laukiama ekonomikos pakilimo. Tačiau pastaroji prekybą ribojančių priemonių banga, ypač besivystančiose ekonomikose, yra kitokio pobūdžio. Priemonės nebėra susiję su krize, kadangi šios šalys atsigavo po krizės ir jų augimo tempai dideli (bent jau nuo 2010 m.). Todėl atitinkamos priemonės nėra laikino pobūdžio, bet yra įtvirtinamos nacionaliniuose pramonės planuose, kurie skirti ilgesniems laikotarpiams ir jais siekiama struktūriškai keisti nacionalinių ekonomikų gamybos modelį, remiantis galimais santykiniais pranašumais. Neabejotina, kad besivystančios ekonomikos turi teisę nustatyti pramonės politiką, siekdamos struktūriškai pakeisti ir pagerinti jų gamybos modelius; tačiau šios politikos turėtų būti tvirtai pagrįstos nediskriminavimo ir lygių galimybių principais. Kinija ilgai laikosi tradicijos teikti pirmenybę nacionaliniam pramonės vystymui kartu diskriminuojant užsienio subjektus ir sudarant nesąžiningą konkurenciją. Tai taip pat matyti iš 2011 m. kovo mėn. priimto Dvyliktojo penkerių metų plano. Planas rodo kokybinį šuolį nuo to, kas laikyta plėtros vystymosi modeliu, link pramonės konsolidavimo, energijos veiksmingumo, padidinto produktyvumo siekio bei svarbos teikimo kokybės gerinimui, siekiant bendro tikslo padidinti gamybos vertę ir padaryti Kinijos augimą tvaresnį. Be to, Dvyliktame penkerių metų plane dar didesnė svarba teikiama paslaugų sektoriaus stiprinimui ir tai rodo kitą Kinijos politikos šuolį. Šiomis aplinkybėmis tikėtina, kad Kinija toliau teiks paramą pasirinktoms „strateginėms besivystančioms pramonės šakoms“ (pavyzdžiui, švarios energijos, elektrinių transporto priemonių, IRT ir plačiajuosčių tinklų, farmacijos pramonės šakoms), be kita ko, reguliuodama investicijas (dažnai privalomų reikalavimų perduoti technologiją forma) ir finansavimą. Dvylikto penkerių metų plano ir investavimo katalogo nuostatos jau buvo atspindėtos keliuose sektorių planuose centriniame ir provincijų lygmenyje. Kalbant apie centriniame lygmenyje pastaruoju metu priimtus planus, buvo priimtas Dvyliktasis penkerių metų planas dėl šalies mokslinio ir technologinio vystymosi, kuris pagrįstas savarankiškų inovacijų galimybių skatinimo principu. Be to, yra požymių, kad nauju elektrinių transporto priemonių planu, kurį rengia Pramonės ir informacinių technologijų ministerija, bus įtvirtinti privalomi technologijos perdavimo reikalavimai bendroms įmonėms, kuriose užsienio investuotojai turi mažą akcijų dalį. Be to, pasigirdo būgštavimų, jog Pramonės ir informacinių technologijų ministerija įves reikalavimą, kad iki 2015 m. visi Kinijoje parduodami elektriniai automobiliai turės būti Kinijos gamintojų. Tiesa, pastaruoju metu kinai tikino, kad jie neketina išlaikyti priemonių, kuriomis reikalaujama perleisti technologiją, ar bet kokių užsienio kapitalo bendrovėms taikomų reikalavimų sukurti Kinijoje vietinius prekių ženklus. Atsižvelgiant į šiuos palankius signalus ir palankius žingsnius dėl vietos inovacijų, Komisija ragina Kiniją skatinti inovacijas kartu gerbiant tokius principus, kaip lygios veiklos galimybės ir intelektinės nuosavybės teisių apsauga. Tačiau tuo pat metu egzistuoja subsidijos ir eksporto finansavimas, kurie vis dar turi didelę reikšmę skatinant inovacinį šalies pramonės vystymąsi. Indijos neseniai priimta Nacionalinė gamybos politika yra kitas diskriminavimo principais iš dalies pagrįstos industrializacijos politikos pavyzdys. Šiame plane nustatytas tikslas pakeisti Indijos ekonomikos ir darbo rinkos vaizdą, iki 2022 m. padidinant gamybos dalį BVP nuo 16 iki 25 proc. ir skiriant dėmesį vietos produkcijai. Kaip pirmiau išdėstyta (3 dalis), plane pirmenybės vidaus produktams teikimas viešuosiuose pirkimuose ir su vieta susiję turinio reikalavimai, taikomi privačių subjektų vykdomiems pirkimams, derinami su mokesčių lengvatomis bei vyriausybės subsidijomis, skiriamomis siekiant plėtoti vietos technologijas. Todėl bus svarbu atidžiai stebėti, kaip įgyvendinama nacionalinė gamybos politika, ir tai, ar susiję sektorių planai[15] atitinka tarptautines normas. Nacionaliniai industrializacijos planai neseniai taip pat parengti Brazilijoje ir Argentinoje. Pavyzdžiui, Brazilijoje 2011 m. rugpjūčio mėn. priimtas „Plano Brasil Maior“ kaip bendras planas, kuriuo siekiama skatinti pramonės vystymąsi šalyje. Problemų kyla dėl to, konkrečiose plano nuostatose numatytos tokios priemonės, kaip netiesioginis subsidijavimas ar mokestinės išimtys, taikomos konkretiems gamybos sektoriams (pavyzdžiui, be kita ko, tekstilės ir avalynės, mobiliųjų telefonų ir programinės įrangos pramonei). Viena iš Plano Maior detalių yra viešųjų pirkimų sektoriuje taikomos 25 proc. lengvatų maržos taikymo išplėtimas į IRT sektorių, vėliau, tikėtina jis bus išplėstas ir kitus sektorius, pavyzdžiui, sveikatos apsaugos, gynybos, ryšių ir aukštųjų technologijų sektorius. Argentinos prekybos politika per pastaruosius metus keitėsi link „valdomos prekybos“ ir importo pakeitimo politikos, be kita ko, taikant poveikį importui ir eksportui turinčias priemones – neautomatinės importo licencijos, be abejo, yra pagrindinė tokios politikos priemonė, – reiškiančias laikiną esminių makroekonominių problemų išsprendimą. Kai kurios neseniai pristatyto „2020 m. Pramonės strategijos plano“ dalys rodo Argentinos bandymą sukurti labiau ilgalaikę viziją dėl tokių sektorių, kaip automobiliai, gamybos priemonės, avalynė, žemės ūkio technika, statybinės medžiagos, vaistai, chemikalai ir tekstilė, tačiau taip pat patvirtina pirmiau aprašytus importo ribojimo elementus. Todėl egzistuoja pavojus, kad tokios priemonės, kaip neautomatinės importo licencijos, liks galioti, kaip importo pakeitimu pagrįstos platesnės industrializacijos politikos dalis. Be nacionalinių plėtros planų, daugelyje šalių yra atskirų prekybą iškraipančių priemonių, kurios nustatomos siekiant skatinti pramonės plėtotę. Šiam industrializacijos modeliui iš tikrųjų priskirtina dauguma priemonių, kurios šioje ataskaitoje įvardytos kaip privalumai. Vietos turinio reikalavimai, dažnai susiję su investavimu ir viešaisiais pirkimais, atrodo, yra viena iš labiausiai naudojamų prekybą iškraipančių elementų industrializacijos sąlygomis. Greta Indijos nacionalinės gamybos politikos ir susijusių sektorių planų, kita šiuo atžvilgiu reikšminga priemonė yra vadinamoji lokalizacijos iniciatyva automobilių sektoriuje Rusijoje, kur užsienio investuotojai turi palaipsniui įgyvendinti vietos produkcijos ribas, vartodamas nustatytą vietos turinio dalį. Ši nuostata bus nustota taikyti iki 2018 m., Rusijai prisijungus prie PPO. Tarp naujų priemonių, Brazilijos taikomas automobilių sektoriaus pramoninių produktų mokestis reiškia vietos gamybos reikalavimus, jei norima pasinaudoti 30 proc. mokesčio sumažinimu. Standartizacijos ir atitikties vertinimo reikalavimai taip pat, atrodo, yra dažnai naudojama priemonė skatinti pramonės vystymąsi. Kaip tik toks ir yra Kinijos požiūris į standartų nustatymą. Nepaisant didelių pramonės plėtros ir inovacijų ambicijų, Kinijos požiūris į standartų nustatymą ir techninius reikalavimus[16] vis dėlto labai uždaras. Tai reiškia rimtą pateikimo į rinką kliūtį, kuria vidaus pramonė dengiama nuo užsienio konkurencijos. Siekdama Dvyliktame penkerių metų plane išdėstytų ambicingų tikslų tapti pasaulio lydere dėl tam tikrų produktų ar sektorių, Kinija turės keisti savo elgesį ir labiau integruotis į tarptautinę standartizacijos ir techninių taisyklių sistemą. Intelektinės nuosavybės teisių apsauga Kinijoje yra pavyzdys, kaip stipriai dabartinis požiūris į techninius reglamentus ir atitikties vertinimą trukdo pateikti į Kinijos rinką. Remdamasi nacionalinio saugumo sumetimais, Kinija sukūrė atitikties vertinimo procedūras, reikalaujančias pernelyg sudėtingų patikrinimų ir procedūrų, kurios dažniausiai turi būti atliekamos nacionalinėse laboratorijose. Be to, norint gauti sertifikatus, reikalingus patekti į Kinijos rinką, būtina atskleisti nuosavybės informaciją ir naudoti vietos technologiją. Tokio paties požiūrio laikosi Indija telekomunikacijų sektoriuje, nes pradiniame pasiūlyme dėl telekomunikacijų įrangos apsaugos priemonių, kurios vėliau buvo iš dalies pakeistos, jau buvo reikalavimas atskleisti šaltinio kodus norint gauti sertifikatus. Peržiūrėtame pasiūlyme nematyti pažangos palyginti su pirminiais pasiūlymais; be to, jame vis dar numatytas privalomas patikrinimas Indijos laboratorijose ir kiti sudėtingi tikrinimo reikalavimai. Taip pat naujame Nacionalinės telekomunikacijų politikos projekte skatinama naudoti nacionalinius standartus ir, ypač dėl su saugumu susijusių aspektų, projekte kalbama apie savitą Indijos techninių reikalavimų ir standartų nustatymo plėtojimą. Galiausiai trumpiausias kelias apginti vietos produkciją yra riboti konkuruojančių produktų importą, taip pat eksportą, ypač žaliavų, siekiant sumažinti gamybos šalies viduje išlaidas. Kalbant apie eksporto ribojimus, yra tendencija juos didinti ir iš tikrųjų PPO tai įvertino kaip vieną iš labiausiai susirūpinimą keliančių prekybos tendencijų praeitais metais. Pirmiau išdėstyti pavyzdžiai patvirtina prekybą ribojančių priemonių, kaip nacionalinės industrializacijos politikos elementų, didėjančią svarbą. Tai pagrindžia didelį susirūpinimą, nes tikėtina, jog tokiuose planuose nustatomos priemonės bus struktūrinio pobūdžio ir galios ilgesnį laikotarpį. Komisija labai atidžiai stebės pokyčius ir imsis reikiamų veiksmų. 5. IŠVADA Europos bendrovių patekimo į trečiųjų šalių rinkas užtikrinimas yra centrinis išorinės dimensijos, susijusios su Europos augimo politika, elementas. Derantis dėl laisvos prekybos susitarimų, aukščiausio lygio forumuose atkreipiant strateginių partnerių dėmesį ir energingai įgyvendinant teises pagal daugiašalius ir dvišalius susitarimus, ES prekybos politika yra svarbus indėlis siekiant pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo, kaip nustatyta strategijoje „Europa 2020“. Ši ataskaita rodo, ką galima pasiekti koncentruotais veiksmais skirtinguose lygmenyse, o prireikus ir politiniame lygmenyje, šalinant kliūtis trečiųjų šalių rinkose. Be to, suderintais Komisijos ir valstybių narių veiksmais galima padaryti didelį skirtumą. Kai gresia pavojus svarbiems ekonominiams interesams, Komisija ir valstybės narės turėtų nesidrovėti panaudoti visas įmanomas priemones koordinuotais veiksmais ginti ES interesus. Šiame kontekste Europos Vadovų Taryba pakartotinai paragino siekti geresnio bendradarbiavimo tarp Europos Sąjungos ir valstybių, laikantis Sutarčių nuostatų, geresnio tarpinstitucinio bendradarbiavimo, geresnės visų susijusių priemonių ir politikų integracijos ir kad viršūnių susitikimai su trečiosiomis šalimis būtų veiksmingiau išnaudoti. Taigi Komisija ir valstybės narės turėtų toliau koordinuotai stiprinti atitinkamus veiksmus, taip pat tobulinti patekimo į rinką partnerystės priemones ir energingai įgyvendinti tai, kas išdėstyta PIKA. Be to, kai ES partneriai nesilaiko tarptautinių įsipareigojimų, yra galimybė prireikus pasinaudoti ginčų sprendimo būdais ir duoti taiklų atsaką. Iš šioje ataskaitoje aprašytų atvejų išmoktos pamokos yra aiškios: nėra lengvų sprendimų dėl daugelio kliūčių, kurias Europos bendrovės patiria trečiųjų šalių rinkose. Norint pašalinti šias kliūtis reikia nuoseklių ir suderintų Komisijos ir valstybių narių veiksmų. Visuomenei darbas ne visuomet gali būti matomas, tačiau jis turi labai konkretų ir apčiuopiamą poveikį Europos bendrovėms ir piliečiams. [1] „2020 m. Europa – Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“. http://europa.eu/press_room/pdf/complet_en_barroso___007_-_europe_2020_-_en_version.pdf [2] „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“, COM(2010) 612, 2010 11 9. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146955.pdf [3] Argentina ir Brazilija. [4] Apskritai dėl strateginių partnerių žr.: 2010 m. rugsėjo 16 d. Europos Vadovų Tarybos išvadų 4 punktą: „Europos Sąjungos strateginės partnerystės su svarbiais pasaulio subjektais yra naudinga priemonė siekiant Europos tikslų ir propaguojant jos interesus. Tai pasitvirtins tik tuo atveju, jeigu šios partnerystės bus abipusės, grindžiamos tarpusavio interesais ir nauda bei pripažįstant, kad visi subjektai turi ir teisių, ir pareigų“. [5] Komisijos tarnybų darbinis dokumentas „Prekyba – klestėjimo variklis“, pridėtas prie Komisijos komunikato „Prekyba, augimas ir tarptautinė arena“. [6] 2011 m. lapkričio 21 d. Pasaulio prekybos organizacijos Tarptautinės prekybos sistemos plėtros apžvalga; 2011 m. spalio 25 d. Pasaulio prekybos organizacijos Didžiojo dvidešimtuko (G20) prekybos priemonių ataskaita (2011 m. gegužė – spalio vidurys); 2011 m. spalio mėn. Prekybos generalinio direktorato Aštuntoji prekybos ribojimo priemonių ataskaita – 2011 m. spalis‑rugsėjis, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/october/tradoc_148288.pdf. [7] Europos Parlamento Tarptautinės prekybos komiteto prekybos ir investavimo kliūčių ataskaita (2011/2115 (INI)), pranešėjas Robert Sturdy. [8] 2009 m. birželio 23 d. ES ir JAV, prie kurių vėliau prisijungė Meksika, paprašė PPO konsultacijų su Kinija dėl eksporto ribojimų, kuriuos Kinija taiko devyniems produktams: boksitams, koksui, fluoridams, silicio karbidams, silicio metalui, cinkui, magniui, manganui ir geltonajam fosforui. Konkrečiau ES paprašė konsultacijų dėl Kinijos eksporto muitų ir kvotų bei jos taikomų kvotų administravimo priemonių bei licencijavimo, taip pat dėl Kinijos minimalios eksporto kainos sistemos. Kolegija buvo sudaryta 2009 m. gruodžio mėn. [9] 2009 m. vasario 13 d. Kongresas priėmė 790 mlrd. USD vertės Amerikos ekonomikos atgaivinimo ir naujų investicijų aktą, kuriame buvo dvi „Buy America(n)“ nuostatos, draudžiančios pagal šį aktą įsisavinamas lėšas: i) naudoti viešųjų pastatų ar statinių statybos, rekonstrukcijos, priežiūros ar remonto projektuose, jeigu visa vykdant projektą naudojama geležis, plienas ir pagamintos prekės nėra pagamintos Jungtinėse Amerikos Valstijose, ii) ir (ar) naudoti Vidaus saugumo departamento vykdomuose viešuosiuose išsamaus sąrašo tekstilės gaminių (pavyzdžiui, drabužių, palapinių, medvilnės ir natūralių audinių ir kt.) pirkimuose, jeigu gaminiai nėra pagaminti Jungtinėse Amerikos Valstijose. [10] Šiomis normomis būtų suteiktos garantijos, be kita ko, dėl skaidrumo, proporcingumo, nediskriminavimo, lygiavertiškumo, rizikos vertinimo, veterinarinės kontrolės ir sertifikavimo, importo ir tranzito leidimų. [11] Pavyzdžiui, draudimas vis dar priskiriamas „apribotų“ investicijų kategorijai. [12] Valstybinė kriptografijos administravimo tarnyba. [13] Prekybos GD, Aštuntoji ataskaita dėl prekybos ribojimo priemonių (2011 m. spalio mėn. – 2011 m. rugsėjo mėn.), 2011 m. spalis. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/october/tradoc_148288.pdf [14] Išplėsta taikymo sritis dabar apima kai kuriuos automobilius ir jų dalis, motociklus, dviračius ir jų dalis, tekstilę, metalurgijos produktus ir kai kuriuos elektros produktus. [15] Be Nacionalinio telekomunikacijų politikos plano projekto (3 dalis), kitas susijęs dokumentas yra 2008 m. priimta Jawaharal Nehru National Solar Mission (toliau – nacionalinė saulės energijos iniciatyva), kurioje investicijoms, skiriamoms tam tikriems projektams, kuriais plėtojama saulės energijos infrastruktūra, atrodo, taikomi „vietos turinio reikalavimai“, reiškiantys, kad tam tikra tokių projektų vykdytojų saulės energijos įranga turi būti pagaminta Indijoje. Be to, Indija siūlytų subsidijuotus tarifus perkant pagal nacionalinę saulės energijos iniciatyvą vykdomuose projektuose pagamintą saulės energiją; nepaisant to, projektų vykdytojai šiuos subsidijuotus tarifus gali gauti tik tuomet, jei jie laikosi plane nustatytų vietos turinio reikalavimų. Taip pat atsinaujinančios energijos srityje Naujos ir atsinaujinančios energijos ministerija 2011 m. rugsėjo mėn. paskelbė gairių projektą, kuriame didesnės nei 15 MW galios vėjo turbinų generatorių tiekėjams nustatoma pareiga įrengti gamyklą Indijoje, taip iš tikrųjų neleidžiant dalyvauti užsienio tiekėjams. [16] Pavyzdžiui, yra ribojimų dėl užsienio kapitalo bendrovių dalyvavimo kai kuriuose sektoriuose ir IRT yra vienas iš jų.