EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2022 06 01 COM(2022) 280 final KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI 2022 M. KONVERGENCIJOS ATASKAITA















(parengta pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalį) {SWD(2022) 280 final}



1.ATASKAITOS TIKSLAS Euras turi būti bendra visos Europos Sąjungos valiuta. Šiuo metu jį kasdien naudoja beveik 343 mln. žmonių devyniolikoje valstybių narių, priklausančių euro zonai. Jis praktiškai naudingas tuo, kad padeda užtikrinti stabilias kainas, mažesnes sandorių sąnaudas gyventojams ir įmonėms, skaidresnes ir konkurencingesnes rinkas, platesnio masto ES vidaus ir tarptautinę prekybą. Euras taip pat yra antra pasaulyje labiausiai naudojama valiuta. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 140 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad ne rečiau kaip kartą per dvejus metus arba valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, prašymu Komisija ir Europos Centrinis Bankas (ECB) praneštų Tarybai apie pažangą, padarytą valstybėms narėms vykdant ekonominės ir pinigų sąjungos kūrimo įsipareigojimus. Naujausios Komisijos ir ECB konvergencijos ataskaitos priimtos 2020 m. birželio mėn. 2022 m. konvergencijos ataskaitoje aptariamos šios septynios valstybės narės, kurioms taikoma išimtis: Bulgarija, Čekija, Kroatija, Lenkija, Rumunija, Švedija ir Vengrija. Išsamesnis konvergencijos būklės šiose valstybėse narėse vertinimas pateiktas prie šios ataskaitos pridėtame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. Pagal SESV 140 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad ataskaitose būtų vertinama, kaip nacionalinės teisės aktai, įskaitant nacionalinio centrinio banko statutą, atitinka SESV 130 ir 131 straipsnius ir Europos centrinių bankų sistemos ir Europos Centrinio Banko statutą (toliau – ECBS ir ECB statutas). Ataskaitose taip pat turi būti nagrinėjama, ar atitinkama valstybė narė yra pasiekusi aukštą tvarios konvergencijos lygį pagal konvergencijos kriterijus (kainų stabilumo, viešųjų finansų, valiutos kurso stabilumo ir ilgalaikių palūkanų normų), taip pat atsižvelgiama į kitus veiksnius, susijusius su SESV 140 straipsnio 1 dalies paskutinėje pastraipoje nurodyta ekonomine integracija ir konvergencija. Keturi konvergencijos kriterijai išsamiau aptarti prie Sutarčių pridėtame protokole (Protokole Nr. 13 dėl konvergencijos kriterijų). 2020 m. kovo mėn. kilus COVID-19 pandemijai, visoje ES ir visose valstybėse narėse prasidėjo didelis ekonomikos nuosmukis. ES lygmeniu ir atskirose valstybėse narėse imtasi precedento neturinčių priemonių, kurios sušvelnino krizės poveikį ir lėmė tvirtą atsigavimą 2021 m. Visų pirma, nedelsiant pradėjus taikyti Stabilumo ir augimo pakte nustatytą bendrąją nukrypti leidžiančią išlygą ir laikiną valstybės pagalbos sistemą visose valstybėse narėse pavyko teikti didelio masto fiskalinę paramą. ECB taip pat priėmė daug įvairių pinigų politikos priemonių, kad išsaugotų visiems ekonomikos sektoriams palankias finansavimo sąlygas, siekiant remti ekonominę veiklą ir apsaugoti vidutinio laikotarpio kainų stabilumą. ES atsparumą dar labiau sustiprino ES ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonė, kuri yra pagrindinė priemonės „Next Generation EU“ dalis. Tuo pat metu 2021 m. prasidėjęs stiprus ekonomikos atsigavimas, tiekimo grandinės trukdžiai ir energijos kainų šuolis prisidėjo prie spartaus infliacijos augimo visus 2021 m. ir 2022 m. pradžioje. 2022 m. vasario 24 d. Rusijos invazija į Ukrainą privertė iš naujo įvertinti ES ekonomikos, kuri pagal prognozes turėjo stipriai augti 2022 m. ir 2023 m., perspektyvas. Krizė iš esmės tapo nauju pasiūlos sukrėtimu ekonomikai, kurią jau veikė infliacinis spaudimas. Tai susilpnino atsigavimo perspektyvas ir padidino kainų didėjimo spaudimą bei kartu dar labiau išryškino būtinybę didinti privačiąsias ir viešąsias investicijas, kad būtų diversifikuojamas Europos energijos tiekimas ir didinamas energetinis saugumas. Keletas valstybių narių, kurioms taikoma išimtis ir kurios vertinamos šioje ataskaitoje, yra vienos labiausiai paveiktų krizės, kurią sukėlė Rusijos invazija į Ukrainą. Įvairiu mastu šis poveikis atspindi santykinai didelį energijos suvartojimo intensyvumo jų ekonomikoje, didelę kai kurių šalių priklausomybę nuo Rusijos dujų ir naftos tiekimo, prekybos ryšius su Rusija ir būtiniausios pagalbos teikimą žmonėms, bėgantiems iš Ukrainos. 2022 m. gegužės 18 d. Komisija pasiūlė planą „REPowerEU“, kurio pagrindinė priemonė bus Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonė. Juo siekiama laipsniškai panaikinti priklausomybę nuo iškastinio kuro iš Rusijos gerokai anksčiau nei 2030 m., įvairinant ES dujų tiekimą ir spartinant žaliąją pertvarką. 2022 m. gegužės 23 d. Komisija pristatė 2022 m. Europos semestro pavasario dokumentų rinkinį. Valstybės narės visų pirma turėtų sutelkti dėmesį į tai, kad būtų laiku įgyvendinti ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planai. Komisija siūlo, kad Taryba visoms valstybėms narėms, turinčioms patvirtintą ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planą, pateiktų: rekomendaciją dėl fiskalinės politikos, įskaitant, kai tinkama, fiskalines ir struktūrines reformas; rekomendaciją dėl ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plano ir sanglaudos politikos programų įgyvendinimo; rekomendaciją dėl energetikos politikos, atitinkančios „REPowerEU“ tikslus; kai aktualu, papildomą rekomendaciją dėl neišspręstų ir (arba) naujų struktūrinių problemų, pagrįstą trūkumų analize. Rekomendacijų taikymo sritis yra platesnė valstybėms narėms, kurios neturi patvirtintų ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planų COVID-19 pandemijos protrūkis, priemonės, kurių buvo imtasi reaguojant į tą krizę, žaliavų kainų šuolis, tiekimo trukdžiai ir spartus atsigavimas 2021 m. turėjo didelį poveikį kai kuriems šioje ataskaitoje naudojamiems ekonominės konvergencijos rodikliams. Tai ypač pasakytina apie kainų stabilumo kriterijaus vertinimą. Infliacijos lygio skirtumai ES padidėjo daugiausia dėl nevienodo ekonomikos atsigavimo poveikio valstybių narių infliacijos rodikliams ir energijos kainų infliacijos skirtumų. Be to, tam tikrą vaidmenį atlieka ir įvairios fiskalinės priemonės, kurių ėmėsi nacionalinės valdžios institucijos, siekdamos sušvelninti didesnių energijos kainų poveikį. Kai kurios iš šių priemonių, pavyzdžiui, socialiniai pervedimai labiausiai pažeidžiamiems namų ūkiams, neturi tiesioginio poveikio vartotojų kainoms, o kitos daro labiau tiesioginį poveikį infliacijos konvergencijos vertinimui. Be to, ilgalaikėms palūkanų normoms iš pradžių įtakos turėjo politikos priemonės, kurių buvo imtasi finansų rinkoms stabilizuoti ir palankioms finansavimo sąlygoms išsaugoti, o vėliau – didesni infliacijos lūkesčiai ir skirtingos pinigų politikos griežtinimo kryptys. Dėl 2020 m. ekonomikos nuosmukio ir fiskalinės reakcijos į COVID-19 pandemiją labai padidėjo valdžios sektoriaus deficitas ir skola. 2020 m. 25 valstybėse narėse deficitas viršijo Sutartyje nustatytą 3 % BVP pamatinę vertę, o bendras ES deficitas sudarė 6,8 % BVP. 2021 m. stiprus ekonomikos atsigavimas prisidėjo prie valdžios sektoriaus deficito ir skolos rodiklių gerėjimo: penkiolikoje valstybių narių deficitas buvo didesnis nei 3 % BVP, o bendras ES deficitas sumažėjo iki 4,7 % BVP. 2020 m. kovo mėn. Europos Komisija, pritarus ES finansų ministrams, pradėjo taikyti Stabilumo ir augimo pakte nustatytą bendrąją nukrypti leidžiančią išlygą. 2022 m. gegužės 23 d. Komunikate dėl 2022 m. Europos semestro pavasario dokumentų rinkinio Komisija laikėsi nuomonės, kad Sąjungoje didelio ekonomikos nuosmukio laikotarpis dar nesibaigė ir yra įvykdytos sąlygos, kad 2023 m. bendroji nukrypti leidžianti išlyga būtų išlaikyta, o nuo 2024 m. nebetaikoma. Komisija paragino Tarybą pritarti šiai išvadai, kad valstybėms narėms būtų užtikrintas aiškumas. 2020, 2021 ir 2022 m. pavasarį Komisija laikėsi nuomonės, kad sprendimas dėl to, ar valstybėms narėms taikyti perviršinio deficito procedūrą, neturėtų būti priimtas, atsižvelgiant į didžiulį COVID-19 pandemijos makroekonominį ir fiskalinį poveikį, kuris kartu su geopolitine situacija 2022 m. pavasarį kelia išskirtinį netikrumą, taip pat ir dėl išsamaus fiskalinės politikos plano rengimo. Šios išvados turi tiesioginę reikšmę šioje ataskaitoje pateiktam bendrojo šalies biudžeto padėties kriterijaus vertinimui. Rusijos invazijos į Ukrainą poveikis 2022 m. konvergencijos ataskaitoje naudojamiems ankstesnių laikotarpių duomenims yra ribotas. Taip yra dėl šios ataskaitos informacijos pateikimo termino (gegužės 18 d.) ir Sutartyje nustatytų kainų stabilumo ir ilgalaikių palūkanų normų kriterijų apskaičiavimo metodų (t. y. vienų metų vidurkiai), dėl kurių atitinkami duomenys iš esmės atspindi padėtį iki Rusijos invazijos. Tai, kokią įtaką ekonominės konvergencijos rodikliams daro Rusijos invazijos sukelta krizė ir kiti vykstantys ekonominiai pokyčiai, visiškai atspindi 2022 ir 2023 m. ekonominės projekcijos, kurias Komisija paskelbė 2022 m. gegužės 16 d. (Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozė) ir kurios naudojamos konvergencijos tvarumui vertinti. Ši prognozė yra pirmasis išsamus Komisijos atliktas tikėtinų Rusijos invazijos į Ukrainą sukeltos krizės 2022 ir 2023 m. ekonominių padarinių vertinimas, todėl jam būdingas didesnis nei įprasta neapibrėžtumas. Konvergencijos kriterijai Norint išanalizuoti nacionalinės teisės aktų, įskaitant valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, nacionalinių centrinių bankų statutus, derėjimą su SESV 130 straipsniu ir 131 straipsnyje numatyta atitikties užtikrinimo prievole, reikia įvertinti ir tai, kaip laikomasi piniginio finansavimo draudimo (SESV 123 straipsnis) ir privilegijos naudotis finansų įstaigomis draudimo (124 straipsnis); atitiktį ECBS tikslams (SESV 127 straipsnio 1 dalis) ir užduotims (SESV 127 straipsnio 2 dalis) bei kitus aspektus, susijusius su nacionalinių centrinių bankų integracija į ECBS. Kainų stabilumo kriterijus apibrėžtas SESV 140 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje: „didelis kainų stabilumas; ar jis pasiektas, sprendžiama pagal infliacijos lygį, artimą tam, kurį yra pasiekusios ne daugiau kaip trys valstybės narės, kuriose kainos yra stabiliausios“. Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 1 straipsnyje nustatyta, kad „kainų stabilumo kriterijus <...> reiškia, kad valstybės narės kainų stabilumas yra tvarus ir vidutinis infliacijos lygis per vienerius metus iki tyrimo neviršija daugiau kaip 1,5 procentinio punkto daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra stabiliausios, infliacijos lygio. Infliacija matuojama taikant vartotojų kainų indeksą palyginamuoju pagrindu, atsižvelgiant į nacionalinių apibrėžimų skirtumus“. Tvarumo reikalavimas reiškia, kad priimtinas infliacijos lygis turi būti pasiektas dėl sąnaudų ir kitų struktūriniu būdu kainų pokyčius lemiančių veiksnių, o ne dėl laikinų veiksnių poveikio. Todėl vertinant konvergenciją nagrinėjami veiksniai, turintys poveikį infliacijos perspektyvai, kartu atsižvelgiant į naujausias Komisijos infliacijos prognozes. Šiuo atžvilgiu ataskaitoje taip pat vertinama, ar tikėtina, kad artimiausiais mėnesiais šalies infliacijos lygis atitiks pamatinę vertę. 2022 m. balandžio mėn. apskaičiuota pamatinė infliacijos lygio vertė buvo 4,9%, o trys valstybės narės, kuriose kainos buvo stabiliausios, – Prancūzija, Suomija ir Graikija. Malta ir Portugalija buvo pripažintos išskirtimis, nes jų infliacijos lygis gerokai skyrėsi nuo euro zonos vidurkio ir buvo nulemtas šioms šalims būdingų veiksnių, kurie riboja jų galimybes būti reikšmingais kitų valstybių narių lyginamaisiais dydžiais. Tai atitinka ankstesnę praktiką, nes išskirtys buvo nustatytos 2004, 2010, 2013, 2014 ir 2016 m. konvergencijos ataskaitose. Išskirtys nustatomos remiantis dviem kriterijais, kurie vertinami kartu: i) infliacijos lygiu, kuris yra gerokai mažesnis už euro zonos vidurkį, ir ii) infliacijos lygiu, kurį lemia konkrečioms šalims būdingi veiksniai ir kuris negali būti laikomas atitinkančiu infliaciją euro zonoje lemiantį procesą. Ankstesnėse konvergencijos ataskaitose valstybės narės, kurių infliacijos lygis buvo 1,5 procentinio punkto ar daugiau mažesnis už euro zonos vidurkį, paprastai buvo laikomos išskirtimis. 2022 m. balandžio mėn. 12 mėnesių vidutinis infliacijos lygis Maltoje ir Portugalijoje buvo atitinkamai 2,2 ir 1,7 procentinio punkto mažesnis už 4,4 % euro zonos vidurkį. Be to, Maltos ir Portugalijos infliacijos lygį lėmė šioms šalims būdingi veiksniai. Maltos atveju šaliai būdingi veiksniai, kurie turi įtakos palyginti mažam vidutiniam infliacijos lygiui, yra iš esmės stabilios energijos kainos nepaisant sparčiai kylančių tarptautinių naftos ir dujų kainų ir didesni SVKI apskaičiuoti naudojamų svorinių daugiklių pokyčiai nei daugumoje kitų ES šalių 2021 m. Energijos kainų infliacijos nebuvimą Maltoje visų pirma lėmė valdžios priemonės, įskaitant finansinę paramą energetikos sektoriui. Taip pat prisidėjo suskystintų gamtinių dujų tiekimo pastoviomis kainomis sutartis.

Portugalijos atveju šaliai būdingi veiksniai, kurie turi įtakos palyginti mažam vidutiniam infliacijos lygiui, yra palyginti nedidelė energijos infliacija ir silpnesnė šalies ciklinė padėtis, palyginti su dauguma kitų ES valstybių narių. Energijos infliaciją lėmė keletas veiksnių, įskaitant įvairias reguliavimo priemones, dėl kurių elektros energijos ir gamtinių dujų mažmeninių kainų augimas buvo gerokai mažesnis už ES vidurkį. Be to, COVID-19 krizė turėjo ilgalaikį neigiamą poveikį veiklai ir infliacijai Portugalijoje. Ankstyvuoju pandemijos etapu veikla šalyje nukentėjo labiau negu daugumoje kitų ES valstybių narių ir ji atsigauna palyginti lėtai. 2021 m. ketvirtąjį ketvirtį Portugalijos BVP vis dar buvo gerokai mažesnis už prieš krizę pasiektą aukščiausią lygį, jo atotrūkis pagal dydį buvo antras ES. Tai visų pirma atspindi didelę turizmo, o ypač aviacinio turizmo, kuriam pandemija smogė smarkiai ir ilgam, įtaką Portugalijai. Santykinai lėtas Portugalijos ekonomikos atsigavimas turėjo ilgalaikį slopinantį poveikį paslaugų, ypač su turizmu susijusiuose sektoriuose, infliacijai. Viešųjų finansų konvergencijos kriterijus apibrėžtas SESV 140 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje: „valstybės finansinės padėties tvarumas; ar jis pasiektas, sprendžiama pagal bendrojo šalies biudžeto be perviršinio deficito, kuris nustatomas pagal 126 straipsnio 6 dalį, padėtį“. Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 2 straipsnyje taip pat nurodoma, kad šis kriterijus reiškia, jog „tyrimo metu valstybė narė nėra Tarybos sprendimo pagal minėtos sutarties 126 straipsnio 6 dalį dėl perviršinio deficito buvimo objektas“. Valiutos kurso kriterijus apibrėžtas SESV 140 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje: „Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizmo nustatytų normalių svyravimo ribų laikymasis bent dvejus metus išvengiant nuvertėjimo euro atžvilgiu“. Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 3 straipsnyje nurodyta: „Dalyvavimo Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizme kriterijus <...> reiškia, kad valstybė narė laikėsi norminių svyravimo ribų, numatytų Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizme, be didelių nukrypimų bent paskutinius dvejus metus iki tyrimo. Pirmiausia, valstybė narė negali būti nuvertinusi savo valiutos dvišalio pagrindinio kurso euro atžvilgiu savo pačios iniciatyva per tą patį laikotarpį“ . Atitinkamas dvejų metų laikotarpis, kuriuo šioje ataskaitoje vertinamas valiutos kurso stabilumas, yra laikotarpis nuo 2020 m. gegužės 19 d. iki 2022 m. gegužės 18 d. Vertindama valiutos kurso stabilumo kriterijų, Komisija atsižvelgia į papildomų rodiklių, pavyzdžiui, užsienio valiutos atsargų dinamikos ir trumpalaikių palūkanų normų, pokyčius. Ji taip pat atsižvelgia į politikos priemonių, įskaitant užsienio valiutos intervencines operacijas, ir, kai tinka, tarptautinės finansinės pagalbos reikšmę išlaikant valiutos kurso stabilumą. Dvi iš šioje ataskaitoje vertinamų valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, šiuo metu dalyvauja Europos valiutų kurso mechanizme (VKM II) – tai Bulgarija ir Kroatija. Dėl prisijungimo prie VKM II sprendžiama gavus valstybės narės prašymą ir visų VKM II dalyvių bendru sutarimu . Ši ataskaita nėra susijusi su prisijungimo prie VKM II procesu ir joje nepateikiamas vertinimas, ar valstybė narė yra pajėgi prisijungti prie VKM II. SESV 140 straipsnio 1 dalies ketvirtoje įtraukoje nustatytas reikalavimas – „valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, pasiektas konvergencijos ir jos dalyvavimo valiutos kurso mechanizme patvarumas, kurį atspindi ilgalaikių palūkanų normos“. Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 4 straipsnyje nustatyta, kad „palūkanų normų konvergencijos kriterijus <...> reiškia, kad vienerių metų laikotarpiu iki tyrimo valstybės narės vidutinė nominali ilgalaikė palūkanų norma neviršijo daugiau kaip 2 procentiniais punktais daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra stabiliausios, palūkanų normos. Palūkanų normos matuojamos ilgalaikių vyriausybės obligacijų ar palyginamų vertybinių popierių pagrindu atsižvelgiant į nacionalinių apibrėžimų skirtumus“. 2022 m. balandžio mėn. apskaičiuota pamatinė palūkanų normos vertė buvo 2,6 % . SESV 140 straipsnio 1 dalyje taip pat reikalaujama, kad pranešimuose būtų atsižvelgta į kitus veiksnius, svarbius ekonominei integracijai ir konvergencijai. Jie apima rinkų integraciją, einamosios sąskaitos mokėjimų balanso pokyčius, taip pat vienetui tenkančių darbo sąnaudų ir kitų kainų rodiklių pokyčius. Pastarieji nagrinėjami vertinant kainų stabilumą. Papildomi veiksniai, į kuriuos turi būti atsižvelgiama, yra svarbūs sklandžios valstybės narės integracijos į euro zoną rodikliai ir padeda susidaryti visapusiškesnį konvergencijos tvarumo vaizdą. Šioje ataskaitoje pateiktas valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, tvarios konvergencijos lygio vertinimas grindžiamas Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognoze ir politikos gairėmis, pateiktomis pagal Europos semestrą. Joje visų pirma remiamasi biudžeto priežiūra, vykdoma pagal Stabilumo ir augimo paktą ir makroekonominio disbalanso procedūrą. Joje taip pat atsispindi Komisijos atliktas fiskalinio tvarumo rizikos ir nacionalinių fiskalinių sistemų vertinimas, taip pat ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planų įgyvendinimas. 2.BULGARIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Bulgarija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Bulgarijos teisės aktai, visų pirma Bulgarijos nacionalinio banko įstatymas, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai ir trūkumai yra susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl SESV 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų uždavinių. Bulgarija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Bulgarijoje buvo 5,9 %, t. y. didesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Komisija prognozuoja, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus didesnis už pamatinę vertę. 2020 m. Bulgarijos vidutinė metinė infliacija pagal SVKI buvo 1,2 %, o 2021 m. išaugo iki 2,8 %. Metinė infliacija pagal SVKI sumažėjo nuo 1,3 % 2020 m. balandžio mėn. iki –0,3 % 2021 m. sausio mėn. Vėliau 2021 m. bendroji infliacija didėjo, o 2022 m. pirmaisiais mėnesiais labai paspartėjo ir 2022 m. balandžio mėn. pasiekė 12,1 %. Neperdirbtų maisto produktų kainų defliacija ir žemas perdirbtų maisto produktų kainų infliacijos lygis lėmė infliacijos mažėjimą nuo 2020 m. balandžio mėn. iki 2021 m. sausio mėn. Vėliau 2021 m. infliacija paspartėjo dėl spartaus plataus masto kainų augimo. Visų pirma, dėl degalų kainų 2021 m. gruodžio mėn. metinė infliacija padidėjo 3,5 procentinio punkto. Per pirmąjį 2022 m. pusmetį bendroji infliacija toliau didėjo dėl didesnių energijos kainų ir kito plataus masto kainų didėjimo. 2020 ir 2021 m. metinės infliacijos pagal SVKI lygis Bulgarijoje buvo vidutiniškai didesnis nei euro zonoje. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad infliacija gerokai paspartės nuo 2,8 % 2021 m. iki 11,9 % 2022 m., o 2023 m. palaipsniui sumažės iki 5,0 %. Numatoma, kad bendroji infliacija didės ir išliks aukšta dėl nuolat didėjančių energijos ir kitų tarpinių produktų kainų, numatomų reguliuojamų dujų ir šildymo kainų augimo, taip pat didesnių tarptautinių maisto produktų kainų ir didėjančių importo defliatorių. Palyginti žemas kainų lygis Bulgarijoje (maždaug 52 % euro zonos vidurkio 2020 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Bulgarija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Bulgarijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. Valdžios sektoriaus balansas iš esmės išliko stabilus: 2020 m. deficitas buvo 4,0 % BVP, o 2021 m. – 4,1 % BVP. Po biudžeto pertekliaus laikotarpio šis deficitas susidarė dėl pandemijos sukelto sukrėtimo ir priemonių, kurių reaguodama ėmėsi Bulgarijos vyriausybė. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. valdžios sektoriaus balansas pagerės iki –3,7 % BVP. Fiskalinės išlaidos, susijusios su nuo karo Ukrainoje bėgančiais jos gyventojais, taip pat priemonės, susijusios su didesnėmis energijos kainomis, apsunkina deficito mažėjimą. Darant prielaidą, kad politika nesikeis, 2023 m. deficitas turėtų siekti –2,4 % BVP. 2022 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė ataskaitą, parengtą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, dėl 18 valstybių narių, įskaitant Bulgariją. Apskritai, atitinkamai atsižvelgiant į visus svarbius veiksnius, iš ataskaitoje pateiktos analizės matyti, kad Bulgarija neatitinka deficito kriterijaus. Vadovaudamasi savo 2022 m. kovo 2 d. komunikatu, Komisija nesiūlė pradėti naujų perviršinio deficito procedūrų. Ji pažymėjo, kad COVID-19 pandemija vis dar daro didžiulį makroekonominį ir fiskalinį poveikį, kuris kartu su Rusijos invazija į Ukrainą kelia išskirtinį netikrumą, taip pat ir dėl išsamaus fiskalinės politikos plano rengimo. Atsižvelgdama į tai, Komisija manė, kad 2022 m. pavasarį nereikėtų priimti sprendimo valstybėms narėms taikyti perviršinio deficito procedūrą. Valstybės skolos ir BVP santykis padidėjo nuo šiek tiek mažiau nei 25 % 2020 m. iki 25,1 % 2021 m. ir turėtų iš esmės išlikti toks pat 2022 m., o 2023 m. lėtai didėti iki 26 %. Nepaisant prognozuojamo mažo skolos lygio iki 2032 m. (37 % BVP), Bulgarijos skolos tvarumo rizika vidutiniu laikotarpiu atrodo vidutinė. Projekcijai būdingas didelis netikrumas. Pastaraisiais metais Bulgarija sukūrė tvirtą fiskalinę sistemą ir dabar geriau laikosi reikalavimų. Tačiau taisyklių sistema atrodo sudėtinga, todėl didėja poreikis racionalizuoti procesą.

Pagal valiutų valdybos modelį Bulgarijos levo kursas euro atžvilgiu buvo stabilus nuo ankstesnės konvergencijos ataskaitos. Valiutos kurso stabilumui vertinti svarbus dvejų metų laikotarpis yra nuo 2020 m. gegužės 19 d. iki 2022 m. gegužės 18 d. Bulgarijos levas įtrauktas į VKM II 2020 m. liepos 10 d. ir jam taikomas 1,95583 euro centrinis paritetas, o standartinė svyravimo riba yra ±15 %. Bulgarijos nacionalinis bankas siekia pirminio tikslo – užtikrinti kainų stabilumą – taikydamas valiutos kurso sąsają pagal valiutų valdybos modelį. Savo valiutų valdybos modelį Bulgarija nustatė 1997 m., susiedama Bulgarijos levą su Vokietijos marke, o vėliau – su euru. Bulgarija prisijungė prie VKM II, taikydama esamą valiutų valdybos modelį, kaip vienašalį įsipareigojimą, todėl ECB neprisiėmė jokių papildomų įsipareigojimų. Per dvejų metų vertinamąjį laikotarpį levo kursas išliko stabilus, be jokių įtampos ar nuvertėjimo euro atžvilgiu požymių. Atsižvelgiant į papildomus rodiklius, kaip antai užsienio valiutos atsargų pokyčius ir trumpalaikes palūkanų normas, matyti, kad investuotojai toliau palankiai vertina rizikos veiksnius Bulgarijoje. Didelis oficialiųjų atsargų rezervas ir toliau palaiko valiutų valdybos modelio atsparumą. Prisijungusi prie VKM II, Bulgarija įsipareigojo įgyvendinti tam tikras politikos priemones (įsipareigojimus po prisijungimo), siekdama užtikrinti, kad jos dalyvavimas mechanizme būtų tvarus ir šalis pasiektų aukštą ekonominės konvergencijos lygį prieš įsivesdama eurą. Priemonės apima keturias politikos sritis: ne bankų finansų sektorių, nemokumo sistemą, kovos su pinigų plovimu sistemą ir valstybės valdomų įmonių valdymą. Šiuo metu Bulgarija, bendradarbiaudama su Komisija, kuri stebi jos pažangą, siekia įvykdyti šiuos įsipareigojimus po prisijungimo. Per dvejus metus, kuriuos apima šis vertinimas, levas atitiko VKM II centrinį paritetą. VKM II viduje levo centrinis paritetas nenuvertėjo. Iki galimo Tarybos sprendimo priėmimo 2022 m. liepos mėn. levas bus įtrauktas į VKM II 24 mėnesius. Bulgarija atitinka valiutos kurso kriterijų. Bulgarija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2022 m. balandžio mėn. buvo 0,5 %, t. y. gerokai mažesnė už 2,6 % pamatinę vertę. Nuo 2020 m. pradžios iki 2021 m. pabaigos ilgalaikės palūkanų normos Bulgarijoje buvo labai mažos ir gana stabilios – jos svyravo 0,1–0,4 % intervale. Tik 2020 m. birželio–liepos mėn. buvo trumpas šuolis, kai bazinė palūkanų norma padidėjo iki 0,7 %. Per tą patį laikotarpį skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, buvo maždaug 60 bazinių punktų, o 2020 m. viduryje trumpam viršijo 100 bazinių punktų. Tačiau 2022 m. pradžioje tiek palūkanų norma, tiek skirtumas pradėjo didėti ir 2022 m. balandžio mėn. buvo atitinkamai 1,6 % ir 89 baziniai punktai. Be to, Komisija išnagrinėjo papildomus veiksnius, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Bulgarijos išorės balansas (bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) išliko perteklinis – 1,5 % BVP 2020 m. ir 0,3 % BVP 2021 m. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Bulgarijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Bulgarijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Sunkumai taip pat susiję su institucine sistema, įskaitant korupciją ir valdymo veiksmingumą. Tačiau sėkmingai dalyvaudama VKM II ir laikydamasi ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plano, Bulgarija imasi priemonių verslo aplinkai gerinti ir finansų sektoriaus stabilumui išlaikyti keturiose srityse, kurioms taikomi pirmiau minėti įsipareigojimai po prisijungimo prie VKM II. Bulgarijos finansų sektorius yra mažesnis ir mažiau išvystytas nei euro zonoje, o neveiksnių paskolų dalis jame yra didesnė už vidutinę ir per pastaruosius kelerius metus mažėjo tik labai palaipsniui. Bulgarijos finansų sektoriuje dominuoja bankininkystė, o šalies bankų sektorius yra labai integruotas į euro zonos finansų sektorių, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug bankų. Tačiau rinka grindžiamas finansavimas yra mažiau išvystytas, o tai atspindi labai mažos nuosavo kapitalo ir privačiojo sektoriaus skolos rinkos. Taikydama makroekonominio disbalanso procedūrą, Komisija 2022 m. įspėjimo mechanizmo ataskaitoje padarė išvadą, kad tolesnės išsamios Bulgarijos analizės atlikti nereikia. Veiksmingai įgyvendinant Bulgarijos ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytas reformas ir investicijas, bus sprendžiami pagrindiniai makroekonominiai uždaviniai. Tarp jų – socialinė įtrauktis, švietimas ir įgūdžiai, sveikatos priežiūra, priklausomybės nuo iškastinio kuro mažinimas, skaitmeninė pertvarka, verslo aplinka bei mažųjų ir vidutinių įmonių finansavimas. Pagrindinės investicijos numatytos į atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybą, elektros energijos kaupimo ir jungčių pajėgumus, viešojo administravimo skaitmeninimą ir skaitmeninius įgūdžius. Pagrindinės reformos apima laipsniško anglių atsisakymo sistemos įdiegimą, elektros energijos rinkos liberalizavimą, visapusišką švietimo reformą ir minimalių pajamų sistemos, kovos su pinigų plovimu ir nemokumo sistemų stiprinimą. Plane taip pat numatytos priemonės, skirtos viešojo administravimo ir teisingumo sistemos veiksmingumui didinti, užkirsti kelią korupcijai, jai nustatyti ir naikinti. 3.ČEKIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Čekija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Čekijos teisės aktai, visų pirma Čekijos nacionalinės tarybos įstatymas Nr. 6/1993 Rink. dėl Čekijos nacionalinio banko (ČNB įstatymas), nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai yra susiję su centrinio banko nepriklausomumu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl Česká národní banka (ČNB) tikslų ir SESV 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. ČNB įstatyme taip pat esama trūkumų, susijusių su piniginio finansavimo draudimu ir ECBS uždaviniais. Čekija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Čekijoje buvo 6,2 %, t. y. gerokai didesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę. Metinė infliacija pagal SVKI sumažėjo nuo 3,8 % 2020 m. pradžioje iki 2,1 % 2021 m. vasario mėn. daugiausia dėl sumažėjusios energijos ir maisto produktų infliacijos. Vėliau 2021 m. bendroji infliacija pradėjo didėti, o 2022 m. pirmaisiais mėnesiais labai paspartėjo ir 2022 m. balandžio mėn. pasiekė 13,2 %. Didėjimas 2021 m. ir 2022 m. pradžioje buvo plataus masto, atspindintis tiek energijos kainų šuolį, tiek labai paspartėjusią bazinę infliaciją (kurią lėmė pramoninių prekių, neįskaitant energijos, ir paslaugų kainos). Tiek 2020 m., tiek 2021 m. metinė infliacija pagal SVKI buvo vidutiniškai 3,3 %. 2020 ir 2021 m. metinės infliacijos pagal SVKI lygis Čekijoje buvo vidutiniškai didesnis nei euro zonoje. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad infliacija turėtų gerokai sparčiai augti iki 11,7 % 2022 m., o 2023 m. palaipsniui sumažėti iki 4,5 %. Numatoma, kad bendroji infliacija didės ir išliks aukšta dėl nuolat didėjančių energijos ir kitų tarpinių produktų kainų, numatomų reguliuojamų energijos ir kitų komunalinių paslaugų kainų augimo bei bazinės infliacijos komponentų, visų pirma prekių, o taip pat ir paslaugų brangimo. Palyginti žemas kainų lygis Čekijoje (maždaug 73 % euro zonos vidurkio 2020 m.) rodo tolesnės kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Čekija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Čekijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. Valdžios sektoriaus balansas šiek tiek pablogėjo: 2020 m. deficitas buvo 5,8 % BVP, o 2021 m. – 5,9 % BVP. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. valdžios sektoriaus balansas pagerės iki –4,3 % BVP nepaisant neigiamo Rusijos invazijos į Ukrainą poveikio. Dėl to buvo imtasi neatidėliotinų ir integracijos priemonių, skirtų padėti iš Ukrainos bėgantiems gyventojams, taip pat priemonių energijos išlaidoms sumažinti. Darant prielaidą, kad politika nesikeis, prognozuojama, kad 2023 m. valdžios sektoriaus sieks –3,9 % BVP. 2022 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė ataskaitą, parengtą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, dėl 18 valstybių narių, įskaitant Čekiją. Apskritai, atitinkamai atsižvelgiant į visus svarbius veiksnius, iš ataskaitoje pateiktos analizės matyti, kad Čekija neatitinka deficito kriterijaus. Vadovaudamasi savo 2022 m. kovo 2 d. komunikatu, Komisija nesiūlė pradėti naujų perviršinio deficito procedūrų. Ji pažymėjo, kad COVID-19 pandemija vis dar daro didžiulį makroekonominį ir fiskalinį poveikį, kuris kartu su Rusijos invazija į Ukrainą kelia išskirtinį netikrumą, taip pat ir dėl išsamaus fiskalinės politikos plano rengimo. Atsižvelgdama į tai, Komisija manė, kad 2022 m. pavasarį nereikėtų priimti sprendimo valstybėms narėms taikyti perviršinio deficito procedūrą. Valstybės skolos ir BVP santykis padidėjo nuo maždaug 38 % 2020 m. iki 41,9 % 2021 m. ir turėtų padidėti iki 42,8 % 2022 m. ir 44,0 % 2023 m. Čekijos skolos tvarumo rizika vidutiniu laikotarpiu atrodo vidutinė, ypač dėl to, kad prognozuojama, jog valdžios sektoriaus skola 2032 m. padidės iki maždaug 61 % BVP. Projekcija yra labai jautri nepalankiems makrofinansiniams pokyčiams. Čekijos nacionalinė fiskalinė sistema yra labai gera. Prasidėjus COVID-19 pandemijai, Parlamentas skubiai priėmė įstatymų pataisas, kuriomis leidžiama 2021–2027 m. deficitą padidinti ir taikyti ilgesnį koregavimo planą (0,5 procentinio punkto korekcija per metus struktūrine išraiška). Čekija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Čekijos krona neįtraukta į VKM II. Čekija de jure taiko svyruojančio valiutos kurso režimą, pagal kurį centrinis bankas gali įsikišti į užsienio valiutų rinką. Dėl izoliavimo priemonių, kurių buvo imtasi ankstyvuoju COVID-19 pandemijos etapu, 2020 m. balandžio mėn., palyginti su ankstesniais metais, kronos vertė gerokai sumažėjo (maždaug 6 %). Nuo 2020 m. birželio mėn. ji buvo šiek tiek didesnė, o 2020 m. gruodžio mėn. prasidėjo vertės augimas, kuris staiga baigėsi 2022 m. pradžioje. Vertės didėjimą daugiausia lėmė staigus ČNB pinigų politikos griežtinimas. Tačiau po Rusijos invazijos į Ukrainą Čekijos krona patyrė stiprų vertės mažėjimo spaudimą, kuris 2022 m. kovo mėn. pradžioje paskatino trumpalaikes stabilizuojamąsias ČNB intervencijas užsienio valiutų rinkoje. 2022 m. balandžio mėn. Čekijos kronos kursas euro atžvilgiu buvo maždaug 12 % stipresnis nei prieš dvejus metus. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumai, palyginti su euro zona, padidėjo nuo maždaug 90 bazinių punktų 2021 m. gegužės mėn. iki maždaug 580 bazinių punktų 2022 m. balandžio mėn., 2021 m. rugpjūčio mėn. prasidėjus sparčiam ČNB politikos griežtinimui. Čekija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2022 m. balandžio mėn. buvo 2,5 %, t. y. mažesnė už 2,6 % pamatinę vertę. Per pirmuosius kelis 2020 m. mėnesius ilgalaikė palūkanų norma Čekijoje sumažėjo ir 2020 m. vasarą pasiekė žemiausią lygį – maždaug 0,9 %. Vėliau ji lėtai didėjo iki maždaug 1,9 % 2021 m. pavasarį, o greičiau ėmė augti po to, kai ČNB labai sugriežtino pinigų politiką ir pradėjo sparčiai didėti infliacija. 2022 m. balandžio mėn. ilgalaikė palūkanų norma pasiekė 4,0 %, o skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, buvo maždaug 330 bazinių punktų Be to, Komisija išnagrinėjo papildomus veiksnius, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Čekijos išorės balansas (bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) pasiekė itin didelį 3,6 % BVP perteklių 2020 m. dėl COVID-19 krizės poveikio prekybos ir pirminių pajamų balansams. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Čekijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Čekijos rezultatai maždaug atitinka euro zonos valstybių narių vidurkį. Problemos susijusios su institucine sistema, įskaitant valdymo veiksmingumą ir kovos su korupcija sistemą, pavyzdžiui, dėl interesų konfliktų vengimo. Čekijos finansų sektorius yra mažesnis ir mažiau išvystytas nei euro zonoje. Rinka grindžiamas finansavimas yra mažiau išvystytas, o tai atspindi labai mažos nuosavo kapitalo ir privačiojo sektoriaus skolos rinkos. Čekijos finansų sektorius labai integruotas į euro zonos finansų sistemą, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug finansų tarpininkų. Veiksmingai įgyvendinant Čekijos ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytas reformas ir investicijas, bus sprendžiami pagrindiniai makroekonominiai uždaviniai. Tarp jų – technologiniai pokyčiai, pavyzdžiui, susiję su automatizavimu ir žaliąja pertvarka, investicijos į mokslinius tyrimus ir technologinę plėtrą, naujos vaikų priežiūros įstaigos, kvalifikacijos kėlimo ir perkvalifikavimo veiksmai. Pagrindinės investicijos numatytos į pastatų energinį naudingumą, skaitmeninius įgūdžius ir bendrovių galimybes gauti finansavimą. Pagrindinės reformos skirtos viešojo administravimo kokybei gerinti (įskaitant skaitmeninimą), vaikų priežiūros įstaigų pajėgumams didinti, sveikatos priežiūros sektoriaus prieinamumui ir atsparumui didinti, švietimo programoms tobulinti, darbo rinkos paslaugoms gerinti, mokslinių tyrimų veiklai remti ir inovacijoms įmonėse diegti. Verslo aplinka gerinama keliomis e. valdžios priemonėmis, kovos su korupcija reformomis, įskaitant institucinės ir administracinės sistemos, susijusios su interesų konfliktų vengimu, stiprinimą, ir visapusiška statybos leidimų išdavimo tvarkos reforma, kuri šiuo metu yra pagrindinė kliūtis investicijoms Čekijoje.

4.KROATIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Kroatija atitinka euro įvedimo sąlygas. Kroatijos teisės aktai yra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Kroatija atitinka kainų stabilumo kriterijų. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Kroatijoje buvo 4,7 %, t. y. mažesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus mažesnis už pamatinę vertę. 2021 m. metinė infliacija pagal SVKI vidutiniškai sudarė 2,7 % ir gerokai padidėjo, palyginti su 2020 m., kai ji vidutiniškai sudarė 0 %. Nuo 2020 m. balandžio mėn. iki 2021 m. sausio mėn. infliacija Kroatijoje buvo šiek tiek neigiama, daugiausia dėl labai mažos ir neigiamos energijos ir pramoninių prekių, neįskaitant energijos, kainų infliacijos. Vėliau visus 2021 m. ir pirmaisiais 2022 m. mėnesiais ji labai padidėjo ir balandžio mėn. pasiekė 9,6 %. Didėjimas 2021 m. ir 2022 m. pradžioje buvo plataus masto, atspindintis ne tik didesnes energijos kainas, bet ir paspartėjusią bazinę infliaciją. 2020 ir 2021 m. metinės infliacijos pagal SVKI lygis Kroatijoje buvo vidutiniškai labai artimas euro zonos lygiui. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. metinė infliacija pagal SVKI sparčiai didės iki 6,1 %, o 2023 m. sulėtės iki 2,8 %, daugiausia dėl numatomo tarptautinių žaliavų kainų mažėjimo. Todėl prognozuojama, kad 2022 ir 2023 m. bendroji infliacija bus labai artima euro zonos bendrajai infliacijai. Numatoma, kad 2022 m. bazinė infliacija bus didesnė nei euro zonoje (t. y. 4,3 %, palyginti su 3,5 %), o tai rodo stipresnį Kroatijos atsigavimą po COVID-19 krizės; tačiau numatoma, kad tai bus laikina, nes 2023 m. šis skirtumas turėtų sumažėti (t. y. 3,3 %, palyginti su 3,1 %) Prognozuojama, kad vienetui tenkančios darbo sąnaudos išliks nedidelės tiek 2022 m., tiek 2023 m. Tvarumo reikalavimas reiškia, kad pamatinės vertės laikymasis yra pagrindinių, o ne laikinų veiksnių rezultatas. Pagrindinių rodiklių analizė ir tai, kad artimiausiais mėnesiais ir toliau bus laikomasi pamatinės vertės, leidžia teigiamai vertinti kainų stabilumo kriterijaus vykdymą. Nors tikimasi, kad ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytos investicijos ir reformos ilguoju laikotarpiu turės nedidelį jei ne dezinfliacinį poveikį, investicijos taip pat turėtų skatinti visuminę paklausą trumpuoju laikotarpiu (žr. kitą pastraipą). Remiantis Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognoze, prognozuojamuoju laikotarpiu infliacija turėtų gerokai sumažėti, o tai rodo, kad bet koks galimas trumpalaikis ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytų investicijų infliacinis poveikis turėtų išlikti ribotas. Ilgesniu laikotarpiu infliacijos perspektyvos visų pirma priklausys nuo to, ar darbo užmokestis augs kartu su našumu. Infliacijos ciklai Kroatijoje jau yra labai sinchronizuoti su euro zonos infliacijos ciklu ir numatoma, kad darbo užmokesčio raida ir toliau palaikys šią sinchronizaciją. Tačiau, nors 2013 ir 2014 m. darbo rinkos reformos gerokai padidino darbo rinkos lankstumą, darbo užmokesčio nustatymas vis dar nepakankamai suderintas su našumo pokyčiais. Tai iš dalies susiję su tuo, kad didžiausias darbo užmokestis yra viešajame sektoriuje. Manoma, kad rizika, susijusi su darbo užmokesčio pokyčiais, prisijungus prie euro zonos nepadidės. Be to, ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytos reformos (pvz., administracinės naštos ir parafiskalinių mokesčių mažinimas, paslaugų reguliavimo panaikinimas ir pan.) turėtų padidinti konkurenciją rinkoje ir sumažinti bendrovių sąnaudas, o tai ilgainiui darys spaudimą mažinti galutinių produktų kainas. Vidutinės trukmės laikotarpiu prie geresnio darbo užmokesčio suderinimo galėtų prisidėti dvi reformos. Pirmoji – naujas darbo užmokesčio ir darbo modelis valstybės tarnyboje ir viešųjų paslaugų sektoriuje, kuriuo turėtų būti įdiegta teisingesnė, skaidresnė ir tvaresnė darbo užmokesčio sistema valstybės valdymo ir viešųjų paslaugų sektoriuje. Antroji – Darbo įstatymo pataisa, kuria, be kita ko, sprendžiama nepagrįsto laikinojo įdarbinimo problema ir darbuotojai skatinami išlikti aktyviais. Be to, nors ilgalaikėje perspektyvoje esama tolesnės kainų konvergencijos potencialo, reikėtų pažymėti, kad kainų lygis Kroatijoje, 2020 m. sudaręs maždaug 67 % euro zonos vidurkio, jau dabar yra pasiekęs aukštesnį kainų konvergencijos su euro zona lygį nei kitose valstybėse narėse, kai jos prisijungė prie euro zonos. Kroatija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Kroatijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. Po trejų metų iš esmės subalansuoto biudžeto ir pertekliaus, 2020 m. dėl COVID-19 krizės valdžios sektoriaus balansas virto 7,3 % BVP deficitu. Valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo iki 2,9 % BVP 2021 m. daugiausia dėl stipraus ekonomikos atsigavimo ir laipsniško COVID-19 paramos priemonių nutraukimo. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. valdžios sektoriaus balansas dar labiau pagerės iki –2,3 % BVP, nepaisant priemonių, kurių ėmėsi valdžia, siekdama sumažinti energijos kainų padidėjimo ekonominį ir socialinį poveikį, ir pagalbos iš Ukrainos bėgantiems gyventojams išlaidų. Jeigu politika nesikeis, 2023 m. valdžios sektoriaus balansas turėtų siekti –1,8 % BVP. Valstybės skolos ir BVP santykis sumažėjo nuo maždaug 87 % 2020 m. iki 79,8 % 2021 m. ir turėtų padidėti iki 75,3 % 2022 m. ir 73,1 % 2023 m. Kroatijos skolos tvarumo rizika vidutiniu laikotarpiu atrodo vidutinė ir prognozuojama, kad valdžios sektoriaus skola iki 2032 m. išliks mažesnė nei buvo 2021 m. Tačiau projekcijos yra labai jautrios nepalankiems makrofinansiniams pokyčiams. Pastaruoju metu Kroatijos fiskalinė sistema labai sustiprėjo, daugiausia dėl to, kad į nacionalinę teisę buvo perkelti kai kurie neįvykdyti Tarybos direktyvos dėl biudžeto sistemų (2011/85/ES) reikalavimai. Kroatijos kunos kursas euro atžvilgiu buvo iš esmės stabilus nuo ankstesnės konvergencijos ataskaitos. Valiutos kurso stabilumui vertinti svarbus dvejų metų laikotarpis yra nuo 2020 m. gegužės 19 d. iki 2022 m. gegužės 18 d. Kroatijos kuna įtraukta į VKM II 2020 m. liepos 10 d. ir jai taikomas 7,53450 euro centrinis paritetas, o standartinė svyravimo riba yra ±15 %. Per pirmuosius du pandemijos mėnesius, t. y. 2020 m. kovo ir balandžio mėn., kuna nuvertėjo euro atžvilgiu iki 2 %, o per du mėnesius iki Kroatijos prisijungimo prie VKM II kunos ir euro kursas buvo stabilus, su nedideliais nukrypimais nuo centrinio pariteto po prisijungimo prie VKM II. Nuo prisijungimo prie VKM II kuna svyravo siaurame mažiau nei +/–1 % intervale, palyginti su jos centrinio pariteto ir euro santykiu, o Kroatijos centrinis bankas iki prisijungimo prie VKM II de jure taikė valdomą svyruojantį valiutos kursą. Per pastaruosius dvejus metus kunos ir euro kursui ir toliau buvo būdingas sezoniškas nedidelis laikinas padidėjimas vasaros metu dėl gaunamų užsienio valiutos srautų, susijusių su turizmo sektoriumi. 2022 m. gegužės 18 d. kunos kursas buvo 7,535 HRK už EUR, t. y. labai artimas VKM II centrinio pariteto ir euro santykiui, ir, palyginti su prieš dvejus metus buvusiu lygiu, iš esmės nekito. Atsižvelgiant į papildomus rodiklius, kaip antai užsienio valiutos atsargų pokyčius ir trumpalaikes palūkanų normas, matyti, kad investuotojai toliau palankiai vertina rizikos veiksnius Kroatijoje. 2021 m. pabaigoje Kroatijos nacionalinio banko laikomos tarptautinės atsargos sudarė 25 mlrd. EUR, t. y. padidėjo palyginti su beveik 19 mlrd. EUR 2020 m. pabaigoje. Kroatijos bazinės trumpalaikės palūkanų normos, t. y. 3 mėn. trukmės NRR palūkanų normos, ir EURIBOR skirtumas buvo iš esmės stabilus ir 2020–2021 m. vidutiniškai sudarė apie 60 bazinių punktų. Prisijungusi prie VKM II, Kroatija įsipareigojo įgyvendinti tam tikras politikos priemones (įsipareigojimus po prisijungimo), siekdama užtikrinti, kad jos dalyvavimas mechanizme būtų tvarus ir šalis pasiektų aukštą ekonominės konvergencijos lygį prieš įsivesdama eurą. Priemonės apima keturias politikos sritis: kovą su pinigų plovimu, verslo aplinką, valstybės valdomas įmones ir nemokumo sistemą. Per dvejus metus, kuriuos apima šis vertinimas, kuna išliko labai artima VKM II centriniam paritetui. VKM II viduje kunos centrinis paritetas nenuvertėjo. Iki galimo Tarybos sprendimo priėmimo 2022 m. liepos mėn. kuna bus įtraukta į VKM II 24 mėnesius. Kroatija atitinka valiutos kurso kriterijų. Kroatija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. 2022 m. balandžio mėn. vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Kroatijoje buvo 0,8 %, t. y. gerokai mažesnė už 2,6 % pamatinę vertę. Per pirmuosius du pandemijos mėnesius pakilusi daugiau kaip 60 bazinių punktų iki 1,2 % 2020 m. balandžio mėn., vėliau ilgalaikė palūkanų norma labai laipsniškai mažėjo ir iki 2021 m. pabaigos nukrito iki vos 0,3 %. 2021 m. gruodžio mėn. ilgalaikė palūkanų norma šiek tiek padidėjo, o 2022 m. pirmaisiais mėnesiais dar pakilo didėjant geopolitinei rizikai pasauliniu mastu ir blogėjant infliacijos perspektyvoms, kai daugumoje išsivysčiusios ekonomikos šalių infliacijos lygis jau buvo aukštas. Skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, 2020 m. buvo kiek didesnis nei 100 bazinių punktų, bet 2021 m. palaipsniui mažėjo ir 2021 m. pabaigoje sumenko iki maždaug 50 bazinių punktų. 2021 m. pradžioje jis vėl padidėjo ir viršijo 100 bazinių punktų, o 2022 m. balandžio mėn. siekė 168 bazinius punktus po to, kai praėjusį mėnesį pasiekė aukščiausią lygį – 180 bazinių punktų. Be to, Komisija išnagrinėjo papildomus veiksnius, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Kroatijos išorės balansas (bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) sumažėjo nuo 4,6 % BVP 2019 m. iki 2,1 % BVP 2020 m. dėl ekonominių COVID-19 pandemijos padarinių. Dėl didelio einamosios sąskaitos pertekliaus, kurį lėmė stipriai atsigavusios turizmo eksporto paslaugos, jis gerokai padidėjo ir 2021 m. sudarė 5,5 % BVP. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Kroatijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Kroatijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Sunkumai, be kita ko, susiję su institucine sistema, įskaitant reglamentavimo kokybę ir korupciją. Tačiau vykdant įsipareigojimus po prisijungimo prie VKM II buvo atnaujintos pastangos gerinti verslo aplinką, visų pirma mažinti administracinę naštą ir reguliavimo apribojimus (taip pat žr. pastraipą toliau apie ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytas priemones). Kroatijos bankų sektorius labai integruotas į euro zonos finansų sistemą, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug finansų tarpininkų. 2020 m. liepos mėn. ECB priėmė sprendimą pradėti glaudžiai bendradarbiauti su Kroatijos nacionaliniu banku bankų priežiūros srityje. Dabar ECB yra atsakingas už svarbiausių Kroatijos bankų įstaigų priežiūrą, o Kroatija iš esmės prisijungė prie bankų sąjungos. Kroatijos finansų sektorius pagal BVP yra mažesnis už euro zonos finansų sektorių. Jame dominuoja bankų sektorius, kuris yra labai integruotas į euro zonos bankų sektorių, ypač dėl to, kad daug bankų nuosavybės teise priklauso užsienio investuotojams. Tuo pat metu Kroatijos draudimo ir pensijų fondų sektorius taip pat yra gana didelis. Tačiau rinka grindžiamas finansavimas yra mažiau išvystytas, o tai atspindi labai mažos nuosavo kapitalo ir privačiojo sektoriaus skolos rinkos. Taikydama makroekonominio disbalanso procedūrą, Komisija 2022 m. įspėjimo mechanizmo ataskaitoje padarė išvadą, kad reikia atlikti nuodugnią Kroatijos apžvalgą. Iš atnaujintos rezultatų suvestinės, į kurią įtraukti duomenys iki 2020 m., matyti, kad grynosios tarptautinių investicijų pozicijos, vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimo, būsto kainų augimo ir valdžios sektoriaus bendrosios skolos rodikliai viršijo orientacines ribas. Tačiau iš Komisijos 2022 m. nuodugnios apžvalgos išvadų matyti, kad po santykinai nedidelio pablogėjimo 2020 m., 2021 m. vėl prasidėjo makroekonominio disbalanso mažėjimas. Remdamasi šia nuodugnia apžvalga, Komisija laikėsi nuomonės, kad Kroatijoje nebėra makroekonominio disbalanso. Veiksmingai įgyvendinant Kroatijos ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytas reformas ir investicijas, bus sprendžiami pagrindiniai makroekonominiai ir instituciniai uždaviniai. Tarp jų – žemas užimtumo ir dalyvavimo darbo rinkoje lygis, įgūdžių trūkumas, komplikuota ir sudėtinga verslo aplinka ir nekokybiškas švietimas. Pagrindinės investicijos numatytos į energijos vartojimo efektyvumą ir pastatų atstatymą po žemės drebėjimų, darnųjį transportą, viešojo administravimo skaitmeninę pertvarką ir 5G infrastruktūrą. Reformos planuojamos tokiose srityse, kaip ikimokyklinis ugdymas ir priežiūra, sveikatos priežiūros sistema, kova su pinigų plovimu ir korupcija, teismų sistema, fiskalinė sistema ir verslo aplinka, visų pirma mažinant administracines kliūtis. 5.VENGRIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Vengrija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Vengrijos teisės aktai, visų pirma Magyar Nemzeti Bank (MNB) įstatymas, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Svarbiausi neatitikimai susiję su MNB nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. Be to, MNB įstatyme esama kitų trūkumų, susijusių su MNB integracija į ECBS. Vengrija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Vengrijoje buvo 6,8 %, t. y. gerokai didesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę.

Metinė infliacija pagal SVKI Vengrijoje 2020 ir 2021 m. didėjo ir vidutiniškai sudarė atitinkamai 3,4 % ir 5,2 %. Metinė infliacija pagal SVKI padidėjo nuo 2,5 % 2020 m. balandžio mėn. iki 5,2 % 2021 m. balandžio mėn. Vėliau per pirmuosius kelis 2022 m. mėnesius ji didėjo dar sparčiau ir 2022 m. kovo mėn. pasiekė 8,6 %. Spartų infliacijos didėjimą 2021 m. daugiausia lėmė energijos ir žaliavų kainų raida. Tačiau bazinė infliacija (matuojama kaip infliacija pagal SVKI, neįskaitant energijos ir neperdirbtų maisto produktų kainų), šiek tiek sumažėjusi nuo 2020 m. rugpjūčio mėn. iki 2021 m. kovo mėn., labai išaugo. 2022 m. balandžio mėn. infliacija buvo 9,6 %. 2020 ir 2021 m. metinės infliacijos pagal SVKI lygis Vengrijoje buvo vidutiniškai didesnis nei euro zonoje. Remiantis Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognoze, numatoma, kad 2022 m. infliacija padidės iki 9,0 %, o 2023 m. sumažės iki 4,1 %. Numatoma, kad infliaciją daugiausia lems energijos ir žaliavų kainos, taip pat palyginti nemažas darbo užmokesčio didėjimas. Palyginti žemas kainų lygis Vengrijoje (maždaug 63 % euro zonos vidurkio 2020 m.) rodo tolesnės kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Vengrija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Vengrijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio biudžeto. Valdžios sektoriaus deficitas 2020 m. pasiekė 7,8 % BVP, o 2021 m. sumažėjo iki 6,8 % BVP. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad dėl geresnio nei tikėtasi produkcijos augimo 2022 m. valdžios sektoriaus deficitas sumažės iki 6,0 % BVP, nepaisant priemonių, kurių ėmėsi valdžia, siekdama sumažinti energijos kainų padidėjimo ekonominį ir socialinį poveikį, ir pagalbos iš Ukrainos bėgantiems gyventojams išlaidų. Darant prielaidą, kad politika nesikeis, prognozuojama, kad 2023 m. jis dar labiau sumažės iki 4,9 % BVP. 2022 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė ataskaitą, parengtą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, dėl 18 valstybių narių, įskaitant Vengriją. Apskritai, atitinkamai atsižvelgiant į visus svarbius veiksnius, iš ataskaitoje pateiktos analizės matyti, kad Vengrija neatitinka deficito ir skolos kriterijų. Vadovaudamasi savo 2022 m. kovo 2 d. komunikatu, Komisija nesiūlė pradėti naujų perviršinio deficito procedūrų. Įvertinusi visus svarbius veiksnius, Komisija manė, kad skolos mažinimo kriterijaus laikymasis reikštų pernelyg dideles fiskalines išlaidas laikotarpio pradžioje, dėl kurių gali kilti pavojus ekonomikos augimui. Todėl, Komisijos nuomone, dabartinėmis išskirtinėmis ekonominėmis sąlygomis laikytis skolos mažinimo kriterijaus nėra pagrindo. Komisija pažymėjo, kad COVID-19 pandemija vis dar daro didžiulį makroekonominį ir fiskalinį poveikį, kuris kartu su Rusijos invazija į Ukrainą kelia išskirtinį netikrumą, taip pat ir dėl išsamaus fiskalinės politikos plano rengimo. Atsižvelgdama į tai, Komisija manė, kad 2022 m. pavasarį nereikėtų priimti sprendimo valstybėms narėms taikyti perviršinio deficito procedūrą. Valstybės skolos ir BVP santykis sumažėjo nuo maždaug 80 % 2020 m. iki 76,8 % 2021 m ir turėtų padidėti iki 76,4 % 2022 m. bei sumažėti iki 76,1 % 2023 m. Vengrijos skolos tvarumo rizika vidutiniu laikotarpiu atrodo vidutinė. Projekcijai būdingas itin didelis netikrumas ir ji labai jautri nepalankiems makrofinansiniams pokyčiams. Vengrijos fiskalinė sistema buvo tobulinama vykdant 2011 m. pradėtas reformas, tačiau ją dar galima tobulinti. Fiskalinės tarybos vaidmuo formuojant fiskalinę politiką galėtų būti sustiprintas, o vidutinės trukmės sistemos nepastovumas vis dar galėtų būti sumažintas. Vengrija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Vengrijos forintas neįtrauktas į VKM II. Vengrija taiko de jure taiko svyruojančio valiutos kurso režimą, pagal kurį centrinis bankas gali įsikišti į užsienio valiutų rinką. Apskritai ataskaitoje aptariamu laikotarpiu forintas euro atžvilgiu nuvertėjo dėl svyruojančio nuvertėjimo ir pakartotinio vertės didėjimo. Ypač stiprus nuvertėjimas buvo iš karto po Rusijos invazijos į Ukrainą, kuris iš dalies sumažėjo dėl griežtos pinigų politikos. 2022 m. balandžio mėn. forinto kursas euro atžvilgiu buvo maždaug 5 % silpnesnis nei prieš dvejus metus. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumai, palyginti su euro zona, labai padidėjo nuo COVID-19 krizės pradžios, kai išryškėjo ankstesnis Vengrijos palūkanų normų kilimas. Pirmą kartą skirtumas padidėjo 2020 m. žiemą ir 2020 m. ankstyvą pavasarį, kai krizės įkarštyje buvo padidintos pinigų normos, siekiant palaikyti valiutos kursą. Stabilizavęsis ties maždaug 130 bazinių punktų 2021 m. sausio–birželio mėn., dėl pinigų politikos sugriežtinimo skirtumas pradėjo sparčiai didėti. 2022 m. balandžio mėn. skirtumas pasiekė 705 bazinius punktus. Vengrija neatitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijaus. 2022 m. balandžio mėn. vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Vengrijoje buvo 4,1 %, t. y. didesnė už 2,6 % pamatinę vertę. Vengrijos ilgalaikė palūkanų norma, kuri 2020 m. balandžio mėn. buvo apie 2,5 %, iki 2020 m. pabaigos sumažėjo, o tai rodo pagrindinių centrinių bankų vykdomą pinigų politikos švelninimą. Vengrijos ilgalaikė palūkanų norma 2021 m. vėl pradėjo didėti, ypač nuo 2021 m. rugsėjo mėn. atspindėdama pinigų politikos griežtinimą, ir 2021 m. lapkričio mėn. viršijo 4 %. Ilgalaikių palūkanų normų didėjimas tęsėsi, o 2022 m. kovo mėn. dar labiau paspartėjo dėl Rusijos invazijos į Ukrainą. Nepaisant tuo pačiu laikotarpiu padidėjusių Vokietijos vyriausybės obligacijų palūkanų normų, ilgalaikis skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, per pastaruosius dvejus metus padidėjo ir 2022 m. balandžio mėn. pasiekė 584 bazinius punktus. Be to, Komisija išnagrinėjo papildomus veiksnius, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Išorės balansas (bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) 2020 ir 2021 m. pablogėjo daugiausia dėl spartaus importo augimo, kurio nekompensavo eksportas, kurį paveikė COVID-19 sutrikdymai. Išorės balansas pablogėjo nuo 1,0 % BVP 2020 m. iki –0,4 % BVP 2021 m. Dėl prekybos ir investicijų ryšių Vengrijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Vengrijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Vengrija, be kita ko, susiduria su problemomis korupcijos kontrolės, teismų nepriklausomumo ir sprendimų priėmimo kokybės srityse. Vengrijos finansų sistemai būdinga tai, kad joje yra daug užsienio įmonių, kurios nevykdo jokio finansinio tarpininkavimo šalies ekonomikoje. Neįskaitant jų, Vengrijos finansų sistema yra mažiau išvystyta nei euro zonos finansų sistema. Vengrijos bankų sektorius pasižymi didele ir palyginti stabilia svarba finansų sektoriuje ir yra gerai integruotas į euro zonos finansų sistemą dėl palyginti didelės dalies bankų, kurie nuosavybės teise priklauso užsienio investuotojams. Nuosavo kapitalo ir skolos rinkos yra mažos ir santykinai mažiau išvystytos. 2021 m. gegužės 11 d. Vengrija pateikė savo ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planą. Šiuo metu planą vertina Komisija, siekdama įsitikinti, ar laikomasi visų vertinimo kriterijų. Plane siūlomos investicijos ir reformos, kuriomis siekiama stiprinti pirminę sveikatos priežiūrą ir ligonines, didinti priemiestinio geležinkelio pajėgumus ir didinti atsinaujinančiosios energijos gamybą gyvenamuosiuose namuose. 6.LENKIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Lenkija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Lenkijos teisės aktai, visų pirma Narodowy Bank Polski (NBP) įstatymas ir Lenkijos Respublikos Konstitucija, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Be to, NBP įstatyme yra tam tikrų trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu ir NBP integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Lenkija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Lenkijoje buvo 7,0 %, t. y. gerokai didesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę. Didžiąją 2020 ir 2021 m. dalį metinė infliacija pagal SVKI Lenkijoje didėjo – vidutiniškai 3,7 % 2020 m. ir 5,2 % 2021 m. – daugiausia dėl paslaugų ir energijos kainų infliacijos. Dėl pirmosios pandemijos bangos Lenkijoje sukelto dezinfliacinio poveikio metinė infliacija pagal SVKI 2020 m. balandžio mėn. sumažėjo iki 2,9 %. 2020 m. birželio mėn. ji atsigavo iki 3,8 % ir iš esmės nekito iki 2021 m. vasario mėn. Po to 2021 m. ir 2022 m. pradžioje metinė infliacija smarkiai padidėjo dėl kylančių energijos ir maisto produktų kainų, taip pat sparčiau didėjančios bazinės infliacijos (kurią lėmė pramoninių prekių, neįskaitant energijos, ir paslaugų kainos). 2022 m. balandžio mėn. ji pasiekė 7,0 %. Metinė infliacija pagal SVKI Lenkijoje 2020 ir 2021 m. buvo vidutiniškai didesnė negu euro zonoje. Remiantis Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognoze, numatoma, kad 2022 m. infliacija padidės iki 11,6 %, o 2023 m. – iki 7,3 %. Numatoma, kad 2022 m. pradžioje padidėjus reguliuojamoms energijos kainoms, energijos kainos labai išaugs, nors šį padidėjimą šiek tiek atsvers vyriausybės parengtas politikos priemonių rinkinys, kuriuo siekiama sumažinti energijai ir maisto produktams taikomus mokesčių tarifus. Palyginti žemas kainų lygis Lenkijoje (maždaug 56 % euro zonos vidurkio 2020 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Lenkija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Lenkijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio biudžeto. Valdžios sektoriaus deficitas 2020 m. smarkiai padidėjo iki 6,9 % BVP, o 2021 m. sumažėjo iki 1,9 % BVP. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. dar labiau pablogės deficito ir BVP santykis, kuris sudarys 4,0 %, atspindėdamas priemones, kurių ėmėsi valdžia, siekdama sumažinti energijos kainų padidėjimo ekonominį ir socialinį poveikį, ir pagalbos iš Ukrainos bėgantiems gyventojams išlaidas. Darant prielaidą, kad politika nesikeis, 2023 m. deficitas turėtų siekti 4,4 %. 2022 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė ataskaitą, parengtą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, dėl 18 valstybių narių, įskaitant Lenkiją. Apskritai, atitinkamai atsižvelgiant į visus svarbius veiksnius, iš ataskaitoje pateiktos analizės matyti, kad Lenkija neatitinka deficito kriterijaus. Vadovaudamasi savo 2022 m. kovo 2 d. komunikatu, Komisija nesiūlė pradėti naujų perviršinio deficito procedūrų. Ji pažymėjo, kad COVID-19 pandemija vis dar daro didžiulį makroekonominį ir fiskalinį poveikį, kuris kartu su Rusijos invazija į Ukrainą kelia išskirtinį netikrumą, taip pat ir dėl išsamaus fiskalinės politikos plano rengimo. Atsižvelgdama į tai, Komisija manė, kad 2022 m. pavasarį nereikėtų priimti sprendimo valstybėms narėms taikyti perviršinio deficito procedūrą. Valstybės skolos ir BVP santykis sumažėjo nuo maždaug 57,1 % 2020 m. iki 53,8 % 2021 m ir turėtų dar sumažėti iki 50,8 % 2022 m. bei 49,8 % 2023 m. Lenkijos skolos tvarumo analizė vidutiniu laikotarpiu rodo mažą riziką, ypač dėl to, kad prognozuojama, jog valdžios sektoriaus skola 2032 m. bus mažesnė nei 60 % BVP. Lenkijos fiskalinė sistema apskritai yra stipri, o skaitmeninės fiskalinės taisyklės yra jos pagrindas. Neseniai ši sistema buvo šiek tiek sušvelninta, kad būtų atsižvelgta į spaudimą, atsiradusį dėl COVID-19 pandemijos. Lenkija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Lenkijos zlotas neįtrauktas į VKM II. Lenkija de jure taiko svyruojančio valiutos kurso režimą, pagal kurį centrinis bankas gali įsikišti į užsienio valiutų rinką. Prasidėjus COVID-19 krizei 2020 m. pradžioje zlotas smarkiai nuvertėjo. Vėliau jo kursas svyravo, tačiau iki 2022 m. vasario mėn. aiškios tendencijos nebuvo matyti. Šiuo laikotarpiu NBP aktyviai vykdė intervenciją užsienio valiutų rinkoje, siekdamas stabilizuoti zloto kursą. Prasidėjus Rusijos invazijai į Ukrainą, zloto kursas susilpnėjo. 2022 m. balandžio mėn. zlotas euro atžvilgiu buvo maždaug 2 % silpnesnis nei prieš dvejus metus. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumas, palyginti su euro zona, 2020 ir 2021 m. labai svyravo, atspindėdamas Lenkijos ir euro zonos pinigų politikos pozicijų skirtumus. Prasidėjus COVID-19 krizei, jis sumažėjo iki istoriškai žemo lygio, nes buvo sušvelninta NBP pinigų politika. Nuo 2021 m. spalio mėn. trumpalaikių palūkanų normų skirtumas sparčiai didėjo, nes NBP griežtino savo politiką, o 2022 m. gegužės mėn. pagrindinė palūkanų norma pasiekė 5,25 %. NBP laikomos tarptautinės atsargos didėjo ir 2021 m. pabaigoje sudarė 147 mlrd. EUR (apie 26 % BVP). Lenkija neatitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijaus. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2022 m. balandžio mėn. buvo 3,0 %, t. y. didesnė už 2,6 % pamatinę vertę. Pinigų politikos švelninimas prasidėjus pandemijai 2020 m. prisidėjo prie reikšmingo ilgalaikių palūkanų normų, kurios iki 2020 m. pabaigos išliko 1,3 %, sumažėjimo. 2021 m. sausio mėn. ilgalaikės palūkanų normos pasiekė žemiausią užregistruotą lygį (1,2 %), tačiau pradėjo nuosaikiai didėti ir didėjo iki vasaros. 2021 m. spalio mėn. prasidėjęs pinigų politikos griežtinimas prisidėjo prie to, kad vėliau ilgalaikės palūkanų normos gerokai padidėjo ir 2022 m. balandžio mėn. pasiekė 3,0 %. Pirmaisiais COVID-19 krizės mėnesiais ilgalaikių palūkanų normų skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, labai sumažėjo ir iki 2021 m. balandžio mėn. svyravo apie 180 bazinių punktų. 2021 m. viduryje jis pradėjo šiek tiek augti, o iki 2021 m. spalio mėn. skirtumas pradėjo didėti. Iki 2021 m. pabaigos ilgalaikių palūkanų normų skirtumas pasiekė maždaug 373 bazinius punktus, toliau didėjo ir 2022 m. balandžio mėn. pasiekė 521 bazinį punktą.

Be to, Komisija išnagrinėjo papildomus veiksnius, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Lenkijos išorės balansas (bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) 2020 ir 2021 m. buvo perteklinis, tačiau 2021 m. pabaigoje ir 2022 m. pradžioje sumažėjo dėl kylančių žaliavų importo kainų. Dėl prekybos ir investicijų ryšių Lenkijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Lenkijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių, ypač pagal teisinės valstybės ir valdžios veiksmingumo rodiklius. Lenkijos finansų sektorius yra mažesnis ir mažiau išvystytas nei euro zonoje. Jame dominuoja bankai, kurie yra gerai integruoti į euro zonos finansų sistemą. Rinka grindžiamas finansavimas yra mažiau išvystytas, o tai atspindi labai mažos nuosavo kapitalo ir privačiojo sektoriaus skolos rinkos. 2021 m. gegužės 3 d. Lenkija pateikė savo ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planą. Plane siūlomos investicijos ir reformos, kuriomis siekiama mažinti Lenkijos ekonomikos priklausomybę nuo iškastinio kuro, padaryti transporto sektorių tvaresnį, spręsti su investicine aplinka susijusias problemas, visų pirma Lenkijos teismų sistemos, taip pat sprendimų priėmimo ir teisėkūros procesų srityje, gerinti IT ryšį ir didinti sveikatos priežiūros sistemos atsparumą. 7.RUMUNIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Rumunija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Rumunijos teisės aktai, visų pirma Įstatymas Nr. 312 dėl Rumunijos nacionalinio banko statuto (RNB įstatymas), nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Be to, RNB įstatyme yra trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl RNB tikslų ir SESV 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. Rumunija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Rumunijoje buvo 6,4 %, t. y. didesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus didesnis už pamatinę vertę. 2021 m. metinė infliacija pagal SVKI Rumunijoje didėjo – nuo vidutiniškai 2,3 % 2020 m. iki 4,1 % 2021 m. Metinis infliacijos lygis sumažėjo nuo 3,9 % 2020 m. sausio mėn. iki 1,8 % 2020 m. gegužės mėn. ir tai rodė sumažėjusią prekių ir paslaugų paklausą prasidėjus COVID-19 pandemijai, taip pat labai sumažėjusią tarptautinę žalios naftos kainą per pirmuosius keturis 2020 m. mėnesius. Po laikino padidėjimo iki 2,5 % 2020 m. rugpjūčio mėn. dėl didelės maisto produktų kainų infliacijos, jis vėl sumažėjo ir 2020 m. lapkričio mėn. pasiekė žemiausią 1,7 % lygį. Vėliau infliacija nuolat didėjo ir 2021 m. birželio mėn. pasiekė 3,5 %, o 2021 m. gruodžio mėn. – 6,7 %. Šį didėjimą 2021 m. lėmė didesnės energijos kainos, o 2021 m. antrąjį pusmetį jį palaikė ir didesnė bazinė infliacija. Per pirmuosius keturis 2022 m. mėnesius infliacija toliau didėjo ir 2022 m. balandžio mėn. pasiekė 11,7 %. 2020 ir 2021 m. metinės infliacijos pagal SVKI lygis Rumunijoje buvo vidutiniškai didesnis nei euro zonoje. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. vidutinis metinis infliacijos lygis padidės iki 8,9 %, o 2023 m. sumažės iki 5,1 %. Reikšmingą infliacijos padidėjimą 2022 m. daugiausia lemia padidėjusios energijos kainos, prie jo prisideda ir didesnės maisto produktų kainos. Palyginti žemas kainų lygis Rumunijoje (maždaug 52 % euro zonos vidurkio 2020 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Rumunija neatitinka viešųjų finansų kriterijaus. Nuo 2020 m. balandžio mėn. Rumunijai taikoma perviršinio deficito procedūra, atsižvelgiant į pokyčius iki pandemijos. 2021 m. birželio 18 d. Taryba, atsižvelgdama į tai, kad toliau taikoma Stabilumo ir augimo pakto bendroji nukrypti leidžianti išlyga, priėmė patikslintą rekomendaciją pagal Sutarties (SESV) 126 straipsnio 7 dalį, siekdama ne vėliau kaip iki 2024 m. panaikinti perviršinį valdžios sektoriaus deficitą Rumunijoje. 2022 m. gegužės 23 d. Komisija padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į 2021 m. pasiektą 7,1 % BVP deficitą ir 2021 m. fiskalines pastangas, Rumunija atitinka 2021 m. birželio 18 d. Tarybos rekomendaciją ir perviršinio deficito procedūra turėtų būti sustabdyta. Valdžios sektoriaus deficito sumažėjimą 2021 m. (nuo 9,3 % BVP 2020 m.) daugiausia lėmė dėl ekonomikos atsigavimo padidėjusios pajamos, o valdžia taip pat įgyvendino tam tikras konsolidavimo priemones, įskaitant viešojo sektoriaus darbo užmokesčio įšaldymą. Komisijos 2022 m. pavasario ekonomikos prognozėje numatyta, kad 2022 m. valdžios sektoriaus deficitas dar sumažės iki 7,5 % BVP, nepaisant priemonių, kurių ėmėsi valdžia, siekdama sumažinti energijos kainų padidėjimo ekonominį ir socialinį poveikį, ir pagalbos iš Ukrainos bėgantiems gyventojams išlaidų. Darant prielaidą, kad politika nesikeis, prognozuojama, kad 2023 m jis sumažės iki 6,3 % BVP. Tačiau tiek 2022 m., tiek 2023 m. Rumunijai kyla rizika, kad ji nepasieks 2021 m. birželio 18 d. Tarybos rekomendacijoje nustatytų fiskalinių tikslų. Valstybės skolos ir BVP santykis padidėjo nuo 47,2 % 2020 m. iki 48,8 % 2021 m ir turėtų dar padidėti iki 50,9 % 2022 m. ir 52,6 % 2023 m. Rumunijos skolos tvarumo rizika vidutiniu laikotarpiu atrodo vidutinė, ypač dėl to, kad prognozuojama, jog valdžios sektoriaus skola 2032 m. padidės iki maždaug 73 % BVP, ir dėl didelio projekcijų jautrumo nepalankiems makrofinansiniams pokyčiams. Nepaisant to, kad yra priimti tinkami teisės aktai, Rumunijos fiskalinės sistemos įgyvendinimo rezultatai iš esmės buvo prasti ir nuo paskutinės ataskaitos nepagerėjo. Visų pirma, metinio biudžeto įstatymai ne kartą prieštaravo nacionalinėms fiskalinėms taisyklėms ir nebuvo vadovaujamasi vidutinės trukmės biudžeto strategijomis. Rumunija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Rumunijos lėja neįtraukta į VKM II. Rumunija de jure taiko svyruojančio valiutos kurso režimą, pagal kurį centrinis bankas gali įsikišti į užsienio valiutų rinką. 2020 ir 2021 m. lėjos vertė euro atžvilgiu nuolat mažėjo. 2022 m. balandžio mėn. lėja euro atžvilgiu buvo maždaug 2 % silpnesnė nei prieš dvejus metus. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumas, palyginti su euro zona, nuo 2020 m. kovo mėn. iki 2021 m. vasario mėn. sumažėjo maždaug 120 bazinių punktų nuo 330 bazinių punktų, o tai atspindėjo šiuo laikotarpiu BNR sumažintas pagrindines palūkanų normas. Vėliau, jis padidėjo nuo 2021 m. birželio mėn. buvusio žemiausio lygio (šiek tiek daugiau kaip 200 bazinių punktų) iki maždaug 520 bazinių punktų 2022 m. balandžio mėn., nuo 2021 m. rugsėjo mėn. iki 2022 m. balandžio mėn. sugriežtinus pinigų politiką. Rumunija neatitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijaus. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2022 m. balandžio mėn. buvo 4,7 %, t. y. didesnė už 2,6 % pamatinę vertę. Prasidėjus COVID-19 krizei, ilgalaikė palūkanų norma Rumunijoje smarkiai padidėjo nuo 4,0 % 2020 m. vasario mėn. iki 4,8 % 2020 m. balandžio mėn. Vėliau ji nuolat mažėjo ir 2021 m. vasario mėn. pasiekė žemiausią 2,7 % lygį, o šį mažėjimą lėmė centrinių bankų taikytos pinigų politikos švelninimo priemonės. Palūkanų normos vėl pradėjo didėti 2021 m. kovo mėn. ir augo visus likusius metus, o 2021 m. gruodžio mėn. padidėjo iki 5,4 % dėl didesnio infliacinio spaudimo ir, nuo 2021 m. spalio mėn., sugriežtintos pinigų politikos Rumunijoje. Per pirmuosius keturis 2022 m. mėnesius Rumunijos ilgalaikė palūkanų norma toliau didėjo iki 6,6 % 2022 m. balandžio mėn. dėl tebesitęsiančio infliacinio spaudimo, tolesnio pinigų politikos griežtinimo ir didesnio rizikos vengimo po Rusijos invazijos į Ukrainą. Ilgalaikių normų skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, tą mėnesį pasiekė 586 bazinius punktus, o 2021 m. vasario mėn. buvo 310 bazinių punktų. Be to, Komisija išnagrinėjo papildomus veiksnius, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Rumunijos išorės balansas (bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) pablogėjo nuo –3,1 % BVP 2020 m. iki –4,8 % BVP 2021 m., daugiausia dėl padidėjusio prekių prekybos deficito. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Rumunijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Rumunijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Visų pirma, įmonės susiduria su veiklos vykdymo suvaržymais, pavyzdžiui, korupcija, pernelyg reguliuojamomis verslo paslaugų rinkomis, dažnais teisės aktų pakeitimais ir netinkamu poveikio vertinimu. Rumunijos finansų sektorius yra mažesnis ir mažiau išvystytas nei euro zonoje. Rumunijos bankų sektorius yra labai integruotas į euro zonos finansų sistemą, visų pirma dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug bankų. Tačiau rinka grindžiamas finansavimas yra mažiau išvystytas, o tai atspindi labai mažos nuosavo kapitalo ir privačiojo sektoriaus skolos rinkos. Taikydama makroekonominio disbalanso procedūrą, Komisija 2022 m. įspėjimo mechanizmo ataskaitoje padarė išvadą, kad reikia atlikti nuodugnią Rumunijos apžvalgą. Pastarojoje padaryta išvada, kad Rumunijoje yra makroekonominis disbalansas. Pažeidžiamumas atsirado dėl išorės sąskaitų ir yra susijęs su dideliu fiskaliniu deficitu ir konkurencingumo problemomis, kurios vėl iškyla. Veiksmingai įgyvendinant Rumunijos ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane numatytas reformas ir investicijas, bus sprendžiami pagrindiniai makroekonominiai uždaviniai. Tarp jų – viešųjų finansų tvarumas, švietimas, didėjantis išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekis ir skaitmeninio ryšio trūkumas. Pagrindinės investicijos numatytos į geležinkelių modernizavimą, pastatų energinį naudingumą, viešojo administravimo skaitmeninimą ir sveikatos sistemos atsparumo didinimą. Pagrindinėmis reformomis siekiama užtikrinti fiskalinį tvarumą, pagerinti galimybes gauti finansavimą, stiprinti viešąjį administravimą ir modernizuoti socialinių išmokų sistemą. Planu taip pat siekiama spręsti pagrindines problemas, susijusias su teisinės valstybės principo laikymusi Rumunijoje, stiprinant teismų nepriklausomumą ir didinant jų veiksmingumą, gerinant galimybes kreiptis į teismą ir stiprinant kovą su korupcija. 8.ŠVEDIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Švedija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Švedijos teisės aktai, visų pirma Sveriges Riksbank įstatymas, Vyriausybės dokumentas ir Valiutos kurso įstatymas, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai ir trūkumai susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Švedija atitinka kainų stabilumo kriterijų. Per 12 mėnesių iki 2022 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Švedijoje buvo 3,7 %, t. y. mažesnis už 4,9 % pamatinę vertę. Komisija prognozuoja, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus mažesnis už pamatinę vertę.