KOMISIJOS TARNYBŲ DARBINIS DOKUMENTAS POVEIKIO VERTINIMO SANTRAUKA pridedamas prie Komisijos ataskaitos Europos Parlamentui ir Tarybai dėl savanoriškos sudėtingų televizoriaus priedėlių ekologinio projektavimo sistemos /* SWD/2012/0392 final */





KOMISIJOS TARNYBŲ DARBINIS DOKUMENTAS POVEIKIO VERTINIMO SANTRAUKA pridedamas prie Komisijos ataskaitos Europos Parlamentui ir Tarybai dėl savanoriškos sudėtingų televizoriaus priedėlių ekologinio projektavimo sistemos 1. Bendrosios Aplinkybės Ekologinio projektavimo direktyva 2009/125/EB nustatyta su energija susijusių gaminių ekologinio projektavimo reikalavimų nustatymo sistema. Pagal direktyvos 15 straipsnį, jei su energija susijusio gaminio pardavimo apimtis didelė, jis turi svarbų poveikį aplinkai ir pastebimą poveikio aplinkai gerinimo potencialą, tokiam gaminiui arba jų grupei taikomos ekologinio projektavimo įgyvendinimo priemonės arba savireguliavimas. Sudėtingi televizoriaus priedėliai (toliau – STP), t. y. mokamos televizijos imtuvai, visiškai atitinka šiuos kriterijus. Nors įrengtų STP skaičius 2010 m. nusistovėjo apie 82 mln. ir numatoma, kad 2015–2020 m. jis sumažės iki 41 mln., bendras jų suvartojamos energijos kiekis vis tiek bus didelis, nes rinkoje vis labiau paplis papildomų funkcijų turintys įrenginiai, o jiems reikės daugiau energijos. 2. Ekologinio projektavimo reikalavimų nustatymo arba savireguliavimo patvirtinimo metodas Ekologinio projektavimo įgyvendinimo priemonės parengimo arba savireguliavimo metodą ir šį poveikio vertinimą sudaro keturi etapai: 1 etapas – vertinimas pagal Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 2 dalies a–c punktuose nustatytus ekologinio projektavimo įgyvendinimo priemonės ir (arba) savireguliavimo kriterijus, atsižvelgiant į Ekologinio projektavimo direktyvos I priede nustatytus ekologinio projektavimo parametrus; 2 etapas – vertinimas atsižvelgiant į atitinkamas Europos Sąjungos iniciatyvas, rinkos jėgas ir į rinkai tiekiamų lygiavertes funkcijas turinčių įrenginių aplinkosauginio veiksmingumo skirtumus, kaip nustatyta Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 2 dalyje; 3 etapas – politikos tikslų, įskaitant pageidaujamą reikalavimų mastą, politikos galimybes tiems tikslams pasiekti, svarbiausius ekologinio projektavimo įgyvendinimo priemonės elementus, kaip reikalaujama Ekologinio projektavimo direktyvos VII priede, ir svarbiausius savireguliavimo elementus, kaip reikalaujama Ekologinio projektavimo direktyvos VIII priede, nustatymas; 4 etapas – aplinkosauginis, ekonominis ir socialinis poveikio aplinkai ir vartotojams vertinimas pagal Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 5 dalyje nustatytus įgyvendinimo priemonių kriterijus. 3. Rezultatų santrauka 3.1. 1 etapas. Įgyvendinimo priemonės arba savireguliavimo teisinis pagrindas. Atitiktis Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsniui ir VIII priedui Kad galėtų atlikti vertinimą pagal Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 2 dalyje nustatytus ekologinio projektavimo įgyvendinimo priemonės arba savireguliavimo kriterijus, Komisija pagal Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 4 dalies a punkto ir II priedo nuostatas atliko techninį, aplinkosauginį ir ekonominį STP tyrimą (toliau – parengiamąjį tyrimą)[1]. Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 2 dalyje nustatytų kriterijų atžvilgiu parengiamojo tyrimo išvada – didžiausias poveikis aplinkai yra elektros energijos suvartojimas gaminio naudojimo etapu, ir ES mastu nustatyti šie rezultatai: 15 straipsnio 2 dalies a punktas || Metinė pardavimo Europos Sąjungoje apimtis || 59 mln. 2010 m. 20 mln. 2015 m. 10 mln. 2020 m. 15 straipsnio 2 dalies b punktas || Poveikis aplinkai, visų pirma elektros energijos suvartojimas naudojimo etapu || 10 TWh 2010 m. 21 TWh 2015 m. 11 TWh 2020 m. 15 straipsnio 2 dalies c punktas || Energijos suvartojimo rodiklių gerinimo potencialas || Iki 60 % Apytiksliai 60 mln. vienetų pardavimo apimtis yra daug didesnė, nei Ekologinio projektavimo direktyvoje nurodytas 200 000 vienetų orientacinis rodiklis. Metinis ES-27 STP elektros energijos suvartojimas 2010 m. apytiksliai atitinka Islandijos elektros energijos suvartojimą. Nors 2020 m. bus naudojama mažiau STP, jų suvartojamos elektros energijos kiekis išliks toks pats, nes dėl naujų funkcijų jiems reikės daugiau energijos. Darant prielaidą, kad vidutinis tipinis energijos suvartojimas[2] būtų pagerintas 50 %, 2015 m. (kai bendras šių įrenginių elektros energijos suvartojimas bus didžiausias) metinis STP elektros energijos suvartojimas būtų sumažintas maždaug 7 TWh, o tai apytiksliai atitinka per metus Liuksemburge suvartojamos elektros energijos kiekį, ir toks kiekis laikomas svarbiu. Kitas svarbus poveikis aplinkai yra atliekos; šis aspektas sprendžiamas įgyvendinant atliekų politiką[3] (EEĮA). Išnaudojus gerinimo potencialą ekonomiškai efektyviai būtų sumažintos gyvavimo ciklo sąnaudos, o pirkimo kaina labai nepadidėtų, nes tas potencialas siejamas su techniniais sprendimais, kuriems nereikia didelių papildomų išlaidų. 3.2. 2 etapas. Įgyvendinamos iniciatyvos ir galimybė problemą išspręsti pasitelkus rinkos jėgas Pagal Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 2 dalį ir 4 dalies c punktą atsižvelgta į galiojančius Europos Sąjungos ir nacionalinės aplinkosaugos teisės aktus. Atsižvelgta ir į Europos Sąjungos, ir į valstybių narių atitinkamas iniciatyvas, taip pat išnagrinėtos didesnio aplinkosauginio veiksmingumo technologijų įsisavinimo rinkoje kliūtys. Nustatyti keli rinkos trūkumai, kuriais galima paaiškinti, kodėl rentabilios technologijos, kurias įdiegus įmanoma pagerinti energijos vartojimo efektyvumą, veikiant vien rinkos jėgoms joje nepaplinta pakankamu mastu. Didžiąją dalį STP perka ne naudotojas (kuris apmoka sąskaitą už elektros energiją), o televizijos paslaugų teikėjai, pateikiantys tuos STP naudotojui kaip paslaugos dalį (skirtingos paskatos). Todėl nėra pakankamų paskatų gamintojams siekti optimalaus STP aplinkosauginio veiksmingumo, visų pirma energijos suvartojimo. Keliomis Europos Sąjungos iniciatyvomis (Ekologinio projektavimo reglamentu (EB) Nr. 1275/2008, Skaitmeninės televizijos paslaugų Europos elgesio kodeksu), taip pat valstybių narių iniciatyvomis siekiama didinti šių gaminių aplinkosauginį veiksmingumą, bet jų poveikis ribotas. Todėl pagal Ekologinio projektavimo direktyvą ES lygmeniu turėtų būti imtasi papildomų teisėkūros arba kitokių veiksmų. 1 ir 2 etapų išvada Iš 1 ir 2 etapuose atliktos analizės matyti, kad: – metinė STP pardavimo ir prekybos Europos Sąjungoje apimtis yra didelė; – STP poveikis aplinkai yra svarbus, o svarbiausias aplinkosauginis aspektas yra elektros energijos suvartojimas; – potencialas ekonomiškai efektyviai sumažinti elektros energijos suvartojimą yra didelis; – esamų Europos Sąjungos ir valstybių narių iniciatyvų ir rinkos jėgų nepakanka, kad energijos suvartojimo rodiklių gerinimo potencialą būtų galima tinkamai išnaudoti. Daroma išvada, kad STP atitinka Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 2 dalyje nustatytus kriterijus ir kad jiems turėtų būti taikoma ekologinio projektavimo įgyvendinimo priemonė arba savireguliavimas pagal Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 1 dalį. 3.3. 3 etapas. Politikos tikslai ir reikalavimų mastas Atsižvelgiant į Ekologinio projektavimo direktyvos II priedą, STP elektros energijos suvartojimo rodiklių gerinimo reikalavimų mastas turėtų būti nustatomas atsižvelgiant bent į vartotojo išlaidas per gaminio gyvavimo ciklą. Pagal rezultatus nustatyti tikslai, kurių siekiama svarstomomis politikos galimybėmis. Apsvarstytos kelios politikos galimybės siekti rinkos pokyčių tinkamam reikalavimų mastui realizuoti, įskaitant įprastinės veiklos, savireguliavimo, energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo ir STP ekologinio projektavimo reglamento scenarijus. Tačiau poveikio tyrime daugiausia dėmesio skirta galimo ekologinio projektavimo reglamento ir Skaitmeninio sąveikumo forumui (angl. Digital Interoperability Forum, DIF) pateikto savanoriško susitarimo gerinti STP energijos vartojimo efektyvumą (toliau – savanoriško susitarimo) palyginimui. Pagal Ekologinio projektavimo direktyvą reikalaujama, kad savanoriški susitarimai ir (arba) savireguliavimas užtikrintų aukštą aplinkosaugos reikalavimų lygį ir kad būtų įrodyta, jog juos taikant politikos tikslai gali būti pasiekti greičiau arba pigiau, nei nustačius privalomus reikalavimus. Tokiu atveju jiems teikiama pirmenybė (Ekologinio projektavimo direktyvos 18 konstatuojamoji dalis). Savanoriškų susitarimų pasiūlymai (savireguliavimas) pripažįstami tinkama reguliavimo alternatyva, jei jie palankiai įvertinami pagal Ekologinio projektavimo direktyvos VIII priedo kriterijus (17 straipsnis), atsižvelgiant į informaciją, gautą Ekologinio projektavimo konsultacijų forume. 3.4. 4 etapas. Aplinkosauginio, ekonominio ir socialinio poveikio vertinimas Atliekamas galimo reguliavimo ir savanoriško susitarimo vertinimas ir palyginimas. Abi galimybės išnagrinėtos atsižvelgiant į Ekologinio projektavimo direktyvos 15 straipsnio 5 dalyje nustatytus kriterijus ir į poveikį gamintojams, įskaitant mažąsias ir vidutines įmones (MVĮ). Politikos galimybių intensyvumo laipsnis skiriasi reikalavimų griežtumu, terminais, rinkos aprėptimi ir stebėjimo procedūra. Be to, pagal direktyvos nuostatas siūlomas savanoriškas susitarimas vertinamas pagal VIII priedo kriterijus. – 2 galimybė – savanorišku susitarimu dviem etapais (2010 m. liepos mėn. ir 2013 m. birželio mėn.) nustatomi STP energijos suvartojimo tiksliniai rodikliai; rodiklių lygis iš esmės atitinka parengiamojo tyrimo rekomendaciją. Tikslinius rodiklius turės atitikti 90 % rinkai pateikiamų ir (arba) pradedamų naudoti savanorišką susitarimą pasirašiusiųjų pavienių šalių gaminių; – 3 galimybė – trimis etapais (2011 m. liepos mėn., 2012 m. liepos mėn. ir 2014 m. sausio mėn.) įsigalioja privalomi ekologinio projektavimo reikalavimai. Numatoma bendra elektros energijos ekonomija, išlaidų ekonomija ir išmetamo CO2 kiekio sumažėjimas, susiję su 2010 m. liepos mėn. – 2020 m. gruodžio mėn. rinkai pateikiamais gaminiais: || Bendras suvartojamos elektros energijos kiekis (TWh) || Bendra elektros energijos ekonomija (TWh) || Bendra išlaidų elektros energijai ekonomija[4] (mlrd. EUR) || Bendras išmetamo CO2 kiekio sumažėjimas[5] (Mt) Jokių politikos priemonių (1 (bazinis) variantas) || 159 || - || - || - 2 galimybė || 115 || 44 || 6 || 21 3 galimybė || 114 || 45 || 6,2 || 21 Iš pirmiau pateiktos lentelės matyti, kad savanoriško ir privalomo metodų poveikio skirtumas yra nežymus. Toliau pateiktoje lentelėje apibendrinamas 2 (savanoriško susitarimo) ir 3 (reguliavimo) galimybių poveikis palyginti su baziniu scenarijumi ir galimybės įvertintos taikant santykinę 1 (mažas) – 4 (didelis) skalę: || Ekonominis poveikis (išlaidos) || Poveikis aplinkai (elektros energijos / CO2 / išlaidų elektros energijai ekonomija) || Socialinis poveikis (darbo vietų MVĮ sumažėjimo rizika) || Vidutinės trukmės ir ilgalaikis gerinimo potencialas 2 galimybė (savanoriškas susitarimas) || 1 || 3 || 1 || 4 3 galimybė (reguliavimas) || 2 || 3 || 1 || 2 Daroma išvada, kad 2 galimybė susijusi su šiek tiek mažesnėmis išlaidomis valstybėms narėms (nes patikros ir (arba) stebėjimo administracinė našta perkeliama sektoriui) ir sektoriui (nes savanorišku susitarimu nereikalaujama, kad būtų perprojektuoti visi gaminiai – 10 % gaminių reikalavimai netaikomi). Svarbiausia, kad 2 galimybė turi didesnį tolesnio gerinimo potencialą. 3 ir 4 etapų išvada Iš galimybių palyginimo ir 2 galimybės vertinimo pagal direktyvos VIII priedą matyti, kad pirmenybė teiktina savanoriško susitarimo galimybei. Pasirinkus savanoriško susitarimo galimybę: – iki 2016 m. elektros suvartojimas būtų ekonomiškai efektyviai sumažintas (palyginti su baziniu scenarijumi) 6,5 TWh, o tai atitinka 884 mln. EUR išlaidų elektros energijai ekonomiją ir 2,6 Mt išmetamo CO2 kiekio sumažėjimą; – būtų užtikrinta atitiktis Direktyvos 2009/125/EB, visų pirma 18 konstatuojamosios dalies ir VIII priedo, reikalavimams; – reikalavimai įsigaliotų greičiau ir pigiau, nei reguliavimo atveju; – būtų užtikrintas suderinamumas su taikomomis politikos priemonėmis ir jų papildymas; – būtų išspręsti rinkos trūkumai ir pagerintas vidaus rinkos veikimas; – nebūtų užkrauta didelė administracinė našta gamintojams ar mažmenininkams; – nežymiai padidėtų (jei padidėtų) pirkimo išlaidos, tačiau tą padidėjimą visiškai kompensuotų išlaidų sumažėjimas gaminio naudojimo etapu; – būtų įvykdytas konkretus teisės aktų leidėjo įgaliojimas; – nebūtų didelio poveikio sektoriaus konkurencingumui ir užimtumui, visų pirma MVĮ sektoriuje, nes visos su gaminių perprojektavimu ir pakartotiniu vertinimu susijusios išlaidos yra nedidelės; – laikantis geresnio reglamentavimo darbotvarkės būtų lanksčiai pasiekti politikos tikslai; – dėl paslaugų teikėjų suinteresuotumo atsirastų galimybė labai sumažinti STP energijos suvartojimą vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. 4. Stebėjimas ir vertinimas Stebėjimo ir vertinimo procedūra: – Valdymo komitetas stebi savanoriško susitarimo taikymo pažangą ir rezultatus ir susitaria dėl praktinių klausimų, kaip antai nepriklausomos trečiosios šalies ir (arba) tikrintojo, kuris rinks pasirašiusiųjų šalių teikiamus duomenis ir perduos suvestinius rezultatus Komisijai, pasirinkimo. – Pasirašiusiosios šalys Komisijai per nepriklausomą trečiąją šalį kasmet pateikia ataskaitą. – Siekiant įvertinti ir stebėti savanoriško susitarimo taikymo rezultatus, kasmet konsultuojamasi su Ekologinio projektavimo konsultacijų forumo nariais. – Komisija, padedama Ekologinio projektavimo komiteto, apsvarstys, ar pasiekti savanoriško susitarimo tikslai. – Jei Komisija manys, kad taikant savanorišką susitarimą nepasiekta jo tikslų, ji apsvarstys galimybę vietoj jo pasiūlyti reglamentą. [1] EuP parengiamasis tyrimas „18 grupė. Sudėtingi televizoriaus priedėliai“, „Bio Intelligence Service S.A.S“, Prancūzija, 2008 m. gruodžio mėn. galutinė ataskaita. Dokumentai pateikiami Energetikos ir transporto generalinio direktorato ekologinio projektavimo svetainėje http://ec.europa.eu/energy/efficiency/studies/ecodesign_en.htm. [2] Kompiuterių energinio našumo bandymo ir palyginimo metodas, pagal kurį vertinamas tipinis įprastai veikiančio gaminio elektros energijos suvartojimas per reprezentatyvų laikotarpį. [3] 2003 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/96/EC dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų, OL L 37, 2003 2 13, p. 24. [4] Prielaida – 0,136 EUR už kWh. [5] Prielaida – 0,4 kg CO2/kWh.