P8_TA(2017)0281

Eismo įvykių senaties terminai

2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento rezoliucija su rekomendacijomis Komisijai dėl eismo įvykių senaties terminų (2015/2087(INL))

(2018/C 334/04)

Europos Parlamentas,

— atsižvelgdamas į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 225 straipsnį,

— atsižvelgdamas į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 67 straipsnio 4 dalį ir 81 straipsnio 2 dalį,

— atsižvelgdamas į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnį,

— atsižvelgdamas į Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnį ir su juo susijusią teismų praktiką,

— atsižvelgdamas į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktiką, susijusią su nacionalinės procedūrinės autonomijos ir veiksmingos teisminės apsaugos principais (1),

— atsižvelgdamas į 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma II) (2) (toliau – Reglamentas „Roma II“),

— atsižvelgdamas į 1971 m. gegužės 4 d. Hagos konvenciją dėl eismo įvykiams taikytinos teisės (toliau – 1971 m. Hagos konvencija dėl eismo įvykių),

— atsižvelgdamas į 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/103/EB dėl motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo ir privalomojo tokios atsakomybės draudimo patikrinimo (3) (toliau – Motorinių transporto priemonių draudimo direktyva),

— atsižvelgdamas į Europos konvenciją dėl terminų skaičiavimo (4),

— atsižvelgdamas į Europos Parlamento tyrimų tarnybos (EPRS) Europos pridėtinės vertės skyriaus atliktą Europos pridėtinės vertės vertinimo tyrimą „Kelių eismo įvykių senaties terminai“, pridėtą prie Europos Parlamento savo iniciatyva teikiamo teisėkūros pranešimo (5),

— atsižvelgdamas į Vidaus politikos generalinio direktorato tyrimą „Tarpvalstybiniai kelių eismo įvykiai ES: potencialus autonominių automobilių poveikis“ (6),

— atsižvelgdamas į Komisijos tyrimą „Kompensacijos nukentėjusiesiems per tarptautinius kelių eismo įvykius ES: nacionalinės praktikos palyginimas, problemų analizė ir galimybių įvertinimas, siekiant pagerinti nukentėjusiųjų per tarptautinius kelių eismo įvykius padėtį“ (7),

— atsižvelgdamas į 2010 m. balandžio 20 d. Komisijos komunikatą „Sukurti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę Europos piliečiams. Stokholmo programos įgyvendinimo veiksmų planas“ (8),

— atsižvelgdamas į savo 2007 m. vasario 1 d. rezoliuciją su rekomendacijomis Komisijai dėl senaties terminų tarptautiniuose ginčuose dėl sužalojimų ir nelaimingų atsitikimų, kuriuose žuvo žmonės (9),

— atsižvelgdamas į savo 2003 m. spalio 22 d. rezoliuciją dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyvos 72/166/EEB, 84/5/EEB, 88/357/EEB, 90/232/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/26/EB dėl motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo (10),

— atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 46 ir 52 straipsnius,

— atsižvelgdamas į Teisės reikalų komiteto pranešimą (A8-0206/2017),

A. kadangi Sąjungoje valstybių narių senaties taisyklės, susijusios su reikalavimais atlyginti žalą, labai skiriasi, ir nerastume atvejo, kad dvi valstybės narės taikytų visiškai tokias pat pagrindines senaties taisykles; taip pat kadangi atitinkama senatis nustatoma remiantis įvairiais veiksniais, įskaitant tai, ar esama su ja susijusių baudžiamųjų procesų ir ar ieškinys laikytinas deliktinio, ar sutartinio pobūdžio;

B. taigi kadangi nacionalinės senaties sistemos labai sudėtingos ir dažnai gali būti nelengva suprasti, kuri bendra senatis taikytina, kada ir kaip pradeda galioti senaties terminas ir kaip jis sustabdomas, nutraukiamas ar pratęsiamas;

C. kadangi, nežinant užsienio valstybės senaties taisyklių, gali būti netekta teisės pareikšti šiaip jau pagrįstą ieškinį arba atsirasti kliūčių nukentėjusiajam kreiptis į teismą, pvz., gali būti patiriamos papildomos išlaidos ir vėluojama;

D. kadangi šiuo metu turima tik nedaug statistinių duomenų apie ieškinių, susijusių su reikalavimais atlyginti žalą tarpvalstybinio eismo įvykio atveju, atmetimą dėl to, kad baigėsi senaties terminas;

E. kadangi vienintelis Sąjungos lygmeniu jau suderintas pagrindas pateikti ieškinį tarpvalstybinių eismo įvykių srityje įtvirtintas Motorinių transporto priemonių draudimo direktyvos 18 straipsnyje, pagal kurį nukentėjusieji gali kreiptis dėl kompensacijos savo gyvenamosios vietos valstybėje pareikalaudami, kad žalą civilinės atsakomybės, susijusios su motorinių transporto priemonių naudojimu, pagrindu tiesiogiai atlygintų atitinkama draudimo įmonė arba atitinkama žalos atlyginimo institucija (11);

F. kadangi senaties terminai yra svarbi ir neatsiejama valstybių narių civilinės atsakomybės režimų, taikomų eismo įvykių atvejais, dalis ta prasme, kad trumpas senaties terminas gali atsverti griežtą atsakomybės taisyklę arba dosnų žalos atlyginimą;

G. kadangi ieškinių pateikimo senaties terminai itin svarbūs siekiant užtikrinti teisinį tikrumą ir ginčų baigtinumą; tačiau kadangi kaltinamojo teisės į teisinį tikrumą ir ginčų baigtinumą turėtų būti proporcingos ieškovo pagrindinių teisių kreiptis į teismą ir užsitikrinti veiksmingą teisinę gynybą požiūriu, o bereikalingai trumpi senaties terminai gali būti kliūtis veiksmingai kreiptis į teismą visoje Sąjungoje;

H. kadangi, turint galvoje esamus senaties taisyklių skirtumus ir problemų, tiesiogiai susijusių su skirtingomis nacionalinėmis nuostatomis, kuriomis reglamentuojami tarpvalstybiniai asmens sužalojimo ir turto sugadinimo atvejai, pobūdį, tam tikro lygmens suderinimas yra vienintelis būdas užtikrinti deramo laipsnio tikrumą, nuspėjamumą ir paprastumą taikant valstybių narių senaties taisykles tarpvalstybinių eismo įvykių atvejais;

I. kadangi įgyvendinant tokią teisėkūros iniciatyvą turėtų būti užtikrinta teisingumo bylos šalių atžvilgiu pusiausvyra sprendžiant klausimus dėl senaties taisyklių ir palengvintas laiko apskaičiavimas ir trukmės sustabdymas; kadangi dėl to čia numatomas tikslingas požiūris, pagal kurį būtų atsižvelgiama į Sąjungoje augantį tarpvalstybinį eismą, nepakeičiant visos valstybių narių teisinės sistemos;

1. pripažįsta, kad per keletą pastarųjų dešimtmečių nukentėjusiųjų per eismo įvykius padėtis gerokai pasitaisė – taip pat ir jurisdikcijos lygmeniu tarptautinės privatinės teisės srityje: viešintys nukentėjusieji gali pasinaudoti proceso galimybėmis savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje bet kokio tiesioginio ieškinio prieš automobilio draudiką ar žalos atlyginimo institucijas atveju;

2. tačiau pažymi, jog tai, kad Sąjungoje nuolat galioja du pagrečiui veikiantys režimai, kuriais, priklausomai nuo ieškinio pateikimo šalies, reglamentuojama eismo įvykių atvejais taikytina teisė, t. y. arba 1971 m. Hagos konvencija dėl eismo įvykių, arba Reglamentas „Roma II“, o tai – kartu su galimybėmis rinktis galimą teismą pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1215/2012 ( 12 ) – lemia teisinį netikrumą ir sudėtingumą bei potencialias galimybes ieškoti palankesnio teisinio reglamentavimo;

3. pakartoja, kad, vykstant tarpvalstybiniam bylinėjimuisi, tyrimų ir derybų trukmė dažnai ilgesnė nei nagrinėjant vidaus ieškinius; atsižvelgdamas į tai pabrėžia, kad šios problemos gali būti dar sudėtingesnės tais atvejais, kai naudojamos naujos technologijos, pvz., autonominiai automobiliai;

4. šiame kontekste primena, kad senaties taisyklių klausimas turėtų būti suvokiamas kaip sudėtinė priemonių, susijusių su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, apibrėžtų Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 67 straipsnio 4 dalyje ir 81 straipsnyje, dalis;

5. pažymi, jog galimybė remtis bendromis minimaliomis senaties terminų taisyklėmis nagrinėjant tarpvalstybinius ginčus itin svarbi norint užtikrinti, kad būtų prieinamos veiksmingos teisinės priemonės nukentėjusiesiems per tarpvalstybinius kelių eismo įvykius apsaugoti ir teisiniam tikrumui garantuoti;

6. pabrėžia, kad pagal nacionalines teisės sistemas numatyti neproporcingai trumpi senaties terminai yra kliūtis norint kreiptis į teismą valstybėse narėse, o tai gali pažeisti Chartijos 47 straipsnyje ir EŽTK 6 straipsnyje įtvirtintą teisę į teisingą bylos nagrinėjimą;

7. pabrėžia, kad dėl didelio valstybių narių taisyklių, taikomų tarpvalstybinių kelių eismo įvykių senaties terminams, skirtumo nukentėjusieji susiduria su papildomomis kliūtimis kreipdamosi su reikalavimu atlyginti ne savo valstybėje narėje patirtą žalą už asmens sužalojimą ir sugadintą turtą;

8. ragina Komisiją užtikrinti, kad bendra informacija apie valstybių narių senaties taisykles, taikomas reikalaujant atlyginti žalą tarpvalstybinių eismo įvykių atvejais, būtų prieinama ir nuolat atnaujinama e. teisingumo portale;

9. taip pat ragina Komisiją atlikti tyrimą dėl apsaugos, kuri senaties trukmės skaičiavimo tikslais valstybėse narėse suteikiama nepilnamečiams ir neįgaliesiems, taip pat dėl būtinybės nustatyti minimalias taisykles Sąjungos lygmeniu, siekiant užtikrinti, kad šie asmenys neprarastų savo teisių reikalauti žalos atlyginimo tarpvalstybinio kelių eismo įvykio atveju ir kad jiems būtų veiksmingai užtikrinama galimybė kreiptis į teismą Sąjungoje;

10. prašo Komisijos pateikti pasiūlymą dėl teisės akto dėl senaties terminų, taikytinų atvejais, kai įvykus tarpvalstybiniam kelių eismo įvykiui sužalojami asmenys ar sugadinamas turtas, remiantis SESV 81 straipsnio 2 dalimi ir atsižvelgiant į šio dokumento priede išdėstytas rekomendacijas;

11. mano, kad prašomas pateikti pasiūlymas nedaro finansinio poveikio;

12. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją ir pridedamas rekomendacijas Komisijai ir Tarybai bei valstybių narių parlamentams ir vyriausybėms.

(1) Žr., inter alia, 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimą Peter Pflücke / Bundesanstalt für Arbeit, C-125/01, ECLI:EU:C:2003:477, 1991 m. liepos 25 d. Sprendimą Theresa Emmott / Minister for Social Welfare and Attorney General, C-208/90, ECLI:EU:C:1991:333, ir 2006 m. liepos 13 d. Sprendimą Vincenzo Manfredi and Others / Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA and Others, sujungtos bylos C-295/04–C-298/04, ECLI:EU:C:2006:461.

(2) OL L 199, 2007 7 31, p. 40.

(3) OL L 263, 2009 10 7, p. 11.

(4) CETS 076.

(5) PE 581.386, 2016 m. liepos mėn.

(6) PE 571.362, 2016 m. birželio mėn.

(7) Prieinamas internete adresu http://ec.europa.eu/civiljustice/news/docs/study_compensation_road_victims_en.pdf (2008 m. lapkričio 30 d.).

(8) OL C 121, 2011 4 19, p. 41.

(9) OL C 250 E, 2007 10 25, p. 99.

(10) Priimti tekstai, P5_TA(2003)0446.

(11) Taip pat žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimą FBTO Schadeverzekeringen NV / Jack Odenbreit, C-463/06, ECLI:EU:C:2007:792.

(12) 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012 12 20, p. 1).