LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 107/7

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos centriniam bankui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Ekonominės politikos koordinavimo stiprinimas siekiant stabilumo, ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo. Tvirtesnio ES ekonomikos valdymo priemonės“

(COM(2010) 367 galutinis)

2011/C 107/02

Pranešėjas Stefano PALMIERI

Europos Komisija, vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 304 straipsniu, 2010 m. birželio 30 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl

Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos centriniam bankui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Ekonominės politikos koordinavimo stiprinimas siekiant stabilumo, ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo. Tvirtesnio ES ekonomikos valdymo priemonės“

COM(2010) 367 galutinis.

Ekonominės ir pinigų sąjungos, ekonominės ir socialinės sanglaudos skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2011 m. vasario 7 d. priėmė savo nuomonę.

469-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2011 m. vasario 16–17 d. (2011 m. vasario 17 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 240 narių balsavus už, 2 prieš ir 14 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas (EESRK) džiaugiasi, kad Europos Komisija pripažino būtinybę kompleksiškai koordinuoti Europos ekonominę politiką ir įtraukė Sąjungos ekonomikos valdymo stiprinimą į savo darbotvarkę.

1.2 EESRK pripažįsta, kad dabartinė ekonomikos krizė – tai sudėtingas išbandymas apskritai Europos Sąjungos (ES) ekonominiam, socialiniam ir net politiniam atsparumui, ypač Ekonominei ir pinigų sąjungai (EPS), be to, krizė atskleidė ir valstybių narių nepakankamą gebėjimą koordinuoti veiksmus. Tai buvo akivaizdu, kai reikėjo skubiai veikti siekiant pažaboti krizės finansinį ir realųjį poveikį ar kai tenka imtis priemonių bendrai architektūrai, visų pirma euro zonos architektūrai, pertvarkyti, kad artimiausioje ateityje būtų galima išvengti panašios padėties. Akivaizdu, kad didelis kai kurių valstybių narių įsiskolinimas, kurį bent jau iš dalies nulėmė plataus užmojo bankų gelbėjimas, tampa kliūtimi valstybės investicijoms ir socialinių išlaidų tvarumui.

1.3 EESRK tikisi, kad Europos ekonomikos valdymas bus sustiprintas, tačiau kartu prašo užtikrinti lygiavertį dėmesį stabilumui ir augimui, kuris sudaro galimybes kurti naujas darbo vietas.

1.4 EESRK tikisi padėti užtikrinti veiksmingam ekonomikos valdymo stiprinimui būtiną platų pritarimą, todėl nurodo kai kuriuos Komisijos pasirinktos strategijos trūkumus ir riziką, taip pat didelį jos potencialą.

1.5 Visų pirma ES turi rasti išeitį iš aklavietės, kurioje ji atsidūrė dėl nesklandaus Europos Konstitucijos proceso ir dėl plėtros iki 27 valstybių narių, turinčių labai skirtingą istoriją ir savitas politines vizijas, o tai sudaro sunkumų apibrėžiant bendrus ekonomikos, socialinius ir aplinkos tikslus, kurie turėtų sudaryti ekonomikos valdymo pagrindą.

1.6 Be to, taisykles, kurios bus taikomos ateityje, reikėtų nustatyti remiantis bendra praeities įvykių analize, visų pirma išsiaiškinti turimų koordinavimo priemonių trūkumus, dėl kurių nepavyko veiksmingai taikyti Stabilumo ir augimo pakto ir įgyvendinti Lisabonos strategijos tikslų.

1.7 Antra, kalbant apie grafiką, buvo priimtas sprendimas nuo 2011 m. sausio 1 d. pradėti Europos semestrą iš anksto neapibrėžus nei šio ciklo taisyklių, nei turinio ir, be to, nebuvo sinchronizuoti įvairių suinteresuotųjų institucijų pasiūlymai.

1.8 Europos piliečiams atstovaujančių institucijų (Europos Parlamento ir Komitetų) vaidmuo aptariant ir įgyvendinant naująjį valdymą yra ribotas, todėl kyla pavojus, kad griežtesnes taisykles (siejamas su mažesne politinių veiksmų laisve ir automatiniu taisyklių taikymu) visuomenė gali vertinti kaip nepakankamai legitimias, tuo pačiu prarasti pasitikėjimą ES (Eurobarometro apklausų duomenimis).

1.9 EESRK mano, kad Europos ekonominės politikos koordinavimo demokratiniam legitimumui užtikrinti visų pirma būtinas Europos Parlamento dalyvavimas. Todėl Komitetas tikisi, kad Europos Parlamentas galės suvaidinti lemiamą vaidmenį Europos semestro cikle, t. y. dalyvauti kontrolės procedūrose ir EK komunikate numatytų korekcinių priemonių vertinime.

1.10 Tik užtikrinus strategijos „ES 2020“ augimo ir ekonominių ir socialinių tikslų (jiems įgyvendinti būtinos didelės investicijos, ko gero, nesuderinamos su biudžetui taikomais apribojimais) ir stabilumo ir augimo pakte numatytų reikalavimų dėl pinigų sistemos ir finansinio stabilumo nuoseklumą, bus galima tikėtis visuomenės pritarimo biudžeto suvaržymams.

1.11 Siekiant šio tikslo, būtina neapsiriboti tik BVP ir nustatyti atitinkamus rodiklius, apimančius teigiamus ir neigiamus rezultatus socialinėje ir aplinkosaugos srityse ir tokiu būdu atspindinčius realius piliečių interesus, ir įgyvendinti penkis Komisijos komunikate „BVP ir kiti rodikliai“ numatytus veiksmus. Komisija siūlo įgyvendinti šiuos veiksmus: taikyti aplinkos apsaugos ir socialinius rodiklius, teikti iš esmės tikralaikę informaciją ir tikslius duomenis apie pajamų paskirstymą ir nelygybę, parengti Europos darnaus vystymosi rezultatų suvestinę, įtraukti aplinkos apsaugos ir socialinius klausimus į nacionalines sąskaitas.

1.12 Atlikdamas patariamosios institucijos vaidmenį, EESRK galėtų prisidėti prie geresnio Europos semestro darbo organizavimo, surengdamas tam skirtą metinę sesiją, kurioje būtų aptartos rekomendacijos ir galimybės pasiekti konsensusą dėl reformos įgyvendinimo nacionaliniu lygmeniu atsižvelgiant į priimtų priemonių socialinį poveikį. Šią diskusiją būtų galima rengti rudenį, po to, kai valstybės narės oficialiai priims rekomendacijas, o diskusijos išvadas būtų galima aptarti su nacionalinėmis ekonomikos ir socialinių reikalų tarybomis (ESRT), šalių parlamentais ir Europos Parlamentu.

1.13 Kadangi nuolat didėja dėmesys socialinių partnerių deryboms, visų pirma euro zonoje, kuriai priklausančios valstybės narės neturi devalvacijos galimybės, santykiai su profesinėmis sąjungomis ir darbdavių asociacijomis tampa neatsiejama Komisijos pasirinktos strategijos dalimi. Vienas galimų sprendimų būtų intensyviau pasinaudoti makroekonominiu dialogu, kuris leistų vyriausybėms ir socialiniams partneriams bendrai įvertinti realią ES ekonominę padėtį ir įgyvendintinas priemones, glaudžiai derinant su nacionaliniu socialinio dialogo procesu.

1.14 Sėkmingam ir veiksmingam Europos ekonominės politikos koordinavimui užtikrinti būtina pasiekti konsensusą dėl orientacinio ir preliminaraus makroekonominio pagrindo. Todėl EESRK norėtų, kad būtų sudarytos sąlygos Eurostatui gauti pagrindinius ir aktualius duomenis, kad jais remdamasi Europos Komisija galėtų parengti tinkamus preliminarius pasiūlymus ir kad vyktų veiksmingas tarpusavio parama pagrįstas kitų suinteresuotųjų institucijų – Europos centrinio banko, Tarybos, Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų – bendradarbiavimas.

1.15 EESRK tikisi, kad Europos ekonominės politikos koordinavimas, bent jau euro zonos valstybėse, leis žengti pirmąjį žingsnį link tikrai bendros ekonominės politikos ir biudžeto politikos koordinavimo.

1.16 Jei glaudesnis ekonominės politikos koordinavimas bus ne tik taikomas fiskalinei ir pinigų politikai, bet ir sustiprins darbo užmokesčio politikos koordinavimą euro zonoje, būtina gerbti laisvę savarankiškai sudaryti kolektyvines sutartis. Vyriausybės nustatyti derybiniai tikslai dėl kolektyvinių sutarčių arba net vyriausybės nustatytas darbo užmokesčio sumažinimas šiuo atveju yra nepriimtini ir jų būtina atsisakyti.

2. Europos ekonominės politikos koordinavimo stiprinimas Europos Komisijos komunikate (1)

2.1 Šis Europos Komisijos komunikatas toliau plėtoja komunikato „Ekonominės politikos koordinavimo stiprinimas“ (2) idėjas ir Europos Vadovų Tarybos EUCO 13/10 gaires, kurios priimtos remiantis Ekonominio valdymo darbo grupės (Herman VAN ROMPUY darbo grupė) rezultatais.

2.2 Komisijos dokumente netiesiogiai pripažįstama, kad finansų ir ekonomikos krizė sukėlė vienokių ar kitokių sunkumų ES ekonominiam ir socialiniam atsparumui apskritai ir ypač EPS bei atskleidė prastą Europos ekonominės politikos koordinavimą.

2.3 Atsižvelgiant į šias aplinkybes, komunikatu užsibrėžiamas tikslas sudaryti veiksmų programą, kuri leistų užtikrinti geresnį 27 valstybių narių, visų pirma EPS priklausančių 16 valstybių, kurioms yra numatytos konkrečios taisyklės, ekonominės politikos koordinavimą. Pasirinkta architektūra siekiama susieti Stabilumo ir augimo paktą su strategijos „Europa 2020“ tikslais.

2.4 Stiprindama Europos ekonominės politikos valdymą, Komisija visų pirma siekia trijų tikslų.

2.4.1 Pirmasis tikslas: stiprinti ekonominės politikos koordinavimą ir priežiūrą, t. y.:

— mažinti valstybių disbalansą vykdant griežtesnę makroekonominę priežiūrą, įskaitant įspėjimo ir sankcijų taikymo mechanizmus,

— labiau suderinti nacionalines fiskalines sistemas taikant valstybėms narėms vienodus būtinuosius reikalavimus ir pereinant nuo kasmetinio prie daugiamečio biudžeto planavimo,

— stiprinti Stabilumo ir augimo paktą dėmesį sutelkiant į skolos dinamikos ir deficito problemas.

2.4.2 Antrasis tikslas: sukurti ES valstybėms narėms pažeidimų atveju taikomų prevencinių ir korekcinių priemonių ir sankcijų sistemą.

2.4.3 Trečiasis tikslas: sukurti ekonominės politikos koordinavimo ex ante Europos semestrą, šią priemonę taip pat taikyti struktūrinėms reformoms ir strategijoje „Europa 2020“ numatytoms ekonomikos augimą skatinančioms priemonėms.

2.5 Visi trys tikslai buvo perkelti į Komisijos antrinės teisės aktus, kai 2010 m. rugsėjo 29 d. buvo pateiktas šešių komunikatų, kuriuose išsamiai nagrinėjamos šių tikslų įgyvendinimo priemonės, paketas (3). Dėl šių komunikatų EESRK parengs dvi nuomones: pirmąją dėl Stabilumo ir augimo pakto reformos, antrąją dėl makroekonominio disbalanso. Šioje nuomonėje pateikiamos bendro pobūdžio pastabos dėl visos Komisijos siūlomos valdymo sistemos ir nesvarstomos teisės aktų paketo detalės, kurios bus konkrečiai apžvelgtos pirmiau minėtose nuomonėse.

3. Bendrosios pastabos

3.1 Reikėtų teigiamai vertinti Komisijos sprendimą iš tikrųjų pradėti Europos ekonominės politikos koordinavimo stiprinimo procesą. Šią būtinybę jau kuris laikas nurodo daugelis Europos (viena jų – Europos Parlamentas) ir ne Europos institucijų. EESRK ne kartą savo nuomonėse šiuo klausimu (4) yra pakartojęs, kad svarbu toliau integruoti Sąjungos valdymą.

3.2 Finansų ir ekonomikos krizė tapo sunkiu išbandymu gamybiniam, socialiniam ir politiniam ES apskritai ir ypač EPS atsparumui (5).

3.3 Kadangi socialinė ir ekonominė sistema yra nestabili ir nepatikima, būtinos veiksmingos ir gerai veikiančios institucijos. Tampa vis labiau akivaizdu, kad būtinas šalių ekonominės politikos subjektų bendradarbiavimas, priešingu atveju neįmanoma pasiekti, kad visos valstybės narės žengtų viena kryptimi ir įveiktų iššūkius, iškylančius dėl finansų ir gamybos globalizacijos ir esminių technologinių permainų.

3.4 Ekonominė politika nebuvo koordinuojama, todėl ES ypač skaudžios ekonominės ir socialinės krizės pasekmės, visų pirma turint omenyje augimo ir darbo vietų kūrimo galimybes. Šios pasekmės buvo aiškiai nurodytos pranešimo projekte dėl finansų, ekonomikos ir socialinės krizės, kurį Europos Parlamentui pateikė pranešėja Pervenche BERÈS (6).

3.4.1 Po nežymaus augimo 2008 m. (+0,5 proc.) ES bendrasis vidaus produktas (BVP) 2009 m. labai sumažėjo (–4,2 proc.), tačiau 2010 m. ir 2011 m. BVP turėtų pradėti augti (prognozuojama atitinkamai +1 proc. ir +1,7 proc.). Ypač bloga padėtis trijose Baltijos šalyse (Latvijoje 2011 m. pabaigoje BVP sumažės 22 proc., palyginti su 2007 m. rodikliais) ir Airijoje, nuosmukis kiek mažesnis Italijoje, Graikijoje ir Suomijoje. Sumažėjo ir valstybių narių eksportas tiek į kitas valstybes nares, tiek ir į kitas pasaulio šalis: nuo 2007 m. iki 2009 m. bendra eksporto apimtis sumažėjo 12 proc., tačiau Suomijoje, Maltoje, Bulgarijoje, Švedijoje, Estijoje ir Jungtinėje Karalystėje dar daugiau – 15 proc. (7).

3.4.2 Taigi, daugelis valstybių narių nutolo nuo Lisabonos strategijoje nustatytų su darbo rinka susijusių tikslų įgyvendinimo: užimtumo lygis ES sumažėjo nuo 65,4 proc. 2007 m. iki 64,6 proc. 2009 m., o Estijoje, Airijoje, Ispanijoje ir Latvijoje užimtumas sumažėjo net 5 procento punktais. Tuo pačiu laikotarpiu nedarbo lygis ES išaugo nuo 7,1 proc. iki 8,9 proc. ir net 10 proc. padidėjo Ispanijoje (iš viso pasiekė 18 proc.), Slovakijoje, Airijoje ir trijose Baltijos valstybėse.

3.5 Tokiai kritinei padėčiai taisyti būtini ją atitinkantys rimti sprendimai, todėl kyla tam tikrų abejonių dėl Komisijos Europos ekonominės politikos koordinavimo stiprinimo programos ir grafiko. Kalbama apie veiksnius, kurie gali ne tik sutrukdyti bendram ir plačiam sutarimui dėl Sąjungos institucijose ir plačiojoje visuomenėje prasidėjusio proceso, bet ir įnešti neaiškumo dėl siūlomo koordinavimo tikslo.

3.6 Visų pirma, siekiant įgyvendinti ES ekonominės politikos koordinavimo veiksmus, būtinas aiškus ir visoms valstybėms priimtinas „ekonomikos valdymo“ apibrėžimas, kartu reikėtų atidžiai įvertinti priežastis, dėl kurių pastaruosius dešimt metų nepavyko veiksmingai įgyvendinti Stabilumo ir augimo pakto ir sėkmingai pasiekti Lisabonos strategijos tikslų.

3.6.1 Viena vertus, terminas „valdymas“ siejamas su decentralizuota institucine architektūra, kurioje nėra centrinės valdžios, kaip valstybių narių valdymo sistemose, tačiau joje veikia daug vyriausybinių ir kitų lygmenų subjektų, bendradarbiaujančių tarpusavyje, kad įgyvendintų bendrus tikslus. Vis dėlto ES dar tebėra aklavietėje dėl nesklandaus Europos Konstitucijos proceso ir dėl plėtros iki 27 valstybių narių, kurių kiekviena turi labai skirtingą istoriją ir savitas politines vizijas. Todėl ES institucijos ir valstybės narės turi susitarti dėl naujų ekonomikos, socialinių ir aplinkos tikslų, ko vis dar nepavyksta padaryti po devintajame ir dešimtajame dešimtmečiuose įdėtų didelių pastangų sukurti bendrąją rinką ir įvesti eurą.

3.6.2 Kita vertus, neatrodo, kad ateityje siūlomos taikyti taisyklės nustatytos remiantis bendra praeities analize. Labai svarbu išsiaiškinti, ar Stabilumo ir augimo pakto trūkumus nulėmė pradinės planavimo klaidos, kai buvo nustatomi apribojimai EPS sudėtingos krizės atveju, ar netinkami politiniai sprendimai jį įgyvendinant, ar, galiausiai, skirtingas tikslų ir jiems įgyvendinti skirtų strategijų supratimas (maža infliacija, ekonomikos ir užimtumo lygio augimas, euro kaip rezervinės valiutos vaidmuo ir kt.) (8). Jau ankstesnėse Stabilumo ir augimo pakto redakcijose buvo nustatyta apie dešimt elgesio taisyklių valstybėms narėms, tačiau jos nepadėjo išvengti dažnų ir pasikartojančių kritinių situacijų.

3.6.3 Tai, kad nepavyko įgyvendinti daugumos kiekybinių Lisabonos strategijos tikslų (jau nekalbant apie ekonomikos krizę), verčia rimtai abejoti rodiklių pasirinkimu ir galimybe jais remiantis veiksmingai įvertinti konkurencingumo ir dinamizmo didinimo procesą.

3.7 Be to, kalbant apie grafiką, buvo priimtas sprendimas nuo 2011 m. sausio 1 d. pradėti Europos semestrą iš anksto neapibrėžus nei šio ciklo taisyklių, nei turinio. Ir be to, tinkamai nesusinchronizavus įvairių suinteresuotųjų institucijų: Europos Komisijos, Europos Parlamento, Ekonominio valdymo darbo grupės (pirmininkas H. VAN ROMPUY), Europos centrinio banko (ECB), EESRK ir Regionų komiteto pasiūlymų. Diskusijų procedūra turėtų baigtis Europos Parlamento patvirtinimu anksčiausiai tik 2011 m. vasarą.

3.8 2010 m. pavasarį susiklosčius itin kritinei padėčiai, Komisijai aiškiai labiau rūpėjo, kaip kuo greičiau įveikti krizę įdėmiai stebint pasaulio finansų rinkoms ir visuomenei, o ne kaip rasti krizės įveikimo sprendimus, kurie būtų efektyvūs vidutiniu ir ilgalaikiu laikotarpiu finansų, gamybos, socialiniu ir politiniu požiūriais.

3.9 Komisijos nuomone, krizei įveikti būtina nustatyti griežtesnes taisykles ir aiškesnes sankcijas paliekant mažesnę politinių veiksmų laisvę ir labiau automatišką taisyklių taikymą. Tačiau jokiomis taisyklėmis negalima veiksmingai įveikti sudėtingų krizių, kadangi jos beveik visada kyla dėl ypatingų ir neprognozuojamų įvykių, kurių ekspertai negali numatyti iš anksto, ir negalima reaguoti iš anksto nustatytomis taisyklėmis. „Valdymas taisyklėmis“ – tai utopija. Toks valdymas politikus atleidžia nuo atsakomybės priimti sprendimus, yra sunkiai įgyvendinamas ir netgi pavojingas, kadangi sukuria apgaulingą saugumo jausmą, jog esi apsaugotas nuo bet kokių netikėtumų (9). Be to, šis požiūris gali kelti du pavojus, kuriuos reikėtų atidžiai įvertinti.

3.9.1 Visų pirma, iškyla pavojus sumenkinti Bendrijos metodą, kuris apima ir Europos piliečiams geriausiai atstovaujančių institucijų dalyvavimą, privalumus, palyginti su tarpvyriausybiniu valdymo metodu, kai sprendimus iš esmės priima Taryba, o Europos Parlamento ir abiejų komitetų vaidmuo šiame procese yra ribotas. Vienintelė išimtis – tai Europos Parlamento dalyvavimas Europos semestre, kuriam Komisija sausio mėn. pateiks metinę augimo apžvalgą, siekdama pradėti diskusiją dėl koordinavimo gairių.

3.9.1.1 Pasirinkus tarpvyriausybinio valdymo metodą gali būti nepakankamai įvertintas Europos pilietybės deficitas, kuris jau nebuvo tinkamai įvertintas įgyvendinant Lisabonos strategiją. Dėl Europos pilietybės deficito, panašiai kaip ir dėl pasaulinės krizės, gali iškilti grėsmė ekonominiam, socialiniam ir politiniam ES atsparumui ir suteikti nepagrįstą viltį, kad atsisakius euro (ar netgi išstojus iš ES) galima atgauti nacionalinį suverenitetą ir, išsivadavus nuo suvaržymų ir Europos technokratų, pasiekti realiai mažai tikėtiną išsivystymo lygį. Neatsitiktinai Europos Sąjungos gyvenimą atidžiai stebintis Charles KUPCHAN (10) perspėjo dėl Europos projekto „renacionalizacijos“ grėsmės 2010 m. rugpjūčio 29 d.Washington Post paskelbtame straipsnyje: „Europos politiniame gyvenime vyksta renacionalizacijos procesai, šalys, kurios kadaise dėl bendrų idealų savanoriškai atsisakė suvereniteto, dabar bando jį susigrąžinti“ (11).

3.9.1.2 Atrodo, kad Europos piliečiai atspindi šią pasitikėjimo ES stoką, tačiau ne tiek Sąjungos institucijomis kaip tokiomis, kiek pačiu buvimu ES nare. Eurobarometro tyrimai (12) rodo, kad nuo 2007 m. pavasario iki 2010 m. pavasario europiečių, kurie teigiamai vertina savo šalių narystę ES, nuo 57 proc. sumažėjo iki 49 proc., padaugėjo neigiamai narystę vertinančių (18 proc.) ir neturinčių nuomonės (29 proc.). Be to, nuo 59 proc. iki 53 proc. sumažėjo piliečių, manančių, kad narystė ES iš esmės buvo naudinga jų šaliai, tuo tarpu manančių, kad narystė ES nebuvo naudinga, skaičius išaugo iki 35 proc.

3.9.2 Antroji problema – rizika, kad bus taikomas tradicinis problemų sprendimo būdas, t. y. bus laikomasi biudžetinės drausmės, kuri turės neigiamą poveikį augimui, socialiniam teisingumui ir aplinkos būklei, nepaisant, kad šiuo metu plačiai pripažįstami kiti įtikinami ir novatoriški argumentai (13).

3.9.2.1 Sąsajos tarp valstybės išlaidų, ekonominės veiklos rezultatų ir socialinių tikslų yra gerokai sudėtingesnės nei pernelyg supaprastinta teisingumo ir veiksmingumo kompromiso teorija, kuria turėtume tikėti. Gerai apibrėžtos socialinės ir aplinkos reguliavimo sistemos atveria galimybes didinti našumą ir konkurencingumą ir gali būti svarbūs stabilumą ir ekonomikos dinamišką vystymąsi postindustrinės ekonomikos šalyse užtikrinantys veiksniai.

3.9.2.2 Tai dar labiau patvirtina Europą ištikusi ekonomikos krizė. Pirmajame Europos ekonomikos atgaivinimo plane (14) Komisija pripažino būtinybę „sumažinti žmonių patiriamus nuostolius dėl ekonomikos nuosmukio ir jo padarinius labiausiai pažeidžiamiems gyventojams“ ir tai, kad krizė turėtų būti vertinama kaip galimybė „paspartinti perėjimą prie mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos“ tuo tikslu įgyvendinant strategiją, kuri „paskatins taikyti naujas technologijas, padės kurti su aplinkosauga susijusias darbo vietas ir suteiks naujų galimybių sparčiai augančiose pasaulio rinkose“.

3.9.2.3 Be to, reikėtų priminti, kad krizė kilo ne viešajame, o privačiame sektoriuje dėl sutrikusios pusiausvyros: pasauliniu lygmeniu stipriai išaugo prekių ir paslaugų pasiūla, tuo tarpu vartotojų perkamosios galios augimas sulėtėjo (15). Daugumos valstybių narių biudžeto būklė BVP požiūriu pablogėjo tik dėl to, kad prireikė skubos priemonių sumažėjus nacionalinėms pajamoms (vardiklis) ir išaugus valstybės išlaidoms (skaitiklis), kadangi reikėjo gelbėti finansų ir gamybos sistemą ir panaudoti automatinius stabilizatorius krizės padariniams pažaboti (16). Labai teisingai pastebėjo Jean-Paul FITOUSSI teigdamas, kad Europos biudžeto problemas lėmė ne tiek vyriausybėms suteikta veiksmų laisvė, kiek neišvengiamos visuomenės nuskurdimo pasekmės valstybės finansams (17).

4. Bendrosios pastabos

4.1 Netiksli „ekonomikos valdymo“ apibrėžtis ir neaiškūs pagrindiniai tikslai, kuriais šis valdymas turi būti grindžiamas, bei nepakankamas Stabilumo ir augimo pakto ir Lisabonos strategijos ribų suvokimas rodo, kad būtina valstybių narių ir ES institucijų bendru sutarimu nustatyta strategija. Tai neturėtų būti vien tik taisyklių ir formalių procedūrų strategija, ja – o tai ypač svarbu netvariu pokriziniu laikotarpiu – turėtų būti nustatyti konkretūs politikos veiksmai, kurie leistų pagerinti Europos piliečių gyvenimo kokybę, kelti užimtumo lygį (įskaitant nepalankioje padėtyje esančius asmenis, pvz., neįgaliuosius ir etnines mažumas) ir stiprinti Europos gamybos sistemos konkurencingumą (įskaitant MVĮ ir socialinės ekonomikos subjektus).

4.2 Todėl negalima apsiriboti tik geros apskaitos taisyklėmis – net jei jos neginčijamai būtinos – pagal kurias būtų tikrinamas pajamų ir išlaidų balansas. Siekiant sustiprinti Europos piliečių pasitikėjimą ES ir patenkinti su ja siejamus lūkesčius, reikalingos vidutinės ir ilgalaikės trukmės priemonės, kurios leistų derinti biudžetinę drausmę su ne mažiau svarbiu gebėjimu kurti ir įgyvendinti ekonominio ir socialinio vystymosi projektus. Taigi, reikia stiprinti sąmoningumą Europoje, padėti suvokti, kad Europos Sąjunga – tai vienas politinis subjektas, norintis ir gebantis koordinuoti valstybių narių politiką, kad būtų pasiekti bendri tikslai, ir galintis aktyviai dalyvauti pasaulinėje arenoje.

4.3 Siekiant, kad Europoje įsigalėtų didesnis sąmoningumas, būtina piliečiams ir socialiniams partneriams atstovaujančioms institucijoms (Europos Parlamentui ir Komitetams) skirti svaresnį vaidmenį ir atsižvelgti į jų didesnes galimybes suprasti vykstančias permainas. Šių institucijų dalyvavimas gali padėti užtikrinti Komisijos numatyto koordinavimo plano didesnį demokratinį legitimumą ir pasiekti šio plano įgyvendinimui būtiną visuomenės pritarimą.

4.4 Tačiau šiuo metu Europos Parlamento vaidmuo Europos semestre gana kuklus: jis dalyvauja pirmajame diskusijų etape ir pradinių koordinavimo gairių nustatyme, nors galėtų jame dalyvauti aktyviau ir veiksmingiau, jei savo veiklą koordinuotų su valstybių narių parlamentais, kurie turi aptarti ir patvirtinti nacionalinį biudžetą. Europos Parlamentas galėtų atlikti lemiamą vaidmenį nustatant Sąjungos ekonomikos valdymo principus ir užtikrinant demokratinį valstybėms narėms taikomų prevencinių ir korekcinių priemonių ir sankcijų legitimumą.

4.5 Atlikdamas patariamosios institucijos vaidmenį, EESRK galėtų prisidėti prie geresnio Europos ekonomikos valdymo surengdamas specialiai tam skirtą metinę sesiją, kurioje būtų aptartos rekomendacijos ir galimybės susitarti dėl reformos įgyvendinimo nacionaliniu lygmeniu atsižvelgiant į priimtų priemonių socialinį poveikį. EESRK pridėtinę vertę sukuria tai, kad jo nariai yra organizacijų, kurios nacionaliniu lygmeniu dalyvauja siekiant visuomenės pritarimo ekonomikos politikai, atstovai. Tai gali tapti svariu EESRK indėliu užtikrinant, kad ne tik politikai, bet ir, svarbiausia, valstybių narių piliečiai prisiimtų įsipareigojimus ir atsakomybę.

4.5.1 Šią diskusiją būtų galima rengti rudenį, po to, kai valstybės narės oficialiai priims rekomendacijas, o diskusijos išvadas būtų galima aptarti su nacionalinėmis ekonomikos ir socialinių reikalų tarybomis (ESRT), šalių parlamentais ir Europos Parlamentu, taip pat būtų galima įvertinti priimtas strategijas ir galimybes apie jas informuoti ir pasidalinti patirtimi nacionaliniu lygmeniu.

4.6 Svarbesnis Europos Parlamento ir Komitetų vaidmuo padėtų išvengti požiūrio, kad augimo bei socialinio ir ekonominio vystymosi tikslas yra mažiau svarbus nei pinigų sistemos ir finansinio stabilumo siekis, ir tokiu būdu užtikrinti Stabilumo ir augimo pakto ir strategijos „Europa 2020“ tarpusavio nuoseklumą. Nors krizės sąlygomis ekonominis stabilumas yra pagrindinis augimo ir Europos piliečių gyvenimo kokybės užtikrinimo veiksnys, didesnio stabilumo neturi būti siekiama piliečių pajamų ir teisių sąskaita. Vienu metu nuosekliai įgyvendinama ekonomikos valdymo reforma ir strategija „Europa 2020“ padėtų įtikinti visuomenę pritarti biudžeto taisyklių griežtinimui.

4.6.1 Šiuo metu, nors ir negalima teigti, kad Komisija nenori suteikti vienodo statuso abiem strategijoms, kyla didelių abejonių, ar iš tikrųjų bandoma sujungti šias vis dar atskiras programas. Ryškėja tendencija sumenkinti socialinio matmens svarbą skiriant daugiau dėmesio produktyvumui ir darbo sąlygų lankstumui, kadangi šie veiksniai potencialiai gali padidinti Europos įmonių konkurencingumą.

4.6.2 Esminė prielaida tokia: makroekonominė priežiūra ir Komisijos reikalaujamų įgyvendinti struktūrinių reformų teminė priežiūra sukurs palankias sąlygas, užtikrinančias tvarų ekonomikos augimą, kuris bus naudingas ir strategijai „Europa 2020“, ir Stabilumo ir augimo paktui. Tačiau daugiau kaip per dešimt metų sukaupta bendros valiutos naudojimo patirtis ir negalėjimas euro zonos šalims devalvuoti valiutos visiškai neįrodo, kad ES ir EPS konkurenciniai skirtumai greitu laiku išnyks.

4.7 Strategijoje „Europa 2020“ pasirinktos teisingos kryptys stiprinti kokybe pagrįstą konkurencingumą, joje numatytos žinių, inovacijų ir aplinkos tvarumo iniciatyvos. Tačiau yra tam tikras prieštaravimas tarp „Europa 2020“ tikslų ir Stabilumo ir augimo pakto stiprinimo, ypač vertinant lėtai iš krizės besivaduojančios Europos ekonominį ir socialinį kontekstą.

4.7.1 Būtinos pakankamos investicijos norint įveikti strategijos „Europa 2020“ plataus užmojo tikslus: siekti pažangaus (pagrįsto žiniomis ir inovacijomis), tvaraus (veiksmingesnio, ekologiško ir konkurencingo) ir integracinio (siekti socialinės ir teritorinės sanglaudos skatinant užimtumą ir ypatingą dėmesį skiriant nepalankioje padėtyje esantiems darbuotojams) augimo. Tačiau šie investiciniai veiksmai, kuriems įgyvendinti būtina padidinti tiesiogines valstybės išlaidas arba skatinti investuoti privataus sektoriaus subjektus jiems taikant paskatas, įskaitant ir mokestines, gali būti nesuderinami su biudžetiniais apribojimais, kuriuos Komisija ketina griežtinti siekdama vykdyti Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus ir pagerinti ekonomikos valdymą.

4.7.2 Grįžtant prie BVP klausimo, be abejonės, geros būklės valstybės sąskaitos ir stiprus euras yra būtinas ilgalaikės vystymosi politikos pagrindas. Tačiau vien tik apskaitos taisyklėmis negalima užtikrinti teigiamų ir ilgalaikių pokyčių valstybių narių finansų srityje. Iš tiesų, pagal Joseph E. STIGLITZ, Amartya SEN ir Jean-Paul FITOUSSI (18) nurodytą „biudžeto neutralumo“ principą, bendriem biudžeto suvestiniams rodikliams nacionaliniu lygmeniu neturi įtakos turėti šalių instituciniai, ekonominiai, socialiniai ir politiniai skirtumai; palyginimo sumetimais turi būti gretinami kiek galima panašesni atvejai. Kitais žodžiais tariant, norint įvertinti valstybės sąskaitų tvarumą ilgalaikėje perspektyvoje, nepakanka kasmet stebėti biudžeto deficito ir įsiskolinimo lygį, būtina įvertinti ateities perspektyvas, įskaitant ir privačiose, visų pirma finansų, nekilnojamojo turto ir socialinių paslaugų rinkose, kurios krizės ir nepaprastos padėties atveju gali turėti didžiulį poveikį valstybių narių finansams, pavyzdžiui, joms gali prireikti gelbėti finansų institucijas arba didžiąsias bendroves.

4.7.3 Be to, siekiant sutelkti dėmesį į konkurencinės pusiausvyros sutrikimus, būtina nuolat stebėti, kaip kinta darbo vieneto kaina. Šiuo požiūriu būtinas didesnis dėmesys socialinių partnerių deryboms, visų pirma euro zonoje, kuriai priklausančios valstybės narės negali devalvuoti valiutos. Nors profesinių sąjungų ir darbdavių asociacijų santykiai turėtų būti įtraukti į Komisijos strategiją, šis svarbus aspektas net neminimas Komisijos komunikate.

4.7.3.1 Vienas galimų sprendimų – tai intensyviau panaudoti makroekonominį dialogą, kuris leidžia vyriausybėms ir socialiniams partneriams bendrai įvertinti realią ES ekonominę padėtį ir įgyvendintinas priemones ir neatitrūkti nuo nacionalinių socialinio dialogo procesų. Pagerinus šio dialogo kokybę, jis taptų priemone, leidžiančia socialiniams partneriams veiksmingai dalyvauti bendrose diskusijose su EBC, Komisija ir Taryba ir užtikrinti Bendrijos ir valstybių narių veiksmų nuoseklumą (19).

4.8 Efektyviam Europos ekonominės politikos koordinavimo stiprinimui užtikrinti būtinas visų 27 valstybių narių vieningas pritarimas bendrai makroekonominei programai ir preliminariai makroekonominei programai, kadangi jų pagrindu kiekviena valstybė narė rengs savo ekonomikos ir finansų politiką ir apie ją informuos Europos semestro laikotarpiu. Šiomis ypatingomis aplinkybėmis labai svarbūs Eurostato tyrimai, Europos Komisijos preliminarūs pasiūlymai, ECB pritarimas, Tarybos ir Europos Parlamento pastabos.

4.9 Ekonominiai, socialiniai ir aplinkos tikslai labai glaudžiai susiję, todėl taip pat būtina nustatyti išsamesnius rodiklius ir neapsiriboti tik BVP. Vertėtų priminti, kad Komisijos komunikate „BVP ir kiti rodikliai pažangai kintančiame pasaulyje vertinti“ (20) kalbama apie būtinybę nustatyti naujus rodiklius, kurie „susietų socialinius ir aplinkosauginius teigiamus (pvz., geresnę socialinę sanglaudą, pagrindinių prekių bei paslaugų prieinamumą ir įperkamumą, švietimą, visuomenės sveikatą, oro kokybę) ir neigiamus (pvz., didėjantį skurdą ir nusikaltimų skaičių, senkančius gamtos išteklius) aspektus“, taigi atspindėtų „piliečių interesus.“

4.10 Siekiant sustiprinti valdymą taip, kad jis būtų veiksmingas ir būtų pasiekti su juo siejami tikslai, turi būti įgyvendinti penki Komisijos komunikate „BVP ir kiti rodikliai“ numatyti veiksmai: i) naudoti aplinkos apsaugos ir socialinius rodiklius; ii) priimti sprendimus remiantis beveik tikralaike informacija; iii) naudotis tikslesniais duomenimis apie veiksnių pasiskirstymą ir nelygybę; iv) parengti Europos darnaus vystymosi rezultatų suvestinę; v) įtraukti aplinkos apsaugos ir socialinius klausimus į nacionalines sąskaitas.

4.11 Akivaizdu, kad pradėtas Europos ekonominės politikos valdymo stiprinimo procesas, kaip ir kiti ES procesai, bus sudėtingas. Tai, be kita ko, vienas iš ES ypatumų. Negalima nesutikti ir su italų žurnalistu (21), teigusiu, kad Europa kenčia, nes neturi aiškaus savo identiteto apibrėžimo (palyginti su JAV), todėl nuo pat savo sukūrimo eina nežinodama, kur veda pasirinktas kelias. Tačiau šiandien Europai ypač svarbu žinoti, kur ir dėl ko ji eina, ir šiam pasirinkimui turi pritarti Europos piliečiai, šalių parlamentai ir nacionalinės ir Europos institucijos. Tik tokiu būdu galima pasiekti tikslą, kurį Europos Sąjunga užsibrėžė nuo savo susikūrimo pradžios.

2011 m. vasario 17 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Staffan NILSSON

(1) COM(2010) 367 galutinis.

(2) COM(2010) 250 galutinis.

(3) Išsamesnė informacija: COM(2010) 522–527, http://ec.europa.eu/economy_finance/articles/eu_economic_situation/2010-09-eu_economic_governance_proposals_en.htm

(4) EESRK nuomonės šia tema: „Valstybių skolų krizės poveikis ES valdymui“ (EESRK 1367/2010), „Ekonomikos atgaivinimas. Dabartinė padėtis ir praktinės iniciatyvos“ (EESRK 1169/2010), „Finansų krizė ir jos poveikio realiajai ekonomikai“ (OL C 255, 2010 9 22, p. 10), „Europos pramonės strategiją skatinanti ekonominė politika“ (OL C 10, 2008 1 15, p. 106), „Bendrosios ekonominės politikos gairės ir ekonomikos valdymas. Sąlygos didesnei sanglaudai formuojant Europos ekonominę politiką“ (OL C 324, 2006 12 30, p. 49), „Ekonominio valdymo stiprinimas: stabilumo ir augimo pakto reforma“ (OL C 88, 2006 4 11, p. 68).

(5) 2010 m. liepos 5 d. Europos Parlamente surengtame klausyme už ekonomiką ir pinigų reikalus atsakingas Komisijos narys Olli REHN teigė: „Krizė parodė, kad dabartinėje ekonominėje ir pinigų sąjungoje yra daug svarbių sisteminių trūkumų. Paprastais žodžiais tariant, mums reikia stiprinti ir tobulinti ES ekonominės politikos koordinavimą. Taip pat turime griežčiau taikyti ekonominės ir pinigų sąjungos taisykles. Taisyklės sukurtos tam, kad jų būtų laikomasi, antraip jos nereikalingos.“ (O. REHN, „Stiprinti pasitikėjimą Europos ekonomika“, kalba Europos Parlamento ECON komitete, Strasbūras, 2010 m. liepos 5 d.).

(6) Europos Parlamentas, pranešimo projektas dėl finansų, ekonomikos ir socialinės krizės. Rekomendacijos dėl priemonių ir iniciatyvų, kurių reikia imtis (laikotarpio vidurio ataskaita). Specialusis finansų, ekonomikos ir socialinės krizės komitetas. Pranešėja Pervenche BERÈS, 2010 m. gegužės 6 d.

(7) Duomenys paimti iš Eurostato duomenų bazės 2010 m. Jie pateikti 1 ir 2 lentelėje šio dokumento priede.

(8) Europos Vadovų Tarybos pirmininkas Herman VAN ROMPUY 2010 m. rugsėjo 20 d. pripažino institucijas ištikusią „negalią“: „… Turime susitaikyti su iškilusia dilema turėti pinigų sąjungą, bet neturėti išvystytos ekonominės sąjungos. Nuo euro įvedimo, Europos institucijos yra atsakingos už pinigų politiką, tačiau valstybės narės ir toliau išlieka atsakingos už savo biudžeto politiką ir koordinuoja savo ekonominę politiką. Tai prielaida įtampai, todėl kai kada tenka laviruoti, kaip jau kalbėjau anksčiau, priimant sprendimus! … Kai kurie mano, kad galima apgailestauti dėl vieno integracijos trūkumo „pirminės euro nuodėmės“. Aš linkęs kalbėti apie struktūrinius trūkumus. Tačiau tuo metu, kai vyko derybos dėl Mastrichto sutarties, visų pirma tarp Vokietijos ir Prancūzijos, reikėjo pasirinkti. Be „pirminės nuodėmės“ euras net nebūtų gimęs!“ Herman VAN ROMPUY H., „Didieji Europos iššūkiai. Turime ne renacionalizuoti Europos politiką, o europeizuoti nacionalinę politiką“ Kalba, pasakyta Paryžiuje Politikos mokslų instituto didžiojoje salėje, asociacijos „Mūsų Europa“ kvietimu (http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/fr/ec/116622.pdf).

(9) N. VEROLA „L'Europa e la crisi: squilibri finanziari ed equilibri costituzionali“ („Europa ir krizė. Finansinis disbalansas ir konstitucinis balansas“, straipsnis ASTRID, 2010 m.), internetinis adresas: http://www.astrid-online.it/Riforma-de/Studi-e-ri/VEROLA---L-Europa-e-la-crisi---squilibri-finanziari-ed-equilibri-costituzionali.pdf (tik italų kalba).

(10) Džordžtauno universiteto tarptautinių santykių profesorius ir Europos užsienio ryšių tarybos vyresnysis mokslinis bendradarbis.

(11) C. KUPCHAN „As nationalism rises, will the European Union fall?“ (Washington Post, 2010 m. rugpjūčio 29 d. Žr. taip pat Paul DE GRAUWE pastabas dėl apmokestinimo ir atstovavimo „Why a tougher Stability and Growth Pact is a bad idea“, VoxEU.org, interneto adresas: http://www.voxeu.com/index.php?q=node/5615.

(12) Eurobarometro 73 duomenys. Rezultatai pateikti priede, 1 ir 2 diagramose.

(13) Aplinkos tvarumo klausimu žr. DALY H., Beyond Growth: The Economics of Sustainable Development („Ne tik augimas“, Comunità, 2001 m.), 1996 m. Gerovės ir lygybės tema žr. I. BEGG, M. FERRERA., D. HODSON., P. MADSEN., M. MATSAGANIS., S. SACCHI., W. SCHELKE., The Cost of Non Social Policy: Literature Review („Socialinės politikos nebuvimo kaina“: ataskaita Europos Komisijai, Briuselis, 2003 m.). Žmogiškojo vystymosi klausimu žr. A. Sen, Inequality Reexamined (Nelygybė. Kritiškas vertinimas, Il Mulino, 2010 m.) 1992 m.; A. SEN A., Development as Freedom („Vystymasis ir laisvė. Kodėl nėra augimo be demokratijos“, Mondadori, 2000 m.), 1999 m.

(14) „Europos ekonomikos atkūrimo planas“, COM(2008) 800 galutinis, p. 5.

(15) TDO–TVF, „The Challenges of Growth, Employment and Social Cohesion“ („Augimo, užimtumo ir socialinės sanglaudos iššūkiai“ diskusijų dokumentas aukšto lygio TDO-TVF konferencijai, Oslas, 2010 m. rugsėjo 13 d., p. 67–73).

(16) Bendra valstybės skola euro zonoje nuo 72 proc. 1999 m. sumažėjo iki 67 proc. 2007 m. (žr. priedą, 3 diagrama) ir tuo pačiu laikotarpiu išaugo namų ūkių įsiskolinimai ir bankų įsipareigojimai (žr. priedą, 4 diagrama). Valstybės sektoriaus skola pradėjo augti nuo 2008 m. (žr. priedą, 5 diagrama), kai vyriausybėms teko gelbėti bankų sistemą ir paremti ekonominę veiklą recesijos sąlygomis (sumažėjo BVP ir mokestinės pajamos).

(17) J. P FITOUSSI „Krizė ir demokratija. Europos paradoksas“, Le monde, 2010 m. spalio 16 d. Žr. taip pat P. DE GRAUWE, „What kind of governance for the eurozone?“ („Kokio valdymo reikia euro zonai?“), CEPS Policy Brief, Nr. 214, 2010 m. rugsėjo mėn.

(18) J. E. STIGLITZ, A. Sen., J. P FITOUSSI., Report by the Commission on the Measurement of Economic Performance and Social Progress (Komisijos pranešimas dėl ekonomikos ir socialinės pažangos vertinimo, Ataskaita Prancūzijos Respublikos prezidentui, Paryžius, 2009 m., p. 22–23).

(19) A. WATT, Economic Governance in Europe: A Change of Course only after Ramming the Ice, Social Europe Journal, 2010 m. liepos 30 d., internetinis adresas: http://www.social-europe.eu/2010/07/economic-governance-in-europe-a-change-of-course-only-after-ramming-the-ice/.

(20) COM(2009) 433 galutinis, p. 3–4.

(21) C. BASTASIN. „Questo secolo può essere ancora europeo“, („Šis amžius dar gali priklausyti Europai“, Il Sole 24 ore, 2010 m. rugsėjo 2 d.).