PER PIRMĄJĮ SVARSTYMĄ PRIIMTA TARYBOS POZICIJA (ES) Nr. 1/2012

siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą dėl vienos prašymų išduoti vieną leidimą trečiųjų šalių piliečiams gyventi ir dirbti valstybės narės teritorijoje pateikimo procedūros ir dėl valstybėje narėje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių darbuotojų bendrų teisių

Tarybos priimta 2011 m. lapkričio 24 d.

2012/C 10 E/01

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 79 straipsnio 2 dalies a ir b punktus,

atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),

atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),

kadangi:

trečiųjų šalių piliečiams, turintiems galiojantį kelionės dokumentą ir vieną leidimą, išduotą valstybės narės, kuri taiko visą Šengeno acquis, turėtų būti suteikta teisė atvykti į valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritoriją ir joje laisvai judėti ne ilgiau kaip tris mėnesius per bet kurį šešių mėnesių laikotarpį pagal 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 562/2006, nustatantį taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas) (7) ir Konvencijos dėl Šengeno susitarimo 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos Vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo įgyvendinimo (8) (Šengeno konvencija) 21 straipsnį;

trečiųjų šalių darbuotojams turėtų būti taikomas vienodas požiūris socialinės apsaugos srityje. Socialinės apsaugos sritys apibrėžtos 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (13) . Šios direktyvos nuostatos dėl vienodo požiūrio socialinės apsaugos srityje taip pat turėtų būti taikomos darbuotojams, kuriems leista atvykti į valstybę narę tiesiai iš trečiosios šalies. Vis dėlto ši direktyva neturėtų suteikti trečiųjų šalių darbuotojams daugiau teisių nei numatyta galiojančiuose Sąjungos teisės aktuose socialinės apsaugos srityje trečiųjų šalių piliečiams, kurių statusas susijęs su tarpvalstybine padėtimi. Be to, ši direktyva neturėtų suteikti teisių tais atvejais, kuriems netaikomi Sąjungos teisės aktai, kaip antai, trečiojoje šalyje gyvenančių šeimos narių atveju. Ši direktyva turėtų suteikti teises tik šeimos nariams, kurie atvyksta gyventi valstybėje narėje su trečiosios šalies darbuotojais šeimos susijungimo tikslais, arba šeimos nariams, kurie jau teisėtai gyvena toje valstybėje narėje;

kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. nustatyti vieną prašymų išduoti vieną leidimą trečiųjų šalių piliečiams dirbti valstybės narės teritorijoje pateikimo procedūrą ir nustatyti bendras valstybės narės teritorijoje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių darbuotojų teises, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl to veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;

PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:

I SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

1 straipsnis

Dalykas

1. Ši direktyva nustato:

2. Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių įgaliojimams, susijusiems su trečiųjų šalių piliečių įsileidimu į savo darbo rinką.

2 straipsnis

Terminų apibrėžtys

Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:

a) trečiosios šalies pilietis– asmuo, kuris nėra Sąjungos pilietis, kaip apibrėžta SESV 20 straipsnio 1 dalyje;

b) trečiosios šalies darbuotojas– trečiosios šalies pilietis, kuriam leista atvykti į valstybės narės teritoriją ir kuris teisėtai joje gyvena ir kuriam leista apmokamų santykių pagrindu dirbti toje valstybėje narėje pagal nacionalinę teisę arba praktiką;

c) vienas leidimas– valstybės narės valdžios institucijų išduotas leidimas gyventi, leidžiantis trečiosios šalies piliečiui teisėtai gyventi jos teritorijoje darbo tikslais;

d) viena prašymų pateikimo procedūra– procedūra, kurios metu, remiantis vienu trečiosios šalies piliečio arba jo darbdavio pateiktu prašymu dėl leidimo gyventi ir dirbti valstybės narės teritorijoje, priimamas sprendimas dėl to prašymo dėl vieno leidimo.

3 straipsnis

Taikymo sritis

1. Ši direktyva taikoma:

2. Ši direktyva netaikoma trečiųjų šalių piliečiams:

3. Valstybės narės gali nuspręsti, kad II skyrius netaikomas trečiųjų šalių piliečiams, kuriems buvo leista dirbti valstybės narės teritorijoje ne ilgiau kaip šešis mėnesius arba kuriems buvo leista atvykti studijuoti į valstybę narę.

4. II skyrius netaikomas trečiųjų šalių piliečiams, kuriems leista dirbti turint vizą.

II SKYRIUS

VIENA PRAŠYMŲ PATEIKIMO PROCEDŪRA IR VIENAS LEIDIMAS

4 straipsnis

Viena prašymų pateikimo procedūra

1. Prašymas išduoti, pakeisti ar atnaujinti vieną leidimą pateikiamas naudojantis viena prašymų pateikimo procedūra. Valstybės narės nusprendžia, ar prašymus dėl vieno leidimo turi pateikti trečiosios šalies pilietis ar trečiosios šalies piliečio darbdavys. Valstybės narės taip pat gali nuspręsti, kad prašymą gali pateikti bet kuris iš jų. Jeigu prašymą turi pateikti trečiosios šalies pilietis, valstybės narės leidžia jį pateikti iš trečiosios šalies arba, jeigu numatyta nacionalinėje teisėje, valstybės narės, kurioje trečiosios šalies pilietis jau teisėtai yra, teritorijoje.

2. Valstybės narės išnagrinėja prašymą, pateiktą pagal 1 dalį, ir priima sprendimą išduoti, pakeisti arba atnaujinti vieną leidimą, jei pareiškėjas atitinka Sąjungos arba nacionalinėje teisėje nustatytus reikalavimus. Sprendimas išduoti, pakeisti arba atnaujinti vieną leidimą parengiamas kaip vienas administracinis aktas, kuriuo suteikiama tiek teisė gyventi, tiek teisė dirbti.

3. Viena prašymų pateikimo procedūra nedaro poveikio vizos procedūrai, kurios gali reikėti siekiant atvykti pirmą kartą.

4. Įvykdžius numatytas sąlygas valstybės narės išduoda vieną leidimą trečiųjų šalių piliečiams, kurie pateikia prašymą dėl leidimo atvykti, ir leidimą atvykti jau gavusiems trečiųjų šalių piliečiams, kurie pateikia prašymą atnaujinti jų leidimą gyventi ar jį patikslinti, įsigaliojus nacionalinėms įgyvendinimo nuostatoms.

5 straipsnis

Kompetentinga institucija

1. Valstybės narės paskiria kompetentingą instituciją, kuri priima prašymą ir išduoda vieną leidimą.

2. Kompetentinga institucija kuo greičiau, ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per keturis mėnesius nuo prašymo pateikimo dienos priima sprendimą dėl išsamaus prašymo.

Pirmoje pastraipoje nurodytas terminas išimtinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su sudėtingu prašymo nagrinėjimu, gali būti pratęstas.

Jei sprendimas nepriimamas per šioje dalyje numatytą terminą, pasekmės nustatomos nacionalinėje teisėje.

3. Kompetentinga institucija raštu praneša prašymą pateikusiam asmeniui apie savo sprendimą, laikydamasi atitinkamuose nacionalinės teisės aktuose nustatytos pranešimo tvarkos.

4. Jei prašymą pagrindžianti informacija arba dokumentai pagal nacionalinėje teisėje nustatytus kriterijus yra neišsamūs, kompetentinga institucija raštu praneša prašymą pateikusiam asmeniui, kokia papildoma informacija arba dokumentai yra reikalingi, ir nustato pagrįstą terminą jiems pateikti. 2 dalyje nurodytas terminas sustabdomas, kol kompetentinga institucija ar kitos atitinkamos institucijos negauna reikiamos papildomos informacijos arba dokumentų. Jei per nustatytą terminą papildoma informacija arba dokumentai nepateikiami, kompetentinga institucija gali prašymą atmesti.

6 straipsnis

Vienas leidimas

1. Valstybės narės išduoda vieną leidimą, naudodamos Reglamente (EB) Nr. 1030/2002 nustatytą vienodą formą, ir nurodo informaciją, susijusią su leidimu dirbti, kaip nustatyta jo priedo a punkto 7.5–9 papunkčiuose.

Valstybės narės gali spausdinta forma pateikti papildomą informaciją, susijusią su trečiosios šalies piliečio darbo santykiais (pvz., darbdavio pavadinimą ir adresą, darbo vietą, darbo rūšį, darbo valandas, darbo užmokestį) arba saugoti tokius duomenis elektroniniu formatu, kaip nurodyta Reglamento (EB) 1030/2002 4 straipsnyje ir jo priedo a punkto 16 papunktyje.

2. Valstybės narės, išduodamos vieną leidimą, neišduoda jokių papildomų leidimų, įrodančių teisę patekti į darbo rinką.

7 straipsnis

Leidimai gyventi, išduoti kitais nei darbo tikslais

1. Išduodamos leidimus gyventi pagal Reglamentą (EB) Nr. 1030/2002, valstybės narės nurodo informaciją, susijusią su leidimu dirbti, nepriklausomai nuo leidimo rūšies.

Valstybės narės gali spausdinta forma pateikti papildomą informaciją, susijusią su trečiosios šalies piliečio darbo santykiais (pvz., darbdavio pavadinimą ir adresą, darbo vietą, darbo rūšį, darbo valandas, darbo užmokestį) arba saugoti tokius duomenis elektroniniu formatu, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 4 straipsnyje ir jo priedo a punkto 16 papunktyje.

2. Išduodamos leidimus gyventi pagal Reglamentą (EB) Nr. 1030/2002, valstybės narės neišduoda jokių papildomų leidimų, įrodančių teisę patekti į darbo rinką.

8 straipsnis

Procedūrinės garantijos

1. Sprendimo atmesti prašymą išduoti, pakeisti arba atnaujinti vieną leidimą, arba sprendimo panaikinti vieną leidimą priežastys pateikiamos pranešime raštu, remiantis kriterijais, numatytais Sąjungos arba nacionalinėje teisėje.

2. Sprendimą atmesti prašymą išduoti, pakeisti arba atnaujinti vieną leidimą, arba sprendimą panaikinti vieną leidimą turi būti galima ginčyti atitinkamoje valstybėje narėje pagal nacionalinę teisę. 1 dalyje nurodytame pranešime raštu nurodomas teismas arba administracinė institucija, kuriame (-ioje) atitinkamas asmuo gali pateikti skundą, ir tokio padavimo terminas.

3. Prašymas gali būti laikomas nepriimtinu dėl priežasčių, susijusių su nustatytu leidimų, kurie gali būti išduoti įsidarbinimo tikslais atvykstantiems trečiųjų šalių piliečiams, skaičiumi, todėl tuo pagrindu neturi būti nagrinėjamas.

9 straipsnis

Galimybė susipažinti su informacija

Valstybės narės trečiosios šalies piliečio ir būsimo darbdavio prašymu suteikia atitinkamą informaciją apie dokumentus, kurie reikalingi išsamiam prašymui pateikti.

10 straipsnis

Mokesčiai

Valstybės narės gali reikalauti, kad prašymą pateikę asmenys atitinkamais atvejais sumokėtų mokesčius už prašymų nagrinėjimą pagal šią direktyvą. Tokių mokesčių dydis turi būti proporcingas ir gali būti grindžiamas nagrinėjant prašymus ir išduodant leidimus faktiškai suteiktomis paslaugomis.

11 straipsnis

Pagal vieną leidimą suteikiamos teisės

Išdavus vieną leidimą pagal nacionalinę teisę jo turėtojui jo galiojimo laikotarpiu suteikiamos bent tokios teisės:

III SKYRIUS

TEISĖ Į VIENODĄ POŽIŪRĮ

12 straipsnis

Teisė į vienodą požiūrį

1. Turi būti taikomas vienodas požiūris į 3 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose nurodytus trečiųjų šalių darbuotojus, kaip ir į valstybės narės, kurioje jie gyvena, piliečius, srityse, susijusiose su:

2. Valstybės narės gali nustatyti vienodo požiūrio taikymo apribojimus:

Be to, valstybės narės gali nuspręsti, kad 1 dalies e punktas šeimos išmokų atžvilgiu netaikomas trečiųjų šalių piliečiams, kuriems buvo leista dirbti valstybės narės teritorijoje ne ilgiau kaip šešis mėnesius, trečiųjų šalių piliečiams, kuriems buvo leista atvykti studijuoti, arba trečiųjų šalių piliečiams, kuriems leidžiama dirbti turint vizą;

3. Teisė į vienodą požiūrį, kaip nustatyta 1 dalyje, nedaro poveikio valstybės narės teisei panaikinti pagal šią direktyvą išduotą leidimą gyventi, ne darbo tikslais išduotą leidimą gyventi ar bet kurį kitą leidimą dirbti valstybėje narėje arba atsisakyti jį atnaujinti.

4. Į trečiąją šalį persikeliantys gyventi trečiųjų šalių darbuotojai arba trečiojoje šalyje gyvenantys maitintojo netekę tokių darbuotojų šeimos nariai, kurie įgyja tų darbuotojų teises, gauna su senatve, negalia ir mirtimi susijusias įstatyme nustatytas pensijas, grindžiamas darbuotojų ankstesniu darbu ir įgyjamas pagal Reglamento (EB) Nr. 883/2004 3 straipsnyje nurodytus teisės aktus, tokiomis pačiomis sąlygomis ir tokių pačių dydžių, kaip ir atitinkamų valstybių narių piliečiai, kai jie persikelia gyventi į trečiąją šalį.

IV SKYRIUS

BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

13 straipsnis

Palankesnės nuostatos

1. Ši direktyva taikoma nedarant poveikio palankesnėms nuostatoms, nustatytoms:

2. Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei priimti arba toliau taikyti nuostatas, kurios yra palankesnės asmenims, kuriems ji yra taikoma.

14 straipsnis

Visuomenės informavimas

Kiekviena valstybė narė sudaro sąlygas visuomenei susipažinti su reguliariai atnaujinama informacija apie trečiųjų šalių piliečių leidimo atvykti į jos teritoriją ir apsigyvenimo jos teritorijoje, siekiant joje dirbti, sąlygas.

15 straipsnis

Ataskaitų teikimas

1. Periodiškai, o pirmą kartą ne vėliau kaip … (19), Komisija teikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos taikymo valstybėse narėse ataskaitą ir siūlo pakeitimus, kuriuos ji laiko būtinais.

2. Kasmet, o pirmą kartą ne vėliau kaip … (20), valstybės narės pagal 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 862/2007 dėl Bendrijos migracijos statistikos ir tarptautinės apsaugos statistikos (21) pateikia Komisijai statistinius duomenis apie trečiųjų šalių piliečių, kuriems per praėjusius kalendorinius metus buvo suteiktas vienas leidimas, skaičių.

16 straipsnis

Perkėlimas į nacionalinę teisę

1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip nuo … (22). Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų priemonių tekstus.

Valstybės narės, priimdamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos pateikimo tvarką nustato valstybės narės.

2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.

17 straipsnis

Įsigaliojimas

Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

18 straipsnis

Adresatai

Ši direktyva pagal Sutartis skirta valstybėms narėms.

(1) OL C 27, 2009 2 3, p. 114.

(2) OL C 257, 2008 10 9, p. 20.

(3) 2011 m. kovo 24 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2011 m. lapkričio 24 d. Tarybos pozicija, priimta per pirmąjį svarstymą. … m. … … d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

(4) OL L 18, 1997 1 21, p. 1.

(5) OL L 16, 2004 1 23, p. 44.

(6) OL L 157, 2002 6 15, p. 1.

(7) OL L 105, 2006 4 13, p. 1.

(8) OL L 239, 2000 9 22, p. 19.

(9) OL L 251, 2003 10 3, p. 12.

(10) OL L 375, 2004 12 23, p. 12.

(11) OL L 289, 2005 11 3, p. 15.

(12) OL L 255, 2005 9 30, p. 22.

(13) OL L 166, 2004 4 30, p. 1.

(14) OL L 344, 2010 12 29, p. 1.

(15) OL L 180, 2000 7 19, p. 22.

(16) OL L 303, 2000 12 2, p. 16.

(17) OL L 158, 2004 4 30, p. 77.

(18) OL L 304, 2004 9 30, p. 12.

(19) Penkeri metai po šios direktyvos įsigaliojimo dienos.

(20) Treji metai po šios direktyvos įsigaliojimo dienos.

(21) OL L 199, 2007 7 31, p. 23.

(22) Dveji metai po šios direktyvos įsigaliojimo dienos.

TARYBOS MOTYVŲ PAREIŠKIMAS

I. ĮVADAS

2007 m. spalio 23 d. Komisija pateikė Tarybai pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl vienos prašymų išduoti vieną leidimą trečiųjų šalių piliečiams gyventi ir dirbti valstybės narės teritorijoje pateikimo procedūros ir dėl valstybėje narėje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių darbuotojų bendrų teisių.

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas ir Regionų komitetas nuomones dėl pasiūlymo priėmė atitinkamai 2008 m. liepos 9 d. ir 2008 m. birželio 18 d.

2011 m. kovo 24 d. Europos Parlamentas priėmė poziciją per pirmąjį svarstymą siekiant priimti direktyvą. Taryba negalėjo patvirtinti Parlamento pozicijos ir 2011 m. lapkričio 24 d. pagal Sutarties 294 straipsnį priėmė savo poziciją per pirmąjį svarstymą.

II. PASIŪLYMO TIKSLAS

Pasiūlymo tikslas – trečiųjų šalių piliečiams, kurie pageidauja gyventi valstybėje narėje darbo tikslais, nustatyti vieną prašymų pateikimo procedūrą bei vieną leidimą gyventi ir dirbti, taip pat numatyti valstybėje narėje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių piliečių bendras teises.

III. TARYBOS POZICIJOS PER PIRMĄJĮ SVARSTYMĄ ANALIZĖ

Bendra informacija

Derybos vyko politinėmis sąlygomis, susiformavusiomis įgyvendinant Hagos programą, kurioje išdėstyti 2005–2010 m. laikotarpio laisvės, saugumo ir teisingumo srities tikslai bei priemonės, o vėliau – įgyvendinant 2010–2014 m. Stokholmo programą. Stokholmo programoje Europos Vadovų Taryba pripažino darbo jėgos migracijos svarbą didinant Sąjungos konkurencingumą bei ekonominį gyvybingumą ir tuo tikslu paragino kurti lanksčias priėmimo sistemas, kurias įdiegus būtų atsižvelgiama į kiekvienos valstybės narės nustatytus prioritetus, poreikius, skaičius ir apimtis. Konkrečiau, ji paragino Komisiją ir Tarybą toliau įgyvendinti 2005 m. Legalios migracijos politikos planą, kuriame, be kita ko, numatytas horizontalusis teisės aktas, kuriame būtų išdėstyta visiems trečiųjų šalių darbuotojams, teisėtai gyvenantiems valstybėje narėje, taikoma teisių sistema, taip pat nustatyta viena prašymų pateikimo procedūra ir numatytas vienas leidimas gyventi ir dirbti.

Diskusijas dėl pasiūlymo Taryba pradėjo 2008 m. pradžioje, tačiau jai nepavyko dėl jo vieningai susitarti. Įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, pasiūlymui taikoma įprasta teisėkūros procedūra ir jam priimti Taryboje reikia kvalifikuotos balsų daugumos.

Pagal Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 1 ir 2 straipsnius tos valstybės narės nedalyvauja priimant direktyvą dėl vieno leidimo, ir ji joms nėra privaloma ar taikoma.

Pagal Protokolo dėl Danijos pozicijos, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą, ir ji jai nėra privaloma ar taikoma.

Pagrindiniai klausimai

Laikantis Bendros deklaracijos dėl praktinių bendro sprendimo procedūros taisyklių (1) nuostatų, įvyko keli Tarybos, Parlamento ir Komisijos atstovų susitikimai, kad būtų pasiektas susitarimas Tarybai priimant poziciją per pirmąjį svarstymą. Siekdama suderinti abiejų institucijų pozicijas ir atsižvelgdama į tuose susitikimuose pasiektą susitarimą, Taryba per pirmąjį svarstymą priima poziciją dėl siūlomos direktyvos dėl vieno leidimo, kurioje numatyti tokie pagrindiniai Komisijos pasiūlymo pakeitimai:

Taikymo sritis (3 straipsnis)

Taryba iš dalies pakeičia Komisijos pasiūlymą, kad būtų patikslinta direktyvos taikymo sritis. Aiškumo sumetimais Taryba išskiria dvi trečiųjų šalių darbuotojų kategorijas: tuos trečiųjų šalių piliečius, kurie turi leidimą apsigyventi pagal Reglamentą (EB) Nr. 1030/2002 ir kuriems leista atvykti ne darbo tikslais, tačiau leidžiama dirbti, ir tuos, kuriems leista atvykti darbo tikslais. Pagal šią direktyvą pastarosios kategorijos darbuotojai gali gauti vieną leidimą ir turi teisę į vienodas sąlygas, tuo tarpu pirmosios kategorijos darbuotojai turi teisę į vienodas sąlygas, tačiau negali naudotis viena prašymų pateikimo procedūra. Atitinkamai abi kategorijos nurodytos 12 straipsnio, kuris susijęs su teise į vienodas sąlygas, įvadiniame sakinyje.

Palyginti su Komisijos pasiūlymu, Taryba įrašo trečiųjų šalių piliečių, kuriems direktyva netaikoma, kategorijas. Atsižvelgiant į tai, kad asmenų, kuriems taikoma tarptautinė apsauga, laikina apsauga arba apsauga pagal nacionalinę teisę, teisės reglamentuojamos kitais Sąjungos teisės aktais, teisinio aiškumo sumetimais reikėtų aiškiai nurodyti, kad ši direktyva jiems netaikoma. Dėl panašių priežasčių Taryba įrašė nuostatą, kad direktyva netaikoma jūrininkams. Nors iš šioje direktyvoje pateiktos trečiosios šalies darbuotojo apibrėžties matyti, kad direktyva netaikoma savarankiškai dirbantiems asmenims, Taryba teiktų pirmenybę tam, kad tai būtų aiškiai nurodyta.

Taryba taip pat mano, kad reikia suteikti galimybę valstybėms narėms vieno leidimo neišduoti studentams ir tiems trečiųjų šalių piliečiams, kuriems valstybėje narėje leista dirbti trumpesnį nei šešių mėnesių laikotarpį, taip pat tiems, kuriems leidžiama dirbti pagal vizą. Vis dėlto, šių kategorijų trečiųjų šalių piliečiai turėtų turėti teisę į vienodas sąlygas.

Prašymų pateikimo procedūra (4, 5, 8 ir 10 straipsniai)

Kalbant apie prašymo išduoti vieną leidimą pateikimą, per neoficialius Tarybos ir Europos Parlamento atstovų susitikimus susitarta išsamiau išdėstyti, kas ir kur turėtų pateikti prašymą. Bendruoju atveju valstybės narės turi nustatyti, ar prašymą turėtų pateikti trečiosios šalies pilietis, ar jo darbdavys. Tačiau gali būti tam tikrų išimtinių situacijų, kuriose prašymą gali pateikti kita šalis.

Siekiant atsižvelgti į trečiųjų šalių darbuotojų, kuriems į valstybės narės teritoriją leista atvykti iki įsigaliojant direktyvai, interesus, Tarybos pozicijoje numatyta, kad šiems darbuotojams taip pat išduodamas vienas leidimas, jeigu jie kreipiasi su prašymu atnaujinti arba patikslinti savo leidimą gyventi ir jeigu jie atitinka direktyvoje nustatytas sąlygas.

Tarybos nuomone, būtina nurodyti, kad šioje direktyvoje išdėstyta viena prašymų pateikimo procedūra neturi įtakos vizų išdavimo procedūrai, kurią valstybės narės gali taikyti pirmą kartą atvykstantiems asmenims. Taip pat konkrečiai nurodyta, kad valstybės narės, remdamosi asmenų, kuriems leidžiama atvykti, skaičiumi, turi galimybę prašymą pripažinti nepriimtinu; tokiu atveju jis neturi būti svarstomas.

Siekiant užtikrinti aiškias ir skaidrias procedūras, Tarybos pozicijoje įrašytas reikalavimas valstybėms narėms savo nacionalinėje teisėje numatyti pasekmes, taikytinas tuo atveju, jei per direktyvoje nustatytą terminą sprendimas nepriimamas. Taip pat numatytos išsamesnės procedūrinės taisyklės, taikomos tais atvejais, jeigu prašymą pagrindžianti informacija arba dokumentai yra neišsamūs. Valstybės narės privalo raštu informuoti prašymą pateikusį asmenį apie papildomą informaciją ir (arba) dokumentus, kuriuos jis turi pateikti, ir gali prašymą pateikusiam asmeniui nustatyti pagrįstą terminą tai padaryti. Siekiant išvengti galimų piktnaudžiavimo sistema atvejų, valstybėms narėms suteikta galimybė atmesti prašymą tuo atveju, jeigu per nustatyta terminą būtina reikiama informacija nepateikiama. Kartu, siekiant užtikrinti galimybę užginčyti teisinėmis priemonėmis, Tarybos pozicijoje valstybės narės įpareigojamos nurodyti teismą arba administracinę instituciją, kuriam (-iai) atitinkamas prašymą pateikęs asmuo gali apskųsti neigiamą sprendimą.

Kalbant apie mokesčius, kurių gali būti reikalaujama iš prašymą pateikusių asmenų už prašymo nagrinėjimą, Tarybos pozicijoje, laikantis proporcingumo principo, valstybėms narėms leidžiama nustatant tokių mokesčių dydį atsižvelgti į įvairias paslaugas, kurios realiai suteikiamos nagrinėjant prašymus ir išduodant leidimus.

Vienas leidimas ir leidimas gyventi, išduotas ne darbo tikslais (6 ir 7 straipsniai)

Atsižvelgiant į Tarybos ir Parlamento atstovų neoficialių susitikimų rezultatus, Tarybos pozicijoje valstybėms narėms suteikiama galimybė vieną leidimą ir leidimą gyventi, išduotą ne darbo tikslais, papildyti kita informacija, kuriai įrašyti neužtenka vietos leidimo gyventi kortelėje. Informacija, susijusi su atitinkamo trečiosios šalies piliečio darbo santykiais, gali būti pateikta atskirame išduotame spausdintame dokumente arba elektronine forma įrašyta pačiame leidime. Pateikiant tokią informaciją siekiama užkirsti kelią trečiųjų šalių piliečių išnaudojimui ir kovoti su nelegaliu darbu.

Teisė į vienodas sąlygas (12 straipsnis)

Atsižvelgdama į plačią šioje direktyvoje taikomą trečiosios šalies darbuotojo apibrėžtį ir laikydamasi pagrindinio direktyvos tikslo – užtikrinti vienodas sąlygas jau dirbantiems trečiųjų šalių darbuotojams, o nebūtinai tiems, kuriems leidžiama dirbti, tačiau kurie to galbūt niekada nedarė – Taryba iš dalies pakeičia Komisijos pasiūlymą, toliau išplėsdama valstybių narių turimas galimybes apriboti trečiųjų šalių darbuotojų teisę į tokių pat sąlygų, kaip ir tų valstybių piliečiams, taikymą.

Kartu Tarybos pozicijoje Komisijos pasiūlymas iš dalies pakeičiamas, trečiųjų šalių darbuotojams (neatsižvelgiant į tai, ar jie įdarbinti, ar ne) suteikiant teisę į vienodas sąlygas, susijusias su darbo sąlygomis, asociacijų laisve ir mokesčių lengvatomis (jeigu trečiosios šalies darbuotojas mokesčių tikslais laikomas atitinkamos valstybės narės gyventoju).

Tarybos nuomone, svarbu paaiškinti bendrą principą – kad trečiosios šalies piliečio teisė į vienodas sąlygas pati savaime nedaro įtakos valstybės narės teisei panaikinti arba atsisakyti atnaujinti pagal šią direktyvą išduotą leidimą gyventi.

Švietimas ir profesinis mokymas

Dėl švietimo ir profesinio mokymo Taryba ir Europos Parlamentas susitarė, kad valstybėms narėms leidžiama apriboti teisę į švietimą ir profesinį mokymą, taikant ją tik tiems trečiųjų šalių darbuotojams, kurie yra įdarbinti, ir tiems, kurie buvo įdarbinti ir yra įregistruoti kaip bedarbiai. Pagal Tarybos poziciją valstybės narės taip pat gali netaikyti šios teisės tiems trečiųjų šalių darbuotojams, kuriems leista atvykti pagal Direktyvą 2004/114/EB, nes ta direktyva konkrečiai skirta trečiųjų šalių piliečiams, kuriems leista atvykti studijų tikslais. Be Komisijos pasiūlyme numatytos galimybės vienodų sąlygų netaikyti studijų stipendijoms, Tarybos pozicijoje valstybėms narėms taip pat suteikiama galimybė dėl su biudžetu susijusių priežasčių vienodų sąlygų netaikyti pragyvenimo arba kitokioms stipendijoms ir paskoloms. Valstybėms narėms taip pat leidžiama reikalauti, kad trečiosios šalies darbuotojas, prieš suteikiant jam teisę įgyti universitetinį, aukštesnįjį ar profesinį išsilavinimą, atitiktų tam tikras būtinas sąlygas. Šios būtinos sąlygos savo pobūdžiu susijusios ne tik su švietimu ir gali apimti kalbos žinias ir mokesčio už mokslą sumokėjimą. Tačiau jos negali būti taikomos profesiniam mokymui, susijusiam su konkrečia darbo veikla.

Socialinės apsaugos sritys

Taryba iš dalies pakeičia Komisijos pasiūlymą įpareigodama valstybes nares socialinės apsaugos srityje vienodas sąlygas taikyti ne tik įdarbintiems asmenims, bet ir tiems, kurie buvo įdarbinti ne trumpesnį kaip šešių mėnesių laikotarpį ir yra įregistruoti kaip bedarbiai. Tačiau valstybėms narėms suteikta galimybė nesuteikti šeimos išmokų tiems trečiųjų šalių piliečiams, kuriems valstybėje narėje leista dirbti ne ilgesnį kaip šešių mėnesių laikotarpį, kuriems leista atvykti studijų tikslais ir kuriems leidžiama dirbti pagal vizą. Šis apribojimas susijęs su tuo, kad kelios valstybės narės šeimos išmokas laiko priemone, turinčia ilgalaikį demografinį poveikį žmonių, tam tikroje šalyje gyvenančių ilgesnį laikotarpį, atžvilgiu.

Prekės ir paslaugos, įdarbinimo tarnybų teikiamos konsultavimo paslaugos

Taryba iš dalies pakeičia Komisijos pasiūlymą numatydama, kad valstybės narės gali suteikti galimybę naudotis prekėmis ir paslaugomis tik įdarbintiems trečiųjų šalių darbuotojams. Be to, dėl su biudžetų susijusių priežasčių Tarybos pozicijoje numatyta, kad valstybės narės gali bendrai apriboti galimybę gauti būstą. Kartu visiems trečiųjų šalių darbuotojams turi būti suteiktos tokios pat su įdarbinimo tarnybų teikiamomis paslaugomis susijusios sąlygos, kaip ir atitinkamos valstybės piliečiams.

Mokesčių lengvatos

Tarybos pozicijoje nurodyta, kad vienodos sąlygos mokesčių lengvatų atžvilgiu suteikiamos, jeigu trečiosios šalies darbuotojas mokesčių tikslais laikomas atitinkamos valstybės narės gyventoju. Mokesčių lengvatų, kurių prašoma šeimos nariams, atveju valstybės narės gali reikalauti, kad tų šeimos narių registruota arba įprastinė gyvenamoji vieta būtų atitinkamos valstybės narės teritorijoje.

Įstatymu nustatytos pašalpos

Tarybos pozicijoje pateikiamas papildomas Komisijos pasiūlymo paaiškinimas dėl vienodų sąlygų, susijusių su įstatymu nustatytomis pašalpomis, taikymo į trečiąją šalį persikeliantiems trečiųjų šalių darbuotojams arba trečiojoje šalyje gyvenantiems maitintojo netekusiems jų šeimos nariams.

Ataskaitų teikimas (15 straipsnis)

Tarybos pozicijoje nurodoma, kad statistiniai duomenys apie trečiųjų šalių piliečių, kuriems išduotas vienas leidimas, skaičių turėtų būti teikiami pagal Reglamentą (EB) Nr. 862/2007 dėl Bendrijos migracijos statistikos ir tarptautinės apsaugos statistikos.

Perkėlimas į nacionalinę teisę (32 konstatuojamoji dalis ir 16 straipsnis)

Patvirtinus Europos Parlamento, Komisijos ir Tarybos bendrus politinius pareiškimus dėl aiškinamųjų dokumentų, Komisija Tarybai išsiuntė laišką, kuriame pagrindė poreikį Vieno leidimo direktyvos atveju pateikti aiškinamuosius dokumentus (2). Po to Taryba tekste įrašė naują 32 dalį ir iš dalies pakeitė atitinkamą direktyvos straipsnį.

IV. IŠVADA

Per pirmąjį svarstymą priimta Tarybos pozicija atspindi kompromisą, pasiektą Tarybos ir Europos Parlamento derybų metu, padedant Komisijai. Nuolatinių atstovų komitetas šį kompromisą patvirtino 2011 m. liepos 20 d. posėdyje. Iki tol Europos Parlamento Piliečių laisvės, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto pirmininkas 2011 m. liepos 15 d. laiške Nuolatinių atstovų komiteto pirmininkui nurodė, kad jei kompromisinis tekstas bus perduotas Europos Parlamentui kaip Tarybos pozicija per pirmąjį svarstymą, jis Piliečių laisvės, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto nariams, o vėliau – plenarinio posėdžio dalyviams, rekomenduos per antrąjį svarstymą Parlamente priimti Tarybos poziciją be pakeitimų, abiejų institucijų teisininkams lingvistams patikrinus tekstą. Dėl Direktyvos dėl vieno leidimo horizontalaus pobūdžio jos priėmimas bus itin svarbus ES lygiu teisėtos migracijos srityje.

(1) OL C 148, 1999 5 28, p. 1.

(2) Dok. 16058/11 MIGR 164 SOC 917 CODEC 1815 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/11/st16/st16058.en11.pdf).