Mokesčių sistemos turėtų labiau remti darbo vietų kūrimą ir spręsti nelygybės klausimus. Kelios valstybės narės ėmėsi veiksmų mažinti mokesčių pleištą, dažniausiai skirtų mažas pajamas gaunantiems darbuotojams. Jais siekiama skatinti ir darbo jėgos paklausą, remiant bendrovių galimybes (iš naujo) įdarbinti, ir darbo jėgos pasiūlą, šalinant paskatas nedirbti ir didinant darbo užmokestį atskaičius mokesčius, ypač palankių sąlygų neturinčioms grupėms. Ir vis tiek daugumoje valstybių narių bendras darbo jėgos mokesčių pleištas tebėra per didelis. Be to, kai kurių valstybių narių mokesčių sistemose ir toliau išlieka didelių paskatų antrajam šeimoje pajamas uždirbančiajam asmeniui nedirbti arba dirbti trumpesnį laiką. Mažesnis ir gerai apgalvotas darbo jėgos apmokestinimas galėtų padėti skatinti užimtumo augimą ir mažinti nelygybę.

Turi būti tęsiamos atsparias ir įtraukias darbo rinkas skatinančios, darbo vietų kūrimą ir dalyvavimą darbo rinkoje užtikrinančios reformos, kartu tinkamai derinant lankstumą ir pakankamą saugumą. Valstybės narės, kuriose darbo sąlygų lankstumas derinamas su veiksmingomis, aktyviomis darbo rinkos politikos strategijomis ir pakankama socialine apsauga, sėkmingiau ištvėrė krizę. Pastaraisiais metais daug valstybių narių įvykdė svarbias reformų darbotvarkes, teigiamai paveikusias darbo vietų kūrimą. Tačiau dar reikia pastangų skatinant kokybiškų darbo vietų kūrimą ir didinant darbo rinkų įtraukumą, šalinant kliūtis dalyvauti darbo rinkoje, kovojant su darbo rinkos segmentacija ir užtikrinant, kad socialinės apsaugos sistemos teiktų pakankamą pajamų paramą ir įgalintų paslaugas, skatintų pereiti į darbo pasaulį ir ieškoti finansiškai patrauklaus darbo Be to, tai padėtų spręsti didėjančio dirbančiųjų skurdo lygio problemą kai kuriose valstybėse narėse.

Dauguma darbo rinkos rodiklių 2015 ir 2016 m. pagerėjo. Nedarbo lygis toliau mažėjo ir 2016 m. rugsėjo mėn. buvo 8,5 proc. (euro zonoje 10 proc.). Taip pat toliau mažėjo ir jaunimo bei ilgalaikis nedarbas, nors keliose valstybėse narėse jis išliko aukštas. Auga dalyvavimo darbo rinkoje lygis, be to, 2015 m. ir per pirmą 2016 m. pusę ES sukurta per keturis milijonus darbo vietų. Moterų užimtumo lygis ES 2015 m. tebebuvo daug žemesnis negu vyrų, tačiau ši spraga nuo 2008 m. mažėja. Nepaisant tolesnės laipsniškos darbo rinkos sąlygų konvergencijos, padėtis valstybėse narėse vis dar labai skiriasi.

Per pastaruosius metus ES patyrė anksčiau nematytą migrantų, įskaitant pabėgėlius, antplūdį: per 2015 m. ir pirmą 2016 m. pusmetį pateikta beveik 1,8 mln. prieglobsčio prašymų. Tai dar kartą įrodo visapusiškų integracijos strategijų svarbą užtikrinant, kad pabėgėliai būtų veiksmingai integruojami į darbo rinką ir į visą visuomenę. Kelios valstybės narės, siekdamos užtikrinti greitą poveikį naujiems atvykėliams, įskaitant prieigą prie darbo rinkos, gebėjimų įvertinimą ir mokymą, priėmė integracijos dokumentų rinkinius. Vykdant 2016 m. birželio mėn. Komisijos pateiktą Trečiųjų šalių piliečių integravimo veiksmų planą svarbu užtikrinti, kad integracijos politikoje būtų paisoma ne tik tiesioginių reikmių, bet ir siekiama užtikrinti sėkmingą integraciją kaip nedalomą valstybių narių socialinės įtraukties strategijos dalį vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu.

Prioritetiniu klausimu išlieka kova su ilgalaikiu nedarbu. Nors 2015 m. ilgalaikių bedarbių dalis aktyvių gyventojų populiacijoje mažėjo, ilgalaikis nedarbas vis dar sudaro beveik 50 proc. visų nedarbo atvejų ir kai kuriose valstybėse narėse yra labai didelis. Ilgėjanti nedarbo trukmė siejasi su gebėjimų menkimu, prastesne sąsaja su darbo rinka ir galiausiai – su didesne socialinės atskirties rizika. Be to, kyla pavojus, kad ciklinis nedarbas virs struktūriniu, darančiu neigiamą poveikį ekonomikos augimo potencialui. Kelios valstybės narės didina paramą ilgalaikiams bedarbiams, teikdamos individualią pagalbą ir gerindamos įdarbinimo tarnybų ir kitų veikėjų veiklos koordinavimą pagal 2016 m. vasario mėn. Tarybos rekomendaciją. Tačiau šios priemonės ne visose valstybėse narėse vienodai veiksmingai įgyvendinamos.

Užimtumo lygio augimo dinamika įvairaus amžiaus ir išsilavinimo lygio asmenų grupėse buvo nevienoda. Kaip parodyta 2 pav., daugiausiai (3,8 proc.) 2015 m. augo vyresnio amžiaus (55–64 m.) darbuotojų užimtumo rodikliai; jų aktyvumo lygis išaugo 1,4 pp ir 2015 m. siekė 57,3 proc. Dėl to visos šios grupės užimtumo lygis dar labiau padidėjo (2015 m. siekė 53,3 proc.) ir prisidėjo prie pastarąjį dešimtmetį stebimo stabilaus augimo. Užtat jaunų (15–24 m.) ir darbingiausio amžiaus (24–54 m.) darbuotojų užimtumo augimas buvo nedidelis. Pastarųjų aktyvumo lygis jau ketvirtus metus iš eilės išlieka stabilus, 85,4 proc., tad galima manyti, jog pasiekta jo didžiausia vertė. Tačiau pokyčiai buvo labai skirtingi priklausomai nuo gebėjimų lygio: aukštos kvalifikacijos darbuotojų (turinčių tretinį išsilavinimą) užimtumo lygis nuolatos augo po 3,3 proc. per metus, o žemesnį vidurinį ar mažesnį išsilavinimą turinčių žemos kvalifikacijos darbuotojų užimtumo lygis nuo 2014 m. sumažėjo 1,4 proc. Tai patvirtina žemos kvalifikacijos darbuotojų įsidarbinimo galimybių mažėjimo tendenciją: jų užimtumo lygis tebėra mažesnis negu 2008 m. Vyrų ir moterų užimtumo augimas buvo panašus ir šiek tiek padidėjo 2015 m. Tad didelis moterų ir vyrų užimtumo lygio skirtumas (atitinkamai 64,3 proc. ir 75,9 proc.), sumažėjęs 2008–2013 m., išlieka beveik nepakitęs. 3 pav. pateikti duomenys taip pat nerodo didesnio skirtumo tarp užimtumo dirbant visą ir ne visą darbo laiką augimo.

Šiuo pagrindu nedarbo išmokų ir aktyvios darbo rinkos politikos srityje, norint pradėti lyginamąją analizę, nustatyti pirmųjų dviejų etapų rodikliai ir trečiojo etapo keturi politiniai svertai: nedarbo išmokų trukmė, lygis ir jų skyrimo kriterijai bei politinis galimybės gauti ankstyvąją paramą principas, pritaikytas prie atskirų asmenų padėties darbo rinkoje. Be to, nuo 2016 m. rugsėjo mėn. atliekama gebėjimų lyginamoji analizė.

Graikijos padėtis pagal visus užimtumo ir socialinius rodiklius tebėra sudėtinga, ypač kiek tai susiję su bendruoju nedarbo lygiu ir pajamų nelygybe. Užfiksuotas tam tikras nesimokančių ir nedirbančių jaunuolių lygio ir skurdo rizikos lygio rodiklių gerėjimas. Italijos rodiklių, susijusių su jaunimo padėtimi darbo rinkoje, lygis tebėra kritiškas, o bendrasis nedarbo lygis mažėja lėtai, palyginti su ES vidurkiu. Be to, socialinių rodiklių, ypač skurdo rizikos lygio, padėtis tebėra sudėtinga. Portugalijoje bendrasis ir jaunimo nedarbo lygiai nedaug sumažėjo, bet tebėra aukšti. Be to, skurdo rizikos ir pajamų nelygybės rodikliai, nors ir nežymiai mažėja, vis dar tebėra aukšti, palyginti su ES vidurkiu. Ispanijoje nedarbo ir nedirbančių ir nesimokančių jaunuolių lygis gerėjo (nors tebėra probleminis), o su jaunimo nedarbu, skurdu ir nelygybe susijusi padėtis tebėra sudėtinga. Kipre užfiksuotas palankus bendrojo ir jaunimo nedarbo lygių bei nesimokančių ir nedirbančių jaunuolių lygio kitimas: šie rodikliai, anksčiau buvę labai dideli, mažėja. Tačiau 2015 m. grynųjų disponuojamųjų namų ūkio pajamų augimas tebėra neigiamas, o skurdo rizikos lygis padidėjo labiausiai. Rumunijoje tebėra didelių problemų, susijusių su nesimokančių ir nedirbančių jaunuolių lygiu, skurdo rizika ir nelygybe; pastaroji labai išaugo. Panašiai ir Lietuvoje smarkiai išaugo skurdo rizika ir pajamų nelygybė. Latvijoje stebimas didžiausias jaunimo nedarbo augimas, tačiau padėtis šalyje, susijusi su skurdo rizikos lygiu ir nelygybe, išlieka stabili. Kroatijoje bendras ir jaunimo nedarbo lygis aukštas, tačiau sparčiai mažėja. Bulgarijoje didelėmis problemomis išlieka nesimokančių ir nedirbančių jaunuolių lygis ir pajamų nelygybė.

Šiame skyriuje apžvelgiama, kaip įgyvendinama užimtumo 5 gairė, pagal kurią valstybėms narėms rekomenduojama sudaryti darbo jėgos paklausą ir darbo vietų kūrimą skatinančias sąlygas. Pradžioje pateikiami verslumo, kuris yra pagrindinė darbo vietų kūrimo prielaida ir paties ekonomikos augimo (įskaitant ir per savarankišką darbą) šaltinis, rodikliai. Po to apžvelgiami pagrindiniai samdos sprendimus sąlygojantys makroekonomikos veiksniai, būtent darbo užmokesčio ir mokesčių pleišto kitimas. 2.1.2 skyriuje pateikiama valstybių narių šiose srityje taikomų politikos priemonių, įskaitant netikslines subsidijas samdai (konkrečioms palankių sąlygų neturinčių asmenų grupėms skirtos subsidijos pateikiamos 2.2.2 skyriuje), ataskaita.

Kelios valstybės narės, laikydamosi naujausių tendencijų, modernizuoja savo darbo užmokesčio nustatymo sistemas, siekdamos, kad darbo užmokestis būtų labiau priklausomas nuo našumo pokyčių. Suomija išplėtojo bendrovės lygmens derybų dėl kolektyvinės sutarties galimybes. Sektorių kolektyvinėse sutartyse gali būti „krizės sąlyga“, skirta nustatyti, kada galima nukrypti nuo kolektyvinių sutarčių nuostatų tokiais klausimais, kaip darbo užmokestis ir darbo laikas. Be to, visi darbdaviai, įskaitant ir nepriklausančius darbdavių konfederacijai, galės sudaryti sutartis vietose, laikydamiesi kolektyvinės sutarties nuostatų (žr. taip pat ataskaitos 2.3 skyrių dėl socialinio dialogo, taip pat dėl Prancūzijos pastangų supaprastinti jį bendrovių lygmeniu). Airija iš naujo įtvirtino sektorių darbo užmokesčio nustatymo sistemą, kurios svarbius aspektus 2013 m. Aukščiausiasis Teismas pripažino neatitinkančiais konstitucijos, ir nustatė naujas visų sektoriaus darbuotojų įtraukimo į kolektyvines sutartis taisykles. Be to, teisės aktais patvirtinta tikslesnė termino „derybos dėl kolektyvinės sutarties“ apibrėžtis, siekiant išaiškinti sąlygas, kuriomis Darbo teismas yra įgaliotas spręsti kolektyvinius darbo ginčus tais atvejais, kai bendrovėje netaikoma derybų dėl kolektyvinės sutarties tvarka. Belgijoje federalinė ekonomikos ir darbo ministerija pateikė teisės akto pasiūlymą dėl 1996 m. Konkurencingumo įstatymo reformos, kuris bus aptartas su socialiniais partneriais, siekiant iki 2016 m. pabaigos įdiegti naują derybų dėl kolektyvinės sutarties sistemą.

Ribotame valstybių narių skaičiuje pavyko sumažinti mokesčių pleištą, įvedus bendrus arba tikslinius socialinio draudimo įmokų sumažinimus. Tokios priemonės priimtos, pavyzdžiui, Belgijoje, Estijoje, Prancūzijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Belgijoje darbdavių socialinio draudimo įmokos 2016–2019 m. palaipsniui mažės ir iš dalies pakeis esamas darbo užmokesčio subsidijas. Bus išplėstas mažinimo taikymas MVĮ ir savarankiškai dirbantiems asmenims. Prancūzijoje nuo 2016 m. balandžio mėn. taikomos 1,8 pp mažesnės darbdavio socialinės įmokos (šeimos) nuo 1,6 iki 3,5 minimaliojo darbo užmokesčio siekiančiam darbo užmokesčiui. Be to, Prancūzija planuoja didinti mokesčių lengvatas konkurencingumui ir užimtumui skatinti, kurios šiuo metu sudaro iki 6 proc. bendrovės darbo užmokesčio ir taikomos 2,5 minimaliojo darbo užmokesčio neviršijančiam darbo užmokesčiui. Suomijoje 2016 m. kovo mėn. socialinių partnerių pasirašytu konkurencingumo susitarimu siekiama vienkartinio 5 proc. darbo sąnaudų sumažinimo (naujausiais skaičiavimais, sumažinta bus apie 3 proc.), kuris bus pasiektas perkėlus socialines įmokas nuo darbdavių samdomiems darbuotojams ir taikant dar papildomų priemonių (įskaitant darbo laiko ilginimą, žr. 2.3 skyrių).

2014 m. ES vidutinis suaugusiųjų dalyvavimo mokymo programose lygis buvo 10,7 proc. ir 2015 m. nepadidėjo, nepaisant didelės sparčiai besiformuojančių poreikių įvairovės. Tiems, kurie nebaigė mokyklos arba neįgijo tinkamo lygio pagrindinių įgūdžių, visų pirma reikia galimybių juos įgyti vėliau. Kvalifikacijos kėlimu ir perkvalifikavimu užtikrinama, kad gebėjimai išliktų tinkami ir šiuolaikiški. Palyginti su 2010 m., dvylikoje valstybių narių suaugusiųjų dalyvavimo mokymo programose lygis sumažėjo ir išliko stabilus kitose, išskyrus Liuksemburgą, Prancūziją ir Vengriją (11 pav.): pastaraisiais dviem atvejais užfiksuotas didelis padidėjimas. Be to, žemos kvalifikacijos suaugusieji perpus mažiau negu visi gyventojai linkę dalyvauti mokymo programose, ir ši spraga 2012–2015 m. dar labiau padidėjo.

Be to, Europoje labai daug suaugusių asmenų, neturinčių būtino lygio gebėjimų, kurių reikia sėkmingam dalyvavimui socialiniame ir ekonominiame gyvenime. Iš dalies tai lemia mokyklos nebaigimas ir prasti pasiekimai jaunystėje, iš dalies – turėtų gebėjimų senėjimas vėlesniame gyvenime ir menkas suaugusiųjų dalyvavimas mokymosi programose. 2012 m. EBPO atliktame Suaugusiųjų gebėjimų tyrime (Suaugusiųjų gebėjimų tarptautinio vertinimo programa) nustatyta, kad Italijoje, Ispanijoje ir Graikijoje trečdalis ar daugiau darbingo amžiaus suaugusiųjų pasižymi prastais raštingumo ir (arba) gebėjimo skaičiuoti gebėjimais. Pasiekimai išsilavinimo srityje padeda geriausiai numatyti gebėjimus: 51 proc. prastus raštingumo ir gebėjimo skaičiuoti gebėjimus turinčių suaugusiųjų nėra įgiję vidurinio išsilavinimo. Neturintiems būtiniausių gebėjimų suaugusiems asmenims savo ruožtu kyla užimtumo problemų: visose ES valstybėse narėse žemos kvalifikacijos suaugusiųjų užimtumo lygis yra gerokai žemesnis (o nedarbo lygis – aukštesnis), negu vidutinės ar aukštos kvalifikacijos suaugusiųjų.

Be to, nepaisant pastarąjį dešimtmetį pastebimo vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumo augimo ir to, kad vyresnio amžiaus darbuotojai palyginus geriau už kitas amžiaus grupes ištvėrė krizę, daugelyje šalių tebėra didelis jų užimtumo lygio didinimo potencialas. Dėl demografinių pokyčių vyresnių žmonių aktyvumas darosi dar reikalingesnis. 2015 m. vyresnio amžiaus (55–64 m.) darbuotojų užimtumo lygis buvo nuo 34,3 proc. Graikijoje iki 74,5 proc. Švedijoje. ES vidurkis buvo 53,3 proc., keturiose šalyse šis lygis nesiekė 40 proc. Pamažu auga ir 55–64 m. moterų užimtumo lygis, nors 2015 m. jis dar tebėra žemesnis ir sudaro 46,9 proc. Nemažas yra ir darbingo amžiaus trukmės skirtumas tarp lyčių: moterys dalyvauja darbo rinkoje vidutiniškai 5,1 m. trumpiau negu vyrai (atitinkamai 32,7 ir 37,8 m. 2014 m.) (17 pav.). Už šio vidutinio skirtumo slypi dideli skirtumai valstybėse narėse; skirtumas susijęs su daugeliu veiksnių, įskaitant kliūtis, kaip antai nepakankamas galimybes gauti priežiūros paslaugas, ir moterų mažesnis pensinis amžius negu vyrų (išsamią analizę žr. toliau).

Šaltinis. Eurostatas, Darbo jėgos tyrimas, 2015 m. Rodikliu vertinamas 20–34 m. asmenų, baigusių mokslą ir įgijusių vidurinį (ISCED 3) arba vidurinį, netretinį po vidurinio (ISCED 4) išsilavinimą 1–3 metus prieš ataskaitinius metus dalis to paties amžiaus asmenų, šiuo metu nedalyvaujančių jokiose tolesnėse formaliojo ar neformaliojo švietimo arba mokymo programose, grupėje. LU ir HU duomenų nutrūkusi laiko eilutė, nepatikimo CZ, EE, HR, AT ir SI bendrojo lavinimo absolventų ir LU PRM absolventų duomenys.

Be to, moterys prisiima daugiau ilgalaikės priežiūros įsipareigojimų ir patekdamos į darbo rinką arba norėdamos dirbti daugiau susiduria su stipriomis finansinio atgrasymo priemonėmis. Todėl jos dažniau linkusios trumpinti darbo laiką arba visai pasitraukti iš užimtumo srities. Vengrijoje, Airijoje, Slovakijoje, Estijoje, Čekijoje ir Jungtinėje Karalystėje daugiau negu 25 proc. 20–64 m. neaktyvių gyventojų moterų 2015 m. buvo neaktyvios dėl šeimos įsipareigojimų (įskaitant vaikų ir neįgalių suaugusiųjų priežiūrą). Be to, kai kuriuose mokesčių ir išmokų sistemose pinigų pervedimas ir su mokesčiais susijusi parama silpnina antrojo dirbančio šeimos nario finansines paskatas dirbti, ir tai virsta moterų dalyvavimo darbo rinkoje kliūtimi. Dar viena antrojo dirbančio dviejų darbo pajamas gaunančių asmenų šeimos nario atgrasymo nuo įsidarbinimo ar grįžimo į darbą priemone gali tapti brangios vaikų priežiūros paslaugos. Tai ypač tinka Jungtinei Karalystei ir Airijai, kur su vaikų priežiūra susijusios išlaidos vidutiniškai viršija 23 proc. grynųjų šeimos pajamų. Visoje ES 2014 m. tik 28 proc. vaikų iki trejų metų ir 83 proc. vaikų nuo trejų metų iki privalomojo mokyklinio amžiaus naudojosi oficialiomis priežiūros paslaugomis. Dėl to žemesnis moterų užimtumo lygis dera su didele dirbančiųjų ne visą darbo laiką dalimi: 31,9 proc. dirbančių moterų ir tik 8,3 proc. vyrų. Ši tendencija dar ryškesnė vertinant vaikus auginančius asmenis: ne visą darbo laiką dirba 40,5 proc. vaikus auginančių moterų ir 5,7 proc. vyrų.

Imigrantų rezultatams darbo rinkoje daro įtaką daug priežasčių Be tradicinių veiksnių, tokių kaip amžius, lytis, išsilavinimo lygis ar profesinė patirtis, šiuos rezultatus veikia konkretūs veiksniai, kaip antai geras priimančiosios šalies kalbos mokėjimas ir užsienyje įgytų įgūdžių bei gebėjimų perkėlimas. Svarbu ir tai, ar imigraciją paskatino šeimos susijungimas, ekonominės ar humanitarinės priežastys, iš dalies dėl to, kad tai daro poveikį pirmiau išvardytiesiems ypatumams, bet ir dėl to, kad tai susiję su skirtingais integracijos priemonių priėmimo gebėjimais ir poreikiais. Vis dėlto, net atsižvelgiant į šiuos skirtumus, išlieka tikimybės susirasti darbą skirtumas. Jis iš dalies gali būti siejamas su diskriminacija ar nepakankamu kvalifikacijų pripažinimu, tačiau ir su kitais nefiksuojamais ypatumais, tokiais kaip kilmės regionas, kuris, pavyzdžiui, gali daryti įtaką lyčių vaidmenims ir dėl to – moterų dalyvavimui darbo rinkoje. Atsižvelgiant į nematytą prieglobsčio prašytojų srautą, kai vien per 2015 m. ir pirmą 2016 m. pusmetį pateikta beveik 1,8 milijono prieglobsčio prašymų, šios problemos gali dar labiau išryškėti.

Už ES ribų gimusių gyventojų aktyvumo ir užimtumo lygis taip pat žemesnis už vidutinį: vidutinis aktyvumo skirtumas nuo ES gimusių gyventojų sudaro 4,2 pp (20–64 m. grupėje), o septyniose valstybėse narėse viršija 10 pp (18 pav.). Moterų neaktyvumo skirtumas dar didesnis. Be to, už ES ribų gimusių gyventojų užimtumo lygis vidutiniškai 10,4 pp žemesnis, negu gimusių ES, tačiau trijose valstybėse narėse šis skirtumas siekia apytikriai 20 pp, o dar keturiose viršija 15 pp; moterų skirtumas ir vėl yra didesnis. Vidutiniškai už ES ribų gimusių moterų užimtumo lygis 13,5 pp žemesnis už ES gimusių moterų. Dažnai problemos išlieka ir antroje kartoje: 25–54 m. asmenų, kurių tėvai gimę už ES ribų, o jie patys gimę ES, užimtumo lygis yra 5,7 pp žemesnis, o aktyvumo lygis 3,7 pp žemesnis negu asmenų, kurių bent vienas iš tėvų gimęs ES.

Be to, dauguma valstybių narių naudojo tikslines darbo užmokesčio ir įdarbinimo subsidijas, dažnai pasitelkdamos ES finansavimą, dažniausiai ESF ir Jaunimo užimtumo iniciatyvą. Nuo 2015 m. Kroatijoje galioja Įmokų teisės akto pakeitimas, pagal kurį darbdaviai, siūlantys jaunuoliams iki 30 m. nuolatinio darbo sutartį, 5 metų laikotarpiui atleidžiami nuo sveikatos draudimo įmokų ir užimtumo įmokų. Estijoje 2015 m. pradėtas projektas „Mano pirmasis darbas“, pagal kurį teikiamos vienerių metų darbo užmokesčio subsidijos ir dvejus metus padengiamos mokymo išlaidos. Lietuvoje darbdaviams, samdantiems VUT registruotus jaunuolius, iki 6 mėn. gali būti grąžinama 50 proc. bendrojo darbo užmokesčio. Pirmenybė teikiama tokioms kategorijoms, kaip ilgalaikiai jauni bedarbiai arba jauni tėvai, auginantys 2 vaikus. Darbdaviams, kurie per šešis mėnesius po subsidijų mokėjimo pabaigos atleidžia subsidijuojamus darbuotojus, taikomos sankcijos. 2015 m. ši priemonė buvo taikoma 28 proc. visų 16–29 m. ADRP dalyvių. Kipre pagal naujas sistemas iki 2 metų siūlomos darbo vietos jaunesniems negu 25 m. buvusiems pagrindinio, vidurinio ir netretinio po vidurinio išsilavinimo asmenims, turintiems ribotą darbo patirtį, suteikiant 125 EUR per savaitę mokymo paramą ne ilgiau kaip 6 mėn. Sistemomis gali naudotis ir jaunesni nei 35 m. tretinio išsilavinimo asmenys. Prancūzijoje jaunesni nei 28 m. pasinaudoję stipendijomis jaunuoliai per 4 mėn. po tretinio arba profesinio antrinio išsilavinimo baigimo gali teikti paraiškas dėl „subsidijos ieškant pirmojo darbo“, kuri siekia 200–300 EUR per mėnesį. Tikimasi, kad šia priemone pasinaudos 126 000 jaunuolių. Be to, mažiau nei 10 samdomų darbuotojų turinčioms bendrovėms, priėmusioms 16–18 m. pameistrį, pirmaisiais metais suteikiama 4 400 EUR priemoka. Rumunijos valdžios institucijos šiuo metu kuria užimtumo teisės aktų pakeitimus, siekdami užtikrinti dosnesnių ir įvairesnių aktyvumo skatinimo priemonių, pritaikytų labiausiai nuo darbo rinkos nutolusioms grupėms (įskaitant verslumo ir užimtumo subsidijas, paskatas pameistrystėms ir darbo stažuotėms).

Politinėms strategijoms, skirtoms kovoti su menkais pagrindiniais gebėjimais, skirta ypač daug dėmesio tokiose valstybėse narėse, kaip Kipras, Vengrija ir Švedija, be to, jos aptariamos neseniai pateiktame Komisijos pasiūlyme dėl Įgūdžių garantijos. Valstybės narės dažnai sprendė šią problemą tobulindamos savo PRM sistemas. Tačiau Švedijoje neseniai pradėta įgyvendinti ankstyvosios intervencijos iniciatyva, skirta pirmiesiems mokykliniams metams (t. y. ikimokykliniam ugdymui ir 1–3 klasei), ypač daug dėmesio skiriant pagrindiniams gebėjimams. Vengrijoje ir Slovakijoje konkrečiu tikslu tapo skaitmeninių įgūdžių ugdymas. Kipre siekta gerinti dalyvavimą ir priderinti PRM prie darbo rinkos reikmių.

Be to, kad moterų visą darbo dieną atitinkančio užimtumo lygis yra žemesnis už vyrų, gerokai skiriasi ir jų užmokestis. ES 2014 m. skirtumas buvo 16,6 proc. ir labai skyrėsi įvairiose valstybėse narėse (žr. 20 pav.). Vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumą gali sąlygoti įvairios potencialios priežastys, kaip antai darbo patirties, darbo laiko, darbo pobūdžio ar užimtumo sektoriaus skirtumai. Visoje ES darbo rinkos segregacija palyginti didelė: profesinė segregacija siekia 25,3 proc., o sektorių – 18,3 proc.. Moterys dažniau dirba sektoriuose, kuriuose santykinai mažesnis darbo užmokestis, yra mažiau atstovaujamos vadovų pareigose ir dažniau negu vyrai dirba ne visą darbo laiką, už kurio darbo valandą atlyginama mažiau, negu už darbo visą darbo laiką valandą. Beveik visose profesijose egzistuoja vyrams palankūs vyrų ir moterų užmokesčio skirtumai. Be to, prie vyrų ir moterų užmokesčio skirtumo gali prisidėti ir kiti į stebėjimą neįtraukti veiksniai, kaip antai diskriminacija. Mažesnis moterų darbo užmokestis, trumpesnis darbo laikas ir trumpesnė karjeros trukmė daro neigiamą poveikį jų bendroms pajamoms ir pensijos išmokoms.

Kelios valstybės narės siekia ilgalaikiams bedarbiams teikti individualią paramą, kaip nustatyta Tarybos rekomendacijoje dėl darbo integracijos susitarimų, kuriais teikiama individuali parama asmens poreikiams ir aiškiai nustatomos bedarbio ir paramos įstaigų teisės ir pareigos. Prancūzijoje pradėtos teikti individualesnės valstybinių užimtumo tarnybų paslaugos ir sustiprintas kompetencijų įvertinimas, o tarnybų darbuotojai aktyviau teikia konsultacijas ir siekia iki 2017 m. užmegzti ir palaikyti ryšius su 460 000 klientų, kuriems gresia ilgalaikis nedarbas. Ispanijoje 2015 m. patvirtintame Bendrajame užimtumo tarnybų portfelyje numatoma įvesti individualias užimtumo darbotvarkes ir asmeninius užimtumo susitarimus, kurių bus privaloma laikytis nedarbo išmokas gaunantiems asmenims. Be to, 2016 m. priimta paramos ilgalaikiams bedarbiams programa, kuria stiprinami VUT pajėgumai, kad tarnybos galėtų teikti individualią pagalbą. Danijos užimtumo centrai 2016 m. pradėjo vykdyti „Kontaktų planą“, grindžiamą kontaktų pirmus šešis nedarbo mėnesius ir po 16 nedarbo mėnesių sustiprinimu. Ilgalaikis bedarbis aktyviai dalyvauja planuojant susitikimus, o užimtumo tarnybų konsultantai išmokyti naudotis galių suteikimo ir motyvacijos skatinimo metodikomis. Suomijoje irgi planuojama nuo 2017 m. kas 3 mėnesius rengti asmeninius susitikimus su ilgalaikiais bedarbiais.

Užtikrinant mokamas vaiko priežiūros atostogas ir taip padedant moterims derinti darbą ir šeimos gyvenimą, skatinamas moterų dalyvavimas darbo rinkoje. Duomenys rodo, kad subalansuotas mokamų atostogų paskirstymas tarp vyrų ir moterų ypač naudingas skatinant vaikų turinčių moterų užimtumą. Pastaruoju metu kelios valstybės narės (įskaitant Vokietiją, Airiją, Liuksemburgą, Vengriją, Maltą ir Portugaliją) ėmėsi iniciatyvų gerinti mokamų vaiko priežiūros atostogų nuostatas. Pavyzdžiui, Vokietijoje priimtos lankstesnės vaiko priežiūros atostogų taisyklės: laikotarpiu, kai vaikui yra nuo trejų iki aštuonerių metų, jos sudaro 24 mėnesius ir gali būti naudojamos trimis atkarpomis. Be to, nustatyta, kad subalansavus vyrų ir moterų teises į atostogas po vaiko gimimo (įskaitant ir tėvystės atostogas) daromas teigiamas poveikis dalijimuisi namų ruošos ir priežiūros pareigomis ir gerinami moterų dalyvavimo darbo rinkoje rezultatai, įskaitant greitesnį moterų grįžimą į darbo rinką. Judėdama šia kryptimi, Airija neseniai įvedė dviejų savaičių mokamas tėvystės atostogas, o Portugalijoje tėvystės atostogos pratęstos iki 25 dienų (anksčiau buvo 20), iš kurių 15 (anksčiau 10) dienų yra privalomos. Čekijoje irgi įvesta pakeitimų į vaiko priežiūros atostogų ir išmokų sistemą, siekiant skatinti tėvus dalyvauti vaiko priežiūroje ir suteikti galimybių vaikus auginančioms moterims, jei nori, greičiau grįžti į darbo rinką.

Tikslingai peržiūrėjus socialines išmokas ir paslaugas, sukurta konkrečių aktyvumo skatinimo priemonių. Danijoje, siekiant padidinti imigrantų paskatas dirbti, 2015 m. rugsėjo mėn. įvesta integracijos išmoka pakeitė švietimo arba socialinė paramą. Be to, nustatyta, kad atvykę pabėgėliai gali pradėti dirbti, ir viešojo sektoriaus integracijos programoje bus daugiausiai dėmesio skiriama su darbu susijusioms priemonėms, švietimui ir mokymui danų kalba; programos bus orientuotos į darbo rinką, o užimtumo centrai suaktyvins bendrovėms teikiamas paslaugas. Be to, privačioms bendrovėms, įdarbinančioms pabėgėlius be subsidijų, įprastomis sąlygomis, numatytos piniginės priemokos.

Dėl anksčiau nematyto prieglobsčio prašytojų srauto valstybės narės ėmė skirti daugiau dėmesio migrantų kilmės asmenų integracijai į darbo rinką. Keletu iniciatyvų siekta užtikrinti ankstyvąją naujų atvykusių asmenų integraciją, įtraukiant susijusius suinteresuotuosius asmenis, kaip antai darbdavius ir valstybines užimtumo tarnybas. Švedijoje sukurtos ankstyvojo poveikio priemonės prieglobsčio prašymo teikimo laikotarpiu, visų pirma supažindinimas su kalba ir informavimas apie visuomenę. Kai naujiesiems atvykėliams suteikiamas leidimas gyventi, jie gali naudotis įvadine programa, pagal kurią pagreitintai rengiami profesijų, kurių atstovų gali trūkti, darbuotojai. Be to, 200 viešojo sektoriaus agentūrų paprašyta 2016–2018 m. siūlyti naujiesiems atvykėliams stažuotes. Aktyvų vaidmenį vaidina ir bendrovės: tos iš jų, kurios naujiesiems atvykėliams siūlo bent 100 darbo ar stažuotės vietų, susibūrė į vadinamąjį „100 klubą“ ir taiko specialiai sudarytus VUT priemonių rinkinius. Atnaujintoje Suomijos vyriausybės 2016–2019 m. integracijos programoje taip pat siekiama užtikrinti sklandų imigrantų perėjimą į švietimo sistemą ar darbą, pasitelkiant veiksmingą pradinį valdžios institucijų ir suinteresuotųjų subjektų bendradarbiavimą. Panašiai elgiasi Vokietijos žemės, kurios, atsižvelgdamos į federalinę šalies struktūrą, atsižvelgdamos į savo reikmes priėmė kelias programas, planus ir susitarimus (pvz., „Integracijos per mokymą ir darbą“ susitarimą sudarė Bavarijos vyriausybė, Bavarijos verslo bendruomenė ir užimtumo tarnybos). Austrijoje federalinė vyriausybė 2015 m. rugsėjo mėn. skyrė integracijai 75 milijonų EUR sumą, iš kurios bus finansuojamos pabėgėliams skirtos darbo rinkos integracijos priemonės, ir dar 40 milijonų EUR per metus 2016 ir 2017 m. skirta iš federalinio biudžeto. Tokiomis sąlygomis VUT pradėjo bandomąjį projektą, kuriuo siekiama nustatyti individualias reikmes ir mokymo poreikius, kartu teikiant bendrą informaciją apie darbo paiešką ir švietimo sistemą bei apie darbdavių ir darbuotojų teises ir pareigas Austrijoje.

Vienas iš ESF politikos 2014–2020 m. prioritetų yra jaunimo užimtumas. Šis klausimas sprendžiamas ir paties fondo, ir įgyvendinant Jaunimo užimtumo iniciatyvą (JUI). Pagal ESF 6,3 milijardo EUR skirta tiesiogiai jaunimo užimtumo veiksmams; be to, jaunimas yra viena iš stambiausių tikslinių grupių įgyvendinant švietimo, mokymosi visą gyvenimą ir socialinės įtraukties priemones. Be to, JUI biudžetas iš viso sudaro 6,4 milijardo EUR (3,2 milijardo EUR JUI išteklių ir tiek pat, 3,2 milijardo EUR, paskirta iš ESF). JUI, kurios kriterijus šiuo metu atitinka 20 valstybių narių, skiriama nesimokantiems ir nedirbantiems (NEET) jaunuoliams, ir dažniausiai taikoma tiems ES regionams, kuriuose 2012 m. buvo aukščiausias jaunimo nedarbo lygis. Siekiant užtikrinti greitą reagavimą į šia svarbią politikos problemą, JUI išteklių asignavimas iš ES biudžeto numatytas laikotarpio pradžioje, kad jie būtų naudojami pirmojoje finansinio ciklo dalyje. Be to, 2015 m. Komisija padidino JUI išankstinį finansavimą apytikriai 1 milijardu EUR, siekdama užtikrinti spartesnį jaunimo užimtumo ir mokymo priemonių mobilizavimą vietoje. Papildomi ištekliai padarė teigiamą poveikį pusei JUI naudojančių valdymo institucijų, nes jos galėjo skirti didesnį finansavimą ir (arba) pradėti vykdyti daugiau projektų.

Apskritai vertinant, VUT naudojimas ieškant darbo ES pasiskirstęs nevienodai (23 pav.); be to, tebėra pavojus, kad kai kuriose valstybėse narėse pažeidžiamiausi darbo ieškantys asmenys imasi nedeklaruojamo darbo. VUT efektyvumas renkant darbdavių teikiamą informaciją apie laisvas darbo vietas skatina darbo ieškančius asmenis dažniau naudotis VUT paslaugomis.

Keliose valstybėse narėse ypač daug dėmesio skirta individualiems darbo ginčų procesams. Prancūzijoje įvykdyta individualių darbo ginčų reforma, kuria siekiama paspartinti jų eigą. Reforma sustiprinamas taikinimo etapo vaidmuo ir sudaromos galimybės jį įvertinti nedalyvaujant vienai iš ginčo šalių. Be to, procesas gali būti spartinamas paskyrus kai kuriuos atvejus nagrinėti „mažesnės sudėties“ teismui, turinčiam priimti sprendimą ne ilgiau kaip per 3 mėnesius, o sudėtingus atvejus galima tiesiogiai nagrinėti teisme, kuriam vadovauja profesionalus teisėjas (départage). Airijoje 2015 m. gegužės mėn. priimtas ir spalio mėn. pradėtas vykdyti darbo santykių aktas, kuriuo supaprastintos darbo ginčus sprendžiančios ir skundus dėl darbo teisės pažeidimų nagrinėjančios institucijos ir procedūros. Nauja darbo santykių komisija (DSK) perims nacionalinės darbo teisių institucijos, Darbo santykių komisijos (LRC) funkcijas, kai kurias Darbo apeliacinių skundų tribunolo (EAT) funkcijas ir Lygių teisių tribunolo direktoriaus funkcijas. EAT apeliacinių skundų funkcijos bus perduotos Darbo teismui. Tai reiškia, kad bus taikomas vieno langelio principas ir vienas apeliacinių skundų teikimo būdas: aštuonių narių valdyba, sudaryta iš pirmininko, darbdavių ir darbuotojų atstovų ir ekspertų. 1990 m. įkurta LRC ir 1967 m. įkurtas EAT bus panaikinti.

Imtasi veiksmų kovoti su darbo rinkos segmentacija, visų pirma ribojant terminuotų darbo sutarčių taikymą ir ribojant darbo kodekse nustatytų darbo sutarčių įvairovę. Tai ypač matyti Lenkijoje, kurioje 2015 m. rugpjūčio mėn. patvirtinta ir 2016 m. vasario mėn. įvykdyta darbo kodekso reforma. Planuojama ir platesnio masto darbo kodekso reforma; rengiant naują darbo kodeksą, 2016 m. rugsėjo mėn. įsteigti kodifikavimo komitetai. Lietuvoje 2016 m. liepos mėn. Prezidentė vetavo naujas darbo kodekso pataisas ir jos grąžintos dar kartą apsvarstyti parlamentui. Jei pataisos bus galiausiai priimtos, jos galėtų pradėti veikti nuo 2017 m. sausio mėn. Jomis siekiama užtikrinti darbo apsaugą, derinant lankstumą ir saugumą, kad darbdaviai sukurtų daugiau (teisėtų) darbo vietų. Darbo teisės aktus taip pat planuojama supaprastinti Graikijoje, juos kodifikuojant ir sukuriant Darbo teisės kodeksą.

Tačiau buvo atvejų, kai siekiant padidinti ekonomikos gebėjimą prisitaikyti padidintas darbo laiko reglamentavimo lankstumas, nesukeliant papildomos segmentacijos. Čekijoje, remiantis Vokietijos Kurzarbeit (sutrumpinto darbo laiko) modeliu, įvesta „dalinio nedarbo įmoka“. Pagal naują įstatymą finansinių sunkumų turinčios arba gaivalinių nelaimių paveiktos bendrovės gali daugiausiai 30 proc. sumažinti darbuotojų, kuriems neįmanoma skirti pakankamai darbo, mėnesinę algą. Be to, jos gali kreiptis į valstybę iki 20 proc. darbuotojo darbo užmokesčio dydžio įmokos, bet ši įmoka negali viršyti 12,5 proc. tos pramonės šakos darbo užmokesčio vidurkio ir negali būti mokama ilgiau negu šešis mėnesius (numatyta pakartotinio prašymo galimybė). Darbo kodekso pataisomis padidintas darbo susitarimų lankstumas, ypač susijęs su darbo laiko ir atostogų teisėmis ir paskirstymu arba su nuostatomis dėl nuotolinio darbo, kartu sustiprinus tokias suderinimo priemones, kaip darbas namuose. Laikydamasis panašių nuostatų Belgijos federalinis darbo ministras pasiūlė socialiniams partneriams reformuoti darbo rinkos teisės aktus dėl darbo laiko (darbo valandos per metus), neribotos trukmės darbą per agentūras, nenuolatinį nuotolinį darbą ir kitus darbo laiko struktūrinius elementus, įskaitant karjeros sustabdymo teisę ar atostogų dienų dovanojimą. Prancūzijoje vadinamuoju „Macron įstatymu“ nuo 2 iki 5 metų pratęsiamas maksimalus susitarimų dėl įdarbinimo užtikrinimo (Accords de maintien de l'emploi), kuriais sunkumus patiriančioms bendrovėms suteikiama galimybė koreguoti darbo laiką ir atlyginimą už darbą (neviršijant 1,2 minimalaus darbo užmokesčio dydžių per mėnesį), ilgis. Reali ir svarbi atleidimo iš darbo dėl ekonominių priežasčių priežastis yra individualūs atsisakymai, tačiau įmonė turi padėti asmenims pereiti į kitą sritį, visų pirma suteikdama mokymo galimybių. Be to, bendrovės dabar gali pasiekti susitarimus išsaugoti ir tobulinti darbo vietas (naujo pobūdžio, pažangesni susitarimai, kuriais siekiama ne tik išsaugoti darbo vietą), dėl kurių galima pertvarkyti ir sutrumpinti darbo laiką, nesumažinant darbuotojų mėnesio pajamų.

Kartais darbo laikas naudojamas sąnaudų konkurencingumui skatinti, kaip Suomijoje, kur į vadinamąjį „konkurencingumo susitarimą“ įtrauktas metinis darbo laiko pratęsimas 24 valandoms, o kiekvieno sektoriaus atstovai susijusioje kolektyvinėje sutartyje sprendžia, ar to bus pasiekta trumpinant atostogas, ar ilginant darbo laiką. Prancūzijoje pagal neseniai priimtą „El Khomri“ darbo teisės aktą, kuriuo modernizuojamas socialinis dialogas ir užtikrinami patekimo į profesiją keliai, daugumoje bendrovės lygiu sudarytų kolektyvinių sutarčių nuo šiol bus automatiškai nustatomos darbo laikui, darbo organizavimui, kasdieniam poilsiui, mokamoms ir nemokamoms atostogoms taikomos taisyklės. Kadangi nuostatų, dėl kurių nesusitariama, aprėptis filialų lygmeniu susiaurinta, susitarimas dėl daugelio papildomų darbo laiko aspektų bendrovės lygmeniu gali būti lankstesnis, negu susitarimas filialo lygmeniu. Šis principas visų pirma galioja priemokoms už viršvalandžius, kurias esant sutarčiai galima sumažinti iki minimalios 10 proc. sumos (be sutarties taikoma 25 proc., priemoka).

Socialiniai partneriai, atstovaujantys ir darbo rinkos pasiūlos, ir paklausos šalims ir tinkamai įsitraukiantys į reformas dar labiau gerina jų veikimą; kelios valstybės narės ėmėsi veiksmų jų vaidmeniui stiprinti. Lietuva 2016 m. vasario mėn. priėmė socialinio dialogo stiprinimo veiksmų planą, įskaitant pajėgumų stiprinimo priemones, kuris turi būti įgyvendintas iki 2016 m. pabaigos. Rumunijoje 2015 m. lapkričio mėn. pradėtos viešosios konsultacijos dėl nacionalinės socialinio dialogo strategijos, kuriomis siekiama patikslinti socialinių partnerių vaidmenis, peržiūrėti šios srities teisės aktus, stiprinti socialinių partnerių pajėgumus ir didinti jų dalyvavimą užimtumo politikoje.

Kelios valstybės narės peržiūrėjo socialinių partnerių vaidmenį nustatant darbo užmokestį ir darbo sąlygas: tai labiausiai matomos jų savarankiškų veiksmų sritys (taip pat žr. 2.1.2 skyrių). Prancūzijoje 2015 m. rugpjūčio mėn. priimtas įstatymas, skirtas bendrovės lygmens socialiniam dialogui supaprastinti. Šiuo įstatymu naujai sugrupuotos privalomos konsultacijų ir derybų temos, paliekant per metus tik 3 privalomas konsultacijas vietoje 17 ir 3 derybų dėl kolektyvinės sutarties blokus vietoje 12: darbo užmokestis ir darbo laikas, profesinio gyvenimo kokybė, darbo ir karjeros valdymas. Įstatymu numatyta, kad derybos gali būti rengiamos kas 3 metus (maksimalūs laiko matmenys), o ne kasmet, remiantis daugumos susitarimu. Be to, nuo 50 iki 300 įdarbinančioms bendrovėms suteikiama pajėgumų sujungti skirtingus privalomo socialinio dialogo subjektus, panašiai kaip daugiau negu 300 darbuotojų samdančioms bendrovėms pagal daugumos susitarimo sąlygą. Suomijoje vyriausybei ir socialiniams partneriams 2016 m. kovo mėn. pasirašius trišalį konkurencingumo susitarimą, kuris kolektyvinėmis sutartimis buvo įgyvendinamas 2016 m. trečią ketvirtį, buvo žengtas didelis žingsnis darbo užmokesčio nustatymo sistemos pakeitimo link. 2017 m. bus išmėgintas naujas derybų modelis. Dėl socialinių partnerių sektorių lygmeniu nustatytų sąlygų, o ne teisės aktų, kaip buvo planuojama anksčiau, daugės derybų dėl kolektyvinės sutarties vietos lygmeniu galimybių. Sustiprės profesinių sąjungų atstovų vaidmuo, siekiama gerinti informacijos sklaidą darbo vietose. Kalbant apie viešąjį sektorių, Kroatijoje siekiama peržiūrėti jos mėnesinių algų sistemą, įskaitant derybų dėl kolektyvinės sutarties koordinavimo proceso stiprinimą paskiriant centrinę kolektyvinių sutarčių ir derybų dėl jų dokumentų tvarkymo, koordinavimo ir priežiūros instituciją ir priimant tokių sutarčių sudarymo gaires.

Be to, dauguma valstybių narių, kuriose teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis, įtraukė socialinius partnerius, bent tais atvejais, kai jis buvo iš esmės peržiūrėtas (dėl makroekonominių minimaliojo darbo užmokesčio nustatymo aspektų žr. 2.1 skyrių). Estijoje įvairių pramonės šakų socialiniai partneriai priėmė bendrą sprendimą dėl minimaliojo darbo užmokesčio: trišalį susitarimą, kuris vykdomas vyriausybės potvarkiu. Portugalijoje vyriausybė po derybų su socialiniais partneriais, kuriose didžiausia profesinių sąjungų konfederacija pasipriešino darbdavių siūlymui mažinti socialinio saugumo įmokas, nutarė padidinti minimalųjį darbo užmokestį. Galiausiai vyriausybė ir socialiniai partneriai susitarė, kad susitarimo įgyvendinimas bus prižiūrimas kas ketvirtį. Užtat Slovakijoje 2016 m. liepos mėn. socialiniams partneriams nepavyko susitarti dėl minimaliojo darbo užmokesčio koregavimo 2017 m.

Socialiniai partneriai taip pat dalyvavo ir su naujomis problemomis susijusios politikos formavime. Danijoje vyriausybė ir socialiniai partneriai 2016 m. kovo mėn. pasiekė susitarimą užtikrinti geresnę pabėgėlių ir su šeima susijungusių asmenų integraciją į darbo rinką. Susitarimu bendrovėms suteikiama naujų ir geresnių galimybių samdyti kvalifikacijų neturinčius ir žemo darbo našumo pabėgėlius, kurios nėra derinamos su kolektyvinėmis sutartimis nustatytu minimaliuoju darbo užmokesčiu. Pavyzdžiui, privačioms bendrovėms, įdarbinančioms pabėgėlius be subsidijų, įprastomis sąlygomis, numatytos piniginės priemokos. Slovėnijoje po diskusijų su socialiniais partneriais priimta priemonių užkirsti kelią netipiškoms darbo formoms.

2.4. 8 gairė Socialinės įtraukties užtikrinimas, kova su skurdu ir lygių galimybių skatinimas

Šiame skyriuje apžvelgiama, kaip įgyvendinama užimtumo 8 gairė, pagal kurią valstybėms narėms rekomenduojama modernizuoti jų socialinės apsaugos sistemas siekiant kovoti su skurdu ir socialine atskirtimi. Pradžioje pateikiama pagrindinių socialinės padėties rodiklių valstybėse narėse apžvalga, įskaitant grynąsias pajamas, skurdą ir socialinę įtrauktį ir sveikatos priežiūros prieinamumą. 2.4.2 skirsnyje pateikiama valstybių narių politikos socialinės apsaugos sistemų srityje, įskaitant nedarbą, išmokas, būsto politiką, vaikų priežiūrą, ilgalaikę priežiūrą, sveikatos priežiūrą, pensijas ir neįgaliųjų įtrauktį, ataskaita.

2.4.1. Pagrindiniai rodikliai

Beveik visose valstybėse narėse padidėjo namų ūkio pajamos. 2015 m. Bendrosios namų ūkio disponuojamosios pajamos (BNŪDP) išaugo (0,8 proc.) visose valstybėse narėse, išskyrus Kiprą (26 pav.). Didžiausias augimas užfiksuotas Danijoje (7,3 proc.), Rumunijoje (5,8 proc.) ir Latvijoje (5,4 proc.).

Valstybėse narėse didėjo pajamų nelygybės lygis, matuojamas pajamų kvintilio dalies rodikliu. 2014–2015 m. nelygybė, matuojama kaip pajamų, kurias gauna 20 proc. visų didžiausias pajamas gaunančių gyventojų, ir pajamų, kurias gauna 20 proc. visų mažiausias pajamas gaunančių gyventojų, santykis, padidėjo Lietuvoje (1,4 pp), Rumunijoje, Bulgarijoje, Ispanijoje, Maltoje ir Jungtinėje Karalystėje (padidėjimas siekia nuo 0,1 iki 0,3 pp). Nedidelis sumažėjimas užfiksuotas Slovakijoje (0,4 pp), Estijoje ir Vokietijoje (0,3 pp), Kipre ir Portugalijoje (0,2 pp). Bendrai imant, didžiausia pajamų nelygybė stebima Rumunijoje, Lietuvoje, Bulgarijoje ir Ispanijoje, kur 20 proc. turtingiausių gyventojų ekvivalentinė pajamų mediana yra apie 7 kartus didesnė, negu skurdžiausių 20 proc. gyventojų. Kaip matyti 27 pav., 2015 m. stebėta nelygybės tendencijų divergencija; valstybėse narėse, kuriose nelygybės lygis aukščiausias, jis didėjo labiausiai.

26 pav. Bendrųjų namų ūkių disponuojamųjų pajamų pokytis 2015 m. pagal pagrindinių užimtumo ir socialinių rodiklių suvestinę

Šaltinis. Eurostatas, nacionalinės sąskaitos (EMPL GD skaičiavimai). Pastaba. 2016 m. spalio 26 d. nėra BE, BG, EE, IE, EL, HR, LU, MT ir PL duomenų.

27 pav. Pajamų nelygybė (kaip pajamų kvintilio dalies santykis) pagal pagrindinių užimtumo ir socialinių rodiklių suvestinę