LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 128/48

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl universitetų Europai

(nuomonė savo iniciatyva)

(2010/C 128/09)

Pagrindinis pranešėjas Joost VAN IERSEL

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis savo Darbo tvarkos taisyklių sutarties 29 straipsnio 2 dalimi, 2009 m. kovo 5 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Universitetų Europai.

Ekonominės ir pinigų sąjungos, ekonominės ir socialinės sanglaudos skyriui (Lisabonos strategijos observatorijai) buvo pavesta organizuoti Komiteto darbą šiuo klausimu.

Kadangi darbas skubus, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas savo 457-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. lapkričio 4–5 d. (4 d. posėdis), pagrindiniu pranešėju paskyrė Joost van Iersel ir priėmė šią nuomonę 158 nariams balsavus už, 8 – prieš ir 12 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. EESRK nuomone, universitetams tenka esminis vaidmuo žinių trikampyje: švietimas, moksliniai tyrimai, inovacijos. Jie turėtų būti vertinami kaip pagrindinis Europos tvaraus socialinio ir ekonominio vystymosi veiksnys. Esant dabartinei nevisiškai tinkamai universitetų sistemai, didelis universitetų potencialas nėra pakankamai išvystytas. Tobulinimas turėtų būti numatytas naujojoje Lisabonos strategijoje po 2010 m.

1.2. 1999 m. įvykus Bolonijos konferencijai ir vėliau pradėjus įgyvendinti Lisabonos strategiją, universitetų pirmenybė ES lygmeniu vis didėjo. Nepaisant valstybių narių ir universitetų nustatomų naujų tikslų, juntamas vis didesnis mokslininkų ir visuomenės nepasitenkinimas Europos aukštojo mokslo susiskaldymu ir būtinų reformų įgyvendinimo tempu.

1.3. EESRK pabrėžia, kad būtina reformuoti Europos universitetus, nes visame pasaulyje vykstanti ekonomikos, technologijų bei švietimo raida ir dabartinė krizė reikalauja studentams, dėstytojams ir mokslininkams užtikrinti geresnį kokybės ir kainos santykį, palankesnę aplinką bei didesnes galimybes.

1.4. Būtina pertvarka apima didesnę universitetų autonomiją ir atskaitomybę visuomenei už savo visuomeninės misijos vykdymą, finansavimo (pakankamo) būdų, skaidrumo ir atvirumo didinimą, partnerysčių su verslo bendruomene kūrimą, (pasaulinio lygmens) kompetencijos skatinimą mokymo ir mokslinių tyrimų srityse ir tinkamą žmogiškųjų išteklių valdymo praktiką.

1.5. EESRK pabrėžia, kad būtina sukurti europinę veiklos rezultatų vertinimo ir palyginamųjų duomenų rinkimo metodiką. Europinį vertinimą turėtų išsamiai atlikti nepriklausomi ekspertai, kurie atsižvelgtų ne tik į „mokslinių citatų“ skaičių ir vienu aspektu paremtą Šanchajaus sąrašą, bet taikytų daug skirtingų daugiamačių rodiklių (1).

1.6. Patys naujausi ir palyginami švietimo ir mokslinių tyrimų srities standartai, kurie papildytų tvirtą pagrindą, padedantį vystyti daugiadisciplines sritis ir sudaryti naujus derinius, skatina universitetų įvairovę ir specializaciją taip atsisakant jų vienodumo ir panašumo.

1.7. EESRK pasisako už nuoseklų universitetų įtraukimą į atnaujintą Lisabonos strategiją vystant Europos aukštojo mokslo erdvę (EHEA) ir Europos mokslinių tyrimų erdvę (ERA) (2).

1.8. Studentams ir mokslininkams reikėtų sudaryti daugiau galimybių vykdyti tarpdisciplinę profesinę veiklą Europoje. Tai, be kita ko, apima priėmimo į darbą viešo konkurso tvarka praktiką ir mokslininkų chartiją, kuri yra susijusi su „penktosios laisvės“, t. y. laisvo žinių judėjimo, paskelbimu, kartu išsaugant metodų įvairovę ir konkurenciją geriausiems rezultatams pasiekti.

1.9. Reikėtų apsvarstyti klausimą dėl bendro atviro visos Europos požiūrio į trečiųjų šalių dėstytojus, mokslininkus bei studentus ir mokslo srityje pirmaujančius universitetus.

1.10. EESRK ragina ES ir nacionaliniu lygmeniu sukurti patariamąsias švietimo platformas, kurioms priklausytų ir pilietinės visuomenės atstovai. Tiek pasaulinio lygmens, tiek ir regioniniai kompetencijos centrai turėtų bendrauti su supančia visuomene ir dalyvauti regionų veikloje. Be to, tai galėtų ugdyti verslumo dvasią universitetuose ir remti ekonomikos ir žinių branduolių veiklą.

1.11. Nepriklausomas universitetų vaidmuo ir padėtis, kaip buvo anksčiau, sustiprins juos ir paskatins tapti intelektine varomąja Europos jėga. Europos švietimo, dėstymo, mokslo ir pažangiausių mokslinių tyrimų strategija neturėtų apsiriboti Europos MTTP, inovacijų ir mokymo plėtimu ir gilinimu. Ji turėtų apimti ir kitas kompetencijos sritis ir disciplinas, pavyzdžiui, medicininius mokslinius tyrimus ir praktiką, socialinius ir ekonominius mokslus, humanitarinius mokslus.

1.12. Komisija turėtų ir toliau remti šį procesą ir aktyviai bei akivaizdžiai jame dalyvauti.

1.13. EESRK nemano, kad glaudesnių santykiai tarp universitetų ir ES tėra techninis reikalas. Neturėtų būti apsiribota tik ekonomikos sektoriumi, nors jis itin svarbus. Būtinos platesnės perspektyvos, bendra universitetų svarba visą gyvenimą trunkančiam mokymuisi ir intelektiniam gyvenimui, visuomenei, civilizacijai.

1.14. Buvo priežasčių, dėl kurių Europos steigėjai ir jų pasekėjai neįtraukė švietimo į Romos sutartį, tačiau laikai pasikeitė. Saugant valstybinį suverenitetą ir įvairovę būtina pripažinti, kad ES kaip atskiras subjektas pasaulinėje arenoje turi būti lygiavertis partneris ir konkurentas. Šiam tikslui pasiekti universitetai yra gyvybiškai svarbūs partneriai.

1.15. Kitaip tariant, universitetus kaip institucijas reikia skatinti iš pašaliečių tapti Europos integracijos bendrininkais. Taryba turėtų išreikšti aiškią ir į ateitį orientuotą savo nuomonę šiuo klausimu.

2. Įžanga

2.1. Per visą savo istoriją universitetai atliko labai svarbų vaidmenį Europos visuomenės raidoje. Intelektiniame gyvenime jie dažnai būdavo svarbiausi ir daugeliu požiūriu – pažangos varomoji jėga.

2.2. Kadangi mokslininkai ir dėstytojai laisvai judėdavo tarp mūsų žemyno universitetų, turinčių savivaldos teises, jie padarė itin didelę įtaką pažiūrų į įvairiausius visuomeninius reiškinius ir mokslą formavimuisi. Jie galėjo išugdyti ištisas kartas ir asmenybes, turėjusias lemiamos reikšmės Europos visuomenės politinei, socialinei ir ekonominei raidai.

2.3. Kai nuo XVIII amžiaus laikui bėgant pradėjo kurtis valstybės, universitetai iš esmės tapo didelėmis institucijomis, užtikrinančiomis nacionalinį švietimą ir tarnaujančiomis nacionaliniams interesams mokslo ir mokslinių tyrimų srityse. Šis reiškinys giliai įleido šaknis. Nepaisant didėjančios internacionalizacijos, mokslo srityje taip pat, aukštasis mokslas ir netgi universitetuose atliekamas mokslinis darbas bei technologijos tam tikru mastu priklauso nuo nacionaliniu lygiu priimamų sprendimų.

2.4. Politinis kišimasis laikui bėgant tapo įprastu dalyku. Šiuo metu švietimo sistemos visais lygiais remiasi nacionalinio lygmens politiniais sprendimais ir yra organizuojamos šiuo principu. Visų šalių aukštasis mokslas paženklintas aiškių nacionalinių savitumų. Jam būdinga didelė ir sudėtinga nacionalinių institucinių skirtumų įvairovė ir dažnai pasitaikantis mokymo priemonių panašumas.

2.5. Svarbūs šio įvairove pasižyminčio europinio vaizdo aspektai yra institucinės sistemos, finansinės sąlygos, valdymas, autonomijos lygis ir dėstytojų bei mokslo darbuotojų skyrimas ir profesinės veiklos raida.

2.6. Kadangi mokslas neturi sienų, dėstytojai ir patys mokslo darbuotojai vis dažniau tampa europinių ir pasaulinių tinklų nariais. Todėl mokslinių tyrimų programos taip pat linksta į internacionalizaciją, nors ir ribotu mastu. Tačiau verta paminėti vieną išimtį: privačios aukštojo mokslo įstaigos, ypač verslo mokyklos, iš esmės yra labiau tarptautinio pobūdžio tiek pagal savo veiklos mastą, tiek ir pagal taikomus metodus.

2.7. Nei Romos sutartyje, nei vėlesnėse sutartyse nėra „Švietimo“ skyriaus. Tuo metu niekas neįžvelgė ekonominės integracijos ir švietimo sąsajos. Švietimas ir toliau priklausė valstybių narių kompetencijai, visuomet taikant „subsidiarumo“ principą. Visi su švietimu susiję sprendimai Europos lygiu priimami remiantis tarpvyriausybine struktūra.

2.8. Vis dėlto, laikui bėgant tam tikrų švietimo sektoriaus aspektų nebebuvo galima taip aiškiai atskirti nuo integracijos proceso. Sulaukus tvirtos socialinių partnerių paramos, šis procesas prasidėjo nuo tų švietimo sistemos elementų, kurie buvo akivaizdžiausiai susiję su ekonomika ir darbo rinka, t. y. įgūdžių tobulinimo ir profesinio mokymo.

2.9. Nuo 1986 m. Erasmus studentų mainų programa prisidėjo prie studentų mokymo programų internacionalizacijos. 2009 m. Erasmus programa buvo išplėsta programa Erasmus Mundus. Paminėtinos specialios programos Comett, t. y. universitetų ir įmonių mainų programa technologijų srityje, Marie Curie, t. y. mokslininkų mainų programa ir Socrates, kurios pagrindinis tikslas – visą gyvenimą trunkantis mokymasis.

2.10. Universitetai žengė didelį žingsnį į priekį 1999 m., kai 29 šalių švietimo ministrai pasirašė Bolonijos deklaraciją.

2.11. Šiuo metu Bolonijos procese dalyvauja 46 šalys narės iš viso Europos žemyno. Pats svarbiausias tikslas – sukurti Europos aukštojo mokslo erdvę. Per pastarąjį dešimtmetį svarstomų klausimų skaičius gerokai išaugo (3). Bolonijos proceso prioritetai yra šie: trijų pakopų (bakalauro, magistratūros ir doktorantūros studijų) sistemos įvedimas, vis daugiau dėmesio skiriant doktorantūros studijoms ir moksliniams tyrimams, studijų kokybės užtikrinimui, kvalifikacijos ir laipsnių, studijų laikotarpių pripažinimui, europinei kreditų perkėlimo sistemai (ECTS), visą gyvenimą trunkančiam mokymuisi, socialiniams aukštojo mokslo aspektams, studentų bei mokslo darbuotojų judumui ir Europos aukštojo mokslo erdvės išorės aspektų tyrimui.

2.12. Lisabonos strategijoje tvirtai pabrėžta žinių ir konkurencingumo sąsaja. Ji tapo katalizatoriumi. Ji padėjo nuošalėje likusius universitetus perkelti į Bendrijos intelektinį centrą. Vis daugiau Komisijos inicijuotų mokslinių tyrimų ir inovacinių projektų lėmė platesnio masto tarptautinį bendradarbiavimą Europoje.

2.13. Dėl tų pačių priežasčių verta atkreipti dėmesį į tai, kad kelete Komisijos komunikatų nustatoma diskusijų dėl universitetų reformos ir modernizavimo darbotvarkė (4).

2.14. Universitetų reformos visoje Europoje vyksta nevienodu tempu.

2.15. 2005 m. atnaujinta Lisabonos strategija taip pat paskatino naujas iniciatyvas universitetams sutelkti. Pačios svarbiausios – Tarybos sprendimai įsteigti Europos mokslinių tyrimų tarybą (ERC, 2007 m.) ir Europos inovacijos ir technologijos institutą (EIT, 2008 m.). Tokio pat pobūdžio ir žalioji knyga „Europos mokslinių tyrimų erdvė. Naujos perspektyvos“ (5).

2.16. Šiuo požiūriu ypatingas vaidmuo tenka 2005 m. priimtai Europos mokslininkų chartijai ir Mokslininkų priėmimo į darbą elgesio kodeksui (6). Šią chartiją ir elgesio kodeksą pasirašė 800 aukštojo mokslo įstaigų. Tačiau jų įgyvendinimas kelia nusivylimą, nes daug įstaigų nesilaiko susitarimo. Kartais trukdo konkrečios, sėkmingai taikomos tradicijos.

2.17. Komisija rengia Europos ženklą, kad paskatintų chartijos ir elgesio kodekso įgyvendinimą atsižvelgiant į tam tikrą metodų įvairovę.

2.18. Europos universitetų veiksmingas dalyvavimas Europos integracijoje yra ilgalaikis procesas. Dėstytojai, mokslininkai ir studentai vis dažniau dalyvauja tarptautinėje dinamikoje, tačiau universitetus kaip institucijas dažnai tebevaržo tradicijos ir nacionalinės priemonės. Įvykių raidą stabdo ir tai, kad „Švietimas“ kaip atskira sritis vis dar nėra Europos Sąjungos sutarties dalykas.

2.19. Vykstant universitetų, mokslinių tyrimų institutų ir tarptautinių bendrovių sąveikai, pasaulinė dėstytojų ir mokslo darbuotojų tinklaveika nuolat plečiasi. Ši tendencija atsispinti ir Bendrijos programose.

2.20. Šioje nuomonėje daugiausia dėmesio skiriama naujoms tendencijoms ir pamatinėms sąlygoms, pagal kurias universitetai veiksmingiau ir akivaizdžiau dalyvautų Europos integracijoje. Universitetai, įkvėpti savo ilgalaikės istorinės misijos, turėtų ne tik būti Lisabonos darbotvarkės skatinami, bet ir patys turėtų tapti pagrindiniu šio proceso katalizatoriumi.

3. Bendrosios pastabos

3.1. Pastaraisiais dešimtmečiais buvo aktyviau įgyvendinamos iniciatyvos ir programos, skatinančios aukštojo mokslo internacionalizaciją Europoje.

3.2. EESRK laikosi nuomonės, kad universitetus reikėtų akivaizdžiai įtraukti į naująjį Lisabonos strategijos ciklą.

3.3. Tarptautiniai analitikai vieningai teigia, kad, atsižvelgiant į technologijų ir inovacijų plėtros tempą bei į didėjančią konkurenciją, plačioji Europos akademinė bendruomenė yra nepakankamai pasirengusi visapusiškai atlikti savo funkciją ir netgi yra linkusi, santykinai, prarasti pozicijas (7).

3.4. Būtina siekti optimalaus gabumų ugdymo ir vienodų mokymosi galimybių sudarymo – įskaitant perėjimą iš vienos (aukštojo) mokslo pakopos į kitą ir visą gyvenimą trunkantį mokymąsi – visoje Europoje, vengiant bet kokios diskriminacijos. Nutraukusių mokslą studentų skaičius yra ypatinga problema. Reikėtų sukurti veiksmingesnius rengimo metodus. Visuomeninė Europos universitetų paskirtis turi būti išsaugota ir pati savaime nėra kliūtis kokybei ir kompetencijai užtikrinti (8).

Nepaisant visų skirtumų, kurie taip pat gali lemti ir didelius mokslo rezultatų kokybės skirtumus, visoje Europoje universitetams būdingus ypatumus reikėtų nuodugniai išnagrinėti. Šioje nuomonėje reikėtų pabrėžti šiuos dalykus:

3.5.1. Autonomijos mastas. Padėtis nepaprastai sudėtinga. Nors pastebima vis didesnės autonomijos suteikimo universitetams tendencija, apskritai tebedominuoja valdžios institucijų kišimasis (9). Pakankamos autonomijos ir atskaitomybės stoka patvirtina tradicinių perspektyvų ir pernelyg didelio reguliavimo tendencijas. Vieša struktūra, paremta valdžios institucijų dalyvavimu, neturėtų trukdyti suteikti autonomiją (10). Reikėtų siekti geriau parengti studentus dalyvauti darbo rinkoje ir ugdyti veiksmingesnį požiūrį į mokslinius tyrimus ir inovacijas.

3.5.2. Finansavimo būdai. Šioje srityje padėtis taip pat labai skirtinga, bet apskritai lemiamas vaidmuo tenka valstybės finansavimui (11). Dėl šios priežasties aukštasis mokslas ir moksliniai tyrimai paprastai tampa labai priklausomi nuo politinių prioritetų ir daugelio kitų dalykų, dėl kurių dažnai skiriamas nepakankamas finansavimas. Be to, labai trūksta paskatų įvairinti finansavimo šaltinius, pavyzdžiui, naudotis fondų ir įmonių finansavimu, įvesti mokesčius už mokslą ir skirti stipendijas bei paskolas (12).

3.5.3. Skaidrumo stoka. Kadangi trūksta patikimų ir palyginamų duomenų apie universitetus, tiek studentai, tiek ir mokslininkai negali nustatyti, kurioje Europos šalyje vystoma atitinkama mokslinė bazė ir dėstomos juos dominančios disciplinos. Labai svarbu įvesti Europos klasifikacijos metodiką kaip priemonę skaidrumui užtikrinti. Ji paskatintų bendradarbiauti ir keistis žiniomis apie vykdomas švietimo ir mokslinių tyrimų programas visoje Europoje ir sudarytų sąlygas užtikrinti tinkamą informaciją ir kokybę. Ji gali suteikti impulsą studentų ir mokslininkų judumui apskritai.

3.6. Kadangi švietimas ir aukštasis mokslas priklauso išskirtinei valstybių narių kompetencijai, universitetai nėra savaime skatinami plėsti akiračio už valstybės sienų. Todėl buvo sukurta susiskaldžiusi aukštojo mokslo įstaigų sąrangą, kuri gana dažnai būna daugiau ar mažiau uždara išorinio pasaulio dinamikai.

3.7. Be to, susiskaldymą skatina ir skirtingi kokybės reikalavimai (taip pat ir taikant „bakalauro ir magistro studijų“ modelį), nelabai patrauklios darbo sąlygos ir dažnai silpni finansavimo būdai, užkertantys kelią atvirumui, bendroms akademinėms vertybėms ir tarpvalstybiniam judumui, išskyrus aukščiausio lygio darbuotojus.

3.8. Menkas autonomijos lygis paprastai skatina universitetų panašumą ir vienodumą. Užuot skatinęs įvairiarūšiškumą ir kvalifikuotas specializacijas, jis veikiau sudaro sąlygas kelete šalių dėstomoms „bendro pobūdžio“ universitetinėms disciplinoms ir mokslinių tyrimų bazei.

3.9. Mokslinių tyrimų ir inovacijų programos, kurias dažnai apibrėžia nacionalinės inovacijų platformos, iš esmės yra nacionalinio pagrindo ir paprastai nebūna susietos su platesnio masto perspektyvomis. Dubliavimasis ir skirtingi terminai bei darbotvarkės tik patvirtina susiskaldymą ir taip užkerta kelią specializacijai.

3.10. Tokia aplinka nesudaro sąlygų pritraukti iš užsienio – iš kitų valstybių narių ar iš kitų pasaulio kraštų – mokslininkus ir aukščiausios kvalifikacijos dėstytojus. Be to, nuolatinį rūpestį kelia protų nutekėjimas į JAV. O Kinija skatina savo pačios itin specializuotus aukščiausios klasės universitetus. Jos pavyzdžiu paseks Indija.

3.11. Keletas Europos universitetų grupių vis dažniau suderina savo pozicijas dėl būtinybės užtikrinti geresnes sąlygas MTTP srityje ir didinti potencialius mokslo ir inovacijų pajėgumus (13). Bendros mokslinių tyrimų programos – tai perspektyvi priemonė užtikrinti bendradarbiavimą ir kovoti su susiskaldymu (14).

3.12. 1999 m. pasirašius Bolonijos deklaraciją, kurios tikslas – iki 2010 m. sukurti Europos aukštojo mokslo erdvę reformomis užtikrinant jos didesnį konkurencingumą, 2006 m. Komisija dar kartą paragino siekti šio tikslo (15). Komisija daro teisingą išvadą, kad „jei Europa nenori pralaimėti visuotinės konkurencinės kovos švietimo, mokslinių tyrimų ir naujovių srityje, būtina iš esmės pertvarkyti ir modernizuoti šį esminį ekonomikos ir visuomenės sektorių“ (16).

3.13. Pakeitimai vyksta, tačiau tai daroma pernelyg lėtai. Be to, labai skiriasi valstybių narių nacionalinė universitetų reguliavimo politika.

3.14. Šiandien akademiniuose sluoksniuose vykstančios diskusijos liudija, kad pažanga Europos erdvės link pernelyg lėta.

3.15. Nesuderinimo Europos mastu kaina gali būti milžiniška. Apibendrindamas pateiktas pastabas, EESRK pasisako už tai, kad naujasis Lisabonos strategijos ciklas po 2010 m. turėtų apimti tikslingą universitetų modernizavimą ir bendradarbiavimą, geresnį Europos lygio koordinavimą ir tikrojo skaidrumo užtikrinimą taikant klasifikavimo sistemas.

4. Naujų perspektyvų būtinybė

4.1. Nustatant bendrus tikslus ir skatinant palyginamas programas bei politiką visoje Europoje, Lisabonos strategijoje stengiamasi rasti pusiausvyrą tarp, viena vertus, konvergencijos ir koordinavimo ES lygiu ir, kita vertus, nacionalinės kompetencijos sričių išsaugojimo. EESRK laikosi nuomonės, kad Lisabonos darbotvarkėje turėtų būti nustatyta konkrečiai apibrėžta universitetų, kaip atskirų subjektų, vieta.

4.2. Dabar, šios krizės laikotarpiu, būtina dažniau pabrėžti švietimą ir inovacijas plačiąja prasme, nes jos atvers naujas galimybes. Visoje Europoje turėtų būti užtikrinta, kad bus vykdoma mokslinių tyrimų ir technologijų plėtra ir taikomosios technologijų programos, o studentų ir dėstytojų judumas (17) bus didesnis.

4.3. Turėdamas visa tai omenyje, EESRK pabrėžia, kad didinti skaidrumą labai svarbu dėl palyginamų duomenų (18) ir dėl Europos patikimos metodikos, skirtos įvertinti ir palyginti universitetų veiklos rezultatus atsižvelgiant į įvairius aspektus, pavyzdžiui, švietimą, mokslinius tyrimus ir inovacijas, rengimo. Reikia suvokti, kad, atsižvelgiant į pageidaujamą įvairiarūšiškumą, specializaciją ir įvairovę, tokie duomenys negali būti sukaupti įprasta tvarka. Metodika pagerėtų taikant įvairius metodus ir parengus kriterijus. Pageidautina bendradarbiauti su OECD.

4.4. 2 skyriuje nurodytos programos tvirtai remia tarpvalstybinius mainus. Europos mokslinių tyrimų tarybos (EMTT) sukūrimas yra žingsnis į priekį. EMTT kaip veiksnys vystyti mokslinių tyrimų projektus turi remti universitetų internacionalizaciją. Mokslinių tyrimų finansavimo ir mokslinių tyrimų vykdymo sritys turi būti griežtai atskirtos, kaip buvo iki šiol.

4.5. EMTT, įrašydama nuostatą dėl taip vadinamos „penktosios laisvės“, glaudžiai susijusios su Mokslininkų chartija ir jų Priėmimo į darbą kodeksu, pasisako už didesnį mokslo darbuotojų tarpvalstybinį judumą (19). Atsižvelgiant į tai, kokių rezultatų pageidaujama, labai reikia patobulinti universitetų infrastruktūrą ir administracines bei finansines pamatines sąlygas.

4.6. Kitas svarbus žingsnis – Europos technologijų instituto (ETI) sukūrimas. ETI turėtų remti ryšius ir aljansus. Kartu reikėtų, kad universitetų programos būtų geriau koordinuojamos Europos mastu. Kitas svarbus žingsnis – naujas Komisijos pasiūlymas įsteigti įmonių ir universitetų forumą.

4.7. Iki šiol universitetai ir mokslinių tyrimų institutai nėra įtraukti į Tarybos numatytas penkias partnerysčių iniciatyvas, skirtas kurti Europos mokslinių tyrimų erdvę (EMTE). Iš esmės, tarp šešių ašių, kurios siūlomos žaliojoje knygoje kurti EMTE (20), visiems subjektams numatyta gilinti bendradarbiavimą, išskyrus universitetus (ir apskritai mokslinių tyrimų institutus). Tokia pozicija nesutampa su EESRK nuomone dėl universitetų vietos Lisabonos strategijoje (21).

4.8. Laikantis tokios pačios tvarkos, reikėtų pagerinti ir didelių mokslinių tyrimų infrastruktūros objektų (CERN) visoje Europoje ir kitų jungtinių mokslinių tyrimų centrų, kurie sieja universitetų grupes, sąlygas. Dideli infrastruktūros objektai turi labai didelę svarbą ir juose pasiaukojančiai dirba mokslininkai, todėl šie objektai gali pritraukti papildomas finansines lėšas.

4.9. EESRK nuomone, dabartinė krizė turėtų būti naujas pradžios taškas siekti nuoseklios ir tvarios perspektyvos, kad Europa taptų svarbiu konkurentu ir partneriu mokslo ir technologijų srityje.

5. Veiksmai atsižvelgiant į dinamiškas aplinkybes

5.1. Valstybių narių ir universitetų įsipareigojimas

5.1.1. Valstybės narės turi prisiimti aiškius įsipareigojimus dėl trijų ramsčių: švietimo, mokslo ir inovacijų. Antra, be to reikalingas pačių universitetų visapusiškas dalyvavimas. Galiausiai, neturėtų likti nuošalyje ir privatus sektorius. Geriausių rezultatų bus pasiekta, jeigu tarp suinteresuotųjų subjektų vyks lankstus procesas iš viršaus į apačią ir atvirkščiai.

5.1.2. Būtina atsižvelgti į tai, kad pasaulinių tinklų kūrimas, technologijų ir mokslinių tyrimų dinamika, tikslinė specializacija ir nevaržomi talentai (nacionaliniams) sukuria universitetams naujas taisykles, kurios atveria jiems naujus horizontus (22).

5.1.3. Tai nereiškia, kad sumenkinama kultūrų įvairovė – priešingai. Nacionalinė ir regionų įvairovė yra svarbi Europos vertybė. Tačiau aišku, kad būtų geriau, jeigu sąlygų ir struktūrų įvairovei būtų taikoma visa apimanti bendros analizės strategija ir suderinti tikslai, kad būtų panaikintos esančios kliūtys ir siekiama geresnės kokybės bei specializacijos.

5.1.4. Pirmiausia, aukštojo mokslo įstaigoms būtinos bendros gairės ir bendras požiūris, įskaitant bendras akademines vertybes, kultūros ir akademinį atvirumą, mažesnę administracinę biurokratiją, tarpvalstybinius kanalus, skaidrumą profesinių kvalifikacijų ir rezultatų srityje, tarpvalstybinius technologinius projektus, tarpvalstybinį judumą. Visi šie aspektai gali būti įgyvendinti išsaugant kultūrų įvairovę.

5.1.5. Didesnė autonomija ir savivalda, lankstesnis ir patikimesnis finansavimas bei skaidrumas paskatins pačius universitetus atlikti modernizaciją. Jie paskatins procesą iš viršaus į apačią siekiant įgyvendinti aukštesnius standartus, užtikrinti geresnę kokybę ir specializaciją.

5.1.6. Europos demografija turėtų būti tvirta paskata pakoreguoti aukštojo mokslo sistemą, skirtą Europos studentams ir gabiems žmonėms iš trečiųjų šalių. Nepadarius pakeitimų, ateityje bus juntamas trūkumas. Europai reikia daugiau aukštos kvalifikacijos žmonių ugdyti našumą pasitelkiant mokslinius tyrimus, žinių sklaidą ir novatoriškumą.

5.1.7. Nereikia pamiršti, kad JAV sugeba išsaugoti savo pozicijas daugelyje sričių tik dėl to, kad jos universitetai yra patrauklūs užsieniečiams.

5.2. Skaidrios sąlygos ir kokybės vertinimas

5.2.1. Lisabonos strategijoje apibūdinta žinių visuomenė reikalauja aukštesnio lygio tarpdisciplininio ir tarpsektorinio švietimo ir mokslinių tyrimų, kad būtų pakeistas monodiscipliniškumas.

5.2.2. Siekiant universitetams skaidrių sąlygų, o ne skatinant jų suvienodėjimą, bus įgyvendintas diferenciacijos ir specializacijos siekis. Be to, specializacija, jeigu reikės, paskatins privatų sektorių prisidėti prie bendro finansavimo (23).

5.2.3. Turėdamas tai omeny, EESRK labai palankiai vertina naujausią Komisijos iniciatyvą parengti Europos universitetų veiklos rezultatų vertinimo metodiką.

5.2.4. Europinį vertinimą turėtų išsamiai atlikti atrinkti specialistai, kurie atsižvelgtų ne tik į „mokslinių citatų“ skaičių, bet įvertintų ir švietimo ir mokymo kokybę, mokslinius tyrimus, inovacijas, sąsajas, specializacijos sričių nustatymą, tarpdisciplinę kompetenciją, universitetų ir nepriklausomų mokslinių tyrimų institutų (24) institucinius ryšius bei paslaugas studentams. Būtini daugialypiai Europos vertinimo metodai universitetų veiklai įvertinti.

5.2.5. „Specializacijos sričių nustatymas“ greičiausiai paskatins studentų, dėstytojų, profesorių ir mokslo darbuotojų tarpvalstybinį judumą. Tokia padėtis sustiprins tendenciją, kai studentai ieško geriausių studijų programų konkrečioje srityje, taip bus skatinama ugdyti potencialius talentus.

5.2.6. Toks „nustatymas“ padės pakelti vidutinės kokybės mokslinių tyrimų lygį kuriant naujus tinklus bei išugdyti į bendradarbiavimą ir konkurenciją orientuotą požiūrį visoje Europoje. Šie kompetencijos centrų tinklai ir nauji aljansai padės pasiekti nemažai laimėjimų, įskaitant tarpvalstybinius tarpdisciplinius mokslinius tyrimus, ir sudarys galimybes rasti naujus sprendimus.

5.3. Išorės poveikis ir tarpusavio sąveika

5.3.1. Esant dabartinėms sąlygoms, visose srityse viešosioms išlaidoms daromas spaudimas. EESRK primygtinai teigia, kad būtina nemažinti švietimui ir universitetams skirtų biudžetų, kad būtų išsaugota žinių infrastruktūra ir toliau vykdomos reformų programos.

5.3.2. Tikroji mokslinių tyrimų ir technologijų dinamika pabrėžia modernizavimo ir naujų sprendimų būtinybę. Papildomai prie to, kad universitetai patys privalo įgyvendinti būtinus pakeitimus, turi būti skatinamos viešųjų sektorių tarpusavio partnerystės ir viešojo bei privataus sektorių partnerystės. Privatus finansavimas gali paspartinti tendenciją vykdyti į problemas orientuotus mokslinius tyrimus; toks metodas labai sėkmingai taikomas JAV.

5.3.3. Nacionalinių inovacijų programų, kuriose dalyvauja ir universitetai, koordinavimas Europos lygiu gali būti naudingas ir našus. Kadangi šios programos, dažnai apibūdinamos pagal nacionalines inovacijų platformas, iš esmės remiasi nacionaliniais ypatumais ir dėmesį skiria nacionaliniams prioritetams. Todėl jose pernelyg mažai atsižvelgiama ir į platesnę Europos darbotvarkę ar tvarkaraštį, ir menkai paisoma veiklos pasikartojimo arba pageidaujamo šalutinio poveikio Europos sąlygomis.

Be to, konkrečiais atvejais tarpvalstybinis ir Europos požiūris bei projektai yra labiausiai pageidaujami.

5.3.4. Žinoma, šiuo požiūriu gali labai praversti bendros technologijų iniciatyvos, viešo ir privataus sektorių projektai, kurie apibrėžti ir bendrai finansuojami Europos lygiu.

5.3.5. Sėkminga nacionalinė programa, kuri gali būti geras pavyzdys parodyti, kaip ji gali būti taikoma Europos mastu ir kaip gali pagerinti mokslinius laimėjimus Europos mastu, yra 2005 m. Vokietijos kompetencijos iniciatyva (25).

5.3.6. Be jau dabar įgyvendinamų Europos programų, kuriose numatytos paskatos, Lisabonos darbotvarkė universitetams padidins konkurenciją aukštojo mokslo srityje platesniu mastu ir paskatins ugdyti kompetenciją.

5.3.7. EESRK nuomone, patariamųjų švietimo platformų Europos lygiu (26) įgyvendinimas – analogiškai technologijų platformoms – gali padėti svarstyti švietimo programas ir švietimo darbotvarkę Europai bei Europos darbo rinkos poreikius, pageidautiną kompetenciją, akreditaciją, praktines visą gyvenimą trunkančio mokymosi sąlygas, kvalifikacijų ir profesinius profilius, šiuolaikinius mokymo metodus, kt.

5.3.8. Šios patariamosios platformos turėtų būti taikomos ne tik akademiniams sluoksniams, bet ir nevalstybiniams subjektams – socialiniams partneriams ir pilietinei visuomenei.

5.4. Judumo supaprastinimas

5.4.1. Jaunesnėms kartoms Europa kaip visuma yra tikrovė. Patikima ir skaidri informacija Europos mastu apie geriausias kiekvienos srities studijų programas ir universitetų bei fakultetų specializacija patenkins daugelio jaunuolių lūkesčius ir paskatins tarpvalstybinius mainus. Studentams ir mokslininkams reikėtų sudaryti daugiau tarpdisciplinės profesinės veiklos galimybių Europoje. Bus naudingas ir aktyvesnis mokslo darbuotojų judumas, įskaitant ir tarp valstybės institucijų bei privataus sektoriaus.

5.4.2. Europos lygiu turėtų būti atidžiau nagrinėjamos specializacijai – svariai prisidedančiai prie jaunų talentingų mokslo darbuotojų mainų – trukdančios kliūtys. Gilinant sąmoningumą ir kuriant Europos mokslinių tyrimų ir švietimo kompetencijos centrus, skatinama sudaryti universitetams konstruktyvias veiklos sąlygas.

5.4.3. Labai praverstų į ateitį orientuotas Europos masto požiūris į trečiųjų šalių mokslininkus ir studentus. Kai kurios šalys jau kuria jį (27).

5.4.4. Skirtingos darbo sutartys iš esmės konkrečių problemų nekelia. Vis tik skirtingos antrinio darbo sąlygos gali būti kliūtis, pavyzdžiui, specialios nacionalinės nuostatos dėl socialinės apsaugos sistemų. Būtų gerai iš esmės išanalizuoti galimybes sukurti visos Europos mastu pensijų fondą, skirtą mokslo darbuotojams. Turėtų būti skatinami Komisijos komunikate dėl mokslo darbuotojams skirtos Europos partnerystės nurodyti principai (28).

5.4.5. Šiuo atveju reikėtų nurodyti biudžeto programas ir projektus. Kadangi kompetencijos sritys ir administracinės procedūros šalyse yra skirtingos, jos turėtų būti išanalizuotos, kad palengvėtų internacionalizacija.

5.4.6. Paprastesnis judumas savo ruožtu padidins ne tik esamų, bet ir naujų centrų bei žinių branduolių Europoje patrauklumą. Jie skatins tarpdisciplinę veiklą ir stiprins labai reikalingą mokslo ir privataus sektoriaus tarpusavio sąsają, kaip yra pabrėžusi Komisija.

5.5. Regioninis aspektas

5.5.1. Ekonominiai branduoliai, jungiantys universitetus, mokslinių tyrimų centrus privatų sektorių, paprastai būna tvirtos regiono masto varomosios jėgos. Branduoliai gali labai praversti toliau skatinant regioninę plėtrą. Regionai ir miestai turėtų būti skatinami veiksmingiau bendradarbiauti.

5.5.2. Praktinė patirtis rodo, kad išplėtus kompetencijos centrus įtraukiant mokslinius tyrimus ir dėstymą pagilėja bendradarbiavimas su regionų ir didmiesčių bendrovėmis (29). Universitetų ir jų dalykų akivaizdesnė integracija į jų įprastą aplinką padidins ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą didelėse miestų teritorijose.

5.5.3. Specializacija ir įvairovė grindžia skirtingus kelius į kompetenciją. Kai kurie universitetai konkuruoja ir bendradarbiauja pasaulio mastu, kiti – yra regioniniai kompetencijos centrai.

5.5.4. Visi universitetai turi būti skatinami bendrauti su supančia visuomene. Be savo pagrindinės paskirties – švietimo ir mokymo, būtina vystyti trečią veiklos sritį – dalijimąsi žiniomis ir inovacijomis su visuomene, dalyvavimą visuomenės gyvenime, visą gyvenimą trunkantį mokymąsi ir teikti svarbą regioninei ir vietos plėtrai.

2009 m. lapkričio 4 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) Žr. toliau 5.2.4 punkte nurodytą išsamų pageidaujamų rodiklių sąrašą.

(2) Taip pat žr. EESRK nuomonę dėl Europos žinių visuomenės kūrimo (OL C 65, 2006 3 17, p. 94), kurioje raginama sukurti „bendrą žinių erdvę, grindžiamą bendradarbiavimu švietimo, naujovių diegimo ir mokslinių tyrimų srityse“.

(3) Skirtingos akademinės struktūros ir tradicijos sukelia plačias diskusijas dėl Bolonijos proceso ir jo įgyvendinimo. Vokietijos atveju Žr. Deutscher Hochschulenverband leidinį.

(4) Europos intelektinių gebėjimų sutelkimas: sudaryti universitetams sąlygas visapusiškai prisidėti prie Lisabonos strategijos įgyvendinimo, COM(2005) 152 galutinis. Universitetų modernizavimo plano įgyvendinimo rezultatai: švietimas, moksliniai tyrimai ir naujovės, COM(2006) 208 galutinis. Naujoji universitetų modernizavimo partnerystė. ES forumas UNIVERSITETŲ ir ĮMONIŲ dialoga, COM(2009) 158 galutinis.

(5) Šioje 2007 m. balandžio mėn. paskelbtoje žaliojoje knygoje nagrinėjamos šešios sritys, kuriose reikia vystyti Europos mokslinių tyrimų erdvę: mokslo darbuotojai, tarptautinis bendradarbiavimas, jungtinės mokslinių tyrimų programos, mokslinių tyrimų infrastruktūra, keitimasis žiniomis ir intelektinė nuosavybė. Taip pat žr. EESRK pastabas OL C 44, 2008 2 16, p. 1.

(6) Tarybos priimta 2005 m. kovo 11 d. Komisijos rekomendacija.

(7) Žr., be kita ko, Richard Lambert ir Nick Butler The future of European Universities, Renaissance or Decay (Universitetų ateitis: atgimimas ar žlugimas), Centre for European Reform, 2006 m. birželio mėn., ir High Aspirations, Agenda for reforming Universities (Aukšti siekiai. Universitetų reformavimo darbotvarkė, Breugel, 2008 m. rugpjūčio mėn. VII puslapyje teigiama, kad autoriai „nagrinėja aukštojo mokslo klausimą ir pateikia jam skirtą aukštų tikslų siekiančią darbotvarkę, nes, jie įsitikinę, kad universitetų modernizavimas yra vienas pagrindinių svertų Europos ekonomikos rodikliams užtikrinti“. Atsižvelgdamas į tokias aplinkybes, EESRK pritaria neseniai Europos universitetų asociacijos priimtai 2009 m. Prahos deklaracijai, kurioje ne tik ryžtingai kreipiamasi į politinius vadovus, bet ir nurodoma 10 labai aktualių Europos universitetų sėkmės veiksnių artimiausiu dešimtmečiu.

(8) Šiuo požiūriu verta paminėti, kad Berklio universitetas, kuris pagal reitingus JAV užima trečią vietą, yra viešoji įstaiga.

(9) Kartais net pastebimas regresas. Tokio reiškinio pavyzdys – 2003 m. Danijoje priimtas Universitetų įstatymas, kuris, padidindamas politinę įtaką, labai sumažino mokslo darbuotojų ir universitetų autonomiją.

(10) Dėmesį reikėtų skirti ne tik universitetų „autonomijai“, bet ir jų „savivaldai“.

(11) Nepageidaujamas šalutinis poveikis – tik labai nedaug universitetų tiksliai apskaičiuoja savo bendras sąnaudas.

(12) EESRK remiasi Komisija: mokesčius už mokslą būtų galima įtraukti, jeigu bus skiriamos stipendijos ir paskolos, užtikrinančios vienodas mokymosi galimybes.

(13) Europos mokslinius tyrimus atliekančių universitetų lyga, COIMBRA grupė, IDEA lyga, RISE.

(14) Toks pasienio bendradarbiavimas bus naudingas pagrindiniams moksliniams tyrimams, atliekamiems pagal (didelio masto) ES projektus.

(15) Komunikatas „Universitetų modernizavimo plano įgyvendinimo rezultatai: švietimas, moksliniai tyrimai ir naujovės“, 2006 m. gegužės mėn., COM(2006) 208 galutinis. Taip pat žr. komunikatą „Europos intelektinių gebėjimų sutelkimas: sudaryti universitetams sąlygas visapusiškai prisidėti prie Lisabonos strategijos įgyvendinimo“, 2005 m. balandžio mėn., COM(2005) 152 galutinis.

(16) COM(2006) 208 galutinis, 11 puslapis.

(17) Dėl studentų judumo svarbos žr. 2009 m. balandžio mėn. Tarybos pranešimą dėl Bolonijos proceso: iki 2020 m. ne mažiau kaip 20 proc. studentų turėtų būti studijavę ar stažavęsi užsienio šalyje.

(18) Šie duomenys turi apimti įvairias finansavimo ir (arba) rėmimo programas ir agentūras, skirtas MTTP, bei bendradarbiavimą ir darbą su mokslinių tyrimų organizacijomis ir pramonės įmonėmis.

(19) Žr. 3 išnašą.

(20) Žr. 2 pastabą.

(21) Dėl valstybių narių nuomonių ir EESRK požiūrio žr. viešų konsultacijų išvadas dėl žaliosios knygos, 2008 m. balandžio mėn. p. 20 ir toliau.

(22) Žr., be kita ko, prof. H. Wissema The Third Generation Universities (Trečios kartos universitetai), šiuolaikinių iššūkių ir galimybių universitetams aprašymas. Pateikiami konkretūs pavyzdžiai, susiję su Kembridžo ir Leveno universitetais.

(23) JAV pavyzdys rodo, kad skaidrumas, diferenciacija ir specializacija sudarė tokias sąlygas, kad kiekvienas mokslo darbuotojas ir mokslininkas pasaulyje žino, koks JAV universitetas yra geriausias vienoje ar kitoje srityje. Šios pagrindinės sąlygos skatina ir privataus sektoriaus ir fondų bendrą finansavimą.

(24) Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad kelete Europos šalių, pirmiausia Prancūzijoje ir Vokietijoje, beveik visi moksliniai tyrimai atliekami mokslinių tyrimų institutuose, kuriuos su universitetais sieja glaudūs ryšiai. Tai reikėtų toliau skatinti.

(25) 2005 m. Kompetencijos iniciatyva siekiama, kad Vokietija taptų patrauklesne mokslinių tyrimų vieta, kad valstybė taptų konkurencingesnė ir dėmesys būtų skirtas svarbiems Vokietijos universitetų ir Vokietijos mokslininkų laimėjimams. Ši iniciatyva remia aukščiausio lygio mokslinius tyrimus. 2006–2011 m. laikotarpiu šiai programai skirta 1,9 mlrd. eurų.

(26) „Švietimo platformas“ Universitetų ir įmonių forume, kuris įvyko 2009 m. vasario 6 d., pasiūlė F. A. van Vught, buvęs Tventės universiteto valdybos pirmininkas. Įdomu pastebėti, kad Suomijoje yra labai mažai teisės aktų, reguliuojančių universitetus; o trišalė priežiūrą – turi labai didelį poveikį.

(27) Pavyzdžiui, Nyderlandai. Yra apie 10 000 doktorantų studentų, iš kurių 30 proc. ne Nyderlandų gyventojai.

(28) Geresnės karjeros ir judumo galimybės. Mokslo darbuotojams skirta Europos partnerystė, COM(2008)317 final.

(29) Be kitų pavyzdžių, galima būtų paminėti Kembridžą, Eindhoveną, Štutgartą ir Zundo regioną. Taip pat žr. vykdomus OECD projektus ir leidinius dėl Aukštojo mokslo svarbos regionų ir miestų vystymui (http://www.oecd.org/document/16/0,3343, en_2649_35961291_34406608_1_1_1_1,00.html)