LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 44/36

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Europos psichikos sveikatos metų. Geresnis darbas, geresnė gyvenimo kokybė (nuomonė savo iniciatyva)

2013/C 44/06

Pranešėjas Bernd SCHLÜTER

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2012 m. liepos 12 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Europos psichikos sveikatos metų – geresnis darbas, geresnė gyvenimo kokybė.

Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2012 m. lapkričio 23 d. priėmė savo nuomonę.

485-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2012 m. gruodžio 12–13 d. (gruodžio 13 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 74 nariams balsavus už, 1 – prieš ir 2 susilaikius.

1. Santrauka ir rekomendacijos

1.1 Psichikos sveikata yra esminė visų ES žmonių gyvenimo kokybės ir geros savijautos dalis. JTO psichikos sveikatą apibrėžia taip: „Psichikos sveikata – tai geros savijautos būsena, kuri leidžia individui realizuoti savo gebėjimus, įveikti įprastus gyvenimo sunkumus, produktyviai dirbti bei prisidėti prie visuomenės vystymosi“ (1). To negalima pakankamai gerai išmatuoti remiantis ekonominiais duomenimis, pavyzdžiui, BVP. Dabartinė krizė daugeliui milijonų žmonių sukėlė egzistencinę baimę, pastūmėjo į gyvenimo prasmės krizę ir nedarbą, taip pat sustiprino savižudybės riziką. Todėl psichikos stabilumo užtikrinimas yra daug svarbesnis daugelio žmonių laimingam gyvenimui nei abstraktūs finansiniai klausimai. Pavienių žmonių lygmeniu psichikos sveikata yra išankstinė sąlyga žmogaus galimybėms atskleisti savo intelektinį ir emocinį potencialą. Visuomenės lygiu psichikos sveikata yra socialinės sanglaudos, didesnės socialinės gerovės ir kartu ekonominės gerovės šaltinis.

1.2 Šia iniciatyva siekiama stiprinti psichikos sveikatą ir apie ją visapusiškai informuoti visuomenę. Tai yra ne tik lėtinės ir ūmios psichikos ligos arba protinė negalia, bet ir asmens veiksmus ribojantis psichologinis krūvis, kuris nėra laikomas liga, bet kuris taip pat gali turėti fizines priežastis arba poveikį fizinei sveikatai. „Psichikos sveikatos“ temą sudaro daug ir įvairių dalykų, kuriems turi įtakos medicininiai ir socialiniai bei politiniai aspektai, taip pat gyvenimo aplinkybės, pavyzdžiui, darbas, jaunystė, senatvė ir skurdas.

1.3 Sutrikimų priežastys ir pasekmės gali būti įvairios, pavyzdžiui, traumos, slegiantys išgyvenimai vaikystėje, narkotikų vartojimas, pervargimas, nedarbas, būsto neturėjimas, atskirtis, jos taip pat gali sietis su genetiškai paveldėtu polinkiu. Atitinkamai įvairūs yra problemų sprendimo būdai ir susijusios politikos sritys. Dažnai priežastims galima daryti įtaką, todėl reikėtų į jas tinkamai atsižvelgti įtraukioje politikoje ir ekonomikoje. Šiomis aplinkybėmis svarbiausiais vaidmuo galėtų tekti socialinei ekonomikai, pilietinei visuomenei ir naujiems socialinio verslo metodams. Psichikos ligų prevencija, ankstyvas diagnozavimas ir gydymas turi būti daugiamatmenis (psichoterapinės, medicininės ir socialinės bei ekonominės priemonės). Psichikos sutrikimus ir ligas reikia dažniau įtraukti į bendrąjį sveikatos profesijų atstovų, ugdymo specialistų, mokytojų ir vadovų rengimą. Viešojo sektoriaus remiamas sveikatos ugdymas įmonėse ir šiuolaikinė įmonių kultūra gali padėti sutrikimų turintiems žmonėms ir riboti su darbu susijusių problemų atsiradimą.

1.4 Pagrindinis vaidmuo tenka pilietinių, savanoriškų, šeiminių ir specialistų tinklų stiprinimui ir sergančių žmonių bei jų asociacijų dalyvavimui. Prevencija ir informuotumo didinimas yra visos visuomenės užduotis. Dažnai galima išvengti laisvės apribojimo ir stacionaraus gydymo teikiant ambulatorinę pagalbą netoli gyvenamųjų vietų ir sudarant galimybes šiems asmenims gyventi savarankiško gyvenimo namuose. Šiomis aplinkybėmis ypač svarbios Europos rekomendacijos ir geroji patirtis, kuri, be kita ko, yra susijusi su atitinkamu stacionarios psichiatrijos ir vaistų vartojimo mažinimu siekiant prisidėti prie socialinių ir teritorinių pagalbos priemonių ir kitų alternatyvių paramos formų kūrimo. Tokiu būdu gautos lėšos mokslui ir moksliniams tyrimams galėtų būti skiriamos psichikos sveikatos išsaugojimui. Finansiškai silpnesnėms valstybėms narėms netgi gali būti numatytos pertvarkymo ir naujų prioritetų nustatymo galimybės.

1.5 Visoje ES turėtų būti skatinama atkreipti plačiosios visuomenės dėmesį į šią temą, pavyzdžiui, darželiuose ir mokyklose, įmonėse, gydytojų kabinetuose ir priežiūros įstaigose. Kovos su stigmatizacija kampanija ir nediskriminuojanti žiniasklaidos kalba padėtų mažinti psichikos ligomis sergančių žmonių diskriminavimą. Sveikatos padėtis sukelia sunkias pasekmes šalies ekonomikai. Tačiau jos yra veikiau ne tokios skaudžios kaip pasekmės pačiam asmeniui (2). Dažniau reikia kelti klausimą, kokie socialiniai, politiniai ir ekonominiai interesai ir struktūros aštrina problemą ir kaip galima aktyviai skatinti įtrauktį veiksmingai plėtojant į asmenis orientuotas priežiūros struktūras ir remiant šeimą, kaip pirmąją žmogaus gyvenimo mokyklą. Būtina labiau vertinti ir skatinti akivaizdžią medicinos, profesionalios ir savanoriškos pagalbos pažangą ir įmonių modelius, skirtus prevencinei sveikatos priežiūrai.

2. Padėties apžvalga

2.1 Europoje labiausiai paplitusios ligos yra fobiniai sutrikimai, depresija ir priklausomybės ligos. 2010 m. atliktų tyrimų duomenimis, 38 proc. europiečių serga psichikos ligomis (3). 2005 m. jau buvo 27 proc (4). Kasmet nusižudo 58 000 žmonių. Iki 2020 m. depresija išsivysčiusiose valstybėse bus antra pagal dažnumą liga (5). Pavyzdžiui, vienos didelės Vokietijos ligonių kasos (6) apdraustųjų nedarbingumas dėl psichikos ligų nuo 2006 m. iki 2009 m. padidėjo 38 proc. (dirbantys asmenys) ir 44 proc. (bedarbiai). Per šį laikotarpį išrašytų vaistų nervų sistemos gydymui kiekis išaugo 33 proc., prie tokių vaistų priskiriami, pavyzdžiui, antidepresantai (7). Didžiojoje Britanijoje 44 proc. darbdavių teigia, kad daugėja psichikos sveikatos problemų ir 40 proc. darbdavių pastebi, kad daugėja su stresu susijusio nedarbingumo dienų skaičius (8).

2.2 Psichikos sveikata ir gerovė iki šiol dar nebuvo Europos metų tema. Tačiau išankstinės nuostatos dėl psichikos sveikatos problemų ir psichosocialinės negalios, stigmatizavimas, pavyzdžiui, visuomenėje ir darbe, dar ir šiandien yra neišspręsta problema. Strategijoje „Europa 2020“ siekiant integracinio ir tvaraus augimo taip pat reikalaujama labiau įtraukti šią socialinę grupę ir atitinkamai parengti ES sveikatos programas. Be to, JT konvencijoje dėl neįgaliųjų teisių – ją pasirašydama ES pirmą kartą prisijungė prie tarptautinės žmogaus teisių priemonės – išdėstytos aiškios žmonių su psichosocialine negalia teisės. Šioje konvencijoje įtvirtintos teisės turi būti gerbiamos ir įgyvendinamos visomis atitinkamos ES politikos ir veiklos priemonėmis. Europos metų iniciatyvos pašventimas psichikos sveikatos ir gerovės klausimams leistų šiems reikalavimams skirti reikiamą dėmesį.

2.3 Nuo praėjusio šimtmečio paskutiniojo dešimtmečio vidurio psichikos sveikata yra konkrečių Europos sveikatos politikos projektų objektas ir juose laikoma svarbiausia vertybe (9). 2005 m. Komisija pradėjo konsultacijas, kurių pagrindas buvo Žalioji knyga dėl psichikos sveikatos (10).

2.4 EESRK patvirtina savo nuomonę (11) dėl žaliosios knygos ir pabrėžia psichikos sveikatos kaip pagrindinės „sveikatos“ sąvokos dalies svarbą visuomenei ir konkrečiam asmeniui. Europos Sąjungai, kuri save tapatina su vertybių bendrija, psichikos sveikata yra svarbus socialinės sanglaudos ir visų žmonių dalyvavimo šaltinis. To reikalauja ir JT neįgaliųjų teisių konvencija, kurioje, žiūrint iš žmogaus teisių perspektyvos, laikomasi visuotinio požiūrio į žmogų.

2.5 Komisija, nagrinėdama šią temą, ją taip pat sieja su ekonomika, užimtumo politika ir sveikatos politika (visuomenės sveikata). Žmonių sveikatos aukšto lygio apsauga užtikrinama nustatant ir įgyvendinant visas Sąjungos politikos ir veiklos kryptis (SESV 168 straipsnis). Be to, paskelbdama Europos psichikos sveikatos metus ES vykdytų SESV 6 straipsnyje nurodytą užduotį: „remti, koordinuoti ar papildyti valstybių narių veiksmus. Europos lygiu tokių veiksmų sritys apima: žmogaus sveikatos apsaugą ir gerinimą“, nustatant europinius tikslus.

2.6 Be kita ko, ES psichikos sveikatos strategija paskatino 2008 m. sudaryti Europos psichikos sveikatos ir gerovės paktą (12). 2011 m. Tarybos išvados taip pat grindžiamos šiuo Europos paktu (13).

2.7 Pagal ES strategiją surengtos teminės konferencijos nebuvo visiškai tinkamos informuoti platesnį visuomenės ratą ir šias temas priartinti prie ES piliečių kasdienybės. Tai būtų galima padaryti per atitinkamus Europos metus. Tada visų lygmenų valdžios institucijos galėtų nagrinėti šią temą, taip pat pilietinės visuomenės subjektai, dažnai kaip ekspertai, platintojai ir socialinės įmonės. Europos psichikos sveikatos metus visų pirma reikėtų suderinti su JT konvencija dėl neįgaliųjų teisių. Psichikos ligomis sergantys ar psichikos negalią turintys žmonės turi teisę būti laikomi lygiaverčiais teisės subjektais ir turi visapusišką teisinį veiksnumą ir veiksmų laisvę visose gyvenimo srityse (plg. Neįgaliųjų teisių konvencijos 12 straipsnį).

2.8 Daugelis psichikos sutrikimų turinčių žmonių dažnai negauna profesiniu ir etiniu požiūriu tinkamos formos gydymo, reabilitacijos ir pagalbos priemonių socialiniam dalyvavimui, nors medicina ir socialinės paslaugos šioje srityje pasiekė didelės pažangos. Psichikos sveikata dažnai yra nelaikoma sveikatos politikos prioritetu. Vietoj pagalbos struktūrų kūrimo, ypač finansiniu požiūriu sudėtingu biudžeto laikotarpiu ir krizės metu, dažnai mažinamos arba branginamos būtinos paslaugos ir gydymo galimybės. Tačiau būtent ekonomikos krizės metu reikėtų investuoti į dalyvavimą, švietimą ir socialinę ekonomiką. Visų pirma krizės laikotarpiu valstybė negali pasitraukti iš gerovės sektoriaus. Laukiančiųjų sąrašai ir dideli atstumai turi neigiamą poveikį, visų pirma aštrių problemų atveju. Stacionari pagalba ir laisvės apribojimas turėtų būti mažinami iki absoliutaus minimumo, o arti gyvenamosios vietos teikiamos ambulatorinės paslaugos, susitikimų centrai, konsultavimo įstaigos ir medicininio gydymo galimybės turėtų būti atitinkamai didinamos. Susijusių žmonių savarankiškumas turi būti stiprinamas užtikrinant teises gauti paslaugas ir taikant tokias koncepcijas, kuriomis siekiama ne pakeisti jų pačių sprendimus, bet padėti jiems rasti sprendimą, ypač dėl pagalbos poreikio ir gydymo, kad galiausiai nereikėtų apriboti teisinio veiksnumo. Reikia sistemingai kritiškai peržiūrėti skirstymą į ligų kategorijas, vienpusį įtraukimą į psichiatrijos mechanizmus, psichotropinių vaistų skyrimą ir prievartos naudojimą, taip pat taikyti teisinės valstybės ir žmogaus teisių principus. Bet kokios formos įstaigose ir bet kokiose apgyvendinimo formose reikia užtikrinti dalyvavimą visuomenėje, prasmingą užsiėmimą ir tam tikrą dienotvarkę. Reikia labiau atsižvelgti į psichotropinių vaistų poveikį žmonių galimybei dalyvauti ir sergamumui. Negalima apriboti pagalbos prieinamumo skaidant pagalbos struktūras ir taikant biurokratines ir ilgai trunkančias paraiškų teikimo procedūras. Krizių intervenciją ir savižudybių prevenciją gali vykdyti lengvai prieinamos ir kompetentingos tarnybos. Visoje Europoje reikia taikyti visoje šalyje žinomus pagalbos telefono numerius ir kitas profesiniu požiūriu tinkamas intervencijos galimybes.

2.9 Kartu visada reikia atsižvelgti į tarpusavyje susijusias ir viena kitą sustiprinančias socialines ir ekonomines gyvenimo aplinkybes, nedarbą ir ligos keliamą naštą. Be to, yra žmonių, kuriems reikia išteklių ir paramos, kad jie galėtų gerai gyventi su psichikos liga. Taigi nustatant Europos metų temas reikėtų atsižvelgti į lėtinėmis psichikos ligomis sergančių ir psichikos negalią turinčių žmonių dalyvavimo galimybių skatinimą ir teisinės jų padėties stiprinimą.

2.10 Teikiant pagalbą psichikos sutrikimų turintiems žmonėms reikėtų atsižvelgti į jų pasaulėžiūrinius, religinius, sielovadinius ir dvasinius poreikius ir formavimąsi.

2.11 Socialiniai veiksniai turi nemažą reikšmę psichikos sveikatos išsaugojimui. Pagrindinis vaidmuo tenka geram darbui kaip prasmę suteikiančiai ir tapatybę stiprinančiai užduočiai. Tačiau kasdienes gyvenimo ir darbo aplinkybes iš dalies lemia nebe patikimos kultūrinės tradicijos, bendruomenės ir demokratiniai sprendimai, bet centralizuotos ekonomikos gairės ir struktūros. Todėl ekonomikos ir struktūrinėje politikoje turėtų būti atsižvelgiama į žmonių psichikos sveikatą ir tikslus sukurti gerą gyvenimo kokybę užtikrinančius ir įtraukius gyvenamuosius rajonus ir darbo sąlygas.

2.12 Šiuolaikiniam žmogui daugiapusio pasirinkimo, žiniasklaidos ir vartojimo visuomenėje atsiveria naujos galimybės, bet taip pat atsiranda ir nauji stresą keliantys veiksniai. O švietimo sistemos dažnai negali suteikti skubiai būtino aukštos kokybės, etinio, kognityvinio ir socialinio lavinimo. Tačiau toks lavinimas skatintų būtiną savarankiškumą ir dvasinę pusiausvyrą. Socialiniai ryšiai vis labiau nyksta ir prarandami išoriniai ištekliai, pavyzdžiui, draugai, šeima, kolegos. Dažnas darbo ir kartu gyvenamosios vietos keitimas, nedarbas ir mažėjantys su asmeniniais santykiais susiję įsipareigojimai neskatina socialinių tinklų kūrimo prie gyvenamosios vietos. Todėl dar svarbiau įpareigoti susijusius asmenis ir jų asociacijas dalyvauti kuriant pagalbos ir tinklų struktūras.

2.13 Kai pažeidžiama asmens atsakomybės ir socialinio saugumo pusiausvyra, padidėja psichikos ligų pavojus. Tai būtų, pavyzdžiui, vadinamosios paskatos dirbti, kurios negali būti veiksmingos dėl darbo vietų trūkumo arba dėl struktūrinio galimybių pradėti verslą nebuvimo. Dažnai benamystė yra glaudžiai susijusi su psichikos sutrikimais, taigi reikia padėti spręsti abi problemas. Tėvams, kurių užimtumas yra nesaugus, ir jų vaikams tenka spręsti daugelį nesaugumo, skurdo, auklėjimo reikalavimų, laiko stokos ir streso šeimoje sukeltų problemų. Todėl pagalba turi būti atitinkamai įvairi ir apimti taip pat, pavyzdžiui, viešojo sektoriaus remiamą ugdymo pagalbą ir šeimos poilsį. Didelė valstybės skola ir ekonominiai sunkumai, taip pat socialinio saugumo mažinimas ir didelis nedarbas didina depresijos, baimių ir priklausomybės ligų pavojų. Pavyzdžiui, vienuolikoje ES valstybių narių per pirmą 2011 m. pusmetį savižudybių skaičius išaugo daugiau kaip 10 proc. Šiomis aplinkybėmis labai padėtų tinkamos investicijos į socialinį saugumą ir socialines paslaugas (14).

3. Psichikos sveikata konkrečiomis gyvenimo aplinkybėmis

3.1 Darbas

3.1.1 Darbo santykių nenuoseklumas, dažnos restruktūrizacijos, visapusiškas pasiekiamumas, didelis laiko trūkumas, pernelyg didelis krūvis, vis didesni lankstumo ir judumo reikalavimai dažnai turi poveikio psichikos sveikatai (15). Nyderlandų „Negalios statistika“ rodo, kad psichikos sveikatos problemos 2010 m. buvo pagrindinė ilgalaikio nedarbingumo (apie 55 dienas) priežastis. Didžiosios Britanijos sveikatos ir saugos tarnyba (angl. HSE) (16) mano, kad buvo prarasta maždaug 9,8 mln. darbo dienų dėl darbo sukelto streso (2009–2010 m.) ir kiekvienas kenčiantis darbo sukeltą stresą žmogus dėl ligos nedirba vidutiniškai 22,6 dienas. 2010–2011 m. buvo prarasta 10,8 mln. darbo dienų (17). Jei su profesiniu gyvenimu negalima suderinti šeimos, artimųjų priežiūros ir kultūrai, sportui ir dvasiniam gyvenimui –kaip atsvarai – skiriamo laiko, iškyla dar kiti pavojai. Kai kurios valstybės pradėjo taikyti taisykles dėl artimųjų priežiūrai skiriamo laiko ir suteikė teisę į atostogas priežiūrai. Dažnai įmonėms tenka spręsti problemas, kurios yra nesusijusios su įmone. Viešosiomis lėšomis turėtų būti labiau skatinami pavyzdiniai įmonių modeliai, skirti prevencinei sveikatos priežiūrai, įtraukčiai, tinkamiems darbo ne visą dieną sprendimams, pagalbai darbo vietoje ir vadovų bei darbuotojų tolesniam mokymui. Novatoriška įmonių kultūra taip pat gali pagerinti darbo ir produktų kokybę. Veiksmingas streso valdymas, grindžiamas moksliniais tyrimais, streso veiksnių šalinimu ir mažinimu, turėtų būti nuoseklios prevencijos strategijos dalis laikantis Sutarties nuostatų, Direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti ir 2004 m. Europos socialinių partnerių pasirašyto pagrindų susitarimo dėl streso darbe. Netikrumas darbo klausimais ir nepaprastai didelis struktūrinis spaudimas darbo rinkoje yra papildomi pavojai. Darbuotojų konkuravimas, kas padarys daugiau ir kas sutiks dirbti mažiau palankiomis darbo sąlygomis, turi būti aiškiai apribotas. Dažnai apkaltinami patys darbo rinkoje pralaimėję žmonės, nors jie dėl to nekalti. Darbdavių keliamas būtino ir leistino darbuotojų lankstumo reikalavimas yra lygiavertis darbuotojo keliamam lankstumo reikalavimui, kad jis galėtų skirti laiką šeimai, artimųjų priežiūrai ir asmeninių problemų sprendimui (darbdavio rūpinimasis ir į asmenį orientuotas požiūris). Psichikos ligomis sergantiems žmonėms iškyla didesnis pavojus netekti darbo arba dėl ligos nebegalėti dirbti. Šiomis aplinkybėmis svarbus vaidmuo tenka taip pat visuomenės išankstiniams nusistatymams. Dėl to netenkama darbo jėgos, bendrųjų išteklių ir vertės kūrimo.

3.1.1.1 Dabartinės kai kuriose šalyse taikomos kvotų taisyklės dėl neįgaliųjų įdarbinimo toli gražu nėra pakankamos priemonės. Reikia ryžtingos integracijos į darbo rinką politikos, kuri padėtų daugeliui šiuo metu atskirtį patiriančių žmonių ir visai visuomenei.

3.1.2 Kad ši tema būtų nagrinėjama atviriau, galėtų padėti pariteto pagrindu sudarytos ir viešosiomis lėšomis remiamos konsultavimo ir ginčų nagrinėjimo įstaigos. Reikėtų įmonėse ar išorėje esančių institucijų, kurios atstovautų negalią ir psichikos sutrikimų turinčių žmonių interesus darbo srityje. Be to, grėsmes turėtų riboti tinkama apsauga nuo atleidimo iš darbo, darbo saugos įstatymai, parama bedarbiams, viešosiomis lėšomis skatinamas įmonių sveikatos valdymas, grįžimo į darbą planai ir aktyvi darbo rinkos ir šeimos politika. Darbdaviams, visų pirma MVĮ, turi būti užtikrinta, kad bus išlaikytas konkurencingumas, vengiama biurokratijos ir viešosios paramos struktūros bus patikimos. Pelno nesiekiantys paslaugų teikėjai, socialinės gerovės asociacijos ir kitos pilietinės visuomenės jėgos galėtų atlikti svarbų vaidmenį politiškai ir praktiškai remiant susijusius žmones, įmones ir darbo administraciją (18).

3.2 Vaikai ir jaunimas

3.2.1 Psichikos ligas vaikystėje ir jaunystėje labai sunku tiksliai atspindėti statistikoje. Taip yra, be kita ko, todėl, kad dažnai sunku atskirti ligą nuo elgesio sutrikimų, konsultavimo nuo ugdymo ar gydymo poreikių. Kitaip tariant, paprastai beveik neįmanoma atskirti minėtų poreikių, ribos yra gana neaiškios. Pavyzdžiui, Vokietijos psichoterapeutų rūmai nurodo, jog metinis paplitimas yra tarp 9,7 proc. (psichikos ligos) ir 21,9 proc. (psichikos sutrikimai) (19). Kalbant apie depresijas, konstatuojamas vis didėjantis pavojus susirgti pirmą kartą ir pavojus susirgti vis jaunesniame amžiuje. Ekspertai pastebi vis daugiau vaikų ir jaunuolių baimių ir elgesio sutrikimų ir aiškų psichotropinių vaistų vartojimo padidėjimą.

3.2.2 Kartu vaikų darželiuose ir mokyklose vis daugėja vaikų ir jaunuolių, kurie, pavyzdžiui, nebaigia mokyklos (14,4 proc. visoje ES), turi elgesio, koncentracijos sutrikimų ir smurtauja. Dažnai problemos yra įvairios, susijusios, be kita ko, su psichikos sutrikimais, valios trūkumu atsilaikyti prieš vartojimo pasiūlą (20) ir žiniasklaidą, priklausomybės nuo kompiuterių ir kitomis priklausomybės problemomis ir apskritai ugdymo trūkumais. Nerimą kelia tai, kad vartojama vis daugiau antidepresantų, metilfenidatų ir panašių vaistų jau vaikystėje ir jaunystėje. Reikia skubiai rinkti statistinius duomenis visoje Europoje ir ieškoti alternatyvų.

3.2.3 Vis didėjantis vaikų ir jaunuolių, taip pat jų tėvų netikrumo jausmas yra problema, kurios vaikų ir jaunimo psichiatrija – bent jau viena – tikrai neišspręs. Pagalba ankstyvoje vaikystėje ir parama šeimoms ir pagrindiniam jų vaidmeniui yra nemažiau svarbi nei profesinės kompetencijos užtikrinimas vaikų priežiūros įstaigose, vaikų gydymo įstaigose ir mokyklose. Nebūtų naudinga, jei kiekvienas neįprastas elgesys būtų apibrėžiamas kaip psichikos sutrikimas arba liga ir sudėtingos asmeninės ir visuomenės problemos vienpusiškai būtų paverčiamos medicininio profesionalumo problemomis (21). Individualizacija, skirtingos švietimo galimybės, nedarbas, skurdas, socialinė atskirtis, asmeninis gėdijimasis ir pernelyg dideli tėvams keliami reikalavimai, taip pat ugdymo sistemos, grindžiamos konkuravimu nuo pat ankstyvo amžiaus ir tokiu būdu ribojančios nesugebančių būti pirmose gretose vaikų galimybes, gali būti veiksniai, į kuriuos turi atsižvelgti prevencijos metodas. Šiuo požiūriu būtina bendra visų visuomenės jėgų atsakomybė: gyvybinga gyvenamoji aplinka, tinkamos jaunų žmonių ugdymo koncepcijos, gerai aprūpintos mokyklos ir darželiai, nekomercinė pastovi laisvalaikio užsiėmimų pasiūla, jaunimo grupės, asociacijos ir kultūros pasiūla, taip pat tankus profesionalios, tarpdalykinės pagalbos tinklas, pavyzdžiui, ugdymo konsultacijos ir neformalaus švietimo pasiūla. Su piktnaudžiavimu narkotikais reikia kovoti taikant ankstyvą nustatymą, prevenciją, konsultacijas ir gydymą bei kontroliuojant jų pirkimo kanalus. Jei bus investuojama į šią sritį, bus išvengta akivaizdžios asmeninės ir socialinės žalos. Jaunuolių ir jaunų suaugusiųjų integravimas į mokymą, darbą ir kitas prasmingo užsiėmimo formas turi būti teisine garantija. Visose šiose srityse pelno nesiekiantiems paslaugų teikėjams, socialinės gerovės asociacijoms ir pilietinei visuomenei tenka ypatingas politinis ir praktinis vaidmuo.

3.3 Vyresnio amžiaus žmonės (22)

3.3.1 Pailgėjusi ir toliau ilgėjanti gyvenimo trukmė yra vienas iš paaiškinimų, kodėl apskritai didėja susirgimų psichikos ligomis skaičius. Vyresniame amžiuje padaugėja gretutinių somatinių ligų, kurios yra susijusios su didesne rizika susirgti depresija. Be to, tam tikros ligos dėl amžiaus, pavyzdžiui, Alzheimerio liga ir Parkinsono liga, dažnai kaip gretutinę ligą sukelia depresiją. Gyvybinga ir dalyvavimą skatinanti gyvenamoji aplinka, pasiekiamos ir ambulatorinės socialinės paslaugos, galimybės dalyvauti savanoriškoje veikloje, tam tikrais atvejais tinkamos galimybės dalyvauti profesiniame gyvenime ir versle ir atitinkama slaugos įstaigų orientacija yra esminiai veiksniai norint išvengti vienatvės ir siekiant prevencijos sveikatos srityje. Socialinės srities įstaigos, slaugos paslaugų teikėjai ir gydytojai turėtų sukaupti pakankamą kompetenciją gerontopsichiatrijos srityje. Europa turi skirti daugiau dėmesio geriausios patirties modeliams, visų pirma susijusios su demencija sergančiais žmonėmis.

3.3.2 Paprastai vyresnio amžiaus žmones gydo bendrosios praktikos šeimos gydytojai, kurie nepakankamai dažnai siunčia juos pas neuropsichiatrijos specialistus. Tačiau demencijos ligų ir depresijos atveju labai svarbi yra ankstyva diagnozė, o paprastai trūksta visas sritis apimančios priežiūros: daugumoje senelių namų nėra reguliarios psichiatrijos specialisto priežiūros. Tai pasakytina ir apie kitas vyresnio amžiaus žmonėms skirtas įstaigas, pavyzdžiui, konsultavimo įstaigas. Turėtų būti suteiktos galimybės visiems susijusiems žmonėms tinkamai pasinaudoti medicinos ir ypač gerontologijos ir techninio aprūpinimo pagalbinėmis priemonėmis pažanga.

3.3.3 Apskritai, vaikų ir jaunimo psichiatrijos, taip pat gerontopsichiatrijos ypatumai turėtų būti įtraukiami į psichoterapijos mokomųjų dalykų sąrašą ir plačiau nagrinėjami rengiant bendrosios praktikos gydytojus ir psichiatrus, taip pat psichoterapeutus.

4. Kovos su stigmatizacija politika

4.1 Per Europos psichikos sveikatos metus ypač svarbus būtų žmogaus teisėmis grindžiamas požiūris. Medicininės, psichologinės ir socialinės paslaugos turėtų padėti susirgusiam žmogui ir stiprinti jį ir jo paties galimybes padėti sau pačiam (galimybių suteikimas, angl. empowerment). Šiuo požiūriu visas dėmesys turėtų būti sutelktas į žmogaus orumą ir teisinį subjektiškumą, į tai turėtų orientuotis tie asmenys, kurie padeda konkrečiam krizę išgyvenančiam žmogui. Be to, įvairių rūšių paslaugas teikiantys darbuotojai turi gerinti savo gebėjimus, kad galėtų geriau suprasti psichikos sveikatos sutrikimus ir psichosocialinę negalią.

4.2 Dvasinę krizę išgyvenantys žmonės paprastai nekalba apie savo ligą, nes visuomenė juos smerkia. Prie to iš esmės prisideda ir žiniasklaida. Dažnai apie ligą platinamos žinios kelia tik plačiosios visuomenės baimę ir priešiškumą bei nepasitikėjimą tikslingo gydymo pasiūla. Skubiai būtinos stigmatizacijos šalinimo kampanijos visoje Europoje. Jos turi būti numatytos ilgam laikotarpiui ir orientuotos į prevenciją. Į šias kampanijas reikia įtraukti visų teisiniu požiūriu svarbių gyvenimo sričių (teismų, policijos, valdžios įstaigų ir pan.) darbuotojus, kad jie turėtų galimybę pagerinti savo dalykines ir profesines sąlygas bendrauti su psichikos ligomis sergančiais žmonėmis. Taip pat organizuojant ir finansuojant pagalbą reikėtų kaip įmanoma labiau vengti stigmatizacijos. Visų pirma galimybės stiprinti gebėjimą gyventi turėtų būti siūlomos visiems gyventojams. Pagrindinė šios politikos dalis turėtų būti sergančiųjų ir psichiatrijos patirties neturinčių žmonių susitikimo ir keitimosi skatinimas.

4.3 Taip pat užimtumo srityje reikia kaip įmanoma vengti kurti atskirus pasaulius, į kuriuos sergantieji būtų skirstomi neatsižvelgiant į jų norus ir teisę rinktis. Visų pirma sergančiam žmogui turi būti palikta galimybė pačiam nuspręsti, ar jis nori remiamą darbą atlikti specializuotoje įstaigoje ar bendroje darbo aplinkoje. Daugeliu atvejų galima padidinti galimybes atkurti darbingumą taikant integruotą įmonės pagalbą dalyvavimui darbo gyvenime skatinti („remiamas užimtumas“) (23). Už darbą paprastai reikia mokėti kolektyvinėse derybose nustatyta užmokestį, dėl kurio susitaria socialiniai partneriai. Nedera psichikos ligomis sergantiems ar protinę negalią turintiems žmonėms mokėti pragyvenimą užtikrinančius „kišenpinigius“ Gana sėkmingas palaipsnio grąžinimo į darbą modelis yra vadinamasis Hamburgo modelis (24).

4.4 Konkrečiai galima paminėti tokius psichikos sutrikimų turinčių žmonių žmogaus teisių pažeidimus, pasitaikančius ES: neproporcingas laisvės apribojimas ir priverstinis gydymas, kai susijęs žmogus neinformuojamas ir neduoda sutikimo, be to, dažnai trūksta galimybių pateikti ieškinį teismui. Svarbios yra deinstitucionalizavimo programos, netoli gyvenamosios vietos teikiamos ambulatorinės aprūpinimo paslaugos, nebiurokratinės galimybės gauti paslaugas, žmogaus teisių paisančių gydymo susitarimų sudarymas ir kovos su stigmatizacija politika, į kuria įtraukiami patys sergantieji, kurie yra savo gyvenimo situacijos ekspertai.

4.5 Būtina peržiūrėti ES psichikos sveikatos strategiją. EESRK mano, kad visų pirma būtina ištirti, kokiu mastu psichikos ligomis sergantys žmonės yra atskirti nuo dalyvavimo visuomenės gyvenime apskritai ir konkrečiai darbo rinkoje. Taip pat reikia ištirti, kaip taikant prevenciją arba gerą aprūpinimą galima išvengti nedarbingumo arba dalinio nedarbingumo. Be to, kyla klausimas kaip kalbos vartojimas medicinoje, žiniasklaidoje ir visuomenėje apsunkina įtrauktį arba net užkerta jai kelią.

4.6 Ši iniciatyva padidina galimybes atkreipti plačiosios visuomenės dėmesį į psichikos sveikatos klausimus. Tai turės įtakos politinės darbotvarkės teminiams prioritetams ir bus sukurta palanki aplinka skatinti visiems naudingas novatoriškas idėjas.

4.7 Norint remti Europos psichikos sveikatos metus be paties EESRK reikia visų pirma įtraukti susijusius pilietinės visuomenės subjektus, įskaitant psichiatrijos patirties turinčias grupes ir asociacijas, taip pat kitus sveikatos priežiūros sistemos subjektus, be to, susijusius Komisijos generalinius direktoratus, Europos Parlamento narius ir Regionų komitetą. Nacionaliniu lygmeniu reikia įtraukti susijusias ministerijas, taip pat nacionalinių parlamentų narius. Apskritai, formuojant konkrečių sričių politiką turi dalyvauti tie žmonės, kuriems yra skirta ši politika.

4.8 Kad būtų pasiektas apčiuopiamas iniciatyvos poveikis valstybių narių lygmeniu, reikia kartu išnaudoti psichikos sveikatos veiksmų programą ir parengti bendras psichikos sveikatos priemonių gaires sveikatos priežiūros sistemoms ir socialinei politikai, taip pat susijusioms gyvenimo sritims, kaip antai mokykla ir darbo vieta. Panašiai kaip ir atvirojo koordinavimo metodo atveju reikėtų taikyti abipusio mokymosi priemonę – tarpusavio vertinimą. Šios priemonės turi tapti teisinėmis nuostatomis, finansinėmis taisyklėmis kaip ESF ir susijusių sergančiųjų ir įmonių teisėmis. Reikia apsvarstyti, ar nuolatinė observatorija galėtų užtikrinti pastovų šios temos nagrinėjimą. Į ES sveikatos srities ataskaitas turėtų būti įtraukti išsamesni Europos duomenys apie psichikos sutrikimus ir visų pirma stacionarių psichiatrijos ligoninių teikiamos pagalbos pobūdį ir pacientų skaičių, taip pat psichotropinių vaistų vartojimą. Laikui bėgant reikėtų iš įvairiausių visuomenės sričių pritraukti galimus partnerius kaip nuolatinius rėmėjus. Iniciatyvos ir pačių Europos metų poveikis neturėtų būti ribotas laiko požiūriu. Veikiau jie turėtų paskatinti nuolatinį ir ilgalaikį dėmesį šiai temai ir turėti apčiuopiamą poveikį susijusiems žmonėms.

2012 m. gruodžio 13 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Staffan NILSSON

(1) http://www.who.int/mediacentre/factsheets/fs220/en/ (skaityta 2012 10 04).

(2) COM(2005) 484 final.

(3) „The size and burden of mental disorders and other disorders of the brain in Europe 2010“, H.U. Wittchen et al., European Neuropsychopharmacology (2011) 21, p. 655–679.

(4) http://www.psychiatrie-psychotherapie.de/archives/14 (skaityta 2012 08 15).

(5) Žr. 1 išnašą.

(6) 2010 m. sveikatos ataskaita, ligonių kasa „Techniker Krankenkasse“, Vokietija.

(7) Žr. 6 išnašą.

(8) Catherine Kilfedder, British Telecom, EESRK, 2012 10 30.

(9) „Psichikos sveikatos veiksmai. Veikla, kuri yra bendrai finansuojama 1997–2004 m. Europos bendrijos visuomenės sveikatos programų lėšomis“

(10) Žr. 1 išnašą.

(11) COM(2005) 484 final.

(12) Europos psichikos sveikatos ir gerovės paktas, 2008 m. birželio 12–13 d., Briuselis

(13) 309-asis Tarybos (EPSCO) posėdis, 2011 06 06.

(14) Pranešimas spaudai „Euro krizės pasekmės: skolų našta ir psichikos ligos“, EP spaudos tarnyba, 2012 06 25.

(15) 2010 m. sveikatos ataskaita, ligonių kasa „Betriebskrankenkassen (BKK)“, Vokietija.

(16) Sveikatos ir saugos tarnyba, http://www.hse.gov.uk/

(17) Europos darbuotojų saugos ir sveikatos agentūra, Bilbao (Ispanija).

(18) OL C 351, 2012 11 15, p. 45–51.

(19) Plg. Vokietijos federalinio lygmens psichoterapeutų rūmų duomenis http://www.bptk.de/presse/zahlen-fakten.html (skaityta 2012 08 15).

(20) OL C 351, 2012 11 15, p. 6–11.

(21) Aukščiausiųjų federalinių žemių sveikatos įstaigų darbo grupės (vok. AOLG) psichiatrijos darbo grupė, 2012 m. pranešimas Vokietijos federalinių žemių sveikatos ministrų konferencijai, 2012 03 15, 20 psl.

(22) OL C 51, 2011 2 17, p. 55–58.

(23) Asociacijų, priklausančių „Kontaktgespräche Psychiatrie“ (psichiatrijos diskusijų forumas), nuomonė dėl Jungtinių Tautų Neįgaliųjų teisių konvencijos, Freiburgas, Berlynas, Štutgartas, 2012 05 15.

(24) Socialinio kodekso V knygos 74 straipsnis ir IX knygos 28 straipsnis (dėl neįgaliųjų arba žmonių, kuriems kyla didesnė negalios grėsmė). Darbuotojas susitaria su gydytoju dėl integravimo plano, kuriame atsižvelgiama į darbuotojo sveikimo proceso pažangą. Gydytojo išduodamoje pažymoje nurodomas integravimo planas ir, jei įmanoma, pateikiama prognozė, kada darbuotojas vėl bus darbingas. Prieš pradedant taikyti šią priemonę, būtina gauti darbdavio ir ligonių kasos sutikimą. Darbuotojas ir toliau gauna ligos pašalpą iš savo ligonių kasos arba laikiną pašalpą iš pensijų draudimo.