LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 55/33

P7_TA(2013)0203

ES chartija: žiniasklaidos laisvės ES standartų nustatymas

2013 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento rezoliucija „ES chartija. Žiniasklaidos laisvės ES standartų nustatymas“ (2011/2246(INI))

(2016/C 055/05)

Europos Parlamentas,

— atsižvelgdamas į Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos 19 straipsnį, Tarptautinio pilietinių ir politinių teisių pakto 19 straipsnį ir UNESCO konvenciją dėl kultūrų raiškos įvairovės ir apsaugos skatinimo,

— atsižvelgdamas į Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsnį, Europos žmogaus teisių teismo praktiką, Europos Tarybos Ministrų komiteto ir Parlamentinės Asamblėjos deklaracijas, rekomendacijas bei rezoliucijas, taip pat į Venecijos komisijos ir Europos Tarybos žmogaus teisių komisaro dokumentus apie saviraiškos, informacijos ir žiniasklaidos laisvę,

— atsižvelgdamas į ES pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnį, ES sutarties 2, 7 ir 912 straipsnius, Sutarties straipsnius, susijusius su įsisteigimo laisve, laisve teikti paslaugas, asmenų ir prekių judėjimo laisve, konkurencija ir valstybės pagalba, taip pat į SESV 167 straipsnį (kultūra),

— atsižvelgdamas į prie ES sutarties pridėtą Protokolą dėl valstybių narių visuomeninės transliacijos sistemos, dar žinomą Amsterdamo protokolo pavadinimu,

— atsižvelgdamas į 2010 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2010/13/ES dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų tam tikrų nuostatų, susijusių su audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimu, derinimo (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva) (1),

— atsižvelgdamas į Komisijos tarnybų darbinį dokumentą dėl žiniasklaidos pliuralizmo Europos Sąjungos valstybėse narėse (SEC(2007)0032),

— atsižvelgdamas į Europos spaudos laisvės chartiją (2),

— atsižvelgdamas į tai, kad Komisija subūrė Žiniasklaidos laisvės ir pliuralizmo aukšto lygio grupę,

— atsižvelgdamas į savo 2002 m. lapkričio 20 d. rezoliuciją dėl žiniasklaidos sutelkimo (3), į 2003 m. rugsėjo 4 d. rezoliuciją dėl pagrindinių teisių padėties Europos Sąjungoje (2002 m.) (4), į 2003 m. rugsėjo 4 d. rezoliuciją dėl „Televizijos be sienų“ (5), į 2005 m. rugsėjo 6 d. rezoliuciją dėl Direktyvos 89/552/EEB („Televizija be sienų“) su pakeitimais, padarytais Direktyva 97/36/EB, 4 ir 5 straipsnių taikymo 2001–2002 m. (6), į 2004 m. balandžio 22 d. rezoliuciją dėl saviraiškos ir informacijos laisvės pažeidimo pavojaus ES, ypač Italijoje (Pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnio 2 dalis) (7), į 2008 m. rugsėjo 25 d. rezoliuciją dėl žiniasklaidos sutelkimo ir pliuralizmo Europos Sąjungoje (8), į 2010 m. lapkričio 25 d. rezoliuciją dėl visuomeninio transliavimo paslaugų skaitmeninėje eroje. Dvejopos sistemos ateitis (9) ir į 2011 m. kovo 10 d. rezoliuciją dėl Vengrijos žiniasklaidos įstatymo (10),

— atsižvelgdamas į Europos iniciatyvą dėl žiniasklaidos pliuralizmo (11), kurią užregistravo Europos Komisija ir kuria siekiama apsaugoti žiniasklaidos pliuralizmą iš dalies suderinant nacionalines taisykles dėl žiniasklaidos nuosavybės ir skaidrumo, interesų konfliktų, susijusių su politinėmis pareigomis ir žiniasklaidos priežiūros institucijų nepriklausomybės,

— atsižvelgdamas į Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos 8 ir 94 konstatuojamąsias dalis, kuriose pabrėžiama, kad valstybės narės privalo užkirsti kelią bet kokiems veiksmams, galintiems sukurti dominuojančią padėtį, dėl kurios atsirastų pliuralizmo apribojimų ir kad nepriklausomos reguliavimo įstaigos galėtų nešališkai ir skaidriai atlikti savo darbą,

— atsižvelgdamas į ESBO ir ypač jos atstovės žiniasklaidos laisvei atliktą darbą žiniasklaidos laisvės srityje, susijusias ataskaitas ir vaizdo įrašu pateiktą kalbą, pasakytą 2012 m. lapkričio 6 d. per Piliečių laisvių komiteto klausymą dėl žiniasklaidos laisvės,

— atsižvelgdamas į NVO ataskaitas apie žiniasklaidą, pvz. organizacijos „Žurnalistai be sienų“ spaudos laisvės indeksą ir organizacijos „Freedom House“ ataskaitą „Spaudos laisvė“,

— atsižvelgdamas į tyrimus su žiniasklaida susijusiais klausimais, kuriuos paskelbė Europos Parlamentas (12) ir Europos universitetinio instituto Žiniasklaidos pliuralizmo ir žiniasklaidos laisvės centras (13),

— atsižvelgdamas į Europos Komisijos prašymu 2007 m. atliktą ir 2009 m. paskelbtą nepriklausomą tyrimą „Žiniasklaidos pliuralizmo rodikliai Europos Sąjungoje (14). Rizika pagrįsto metodo link“, kuriame žiniasklaidos priemonių stebėjimo instrumentas pateikiamas kartu su rodikliais, siekiant akcentuoti pliuralizmui kylančius pavojus,

— atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 48 straipsnį,

— atsižvelgdamas į Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto pranešimą ir į Kultūros ir švietimo komiteto nuomonę (A7-0117/2013),

A. kadangi demokratinėse valstybėse žiniasklaida atlieka svarbų vadinamojo visuomenės sergėtojo vaidmenį, nes ji sudaro sąlygas piliečiams pasinaudoti teise būti informuotiems, stebėti ir vertinti valdžią arba įtaką turinčių arba ja besinaudojančių asmenų veiksmus ir sprendimus, ypač kai rengiamos konsultacijos dėl rinkimų; kadangi žiniasklaida taip pat prisideda sudarant visuomeninę darbotvarkę, o pasinaudodama savo kaip informacijos saugotojos autoritetu ji veikia kaip nuomonės formuotoja;

B. kadangi saviraiškos laisvė viešojoje sferoje įrodė esanti sudėtinė demokratijos ir teisinės valstybės dalis ir ji stipriai susijusi su jų egzistavimu ir išlikimu; kadangi laisva ir nepriklausoma žiniasklaida ir laisvas keitimasis informacija daro lemiamą poveikį demokratinėms permainoms nedemokratinių režimų valdomuose kraštuose, o Komisijos prašoma atidžiai stebėti padėtį, susijusią su žiniasklaidos laisve ir pliuralizmu narystės siekiančiose šalyse ir skirti pakankamai dėmesio laisvos žiniasklaidos vaidmeniui, skatinant demokratiją visame pasaulyje;

C. kadangi žiniasklaidos laisvė yra Sutartyse įtvirtintų vertybių, pvz., demokratijos, pliuralizmo, pagarbos mažumų teisėms kertinis akmuo ir kadangi spaudos laisvės vardu pažymėta istorija atliko esminį vaidmenį vykdant demokratinių idėjų pažangą ir formuojant Europos idealus istorijoje;

D. kadangi žiniasklaidos laisvė, pliuralizmas ir nepriklausoma žurnalistika yra labai svarbūs įgyvendinant žiniasklaidos paslaugas visoje Sąjungoje ir ypač bendrojoje rinkoje; kadangi bet kokie žiniasklaidos laisvei, pliuralizmui ir nepriklausomai žurnalistikai taikomi apribojimai yra laikomi nuomonės laisvės ir ekonomikos laisvės apribojimais; kadangi savininkai, vadybininkai ir vyriausybės neturi daryti spaudimo žurnalistams, jiems taip pat neturi būti taikomi finansiniai grasinimai;

E. kadangi autonomiška ir stipri viešoji erdvė, pagrįsta nepriklausoma ir pliuralistine žiniasklaida yra svarbi terpė, kurioje gali klestėti pilietinės visuomenės kolektyvinės laisvės pvz., susirinkimų ir asociacijų laisvė, individualios laisvės, pvz. saviraiškos laisvė ir teisė gauti informaciją;

F. kadangi pagrindines piliečių teises į žodžio laisvę ir informaciją galima užtikrinti tik per žiniasklaidos laisvę ir pliuralizmą, todėl žurnalistai ir žiniasklaidos priemonės turi galėti naudotis savo teise ir vykdyti pareigą, sąžiningu ir neutraliu būdu informuoti piliečius apie visuomenei rūpimus įvykius ir sprendimus; kadangi kiekvienas visuomenės narys turi teisę išreikšti savo nuomonę demokratiniu ir taikiu būdu;

G. kadangi Europos Žmogaus Teisių Teismas, remdamasis Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsniu, kuriame pateiktos nuostatos yra panašios į Pagrindinių teisių chartijos, sudarančios Bendrijos teisyno dalį, 11 straipsnyje išdėstytas nuostatas, nusprendė, kad valstybėms narėms egzistuoja pozityvi pareiga užtikrinti žiniasklaidos pliuralizmą;

H. kadangi informacija dėl savo pobūdžio ir ypač dėl paskutiniųjų dešimtmečių technologijų pokyčių peržengia geografines ribas ir vaidina esminį vaidmenį informuojant užsienyje gyvenančias bendruomenes, taip pat suteikia priemonių tarpusavio pažinimui ir supratimui tarpvalstybiniu ir valstybės mastu; kadangi internetinės žiniasklaidos priemonės ir ne tik jos, yra įgavusios pasaulinį pobūdį, nuo kurio šiuo metu priklauso visuomenės ir ypač informacijos vartotojų lūkesčiai ir poreikiai; kadangi žiniasklaidos pasaulio ir komunikacinių technologijų pokyčiais iš naujo buvo apibrėžta keitimusi informacija arena ir žmonių informavimo būdas bei formuojama viešoji nuomonė;

I. kadangi Europos masto viešoji sfera, pagrįsta nuolatine ir nepertraukiama žiniasklaidos laisvės ir pliuralizmo pagarba, yra svarbus Sąjungos integracijos proceso elementas atsižvelgiant į Sutartyse įtvirtintas vertybes, Europos institucijų atskaitomybę ir Europos demokratijos plėtrą, susijusias su Europos Parlamento rinkimais; kadangi ryškios, konkurencingos ir pliuralistinės (audiovizualinės ir rašytinės) žiniasklaidos priemonės skatina piliečius dalyvauti viešosiose diskusijose, kurios yra labai svarbios geram demokratinės sistemos funkcionavimui;

J. kadangi nevyriausybinių organizacijų (NVO), žiniasklaidos laisvę stebinčių asociacijų, Europos Tarybos ir Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) ataskaitose, taip pat EP tyrimuose ir rezoliucijose pranešama ir įspėjama apie grėsmes, kurias laisvai ir nepriklausomai žiniasklaidai kelia valstybių, įskaitant ir Europos Sąjungos, vyriausybės (15);

K. kadangi Europos Taryba ir ESBO žmogiškąjį ir demokratinį informavimo aspektą nagrinėja išsamiose deklaracijose, rezoliucijose, rekomendacijose, nuomonėse ir pranešimuose apie žiniasklaidos laisvę, pliuralizmą bei sutelkimą, sukurdamos šioje srityje svarbias būtinąsias europines normas;

L. kadangi Europos Sąjunga įsipareigojusi saugoti žiniasklaidos pliuralizmą kaip būtiną teisės į informaciją ir saviraiškos laisvės garantą, kurie yra aktyvios pilietybės ir dalyvaujamosios demokratijos kertiniai akmenys, kaip įtvirtinta Pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnyje;

M. kadangi žiniasklaidos laisvė yra valstybių kandidačių prisijungimo prie ES atrankos kriterijus remiantis Kopenhagos kriterijais ir vienas iš principų, kuriuos ES skatina savo užsienio politikos srityje; kadangi ES ir jos valstybės narės viduje turi vadovautis šiuo pavyzdžiu, tokiu būdu užtikrindamos patikimumą ir darną;

N. kadangi Parlamentas ne kartą reiškė susirūpinimą dėl žiniasklaidos laisvės, pliuralizmo bei sutelkimo ir ragino Komisiją, kaip Sutarčių saugotoją, imtis atitinkamų priemonių, įskaitant ir teisėkūros iniciatyvų siūlymą šiuo klausimu;

O. kadangi 2007 m. sausio 16 d. Komisija pradėjo įgyvendinti trijų pakopų procesą, kurį turėjo sudaryti Komisijos tarnybų darbinis dokumentas dėl žiniasklaidos pliuralizmo, nepriklausomas žiniasklaidos pliuralizmo ES valstybėse narėse tyrimas su žiniasklaidos pliuralizmo ES valstybėse narėse vertinimo rodikliais (2007 m.), įvertinantis galimą pavojų valstybėse narėse; Komisijos komunikatas dėl ES valstybių narių žiniasklaidos pliuralizmo vertinimo rodiklių (2008 m.) ir vėliau vykdomos viešos konsultacijos (16); kadangi žiniasklaidos pliuralizmo priemonė, sukurta atlikus nepriklausomą tyrimą, dar nebuvo įgyvendinta;

P. kadangi Komisija, deja, šio proceso nepratęsė, nes taip ir nepaskelbė komunikato ir nepradėjo viešų konsultacijų;

Q. kadangi, įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, Pagrindinių teisių chartija tapo teisiškai privaloma; kadangi ši chartija yra pirmasis tarptautinis dokumentas, kuriame aiškiai pareiškiama, jog „turi būti gerbiama žiniasklaidos laisvė ir pliuralizmas“ (11 straipsnio 2 dalis); kadangi Sutartimis Europos Sąjungai suteikiami įgaliojimai ir teisė užtikrinti, kad Europos Sąjungoje būtų ginamos visos pagrindinės teisės, ypač remiantis ES sutarties 2 ir 7 straipsniais;

R. kadangi saugoti nuomonės, saviraiškos, informacijos ir žiniasklaidos laisvę yra valstybių narių pareiga, nes šie principai užtikrinami ir šių šalių konstitucijose bei teisės aktuose, jos taip pat turi piliečiams suteikti sąžiningas ir lygias galimybes susipažinti su įvairių rūšių informacija ir su besiskiriančiais požiūriais ir nuomonėmis; kadangi pagal chartijos 7 ir 8 straipsnius gerbti ir saugoti piliečių privatų ir šeimyninį gyvenimą, būsto neliečiamybę ir komunikacijos slaptumą bei asmens duomenis taip pat yra valstybių pareiga; kadangi valstybėje narėje iškilus dideliam pavojui šioms laisvėms arba jas pažeidus, Europos Sąjunga, remdamasi Sutartyse ir chartijoje nustatyta kompetencija, laiku ir veiksmingai turi įsikišti, kad apsaugotų ES demokratinę ir pliuralistinę tvarką bei pagrindines teises;

S. kadangi su žiniasklaida susijusios sritys, pvz., vidaus rinkos, garso ir vaizdo politikos, konkurencijos, įskaitant valstybės subsidijas, telekomunikacijų ir pagrindinių teisių sritys, yra ES kompetencija; kadangi Europos Parlamentas yra pareiškęs, kad šiuo pagrindu reikėtų nustatyti svarbiausias būtinąsias normas, siekiant suteikti, užtikrinti ir skatinti informacijos laisvę bei atitinkamą žiniasklaidos pliuralizmą ir nepriklausomą žiniasklaidos valdymą (17); kadangi Komisija Europos universitetinio instituto Žiniasklaidos pliuralizmo ir žiniasklaidos laisvės centrui pavedė atlikti ES kompetencijos aprėpties žiniasklaidos laisvės srityje analizę;

T. kadangi dėl nederamo politinio ir finansinio kišimosi, taip pat dėl ekonomikos krizės susirūpinimą kelia žiniasklaidos, būtent valstybinių transliuotojų patiriami sunkumai, susiję su redakcijų nepriklausomumu, trumpalaikių darbuotojų samdymu, savicenzūra, pliuralizmu, neutralumu ir informacijos kokybe, taip pat su galimybe patekti į rinką ir gauti finansavimą;

U. kadangi dėl didelio žurnalistų nedarbo Europoje patiriami sunkumai ir didelė žurnalistų dalis dirba kaip laisvai samdomi darbuotojai, kurie susiduria su riboto darbo stabilumo, paramos ir didelio nepastovumo problemomis;

V. kadangi žiniasklaidos organizacijos susiduria su didėjančia vidaus ir tarptautine koncentracija, nes žiniasklaidos konglomeratai platina savo produkciją įvairiose šalyse, taip pat didėja žiniasklaidos investicijos Europos Sąjungoje, o užsienio investuotojai ir jos žiniasklaida vis labiau didina savo įtaką Europoje, dėl to atsiranda informacijos monopolizacija ir pakenkiama nuomonių pliuralizmui; kadangi kyla tam tikrų rūpesčių, susijusių su kai kurios privačios žiniasklaidos finansavimo šaltiniais, įskaitant Europos Sąjungos šaltinius;

W. kadangi Europos visuomenė, vykdydama daugybę apklausų, nuomonės tyrimų, viešų iniciatyvų, pareiškė savo susirūpinimą dėl žiniasklaidos laisvės padėties ir pliuralizmo pablogėjimo ir pakartotinai paprašė ES imtis veiksmų siekiant apsaugoti žiniasklaidos laisvę ir sukurti stiprią, nepriklausomą ir pliuralistinę žiniasklaidos erdvę;

X. kadangi paspartinus naujienų ciklą atsirado sunkių žurnalistinių nusižengimų pvz., nekontroliuojami ir netikrinami žurnalistiniai šaltiniai;

Y. kadangi skaitmeninės aplinkos plėtra gali atlikti svarbų vaidmenį siekiant, kad Europos piliečiai galėtų susipažinti su internetine informacija;

Z. kadangi žiniasklaidos erdvė kinta iš pagrindų ir kadangi ypač šiuo ekonomikos krizės laikotarpiu vis daugėja netvariomis darbo sąlygomis dirbančių žurnalistų, kuriems trūksta socialinio saugumo, atsižvelgiant į darbo rinkos standartus, o jie susiduria su įvairiais sunkumais, susijusiais su žurnalistikos ateitimi;

AA. kadangi Europos Parlamentui buvo nusiųstos peticijos, susijusios su tais pačiais piliečių rūpesčiais ir prašymais ir tokiu būdu buvo parodyta, kad Europos institucijos, o ypač Parlamentas, turi imtis veiksmų;

AB. kadangi interneto, asmeninių kompiuterių naudojimo ir visai neseniai atsiradusios mobiliosios kompiuterijos nulemti technologiniai pokyčiai iš pagrindų pakeitė informacinę infrastruktūrą ir tai turėjo pasekmių tradiciškesnės žiniasklaidos verslo modeliui, ypač jo priklausomybei nuo reklamos rinkos, todėl kilo grėsmė žiniasklaidos priemonių, kurioms tenka svarbus pilietinis ir demokratinis vaidmuo, išlikimui; kadangi valstybių narių ir Sąjungos lygmeniu valstybinės valdžios institucijos yra įpareigotos sukurti priemonių rinkinį, kuriuo bus galima naudotis šiuo pereinamuoju laikotarpiu, ir kuris padės užtikrinti nepriklausomos žiniasklaidos vertybių ir atsakomybės išlikimą, nepriklausomai nuo to, kokia technologijų platforma žiniasklaidoje bus taikoma dabar arba ateityje; šiuo atžvilgiu ragina Komisiją atlikti tyrimą dėl technologinių pokyčių poveikio žiniasklaidos verslo modeliui ir jų pasekmių žiniasklaidos laisvei ir pliuralizmui;

AC. kadangi neseniai kilusi ekonomikos krizė paaštrino su žiniasklaidos priemonėmis susijusius sunkumus, o dėl nuolatinio žurnalistų padėties blogėjimo ekonomikos ir politikos veikėjams tapo daug paprasčiau daryti spaudimą žiniasklaidai, todėl ji tapo pažeidžiamesnė; šie reiškiniai turėjo ypatingų pasekmių tam tikrų tipų žurnalistikai, kuri daugiau kainuoja arba kuriai reikia daugiau laiko, pvz. tiriamajai žurnalistikai, reportažų rengimui ir tarptautinių bei Europos korespondentų komandiravimui; kadangi šie žurnalistikos tipai yra labai svarbūs siekiant užtikrinti viešųjų ir politinių institucijų atsakomybę ir atskaitomumą siekiant sustabdyti piktnaudžiavimą ekonomine ir institucine jėga ir užtikrinti kriminalinės veiklos atskleidimą ir patraukimą baudžiamojon atsakomybėn už tokią veiklą socialinėse, aplinkos arba humanitarinėse srityse; ragina Komisiją atlikti tyrimą dėl krizės poveikio ir dėl žurnalistų bendruomenės nepastovių darbo vietų siekiant išanalizuoti ir ištaisyti šio neužtikrintumo žiniasklaidos laisvei ir pliuralizmui padarytas pasekmes;

AD. kadangi dėl technologinių pokyčių, nepriklausomų profesionalių žurnalistų įvairovės ir įvairios kompetencijos įgijimo, reikalingų siekiant laiku surinkti ir pateikti kokybišką informaciją, susidaro galimybių sukurti naujas tarpvalstybines ir įvairiomis platformomis pagrįstas žurnalistų įmones, kurios gali būti remiamos tiek taikant viešąją, tiek rinkos politiką;

1. ragina valstybes nares ir Europos Sąjungą gerbti, užtikrinti, saugoti ir remti pagrindinę saviraiškos ir informacijos laisvę, žiniasklaidos laisvę ir pliuralizmą, nekelti grėsmės žiniasklaidos laisvei, pvz., nemėginti daryti nederamos ir politinės įtakos, šališkai kontroliuoti ir cenzūruoti žiniasklaidą, taip pat kurti ir remti priemones tokioms grėsmėms šalinti arba riboti ar neteisingai sugriežtinti žiniasklaidos laisvę ir nepriklausomybę asmeniniais arba politiniais interesais, arba grąsinti visuomeniniams transliuotojams finansiškai;

2. ragina valstybes nares ir ES užtikrinti, kad būtų taikomos teisiškai privalomos žiniasklaidos organizacijų vadovų, valdybų, žiniasklaidos tarybų ir reglamentavimo institucijų atrankos bei paskyrimo procedūros ir tvarka, kuri būtų skaidri, kuria būtų atsižvelgiama į nuopelnus ir neginčijamą patirtį, užtikrinamas profesionalumas, sąžiningumas, nepriklausomumas, maksimaliai įmanomas vienodas požiūris į visą politinį ir socialinį spektrą, teisinis apibrėžtumas bei tęstinumas ir nebūtų remiamasi politiniais ar šališkais kriterijais teikiant pelningus postus už paslaugas, susijusias su rinkimų rezultatais arba su valdžios atstovų valia; pažymi, kad kiekviena valstybė narė turėtų sudaryti kriterijų, kuriais remiamasi skiriant valstybinius žiniasklaidos vadovus ar valdybas, sąrašą atsižvelgiant į nepriklausomumo, integralumo, patirties ir profesionalumo principus; ragina valstybes nares nustatyti garantijas, kuriomis žiniasklaidos taryboms ir reglamentavimo institucijoms užtikrinamas nepriklausomumas nuo vyriausybės, parlamentinės daugumos ar bet kokios kitos visuomenės grupės politinės įtakos;

3. pabrėžia, kad žiniasklaidos pliuralizmas ir žurnalistų bei redaktorių savarankiškumas yra žiniasklaidos laisvės ramsčiai, nes jie užtikrina žiniasklaidos įvairumą, galimybę į ją patekti įvairiems socialinių ir politinių sričių veikėjams (įskaitant NVO, piliečių organizacijas, mažumas ir kt.), nuomonėms bei požiūriams ir siūlo nuomonių įvairovę;

4. ragina valstybes nares užtikrinti, kad kultūrinės bendruomenės, suskirstytos į keletą regiono vyriausybių, arba valstybės narės gali turėti prieigą prie žiniasklaidos priemonių jų kalba ir kad jokiu politiniu sprendimu ši prieiga nebūtų uždrausta;

5. primena, kad, Europos žmogaus teisių teismo nuomone, valstybės narės privalo užtikrinti žiniasklaidos pliuralizmą pagal Europos žmogaus teisių konvencijos 10 straipsnį. nurodo, kad Konvencijos 10 straipsnio nuostatos yra panašios į ES pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnio nuostatas, kurios yra Bendrijos acquis dalis;

6. pabrėžia, jog Komisija turėtų užtikrinti, kad valstybės narės savo šalies viduje tinkamai įgyventų Pagrindinių teisių chartiją – apie tai turėtų liudytų žiniasklaidos pliuralizmas, lygiavertė prieiga prie informacijos ir pagarba nepriklausomai spaudai vadovaujantis neutralumo principu;

7. pažymi, kad pagal Kopenhagos kriterijus šalys, pageidaujančios įstoti į Europos Sąjungą, turi taikyti acquis communautaire, apimantį Pagrindinių teisių chartiją ir pirmiausia jos 11 straipsnį, kuriuo remiantis reikalaujama gerbti žiniasklaidos laisvę ir pliuralizmą; visgi pažymi, kad, nors iš dabartinių valstybių narių taip pat reikalaujama laikytis Chartijos, nėra jokios priemonės, kurią taikant būtų galima užtikrinti, kad jos tai darytų;

8. atkreipia dėmesį į tai, kad svarbi gerai suderinta dvejopa Europos sistema, pagal kurią privačios ir visuomeninės žiniasklaidos priemonėms tenka atitinkamas vaidmuo, kuris turi būti išlaikytas kaip to prašo Parlamentas, Komisija ir Europos Taryba; pažymi, kad multimedijos visuomenėje, kurioje vis daugiau komerciniais interesais besivadovaujančių pasaulinės rinkos dalyvių, ypač svarbi yra visuomeninė žiniasklaida; primena apie svarbų valstybinių žiniasklaidos priemonių, kurias valstybės lėšomis finansuoja piliečiai, vaidmenį tenkinant piliečių poreikius ir jų institucines prievoles įvairiai publikai teikti aukštos kokybės, tikslią ir patikimą informaciją, kuri nepriklauso nuo išorės spaudimo ir politikos bei kapitalo interesų, suteikiant vietoms sritims, kurios privačiajai žiniasklaidai galėtų būti nepelningos; pabrėžia, kad tokias pačias su informacija, ypač institucinio ir politinio pobūdžio informacija, susijusias prievoles turi ir privačioji žiniasklaida pvz., rinkimų, referendumų ir kt. kontekste; pabrėžia poreikį užtikrinti nacionalinių naujienų agentūrų profesinę nepriklausomybę ir vengti naujienų monopolių sukūrimo;

9. pripažįsta, kad besitęsiančios savireguliacijos ir ne teisėkūros procedūra priimtos iniciatyvos, kai jos yra nepriklausomos, nešališkos ir skaidrios, turi atlikti svarbų vaidmenį užtikrinant žiniasklaidos laisvę; ragina Komisiją imtis priemonių, kuriomis būtų remiama žiniasklaidos nepriklausomybė ir jos reguliavimo agentūros (įskaitant Europos lygmeniu), laikantis tiek valstybės, tiek stiprių komercinių interesų;

10. mena specifinį ir išskirtinį valstybinės žiniasklaidos priemonių vaidmenį, kaip nustatyta Amsterdamo sutarties protokole dėl valstybių narių visuomeninės transliacijos sistemos;

11. primena, kad Europos Sąjungos sutarties 29 protokolu ES įsipareigojo įgyvendinti valstybėse narėse visuomeninio transliavimo sistemą pripažindama, kad ji yra tiesiogiai susijusi su kiekvienos visuomenės demokratiniais, socialiniais ir kultūriniais poreikiais bei su poreikiu išlaikyti žiniasklaidos pliuralizmą; todėl numatoma, kad valstybės narės gali finansuoti viešųjų paslaugų transliavimą tik tiek, kiek to reikia viešųjų paslaugų funkcijai įvykdyti, neįtakojant prekybos sąlygų ir konkurencijos Sąjungoje taip, kad tai prieštarautų bendriems interesams;

12. pabrėžia tinkamą, proporcingą ir stabilų visuomeninės žiniasklaidos finansavimą siekiant užtikrinti politinę ir ekonominę nepriklausomybę, kad visuomeninė žiniasklaida galėtų atlikti savo funkcijas, įskaitant jos socialinį, švietimo, kultūros ir demokratinį vaidmenį, ir kad ji galėtų prisitaikyti prie skaitmeninių pokyčių ir žinių visuomenės, kurioje visiems būtų prieinama reprezentatyvi aukštos kokybės žiniasklaida; pabrėžia susirūpinimą dėl keletoje valstybių narių kylančios tendencijos apkarpyti biudžetą arba sumažinti valstybinių žiniasklaidos priemonių veiklą, taip sumažinant jų galimybes įgyvendinti užduotis; primygtinai reikalauja valstybių narių pasipriešinti šiai tendencijai ir užtikrinti atitinkamą, tvarų ir nusakomą valstybinių žiniasklaidos priemonių finansavimą;

13. pabrėžia, kad nereikėtų piktnaudžiauti priemonėmis, skirtomis informacijos perdavimo priemonių patekimui į rinką reguliuoti tam taikant transliacijų licencijų išdavimo ir leidimų procedūras, valstybės, nacionalinio, karinio saugumo ir viešosios tvarkos apsaugos taisykles, su morale ir vaikų apsauga susijusias taisykles ir siekiant įvesti politinę arba šališką žiniasklaidos kontrolę bei cenzūrą ir sutrukdyti pagrindinei piliečių teisei būti informuotiems visuomenei rūpimais ir svarbiais klausimais; pažymi, kad šiuo atžvilgiu turi būti užtikrinama tinkama pusiausvyra; įspėja, kad žiniasklaidai neturėtų būti grasinama specialių interesų grupių ir lobistų, ekonomikos veikėjų ar religinių grupių įtaka;

14. ragina Komisiją ir valstybes nares taikyti konkurencijos ir žiniasklaidos taisykles, siekiant užtikrinti konkurenciją išvengiant dominuojančios padėties, galimai nustatant žiniasklaidos pramonėje mažesnius reikalavimus nei kitose rinkose; užtikrinti naujų dalyvių patekimą į rinką, įsikišti kai pastebimas žiniasklaidos priemonių sutelkimas ir kyla pavojus žiniasklaidos pliuralizmui, nepriklausomumui bei laisvei, siekiant užtikrinti, kad visi ES piliečiais visose valstybėse narėse galėtų naudotis laisva ir įvairia žiniasklaida bei pateikti rekomendacijas kai to reikia; pabrėžia, kad žiniasklaidos nepriklausomumui pavojų kelia spaudos grupės, kurios priklauso įmonėms, galinčioms sudaryti viešojo pirkimo sutartis; ragina Komisiją įvertinti, kaip galiojančios konkurencijos taisyklės siejamos su augančia komercinės žiniasklaidos koncentracija valstybėse narėse; ragina Komisiją pasiūlyti konkrečias priemones, siekiant apsaugoti žiniasklaidos pliuralizmą ir išvengti pernelyg didelės žiniasklaidos priemonių koncentracijos;

15. pabrėžia, kad būtina atkreipti dėmesį į žiniasklaidos kaip nuosavybės koncentraciją valstybėse narėse, tuo pat metu pabrėžiant, kad žiniasklaidos pliuralizmo samprata apima daugiau klausimų, pvz. cenzūros draudimą, šaltinių ir informatorių apsaugą, klausimus dėl politikos veikėjų ir rinkos jėgų daromo spaudimo, skaidrumą, žurnalistų darbo sąlygas, žiniasklaidos kontrolės institucijas, kultūrinę įvairovę, naujų technologijų vystymą, neribotą prieigą prie informacijos ir ryšių, necenzūruojamą prieigą prie interneto ir vadinamąjį skaitmeninį padalijimą; mano, kad žiniasklaidos nuosavybė ir valdymas turėtų būti skaidrūs ir nekoncentruoti; pabrėžia, kad žiniasklaidos sistemų nuosavybės koncentracija kelia pavojų pliuralizmui ir kultūrų įvairovei ir paskatina žiniasklaidos turinio vienodumą;

16. ragina parengti taisykles, kuriomis būtų užtikrinama, kad interesų konfliktai būtų nustatomi ir sprendžiami tinkamai, pvz., konfliktai, kylantys dėl politinių pareigų sujungimo ir žiniasklaidos priemonių kontrolės; ragina veiksmingai taikyti taisykles, kuriomis siekiama užtikrinti reklamos sutarčių sudarymo valstybės lygmeniu skaidrias ir sąžiningas procedūras, tokiu būdu užtikrinant, kad reklama ir rėmimas netrukdys žiniasklaidos priemonių redakcinei politikai;

17. pabrėžia, kad nepaisant konkurencijos politikos taikymo pagal ES Susijungimų reglamentą ir ypač šio reglamento 21 straipsnį (18), išreikštas susirūpinimas, kad šiomis priemonėmis nebūtų adekvačiai kontroliuojama žiniasklaidos koncentracija dėl problemų, kurios kilo nustatant rinkos ribas, kai tam tikrais atvejais stambūs mišrios žiniasklaidos susijungimai nepasiekia apyvartos ribų, nustatytų pagal ES konkurencijos politiką ir žiniasklaidos pliuralizmą;

18. pabrėžia, kad rinkos galią žiniasklaidos sektoriuje sukuria ne tik monopolinė kainodaros galia, tačiau ir politinė įtaka, dėl kurios įgyjamas lemiamas vaidmuo nustatant taisykles, ir todėl yra dar sunkiau padaryti taip, kad neliktų dominuojančių pozicijų, jeigu jose jau įsitvirtinta; ragina, kad konkurencijos ribos žiniasklaidos sektoriuje būtų žemesnės nei kitose rinkose;

19. primena Komisijai, kad keletą kartų praeityje jos buvo paklausta dėl galimybės įvesti teisinę sistemą, pagal kurią būtų siekiama išvengti nuosavybės koncentracijos ir piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi; ragina Komisiją siūlyti konkrečių priemonių žiniasklaidos pliuralizmui užtikrinti, įskaitant žiniasklaidos priemonių nuosavybės taisyklių, kuriomis pristatomi minimalūs standartai valstybėms narėms, teisės aktų sistemą;

20. pabrėžia, kad žurnalistų nepriklausomumą svarbu užtikrinti tiek nuo vidinio redaktorių, leidėjų arba savininkų spaudimo, tiek nuo išorinio politikos arba ekonomikos lobistų ar kitų suinteresuotų grupių spaudimo ir atkreipia dėmesį į redaktorių chartijų arba redaktorių nepriklausomybės kodeksų svarbą, nes jais savininkams, vyriausybėms ar išorės suinteresuotosioms šalims neleidžiama kištis į naujienų turinį; pabrėžia, kad yra svarbu naudotis žodžio laisve be jokios diskriminacijos ir remiantis lygybe ir vienodu požiūriu; pažymi, kad teisė susipažinti su dokumentais ir informacija yra pagrindinė teisė, ir ragina valstybes nares sukurti tvirtą ir išsamią teisinę sistemą, susijusią su vyriausybių informacijos laisve ir prieiga prie viešų dokumentų; kreipiasi į valstybes nares, kad jos teiktų teisines garantijas dėl visiškos šaltinių konfidencialumo principo apsaugos, ir ragina šioje srityje griežtai taikyti Europos žmogaus teisių teismo praktiką, įskaitant ir skundų atvejus;

21. ragina apsaugoti žurnalistus nuo grasinimų ir smurto, nes tiriamosios žurnalistikos žurnalistams dėl jų veiklos dažnai yra grasinama, jie fiziškai užpuolami arba net pasikėsinama į jų gyvybę; pabrėžia, kad svarbu užtikrinti teisingumą ir kovoti prieš nebaudžiamumą dėl tokių veiksmų, nurodant, kad tokie veiksmai turi neigiamos įtakos išraiškos laisvei, dėl to tarp žiniasklaidos priemonių atsiranda savicenzūra; pabrėžia, kad tiriamoji žurnalistika padėti stebėti demokratiją ir tinkamą valdymą, taip pat atskleisti nusižengimus ir kriminalinius nusikaltimus, tuo padedant baudžiamosioms institucijoms; primygtinai ragina valstybes nares ir ES skatinti ir remti tiriamąją žurnalistiką, taip pat remti etišką žurnalistiką žiniasklaidoje, kuriant profesines normas ir atitinkamas žalos atlyginimo procedūras, ypač per profesinius mokymus ir žiniasklaidos asociacijų bei profesinių sąjungų patvirtintus elgesio kodeksus;

22. ragina valstybes nares priimti teisės aktų, kuriais būtų siekiama išvengti žvalgybos tarnybų pareigūnų infiltravimo į žinių skyrius, nes tokia praktika kelia didelę grėsmę saviraiškos laisvei – taip sudaromos sąlygos sekti žinių skyrius ir sukuriama nepasitikėjimo atmosfera, trukdoma rinkti informaciją ir keliama grėsmė šaltinių konfidencialumui, galiausiai taip mėginama klaidingai informuoti visuomenę ir ja manipuliuoti, taip pat sumažinti žiniasklaidos priemonių patikimumą;

23. pabrėžia, kad vis daugiau žurnalistų dirba pavojingomis sąlygomis, neturėdami socialinių garantijų, kurios paprastai užtikrinamos įprastoje darbo rinkoje ir ragina gerinti žiniasklaidos profesionalų darbo sąlygas; pabrėžia, kad valstybės narės privalo užtikrinti, jog žurnalistų darbo sąlygos atitiktų Europos socialinės chartijos nuostatas; pabrėžia, kokios svarbios žurnalistų kolektyvinės sutartys ir profesinių sąjungų atstovavimas žurnalistų kolektyvams – jis turi būti prieinamas visiems darbuotojams, nesvarbu ar jie – mažų grupių nariai, dirba mažose įmonėse ar yra sudarę netipines sutartis, tokias kaip terminuotos ar laikinosios darbo sutartys, nes darbo vietos garantija suteikia jiems galimybę kalbėti ir veikti drauge ir lengviau bei veiksmingiau ginti savo profesinius standartus;

24. pabrėžia, kad būtina skatinti etišką žurnalistiką žiniasklaidoje; ragina Europos Komisiją pasiūlyti aktą (pvz., pateikiant rekomendaciją, tokią kaip 2006 m. gruodžio 20 d. Rekomendacija dėl nepilnamečių ir žmogaus orumo apsaugos ir dėl atsakymo teisės, atsižvelgiant į Europos audiovizualinių ir internetinių informacinių paslaugų pramonės konkurencingumą) siekiant užtikrinti, kad valstybės narės paragintų žiniasklaidos sektorių parengti profesinius standartus ir etikos kodeksus, kuriuose būtų numatyta pareiga pranešimuose nurodyti skirtumą tarp faktų ir nuomonių, būtinybė būti tiksliems, nešališkiems ir objektyviems, asmenų privatumo paisymas, pareiga ištaisyti klaidingą informaciją ir atsakymo teisė; šiame akte turėtų būti numatoma žiniasklaidos sektoriuje įsteigti nepriklausomą žiniasklaidos reguliavimo instituciją, kuri veiktų nepriklausomai nuo politinio ar kitokio išorinio kišimosi ir kuri nagrinėtų su spauda susijusius skundus vadovaudamasi profesiniais standartais ir etikos kodeksais ir turėtų galių taikyti atitinkamas sankcijas;

25. ragina visas valstybes nares, kuriose šmeižtas laikomas kriminaliniu nusikaltimu, tokią klasifikaciją kaip galima greičiau panaikinti; apgailestauja, kad daugelyje valstybių narių žurnalistai ir žiniasklaida patiria spaudimą, prievartą ir grasinimus, dažnai tai įvyksta ir informuojant apie demonstracijas bei visuomeninius įvykius, dėl ko sunerimo Europos ir tarptautinės organizacijos, akademinė ir pilietinė visuomenė; pabrėžia, kad svarbu vykdyti dialogą su valdžios institucijomis, siekiant užtikrinti, kad nebus pakenkta žiniasklaidos laisvei ir nepriklausomumui, kritika nebus užgniaužta, o teisėsaugos darbuotojai paisys žiniasklaidos atliekamo vaidmens ir leis žurnalistams informuoti apie įvykius laisvai ir saugiai;

26. pabrėžia, kad yra svarbu sukurti savireguliavimo įstaigas pvz., skundų nagrinėjimo komisijas ir ombudsmenus ir remia praktiškas Europos žurnalistų pagal principą „iš apačios į viršų“ pasiūlytas iniciatyvas ginti savo pagrindines teises įsteigiant centrą, kuriam būtų pateikiami dokumentai apie įtariamus šių teisių pažeidimus (pagal bandomąjį projektą (1225 pakeitimas), kuris 2012 m. spalio 23 d. plenariniame posėdyje buvo patvirtintas kaip Parlamento pozicijos dėl 2013 m. biudžeto dalis);

27. pabrėžia, jog reikalingos politinės informacijos pateikimo visame audiovizualinės žiniasklaidos sektoriuje taisyklės, kad vykstant rinkimams ir referendumams įvairiems politiniams varžovams būtų užtikrinta nešališka galimybė dalyvauti, dėstyti skirtingas nuomones ir požiūrius, o piliečiams užtikrinta galimybė susidaryti nuomonę be nederamos vienos dominuojančios nuomonę formuojančios jėgos daromos įtakos; pažymi, jog reguliavimo institucijos turi užtikrinti, kad šios taisyklės būtų taikomos tinkamai;

28. pabrėžia, kad pagrindinė teisė į saviraiškos laisvę ir žiniasklaidos laisvę skirta ne vien tik tradicinėms žiniasklaidos priemonėms, bet ir socialinei žiniasklaidai bei naujai kitų formų žiniasklaidai. pabrėžia, kad yra svarbu užtikrinti išraiškos bei informacijos laisvę internete, ypač užtikrinant tinklo neutralumą, todėl ragina ES bei valstybes nares užtikrinti, kad internete šių laisvių ir teisių bus laikomasi, t.y. bus suteikiama neribota prieiga prie informacijos, neribojamas jos teikimas bei cirkuliavimas; įspėja apie bet kokius valdžios institucijų veiksmus, kuriais reikalaujama registracijos ar leidimo arba kuriais būtų ribojamas turinys, kuris jų nuomone yra žalingas; pabrėžia, kad viešajai žiniasklaidai teikiant interneto paslaugas prisidedama prie jos užduoties užtikrinti, kad piliečiai galėtų gauti informaciją internete ir susidaryti savo nuomonę iš įvairių šaltinių;

29. pabrėžia, kad vis didėja sklaidos kanalų skaitytuvų, tokių kaip paieškos sistemos ir kiti sklaidos ir prieigos prie informacijos ir naujo turinio internete tarpininkai svarba, ir ragina Komisiją įtraukti šiuos interneto subjektus į ES reguliavimo sistemą persvarstant Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvą, siekiant išspręsti diskriminavimo dėl turinio ir dėl šaltinių atrankos iškraipymo problemas;

30. ragina Komisiją ir valstybes nares įgyvendinant žiniasklaidos priemonių naudojimo raštingumo politiką pakankamai dėmesio skirti švietimo žiniasklaidos srityje svarbai, kadangi taip turi būti ugdomas piliečių gebėjimas kritiškai vertinti ir atsirinkti informaciją iš vis didesnio informacijos srauto;

31. ragina Komisiją patikrinti ar valstybės narės, išduodamos transliavimo licencijas, vadovaujasi objektyviais, skaidriais, nediskriminuojamaisiais ir proporcingais kriterijais;

32. pabrėžia, kad svarbu ir būtina reguliariai stebėti žiniasklaidos laisvę visose valstybėse narėse ir, remiantis Europos Tarybos ir ESBO parengtais išsamiais standartais bei rizikos vertinimu paremtu analitiniu požiūriu bei rodikliais, sukurtais per nepriklausomą Komisijos ir NVO, suinteresuotųjų subjektų ir ekspertų parengtą tyrimą, kasmet šiuo klausimu rengti ataskaitas, siekiant stebėti ir prižiūrėti žiniasklaidą reglamentuojančių teisės aktų raidą ir pokyčius bei valstybėse narėse priimtus teisės aktus, turinčius poveikio žiniasklaidos laisvei, ypač kai tai susiję su vyriausybės įsikišimu, tai pat stebėti gerąja praktiką siekiant apibrėžti visuomeninių paslaugų standartus, taikomus tiek visuomeniniams, tiek ir privatiems žiniasklaidos kanalams; pabrėžia, kad svarbu plačiąją visuomenę supažindinti su šiais bendrais Europos standartais; mano, kad šią užduotį privalo atlikti Komisija, ES pagrindinių teisių agentūra ir (arba) Europos universitetinio instituto Žiniasklaidos pliuralizmo ir žiniasklaidos laisvės centras ir paskelbti metinę ataskaitą, kurioje būtų nurodyti šios stebėsenos rezultatai; mano, kad šią ataskaitą Komisija turėtų pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai ir, atsižvelgdama į ataskaitoje pateiktas išvadas, pasiūlyti veiksmus bei priemones;

33. mano, kad ES turi gebėjimų priimti teisės aktus, kuriais būtų užtikrinta, apsaugota ir skatinama saviraiškos ir informacijos laisvė, žiniasklaidos laisvė ir pliuralizmas ir kad tie gebėjimai yra bent jau tokie, kokius ji turi nepilnamečių ir žmogaus orumo apsaugos, kultūros įvairovės, piliečių galimybių gauti informaciją ir (arba) pranešimus apie svarbius įvykius, neįgalių asmenų teisių apsaugos, vartotojų apsaugos, susijusios su prekybiniais ryšiais, ir atsakymo teisės srityse, kurioms, kaip visuotinai svarbioms, yra taikoma Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva; vis dėlto yra įsitikinęs, kad bet koks reguliavimas turėtų remtis išsamia ir kruopščia padėties ES ir jos valstybėse narėse, problemų, kurios turi būti išspręstos ir geriausių būdų šioms problemoms išspręsti analize; mano, kad, atsižvelgiant į daugelio suinteresuotųjų subjektų prašymus, šiuo etapu tikslingiau būtų imtis ne teisėkūros priemonių, tokių kaip stebėsena, savireguliacija, elgesio kodeksai ir, jei reikia, ES sutarties 7 straipsnio taikymas, turint mintyje, kad tam tikros didžiausios grėsmės žiniasklaidos laisvei kai kuriose valstybėse narėse kyla dėl naujai priimtų teisės aktų;

34. dar kartą ragina Komisiją persvarstyti Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvą ir numatyti išplėsti jos taikymo sritį įtraukiant minimalius standartus dėl pagrindinės teisės į saviraiškos ir informacijos laisvę, žiniasklaidos laisvę ir pliuralizmą paisymo, apsaugos ir skatinimo, taip pat visapusiškai taikyti Pagrindinių teisių chartiją ir EŽTT sprendimus, taip pat kitus šiuo klausimu susijusius sprendimus, kadangi šios direktyvos tikslas sukurti audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų erdvę be vidaus sienų ir sykiu užtikrinti visuotinai svarbių tikslų aukšto lygio apsaugą, sukuriant atitinkamą teisinę bei administracinę sistemą, užtikrinančią veiksmingą pliuralizmą (19); todėl ragina Komisiją pervarstyti ir iš dalies pakeisti Garso ir vaizdo žiniasklaidos paslaugų direktyvą siekiant užtikrinti, kaip tai daroma reguliavimo institucijų elektroninių ryšių srityje atveju ir remiantis reguliavimo modeliu, kad nacionalinės reguliavimo institucijos nepriklausomai, nešališkai ir skaidriai priimtų sprendimus, vykdytų savo įgaliojimus bei stebėseną, turėtų reikiamų lėšų savo veiklai atlikti ir galėtų skirti atitinkamas sankcijas savo sprendimų vykdymui užtikrinti;

35. ragina Komisiją į Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos vertinimą ir persvarstymą įtraukti nuostatas žiniasklaidos nuosavybės ir žiniasklaidos koncentracijos klausimais, interesų konfliktus reglamentuojančias taisykles, kuriomis būtų siekiama, kad politinės ir ekonominės jėgos nedarytų nederamos įtakos žiniasklaidai ir žiniasklaidos priežiūros institucijų nepriklausomumo taisykles; ragina Komisiją paskelbti komunikatą dėl žiniasklaidos pliuralizmo stebėsenos priemonės įdiegimo, pagal kurią ES valstybėse narėse būtų vertinamas žiniasklaidos pliuralizmas; tai priemonė jau išplėtota nepriklausomame tyrime „Žiniasklaidos pliuralizmo rodikliai Europos Sąjungoje. Rizika pagrįsto metodo link“, kuris buvo paremtas 2007 m. sausį pasiūlytu trijų žingsnių metodu; tai įgyvendinant būtina vykdyti plataus masto viešas konsultacijas įtraukiant visus veikėjus, inter alia, pasiremiant Žiniasklaidos laisvės aukšto lygio grupės ataskaita ir parengiant pasiūlymą, kuriuo būtų nustatytos ES žiniasklaidos ir pliuralizmo laisvės gairės;

36. ragina valstybes nares nedelsiant vykdyti reformas, kad būtų pasiekti minėtieji tikslai; ragina Komisiją aiškiai nustatyti žiniasklaidos reguliavimo institucijų kompetenciją, ypač reguliavimo ir stebėsenos klausimais bei stebėti jų derėjimą su būtinumo ir proporcingumo reikalavimais kai yra vykdomos sankcijos; primena, kad yra svarbu reglamento taikymo sritį pritaikyti prie kiekvienos konkrečios žiniasklaidos priemonės;

37. ragina nacionalines reguliavimo institucijas tarpusavyje bendradarbiauti ir ES lygiu koordinuoti veiklą žiniasklaidos srityje, pvz., steigiant Europos audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimo reguliuotojų asociaciją, ir suderinti nacionalinių reguliavimo institucijų, numatytų Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos 29 ir 30 straipsniuose, statusą, užtikrinant, kad jos nepriklausomai, nešališkai ir skaidriai priimtų sprendimus, vykdytų savo įgaliojimus ir stebėseną, ir suteikiant joms atitinkamus įgaliojimus skirti sankcijas savo sprendimų vykdymui užtikrinti;

38. ragina Komisiją, Tarybą ir valstybes nares laiku imtis atitinkamų proporcingų ir palaipsniui įgyvendinamų priemonių, jei kyla abejonių dėl saviraiškos, informacijos, žiniasklaidos laisvės ir pliuralizmo Europos Sąjungoje ir jos valstybėse narėse;

39. mano, kad stojant naujoms valstybės į ES, reikėtų pabrėžti laisvių apsaugą ir žodžio laisvę, nes jos visuotinai laikomos vienomis iš sąlygų žmogaus teisėms ir demokratijai, įtrauktų į Kopenhagos kriterijus; ragina Komisiją ir toliau stebėti ES šalių kandidačių veiklą ir pažangą apsaugant žiniasklaidos laisves;

40. ragina Komisiją užtikrinti, kad žiniasklaidos pliuralizmu ir nuosavybe grindžiami kriterijai būtų įtraukti į visus poveikio vertinimus, kurie bus atliekami dėl naujų iniciatyvų, susijusių su teisėkūros procedūra priimamų teisės aktų pasiūlymais;

41. išreiškia susirūpinimą dėl to, kad trūksta skaidrumo žiniasklaidos priemonių nuosavybės Europoje klausimais ir todėl ragina Komisiją ir valstybes nares imtis iniciatyvos ir užtikrinti skaidrumą žiniasklaidos priemonių nuosavybės ir valdymo srityje, t. y. reikalauti, kad transliuojamosios žiniasklaidos, spaudos ir panašios žiniasklaidos atstovai suteiktų nacionalinėms žiniasklaidos institucijoms, įmonių registrams ir visuomenei pakankamos informacijos apie nuosavybę, kuri leistų nustatyti faktiškus galutinius žiniasklaidos priemonių pelno gavėjus, savininkus ir bendrasavininkus, teiktų informacijos apie jų biografijas ir finansavimą, pvz. toliau vystant MAVISE duomenų bazę į bendrą Europos registrą, siekiant nustatyti pernelyg dideles žiniasklaidos priemonių koncentracijas ir neleisti, kad žiniasklaidos organizacijos slėptų tam tikrus interesus ir padėti piliečiams patikrinti jų interesus; ragina Komisiją ir valstybes nares užtikrinti žiniasklaidos priemonių nuosavybės skaidrumą ir nustatyti, ar valstybės narės lėšas, skirtas valstybinėms žiniasklaidos priemonėms naudoja skaidriai ir griežtai laikantis Sutarčių 29 protokolo; mano, kad nuosavybės skaidrumas yra būtina žiniasklaidos pliuralizmo sudedamoji dalis; ragina Komisiją stebėti ir paremti daromą pažangą, kad būtų skatinama labiau keistis informacija apie žiniasklaidos priemonių nuosavybę;

42. pabrėžia, kad žiniasklaidos laisvė turi apimti ir laisvę naudotis žiniasklaida – visiems ES piliečiams būtina užtikrinti faktinį plačiajuosčio interneto tiekimą ir prieigą prie jo per pagrįstą laikotarpį ir prieinamomis kainomis, toliau plėtojant belaidžio ryšio technologijas, įskaitant interneto ryšį per palydovą;

43. pabrėžia, kad pagal Europos žmogaus teisių teismo praktiką valdžios institucijos turi Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsnyje numatytą pozityvią pareigą apsaugoti laisvę laisvai reikšti mintis, kaip vieną iš būtinų sąlygų demokratijai užtikrinti, nes „tikras, faktinis naudojimasis kai kuriomis laisvėmis nepriklauso vien tik nuo valstybės pareigos nesikišti, bet tam gali prireikti pozityvių apsaugos priemonių“;

44. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai, Komisijai, valstybių narių vyriausybėms ir parlamentams, ES pagrindinių teisių agentūrai, ESBO, Europos Tarybos Ministrų Komitetui, Parlamentinei Asamblėjai, Venecijos komisijai ir Žmogaus teisių komisarui.

(1) OL L 95, 2010 4 15, p. 1.

(2) http://www.pressfreedom.eu/en/index.php

(3) OL C 25 E, 2004 1 29, p. 205.

(4) OL C 76 E, 2004 3 25, p. 412.

(5) OL C 76 E, 2004 3 25, p. 453.

(6) OL C 193 E, 2006 8 17, p. 117.

(7) OL C 104 E, 2004 4 30, p. 1026.

(8) OL C 8 E, 2010 1 14, p. 75.

(9) OL C 99 E, 2012 4 3, p. 50.

(10) OL C 199 E, 2012 7 7, p. 154.

(11) www.mediainitiative.eu

(12) „Piliečių teisė į informaciją: Europos Sąjungos ir jos valstybių narių teisės aktai ir politika“ (angl. The Citizen’s Right to Information: Law and Policy in the EU and its Member States), 2012 m. birželio mėn., galima rasti http://www.europarl.europa.eu/committees/fr/studiesdownload.html?languageDocument=EN&file=75131

(13) http://cmpf.eui.eu/Home.aspx

(14) Tyrimą atliko Leuveno katalikiškojo universiteto („Katholieke Universiteit Leuven“) Tarpdisciplininis teisės ir informacijos komunikacijos technologijų (IKT) centras (angl. ICRI), Jonšiopingo tarptautinės verslo mokyklos („Jönköping International Business School“) Žiniasklaidos valdymo ir transformavimo centras (angl. MMTC), Centrinės Europos universiteto („Central European University“) Žiniasklaidos ir komunikacijos studijų centras (angl. CMCS) ir konsultacijų įmonė „Ernst & Young Belgium“.

(15) Tai apima tiesioginę ir netiesioginę šališką politinę kontrolę ir įtaką žiniasklaidos arba žiniasklaidos kontrolės institucijoms, trukdymą tam tikroms žiniasklaidos priemonėms patekti į rinką arba jų ribojimą tam pasinaudojant transliacijos licencijų bei leidimo išdavimo tvarka, taip pat tai apima netinkamą nacionalinio arba karinio saugumo, taip pat viešosios tvarkos arba moralės taisyklių taikymą arba piktnaudžiavimą jomis siekiant įvesti cenzūrą ir trukdyti susipažinti su dokumentais ir informacija, šaltinių konfidencialumo principo pažeidimą, įstatymų dėl žiniasklaidos sutelkimo, dėl interesų konfliktų trūkumą bei reklamos naudojimą siekiant daryti įtaką redakcijų politikai.

(16) http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/07/52

(17) Žr. 2011 m. kovo 10 d. Europos Parlamento rezoliucijos dėl Vengrijos žiniasklaidos įstatymo 6 dalį.

(18) Pagal šį straipsnį nustatoma, kad nacionalinės valdžios institucijos gali apsaugoti „teisėtą interesą“, valstybėms narėms leidžiama priimti nacionalinius teisės aktus žiniasklaidos pliuralizmui išsaugoti.

(19) ŽTT, Centro Europa 7, 2012 m. birželio 7 d., 134 dalis.