Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo valstybės narės įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos konvenciją dėl deramo darbo namų ūkio darbuotojams (Konvenciją Nr. 189) /* COM/2013/0152 final - 2013/0085 (NLE) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Pasiūlymu bus sudarytos sąlygos valstybėms narėms teisėtai ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) konvenciją Nr. 189 dėl deramo darbo namų ūkio darbuotojams (toliau – Namų ūkio darbuotojų konvencija Nr. 189 arba Konvencija). Namų ūkio darbuotojų direktyva Nr. 189 buvo priimta per 100-ąją Tarptautinės darbo konferencijos sesiją 2011 m. birželio 16 d. ir turėtų įsigalioti 2013 m. rugsėjo mėn. Ja nustatoma visuotinė minimali darbo apsauga namų ūkio darbuotojams. Iki 2012 m. gruodžio mėn. Namų ūkio darbuotojų konvenciją Nr. 189 buvo ratifikavusios trys TDO šalys narės. TDO šią konvenciją priskyrė prie konvencijų, kurias ji laiko atitinkančiomis šiandienos reikalavimus ir kurias dėl šios priežasties skatina taikyti. Europos Sąjunga (ES) yra įsipareigojusi vykdyti deramo darbo darbotvarkės sklaidą tiek Sąjungos viduje, tiek plėtodama išorės santykius. Darbo standartai yra svarbiausias deramo darbo sąvokos elementas. Ratifikuodamos TDO konvencijas valstybės narės aiškiai parodo, kad Sąjunga vykdo suderintą politiką, siekdama pasaulio mastu gerinti darbo standartus. Be to, vykdydama Prekybos žmonėmis panaikinimo ES strategiją[1] Komisija paragino valstybes nares ratifikuoti visus tarptautinius dokumentus, susitarimus ir teisinius įsipareigojimus, kuriais veiksmingiau, labiau suderintai ir nuosekliau kovojama su prekyba žmonėmis. Tarp jų yra ir Namų ūkio darbuotojų konvencija Nr. 189. Todėl būtina pašalinti bet kokias ES lygmens teisines kliūtis valstybėms narėms ratifikuoti Namų ūkio darbuotojų konvenciją Nr. 189, kurios turinys nekelia susirūpinimo galiojančio Sąjungos acquis požiūriu. Namų ūkio konvencijos Nr. 189 nuostatomis siekiama padėti pažaboti prievartą prieš namų ūkio darbuotojus ir jų išnaudojimą. Pagal Konvencijos 1 straipsnį namų ūkio darbuotojas – tai bet kuris pagal darbo santykius namų ūkyje dirbantis asmuo (namų ūkyje (ūkiuose) ar namų ūkiui (ūkiams) atliekamas darbas). Pagal Konvenciją TDO valstybės narės turi imtis priemonių, kad užkirstų kelią smurtui ir vaikų darbui įdarbinimo namų ūkiuose aplinkybėmis. 3 straipsniu užtikrinama namų ūkio darbuotojų pagrindinių su darbu susijusių teisių apsauga, įpareigojant visas šalis nares imtis Konvencijoje išdėstytų priemonių ir gerbti, skatinti bei įgyvendinti pagrindinius darbo principus ir teises. Toliau išdėstytomis nuostatomis TDO valstybės narės įpareigojamos: · nustatyti minimalų namų ūkio darbuotojų amžių ir apsaugos priemones jaunesniems nei 18 metų darbuotojams; · užkirsti kelią prievartai ir smurtui; · užtikrinti sąžiningas ir deramas įdarbinimo sąlygas; · užtikrinti, kada darbuotojai būtų informuojami apie jų įdarbinimo sąlygas ir detales; · reglamentuoti užsienio darbuotojų įdarbinimą ir užtikrinti judėjimo laisvę; · įpareigoti taikyti vienodas kompensavimo ir išmokų sąlygas namų ūkio darbuotojams ir kitiems darbuotojams; · reglamentuoti ir stebėti privačių įdarbinimo agentūrų veiklą ir · kurti specialias skundų pareiškimo priemones. Namų ūkio darbuotojų konvencija Nr. 189 taikoma Sąjungos teisės sritims, kurios reglamentuojamos dideliu mastu. Konvencija daugiausia apima aspektus, susijusius su socialinės politikos sritimi, kurioje Sąjungos teisė nustato minimalius reikalavimus dėl sveikatos ir saugos darbe, dirbančio jaunimo apsaugos, motinystės apsaugos, rašytinės pažymos, darbo laiko, imigracijos ir darbo prie laikino įdarbinimo įmones[2]. Konvencija taip pat apima aspektus, susijusius su kovos su diskriminacija sritimi, kurioje Sąjungos teisėje nustatyti minimalūs reikalavimai dėl lygių užimtumo galimybių, lyčių lygybės ir motinystės apsaugos[3]. Konvencija taip pat apima aspektus, susijusius su teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir prieglobsčio ir imigracijos sritimis, kuriose Sąjungose teisėje nustatyti minimalūs reikalavimai dėl kovos su prekyba žmonėmis ir sankcijų darbdaviams[4]. Be to, Namų ūkio konvencijos 8 straipsnis skirtas namų ūkio darbuotojų migrantų apsaugai ir apima aspektus, susijusius su laisvu darbuotojų judėjimu pagal Sąjungos teisę[5]. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI Netaikoma. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI Vadovaujantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo parengtomis taisyklėmis[6] dėl išorės kompetencijų, ypač susijusiomis su Tarptautinės darbo organizacijos konvencijos[7] sudarymu ir ratifikavimu, valstybės narės be išankstinio Tarybos leidimo savarankiškai negali nuspręsti, ar ratifikuoti Konvenciją, nes kai kurios Konvencijos dalys priklauso Sąjungos kompetencijai. Be to, Europos Sąjunga pati negali ratifikuoti TDO konvencijų, nes tik valstybės gali būti tokių konvencijų šalimis. Todėl jeigu susitarimo ar sutarties dalykas iš dalies priklauso Sąjungos kompetencijai ir iš dalies – valstybių narių kompetencijai, Sąjungos institucijos ir valstybės narės privalo imtis visų reikiamų priemonių, kad ratifikuojant Konvenciją ir įgyvendinant dėl Konvencijos atsiradusius įsipareigojimus būtų užtikrintas kuo geresnis bendradarbiavimas[8]. Per pastarąjį dešimtmetį priimtų trijų TDO konvencijų tam tikros dalys priklauso Sąjungos kompetencijai, todėl Taryba leido valstybėms narėms Sąjungos interesų labui ratifikuoti Sąjungos kompetencijai priklausančias konvencijų dalis[9]. Komisija taip pat priėmė pasiūlymą dėl tokio Tarybos sprendimo dėl Cheminių medžiagų konvencijos Nr. 170[10]. Būtent dėl Namų ūkio darbuotojų konvencijos Nr. 189 įvairūs socialinės politikos, kovos su diskriminacija, teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir prieglobsčio bei imigracijos sričių, kurioms taikoma Konvencija, aspektai reglamentuojami tokiu dideliu mastu, kad šiuo požiūriu valstybės narės išorės veiksmų srityje nebegali veikti kaip suverenios valstybės[11]. SESV 153 straipsnis yra pagrindinis susijusios Sąjungos teisės teisinis pagrindas, kuris dauguma atvejų yra išsamesnis nei Namų ūkio darbuotojų konvencijoje Nr. 189 nustatyti bendrieji principai. Nėra prieštaravimo tarp Konvencijoje nustatytų bendrųjų principų ir Sąjungos teisės, o Konvencijos nuostatos ir minimalūs Sąjungos acquis nustatyti reikalavimai šiose srityse dera tarpusavyje. Iš TDO konstitucijos 19 straipsnio 8 dalies aišku, kad Konvencijoje yra pateikti minimalūs standartai, o tai reiškia, kad nacionalinėmis įgyvendinimo priemonėmis galima numatyti aukštesnius standartus už nurodytuosius Konvencijoje. Metodas, kuriuo vadovaujamasi pagal Konvencijos nuostatas dėl darbuotojų apsaugos ir vienodo požiūrio į darbuotojus, ir Sąjungos acquis nustatyti minimalūs reikalavimai dera tarpusavyje. Tai reiškia, kad Sąjungos priemonės gali būti griežtesnės nei TDO standartai ir atvirkščiai[12]. Namų ūkio darbuotojų konvencijoje Nr. 189 yra vienas straipsnis, skirtas namų ūkio darbuotojų migrantų apsaugai (8 straipsnis), kuris galėtų prieštarauti laisvam darbuotojų judėjimui – sričiai, kurioje Sąjunga turi išimtinę kompetenciją[13]. Tačiau pagrindinis Konvencijos tikslas nėra reguliuoti klausimą, kuris priklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai. Be to, Konvencijos 8 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad reikalavimas gauti raštišką pasiūlymą prieš kertant nacionalines sienas netaikomas regioninės ekonominės integracijos sritims. Šia apsaugos sąlyga užkertamas kelias galimybei, kad Konvencija ir Sąjungos acquis laisvo darbuotojų judėjimo srityje pagal SESV 45 straipsnį ir Reglamentą Nr. 492/2011 gali tarpusavyje nederėti. Taigi Konvencijos nuostatos šioje srityje dera su Sąjungos acquis. Todėl šiuo pasiūlymu siekiama įgalioti valstybes nares Sąjungos interesų labui ratifikuoti tas Namų ūkio darbuotojų konvencijos Nr. 189 dalis, kurios priklauso Sąjungos kompetencijai. Pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 218 straipsnio 6 dalimi, kuri taikoma pagal analogijos principą kartu su SESV 153 straipsniu, kuris yra Sąjungos teisės aktų dėl darbuotojų darbo sąlygų apsaugos ir gerinimo teisinis pagrindas. 2013/0085 (NLE) Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo valstybės narės įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos konvenciją dėl deramo darbo namų ūkio darbuotojams (Konvenciją Nr. 189) EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 153 straipsnį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punkto v papunkčiu ir 218 straipsnio 8 dalies pirma pastraipa, atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą, atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą[14], kadangi: (1) Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija ragina prisidėti prie Europos Sąjungos pastangų vykdant deramo darbo sklaidą tiek Sąjungos viduje, tiek už jos ribų ratifikuojant tarptautines darbo konvencijas, kurias Tarptautinė darbo organizacija laiko atitinkančiomis šiandienos reikalavimus ir kuriose darbuotojų darbo sąlygų apsauga ir gerinimas yra svarbūs aspektai; (2) dauguma 2011 m. Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) konvencijos Nr. 189 dėl deramo darbo namų ūkių darbuotojams (toliau – Konvencija) taisyklių jau iš esmės yra įtrauktos į tokių sričių kaip socialinė politika[15], kova su diskriminacija[16], teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose[17] ir prieglobstis bei imigracija[18] Sąjungos acquis; (3) Konvencijos nuostatos dėl namų ūkio darbuotojų migrantų apsaugos gali turėti poveikio laisvam darbuotojų judėjimui – sričiai, kurioje Sąjunga turi išimtinę kompetenciją[19]; (4) dėl to tam tikros Konvencijos dalys priklauso Sąjungos kompetencijai ir valstybės narės negali prisiimti su šiomis dalimis susijusių įsipareigojimų nedalyvaujant Sąjungos institucijoms[20]; (5) Europos Sąjunga konvencijos ratifikuoti negali, nes tik valstybės narės gali būti jos šalimis; (6) šiomis aplinkybėmis valstybės narės ir Sąjungos institucijos privalo bendradarbiauti dėl Konvencijos ratifikavimo; (7) todėl Taryba įgalioja valstybes nares, kurios įpareigotos laikytis Sąjungos teisės aktų dėl minimalių darbo sąlygų srities reikalavimų, ratifikuoti Konvenciją Europos Sąjungos interesų labui, PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ: 1 straipsnis Valstybės narės įgaliojamos ratifikuoti 2011 m. Tarptautinės darbo organizacijos konvencijos Nr. 189 dėl deramo darbo namų ūkių darbuotojams (Konvencija Nr. 189) dalis, kurios pagal Sutartis priklauso Sąjungos kompetencijai. 2 straipsnis Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms. Priimta Briuselyje Tarybos vardu Pirmininkas [1] Prekybos žmonėmis panaikinimo ES strategija 2012–2016 m., COM(2012) 286, 2012 6 19. [2] Direktyva 89/391/EEB, Direktyva 94/33/EEB, Direktyva 91/533/EEB, Direktyva 2003/88/EB, Direktyva 2011/98/ES, Direktyva 2008/104/EB. [3] Direktyva 2000/78/EB, Direktyva 2000/43/EB, Direktyva 2006/54/EB, Direktyva 92/85/EEB. [4] Direktyva 2011/36/EB, Direktyva 2009/52/EB. [5] SESV 25 straipsnis ir Reglamentas Nr. 492/2011. [6] ETT sprendimas dėl AETR (Europos šalių susitarimo dėl kelių transporto priemonių ekipažų, važiuojančių tarptautiniais maršrutais, darbo), 1971 m. kovo 31 d. byla 22/70, Rink. 1971, 263; taip pat žr. SESV 3 straipsnio 2 dalį, kuriame šie principai buvo kodifikuoti. [7] 1993 m. kovo 19 d. ETT nuomonė 2/91 dėl Cheminių medžiagų konvencijos Nr. 170, Rink. 1993-I, p. 1061. [8] ETT nuomonė 2/91 (ten pat), 36, 37 ir 38 punktai. [9] Per pastarąjį dešimtmetį buvo priimti trys Tarybos sprendimai, kuriais valstybės narės įgaliojamos ratifikuoti TDO konvencijas: 2005 m. balandžio 14 d. Tarybos sprendimas įgaliojantis valstybes nares Bendrijos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos konvenciją dėl jūrininkų tapatybės dokumentų (Konvencija Nr. 185) (OL L 136, 2005 5 30, p.1); 2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimas, įgaliojantis valstybes nares Europos bendrijos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos 2006 m. darbo jūroje konvenciją (OL L 161, 2007 6 22, p. 63); 2010 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimas, kuriuo valstybės narės įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos 2007 m. Darbo žvejybos sektoriuje konvenciją (Konvenciją Nr. 188) (OL L 145, 2010 6 11, p. 12). [10] 2012 m. lapkričio 20 d. COM(2012) 677. [11] ETT nuomonė 2/91, 25 ir 26 punktai. [12] ETT nuomonė 2/91, 18 punktas. [13] SESV 25 straipsnis ir Reglamentas Nr. 492/2011. [14] OL C , , p. . [15] Įskaitant pagrindų Direktyvą 89/391/EEB dėl sveikatos ir saugos darbe, Direktyvą 94/33EB dėl dirbančio jaunimo, Direktyvą 92/85/EEB dėl motinystės apsaugos, Direktyvą 91/553/EEB dėl rašytinės pažymos, Direktyvos 2003/88EB dėl darbo laiko ir Direktyvą 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones. [16] Įskaitant Direktyvą 2000/78/EB dėl lygių užimtumo galimybių, Direktyvą 2006/54/EB dėl lyčių lygybės ir Direktyvą 92/85/EEB dėl motinystės apsaugos. [17] Įskaitant Direktyvą 2011/36/ES dėl prekybos žmonėmis prevencijos, kovos su ja ir aukų apsaugos. [18] Įskaitant Direktyvą 2009/52/EB dėl sankcijų darbdaviams ir Direktyvą 2011/98/ES dėl vieno leidimo. [19] SESV 25 straipsnis ir Reglamentas Nr. 492/2011. [20] 1993 m. kovo 19 d. Europos Teisingumo Teismo nuomonė 2/91, Rink. 1993-I, p. 1061, 26 punktas.