Oficialusis leidinys C 017 , 19/01/2001 p. 0004 - 0023



Komisijos komunikatas Europos bendros svarbos paslaugos (2001/C 17/04) SANTRAUKA Bendros svarbos paslaugos yra esminė Europos visuomenės modelio sudedamoji dalis. Naujas EB sutarties 16 straipsnis dabar įtvirtina bendros svarbos paslaugų vietą tarp bendrų Sąjungos vertybių ir bendros svarbos paslaugų vaidmenį skatinant socialinę ir teritorinę sanglaudą. Šios paslaugos taip pat prisideda prie bendro Europos ekonomikos konkurencingumo bei yra teikiamos nuolat vystantis rinkoms ir technologijoms. Prekybos globalizacija, konkurencija vidaus rinkoje ir sparti technologijų kaita vis labiau skatina atverti konkurencijai naujus sektorius. Todėl Lisabonoje susirinkusi Europos Vadovų Taryba paprašė Komisijos atnaujinti savo 1996 metų komunikatą dėl Europos bendros svarbos paslaugų. Tinkamų vietinio, regioninio ar nacionalinio lygių valdžios institucijų pirmutinė atsakomybė yra visiškai skaidriai apibrėžti bendros svarbos paslaugų misijas ir jų įgyvendinimo būdą. Bendrija, taikydama Sutartį ir savo naudojamomis priemonėmis, užtikrins, kad kokybės ir kainų požiūriu tokių paslaugų teikimas geriausiai atitiktų vartotojų ir bendrai visų piliečių poreikius. Bendrija jau ėmėsi veiksmų kai kuriuose sektoriuose, kurių dydis ir tinklų struktūra suteikia jiems natūralų europinį matmenį. Komunikatas pateikia šiuo metu turimą informaciją apie galimą šių veiksmų poveikį bendros svarbos paslaugų prieigai, kokybei ir prieinamumui atitinkamuose sektoriuose. Įgyta patirtis patvirtina visišką Sutarties konkurencijos ir vidaus rinkos taisyklių suderinamumą su aukštais bendros svarbos paslaugų teikimo standartais. Tam tikrais atvejais, ypač kai tinkamo paslaugų teikimo nepajėgi užtikrinti pati rinka, valdžios institucijos gali tam tikriems paslaugų operatoriams patikėti bendros svarbos įgaliojimus bei, jei būtina, jiems suteikti ypatingas ar išskirtines teises ir (arba) sukurti mechanizmą finansuoti paslaugų teikimą. Valstybėms narėms ir atitinkamiems operatoriams būtinas teisinis aiškumas. Komunikatas paaiškina ir vidaus rinkos bei konkurencijos taisyklių taikymo sritį, ir jų taikymo kriterijus. Visų pirma tokios taisyklės taikomos tik tiek, kiek atitinkama veikla yra ekonominė ir susijusi su prekyba tarp valstybių narių. Taikant šias taisykles, suderinamumas su jomis yra grindžiamas trimis principais: - neutralumu dėl valstybinės ar privačios bendrovių nuosavybės, - valstybių narių laisve apibrėžti bendros svarbos paslaugas su sąlyga, kad kontroliuojama, ar nėra akivaizdžių klaidų, - proporcingumu, numatančiu, kad konkurencijos suvaržymas ir bendros rinkos laisvių apribojimas nebūtų didesni už būtinus užtikrinti veiksmingą misijos įgyvendinimą. Kadangi kontekstas ir toliau kinta, o Komisija įgyja daugiau patirties taikant vidaus rinkos ir konkurencijos taisykles, ji teiks vėlesnius paaiškinimus. Komunikatas taip pat pateikia perspektyvas, kaip, remiantis 16 straipsniu, Bendrija, bendradarbiaudama su vietinėmis, regioninėmis ir nacionalinėmis institucijomis gali parengti aktyvią Europos lygio politiką, skirtą užtikrinti, kad visi Europos piliečiai turėtų galimybę naudotis geriausiomis paslaugomis. 1. ĮŽANGA 1. 1996 m. Komisija pateikė Europos bendros svarbos paslaugų komunikatą [1]. Šiame komunikate Komisija pabrėžė bendros svarbos misijų svarbą siekiant pagrindinių Europos Sąjungos tikslų. Ji pritarė, kad šios temos nuoroda būtų įtraukta į EB Sutartį. Sąvokų apibrėžimai [2], požiūriai ir tikslai dėl paslaugų ateities vaidmens vienoje bendroje rinkoje, nustatyti 1996 m. komunikate, išlieka aktualūs ir šiandien. Šis komunikatas atnaujina 1996 m. komunikatą. 2. Nuo pirmojo komunikato patvirtinimo įvyko daug pasikeitimų. Remiantis Komisijos pasiūlymu, Amsterdamo Sutartyje buvo pateikta bendros svarbos paslaugų vaidmens nuoroda. EB Sutarties naujajame 16 straipsnyje pripažįstama vertybių, kuriomis grindžiamos tokios paslaugos, pagrindinis vaidmuo ir būtinybė Bendrijai įvertinti jų funkciją kuriant ir įgyvendinant visas politikas įjungiant jas į Sutarties principus: "Nepažeisdamos 73, 86 bei 87 straipsnių ir atsižvelgdamos į tai, kokią vietą tarp bendrų Sąjungos vertybių užima bendrus ekonominius interesus tenkinančios paslaugos ir jų vaidmuo skatinant socialinę ir teritorinę sanglaudą, Bendrija ir valstybės narės pagal savo atitinkamus įgaliojimus ir šios Sutarties taikymo sritį rūpinasi, kad tokios paslaugos remtųsi principais ir sąlygomis, padedančiomis joms atlikti savo užduotis." 3. 1996 m. komunikate teigiama, kad Komisijos nuomone bendros ekonominės svarbos paslaugų, vidaus rinkos ir Bendrijos konkurencijos politikos suderinimas padėjo siekti Sutarties pagrindinių tikslų. Jų tarpusavio sąveika turi padėti atskiriems gyventojams ir visai visuomenei. 4. Nuo 1996 m. rinkos, technologijos ir vartotojo poreikiai sparčiai vystėsi. Įgyta tokių sektorių, kurie tuo metu patyrė liberalizavimo procesą, taikant vienos bendros rinkos programą, patirtis. Tolimesnis liberalizavimas vyko Bendrijos lygiu, užtikrindamas ir kai kuriais atvejais pagerindamas kokybės lygį ir vartotojų apsaugą. Plečiantis vidaus rinkai iškilo naujų problemų, susijusių su kai kurių paslaugų, kurios anksčiau buvo teikiamos pirmiausia be konkurencijos, tačiau kurios šiuo metu iššaukia arba gali iššaukti konkurenciją, apribojimu. Be to, technologinė plėtra ir ypatingai Informacinės visuomenės atsiradimas vertė daryti išvadą, kad teritorinis požiūris į kai kurias šias paslaugas yra pasenęs ir kad jos turi būti traktuojamos neatsižvelgiant į sienas. 5. Nepaisant teigiamų liberalizavimo rezultatų ir toliau buvo rūpinamasi bendros svarbos paslaugomis ir Bendrijos veiksmais. Dėl technologijos ir bendros aplinkos priežiūros pasikeitimų, bei atsižvelgiant į vartotojų paklausą, gyventojai susirūpinę, kad gali nukentėti bendros svarbos paslaugų kokybė. Remiantis šiuo susirūpinimu, tradiciniai paslaugų teikėjai ir juos remiančios valdžios institucijos teigia, kad Bendrijos teisės aktų taikymas gali pakenkti tokių paslaugų teikimo struktūroms, kurios visuomenei ilgą laiką užtikrindavo jų vertę, o kartu ir paslaugų kokybę. Paslaugų teikėjai – privataus sektoriaus konkurentai – teigia priešingai, kad egzistuojanti tvarka suteikia organizacijai, kuriai valdžios institucijos patikėjo teikti tokias paslaugas, nesąžiningų privalumų ir pažeidžia Bendrijos teisės aktus. 6. Dėl tokios situacijos, Lisabonos Europos Vadovų Tarybai ir Feira Europos Vadovų Tarybai paprašius, Komisija įsipareigojo atnaujinti savo 1996 m. komunikatą. Tikslai yra du: - toliau pateikti įvairių lygių valdžios institucijų vaidmenų ir konkurencijos bei vidaus rinkos nuostatų išaiškinimų, taikomų bendros svarbos paslaugoms, siekiant atsižvelgti į prašymą didesnio teisinio aiškumo operatoriams. Ypatingas dėmesys kreipiamas valstybės pagalbos taisyklių taikymui, - toliau tobulinti Europos bendrąsias nuostatas, susijusias su geru bendros svarbos paslaugų funkcionavimu, kuriose vietinės, regioninės ir nacionalinės institucijos bei Bendrija turi savo vaidmenis pagal EB Sutarties 16 straipsnį. 7. Komunikatą sudaro keli skirsniai. 2 skirsnyje Komisija nurodo savo požiūrį į bendros svarbos paslaugų misiją. 3 skirsnyje pateikiami konkurencijos ir vienos bendros rinkos taisyklių, taikomų bendros svarbos paslaugoms, paaiškinimai. 4 skirsnyje, remiantis universaliųjų paslaugų principų taikymo patirtimi sektoriuose, kurie yra liberalizuoti vadovaujantis vienos bendros rinkos programa, pateikiami kai kurie preliminarūs rezultatai. Daugiau informacijos apie situaciją konkrečiuose sektoriuose pateikiama I priede. 5 skirsnyje, siekiant pagerinti bendros svarbos paslaugų kokybę ir efektyvų teikimą kaip esminį Europos visuomenės modelio elementą, pateikiamos tolimesnių veiksmų nuorodos. 2. BENDROS SVARBOS PASLAUGŲ MISIJA 8. Bendrijos bendros svarbos paslaugų politikos pagrindas yra gyventojų interesai. Bendros svarbos paslaugos žymiai prisideda prie bendrojo Europos pramonės konkurencingumo ir prie ekonominio, socialinio ir teritorinio vientisumo. Kaip šių paslaugų vartotojai Europos gyventojai tikisi aukštos kokybės paslaugų už prieinamą kainą. Tokiu atveju vartotojai ir jų reikalavimai yra visuomenės veiksmų dėmesio centre. Bendrija saugo bendros svarbos tikslus ir visuomenės aptarnavimo misiją. 9. Norint atitinkamoms valdžios institucijoms, kurios yra atsakingos už atitinkamų įsipareigojimų įgyvendinimą, nustatymą ir vykdymo užtikrinimą, įgyvendinti savo misiją, būtina veikti visiškai atvirai, tiksliai nustatant vartotojų, kuriems nustatytos bendros svarbos paslaugos, poreikius. Norint nustatyti bendros svarbos paslaugų kriterijus, reikia imtis atitinkamo lygio – Bendrijos, nacionalinio, regioninio arba vietinio – veiksmų. Tokie veiksmai turi būti abipusiai palaikantys ir susieti. 10. Vartotojų poreikiai atlieka svarbų vaidmenį ir turi būti griežtai apibrėžti. Vartotojų universalios prieigos užtikrinimas, aukšta kokybė ir prieinamumas yra jų poreikių pagrindas. Įmonės, ypač mažos ir vidutinės, taip pat yra didelės bendros svarbos paslaugų vartotojos, kurių poreikius reikia patenkinti. Gyventojų poreikiai taip pat yra dideli, o būtent: - aplinkos apsaugos aukštasis lygis, - tam tikrų gyventojų kategorijų, pavyzdžiui, invalidų ir mažas pajamas turinčių, specialūs poreikiai, - pagrindinių paslaugų prieinamumas visoje teritorijoje, tolimesniuose ar neprieinamuose rajonuose. 11. Padėti nustatyti vartotojų reikalavimus gali keli bendros svarbos paslaugoms keliami principai. Šie principai yra: - aiškus pagrindinių įsipareigojimų apibrėžimas, siekiant užtikrinti aukštos kokybės paslaugas, aukšto lygio visuomenės sveikatos ir fizinio saugumo paslaugas, - visiškas skaidrumas, pvz.: dėl tarifų, sutarčių sąlygų, paslaugų teikėjų pasirinkimo ir finansavimo, - paslaugų ir kur tinkama teikėjo pasirinkimas ir efektyvi konkurencija tarp teikėjų, - kur tik įmanoma, nuo operatorių nepriklausomų kontrolės įstaigų bei skundų ir ginčų sprendimo formos dėl žalos atlyginimo buvimas. Tai taip pat gali apimti vartotojų atstovavimą ir aktyvų dalyvavimą apibrėžiant paslaugas ir pasirenkant apmokėjimo formas. 12. Bendros svarbos paslaugų teikėjai atlieka svarbų vaidmenį, taip pat ir remiantis jų ilgamete patirtimi tenkinant vartotojų poreikius, jie gali daug prisidėti prie tolimesnio šių paslaugų teikimo plėtros. Todėl jiems būtinos konsultacijos kartu su vartotojais [3]. Tačiau organizuojant konsultacijas, valdžios institucijos privalo aiškiai atskirti vartotojų ir teikėjų poreikius. 13. Valdžios institucijos kelia klausimą, kaip užtikrinti jų bendros svarbos paslaugų misijos įvykdymą efektyviausiu būdu ir vadovaujantis aukštos kokybės standartais. Yra keli šios misijos įvykdymo būdai. Pasirenkant bus atsižvelgta į: - konkrečių paslaugų technines ir ekonomines charakteristikas, - konkrečius vartotojų reikalavimus, - konkrečios valstybės narės kultūrinę ir istorinę specifiką. Todėl skirtingų priemonių pasirinkimas skirtingoms paslaugoms ar netgi toms pačioms paslaugoms teikti, kur vienos valstybės narės situacija skiriasi nuo kitos arba situacija skirtinga valstybės narės teritorijoje, neturėtų būti vertinamas prieštaringai, bet priešingai – kaip esminis efektyvumo bruožas. 3. BENDROS SVARBOS PASLAUGOS IR VIENA BENDRA RINKA 14. Bendros ekonominės svarbos paslaugos skiriasi nuo įprastų paslaugų tuo, kad valdžios institucijų nuomone, jos turi būti teikiamos netgi tada, jeigu rinka neturėtų pakankamai pajėgumo tai padaryti. Tuo nepaneigiamas faktas, kad daugeliu atvejų rinka yra geriausias mechanizmas tokioms paslaugoms teikti. Daugelį pagrindinių poreikių, pavyzdžiui, maistą, drabužius, pastogę, dažniausiai patenkina tiktai rinka. Tačiau, jeigu valdžios institucijos mano, kad tam tikros paslaugos yra bendros svarbos ir rinkos pajėgumo gali neužtekti pakankamai jas teikti, jie gali nustatyti didelį konkrečių paslaugų teikimų skaičių, norint šiuos poreikius patenkinti įsipareigojimų teikti bendros svarbos paslaugas būdu. Šių įsipareigojimų vykdymas gali sąlygoti specialių ar išskirtinių teisių suteikimą, nors ir nebūtinai, arba specialių finansavimo mechanizmų taikymą. Bendros svarbos konkrečios misijos ir paslaugų, kurios reikalingos norint įgyvendinti šią misiją, apibrėžimas neturi reikšti konkretaus paslaugų teikimo metodo. Klasikinis pavyzdys yra įsipareigojimai teikti universaliąsias paslaugas [4], t. y. įsipareigojimai teikti konkrečias paslaugas visoje teritorijoje, taikant prieinamus tarifus ir panašią kokybę, nepriklausomai nuo atskirų veiksmų pelno. 15. Valdžios institucijos gali nuspręsti taikyti bendros svarbos įsipareigojimus visiems rinkos operatoriams arba atskirais atvejais paskirti vieną arba ribotą skaičių operatorių, skiriant jiems konkrečių užduočių, nesuteikiant specialių ar išskirtinių teisių. Tokiu būdu leidžiama didžiausia konkurencija, o vartotojai visiškai laisvai pasirenka paslaugų teikėją. Kai tiktai vienas ar ribotas skaičius operatorių, konkuruojančių tam tikroje rinkoje, turi įsipareigojimų teikti viešąsias paslaugas, o kiti neturi, galima būtų taikyti visiems šioje rinkoje veikiantiems operatoriams grynųjų pridėtinių išlaidų, teikiant bendros svarbos paslaugas, finansavimą, remiantis papildomo apmokestinimo sistema arba viešųjų paslaugų lėšomis. Šiuo atveju svarbu, kad bet kurios įmonės akcijų dalis būtų proporcinga jos veiklai rinkoje ir būtų aiškiai atskirta nuo kitų mokesčių, kuriuos ji gali patirti vykdydama įprastą veiklą. 16. Šiandien, pavyzdžiui, viešoji balso telefonija yra teikiama visoje Bendrijoje, taikant įsipareigojimus teikti universaliąsias paslaugas, apibrėžtus Bendrijos teisės aktuose, nepaisant telekomunikacijų sektoriaus visiško liberalizavimo 1998 m. Iš tiesų sprendimai, priimti 9 dešimtmečio pradžioje, kad liberalizavimas vyktų palaipsniui, buvo rinkos ir technologinės plėtros atspindys, o tai reiškė, kad specialių ir išskirtinių teisių išlaikymas sektoriuje nebebuvo efektyvios ir proporcingos priemonės, kurios apsaugotų pajamas, reikalingas operatoriams universaliosioms paslaugoms teikti. Konkurencinėje rinkoje Bendrijos bendrosios nuostatos leido valstybėms narėms pritaikyti mechanizmus, leidžiančius, pasidalinti universaliųjų paslaugų teikimo išlaidas, kaip apibrėžta Bendrijos lygiu. Tačiau dauguma valstybių narių iš esmės nemanė, kad būtina aktyvuoti tokias schemas, net jei patiriamos labai mažos išlaidos. 17. Tačiau kai kurios bendros svarbos paslaugos dėl savo pobūdžio sąlygoja nedidelį skaičių teikėjų, pavyzdžiui, kai tiktai vienas teikėjas gali būti ekonomiškai perspektyvus. Tokioms aplinkybėms valdžios institucijos paprastai suteikia specialias ir išskirtines teises bendros svarbos paslaugų teikėjui suteikdamos nustatytam laikotarpiui koncesijas, vadovaujantis konkurso tvarka. Konkurencija, laimėjus konkursą, reiškia, kad bendros svarbos paslaugų teikimo misijos įgyvendinimas užtikrina mažą kainą vartotojams. 18. Jeigu nei vienas iš dviejų pirmųjų variantų neleidžia sėkmingai įgyvendinti bendros svarbos misijos, gali prireikti derinti vienam operatoriui arba ribotam skaičiui operatorių teisių suteikimą, suteikiant specialias arba išskirtines teises vienam operatoriui arba operatorių grupei, konkrečioms viešųjų paslaugų užduotims vykdyti. Tokioje situacijoje bei pirmiau apibūdintoje situacijoje, dėl išskirtinių teisių suteikimo, taikant konkurso tvarką, valdžios institucijos gali užtikrinti reikiamą finansavimą sudarydamos galimybes teikti viešąsias paslaugas pavestiems operatoriams. 19. EB Sutarties nuostatų, ypač dėl konkurencijos ir vidaus rinkos, laikymasis užtikrina bendros svarbos paslaugų teikimą. Sutarties 86 straipsnis ir ypatingai 86 straipsnio 2 dalis yra esminė nuostata, suderinanti Bendrijos tikslus, iš vienos pusės konkurencijos ir vidaus rinkos laisves, iš kitos – efektyvų valdžios institucijų bendros ekonominės svarbos misijos įgyvendinimą. Šiame straipsnyje teigiama: "1. Valstybės ir savivaldybės įmonėms bei įmonėms, kurioms valstybės narės suteikia specialias arba išimtines teises, valstybės narės nepriima naujų teisės aktų ir nepalieka galiojančiųjų, prieštaraujančių šioje Sutartyje nurodytoms taisyklėms, ypač toms taisyklėms, kurios yra nustatytos 12 straipsnyje ir 81-89 straipsniuose. 2. Įmonėms, kurioms yra patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, arba įplaukų biudžetui duodančioms monopolinėms įmonėms, šioje Sutartyje nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Bendrijos interesams. 3. Komisija užtikrina šio straipsnio nuostatų taikymą ir prireikus leidžia valstybėms narėms skirtas atitinkamas direktyvas arba priima sprendimus." 20. Norint suprasti, kaip šios nuostatos įtakoja valdžios institucijų nustatytą tvarką, kad būtų užtikrintas tam tikros paslaugos teikimas visuomenei, naudinga nurodyti tris principus, kurie yra 86 straipsnio taikymo pagrindas. Tai neutralumas, laisvė apibrėžti ir proporcingumas. 21. Neutralumas, kalbant apie valstybinę ar privačią bendrovių nuosavybę, yra užtikrinamas pagal. EB Sutarties 295 straipsnį. Viena vertus, Komisija nekelia klausimo, ar įmonės, atsakingos už bendros svarbos paslaugų teikimą, turėtų būti valstybinės ar privačios. Todėl nereikalaujama valstybinių įmonių privatizavimo. Kita vertus, Sutarties taisyklės ir ypatingai konkurencijos ir vidaus rinkos taisyklės yra taikomos nepriklausomai nuo įmonės nuosavybės pobūdžio (valstybinė ar privati). 22. Valstybių narių laisvė apibrėžti reiškia, kad valstybės narės, pirmiausia, remiantis konkrečiais veiklos aspektais, yra atsakingos už, jų manymu, bendros ekonominės svarbos paslaugų nustatymą. Šis apibrėžimas gali būti kontroliuojamas tiktai tikrinant, ar nėra akivaizdžių klaidų. Jos gali suteikti specialių ar išskirtinių teisių, kurios yra būtinos įmonėms, kurioms patikėta teikti paslaugas, reguliuoti jų veiklą ir, jeigu būtina, finansuoti jas. Tokiose srityse, kurios specialiai nėra reglamentuojamos Bendrijoje, valstybės narės turi didelę laisvę nustatydamos savo politikos sritis, tai gali būti kontroliuojama tiktai ieškant akivaizdžių klaidų. Ar paslauga turi būti traktuojama kaip bendros svarbos paslauga ir kaip ji turi būti teikiama, tai yra klausimai, kurie pirmiausia sprendžiami vietoje. Komisijos pareiga – užtikrinti, kad taikomos priemonės atitiktų Bendrijos teisės aktus. Tačiau, bet kuriuo atveju, išskyrus 86 straipsnio 2 dalyje numatytus atvejus, viešųjų paslaugų misija turi būti aiškiai apibrėžta ir pavesta atlikti remiantis valdžios institucijos aktu (taip pat sutartimis) [5]. Šis įsipareigojimas yra būtinas gyventojų teisiniam aiškumui ir skaidrumui užtikrinti, o Komisija būtinai turėtų atlikti proporcingumo įvertinimą. 23. Proporcingumas, numatytas 86 straipsnio 2 dalyje, reiškia, kad priemonės, naudojamos bendros svarbos misijai įgyvendinti, nesukuria nereikalingų prekybos iškraipymų. Būtent, turi būti užtikrinta, kad bet kokie EB Sutarties taisyklių apribojimai ir ypatingai konkurencijos ir vidaus rinkos laisvių apribojimai neviršytų lygio, būtino misijos efektyviam įgyvendinimam užtikrinti. Bendros ekonominės svarbos paslaugų teikimas turi būti užtikrintas, ir šią užduotį vykdančios įmonės privalo įvykdyti ir padengti konkrečios jiems patikėtos užduoties grynąsias pridėtines išlaidas. Komisija vykdo proporcingumo kontrolę, kurios teisminę priežiūrą atlieka Teisingumo Teismas, pagrįstai ir realiai pasinaudodamas sprendimų priėmimo įgaliojimais, kurie išvardyti 86 straipsnio 3 dalyje [6]. 24. 86 straipsnyje suformuluoti principai leidžia užtikrinti lanksčią ir aplinkai jautrią pusiausvyrą, kuri yra sąlygojama skirtingų kiekvienos valstybės narės aplinkybių ir tikslų bei techninių apribojimų, kurie kiekviename sektoriuje gali būti skirtingi. 25. Patirtis užtikrina patenkinamai didelę tipologiją, susijusią su konkrečiais bendros svarbos reikalavimų ir konkurencijos bei vidaus rinkos derinimo būdais [7]. Pirmiau minėta, kad šalys narės turi keletą galimybių bendros svarbos paslaugų teikimui užtikrinti, nuo rinkos atvėrimo konkurencijai taikant įsipareigojimą teikti viešąsias paslaugas iki specialių ir išskirtinių teisių suteikimo vienam operatoriui ar ribotam skaičiui operatorių, juos finansuodamos arba ne. 26. Spręsdamas konkretų finansavimo klausimą Europos Pirmosios Instancijos Teismas neseniai nutarė, kad kompensaciją, kurią valstybė suteikia įmonei už bendros svarbos paslaugų teikimą yra valstybės pagalba pagal EB Sutarties 87 straipsnio 1 dalį [8]. Jeigu netaikoma išimčių, numatytų 73 arba 87 straipsnyje, gali būti taikoma EB Sutarties 86 straipsnio 2 dalis. Tokiu atveju, visos šių nuostatų sąlygos yra įgyvendinamos ir ypač tada, kai kompensacija neviršija konkrečios užduoties, patikėtos įmonei, grynųjų pridėtinių išlaidų. Komisijos manymu, kai kompensacija yra nustatoma konkrečiam laikotarpiui, vadovaujantis atvira, skaidria ir nediskriminuojančia tvarka, galima daryti prielaidą, kad tokia pagalba atitinka Sutarties valstybės pagalbos taisykles [9]. 27. Netgi prieš nustatant apribojimus, kiek galima nukrypti nuo konkurencijos ir vidaus rinkos taisyklių, taikomų pagal 86 straipsnį, verta įvertinti, ar tokios Bendrijos taisyklės taikomos iš viso. Atliekant tokį įvertinimą reikia nepamiršti trijų aspektų: ekonominės ir ne ekonominės veiklos atskyrimo, poveikio prekybai kiekvienoje valstybėje narėje ir Bendrijos politikos sritčių dėl nedidelės reikšmės atvejų. 28. 86 straipsnio sąlygos taikomos bendros ekonominės svarbos paslaugoms. Paprastai vidaus rinkos ir konkurencijos taisyklės ne ekonominei veiklai netaikomos, todėl ji neįtakoja bendros svarbos paslaugų tiek, kiek šios paslaugos sudaro ne ekonominę veiklą. Tai reiškia, pirmiausia, kad reikalai, kurie iš esmės yra valstybės prerogatyva (kaip vidaus ir išorės saugumo užtikrinimas, teisingumo administravimas, užsienio ryšių palaikymas ir kiti oficialių institucijų veiksmai) neįtraukti į konkurencijos ir vidaus rinkos taisyklių taikymo sritį. Todėl 86 straipsnis ir jame numatytos sąlygos netaikomos. Pavyzdžiui, Europos Teisingumo Teismas nustatė, kad organas, kontroliuojantis ir prižiūrintis oro erdvę ir renkantis mokesčius už naudojimąsi oro navigacijos sistema [10], arba privati teisinė įstaiga, kovojanti prieš jūros uosto užterštumą [11] turi teisių, kurias paprastai turi valdžios institucijos, ir kurios nėra ekonominės. 29. Antra, tokioms paslaugoms, kaip nacionalinis švietimas ir privaloma pagrindinė socialinės apsaugos schema, konkurencijos ir vidaus rinkos taisyklės taip pat netaikomos. Kalbant apie pirmąsias, Europos Teisingumo Teismas nustatė, kad valstybė, kurdama ir taikydama tokią sistemą nesiekia pelningos veiklos vykdymo, bet atlieka pareigą savo visuomenei socialinėje, kultūros ir švietimo srityse [12]. Kalbant apie pastarąją, Europos Teisingumo Teismas nustatė, kad organizacijos, apmokančios tokių valstybės nustatytų socialinės apsaugos sričių vykdymą, pavyzdžiui, privalomojo sveikatos draudimo, kurios remiasi solidarumo, ne pelno principais, ir jeigu išmokamos išmokos nėra proporcingos privalomiems mokesčiams, vykdoma tiktai socialinė funkcija, bet nevykdoma ekonominė veikla [13]. 30. Bendrai, vadovaujantis Teisingumo Teismo precedentų teise [14], didelė dalis veiklos, kurią vykdo organizacijos, daugiausiai atliekančios socialines funkcijas, kurios nesiekia pelno, ir kurių tikslas nėra dalyvauti pramonės ar komercinėje veikloje, dažnai nėra įtraukta į Bendrijos konkurencijos ir vidaus rinkos taisykles. Čia atsižvelgiama į keletą ne ekonominių tokių organizacijų, pavyzdžiui, profesinių sąjungų, politinių partijų, bažnyčios ir religinių bendrijų, vartotojų asociacijų, mokslo bendrijų, labdaros, paramos ir pagalbos organizacijų, veiklos aspektų. Jeigu tokia organizacija, vykdydama bendros svarbos užduotis, pradeda vykdyti ekonominę veiklą, taikomas Bendrijos taisykles reglamentuoja šio Komunikato principai, ypač dėl socialinės ir kultūrinės aplinkos, kurioje vyksta atitinkama veikla. Be to, šiai veiklai taikomus Bendrijos teisės aktus, Komisija, atsižvelgdama į įgaliojimus, leidžiančius elgtis savo nuožiūra, tikrins, ar Bendrijos interesai reikalauja tęsti tą veiklą, atsižvelgiant į teisinius įsipareigojimus, numatytus EB Sutartyje. 31. Taip pat reikia paminėti, kad Bendrijos konkurencijos teisės aktai taikomi tik tada, kai konkreti veikla gali įtakoti prekybą tarp valstybių narių. Panašiai Sutartyje numatytos taisyklės, kurios nustato laisvą paslaugų teikimą, netaikomos, kai visi tokios veiklos aspektai apsiriboja viena valstybe nare. 32. Kalbant apie antimonopolines taisykles (EB sutarties 81 ir 82 straipsniai), veikla, kuri nelabai įtakoja rinką, ir tai gali būti dauguma bendros svarbos paslaugų teikimo atvejų, paprastai neįtakos prekybos tarp valstybių narių ir todėl Bendrijos taisyklės jai netaikomos [15]. Taip pat reikia paminėti politikos sritis, nepatenkančias į Bendrijos konkurencijos taisyklių vykdymą, ne tokius svarbius atvejus, kuriuos Bendrija detaliai paaiškina [16]. Vėlgi, daugelis vietinių paslaugų yra vertinamos kaip mažos svarbos, tokiu atveju Komisija neturėtų turėti įtarimų dėl antimonopolinių taisyklių pažeidimų. 33. Vadovaujantis EB Sutarties valstybės pagalbos taisyklėmis, matyti, kad palyginti maža dalis pagalbos arba palyginti mažas skaičius įmonių, kurios ją gauna, nepaneigia galimybės, kad gali būti įtakojama Bendrijoje vykstanti prekyba. Tačiau, vadovaujantis nusistovėjusia precedentų teise, įtakojamos prekybos kriterijai tenkinami tik tada, kai gavėjas vykdo ekonominę veiklą, kuri įtakoja prekybą tarp valstybių narių. Komisija taip pat nustato ribas, manydama, kad jas viršijus valstybės pagalbos taisyklės nebus taikomos [17]. Dėl to dauguma teikiamų vietinių paslaugų neįtrauktos į valstybės pagalbos taisykles. 34. Be to, viešasis finansavimas, teikiamas bendros ekonominės svarbos paslaugoms, kurios gali įtakoti prekybą, turi būti tiriamas atsižvelgiant į valstybės pagalbos konkrečias nuostatas, numatytas Sutartyje, kad būtų įsitikinta, ar tai leidžiama. Be išimties, numatytos 86 straipsnio 2 dalyje ir pirmiau apibūdintos, galimos kitos išimtys dėl valstybės pagalbos draudimo. Pavyzdžiui, labai įdomios pagalbos transportui leidžiančios nukrypti nuostatos, numatytos 73 straipsnyje, bei 87 straipsnio 3 dalies d punkte dėl pagalbos kultūros ir paveldo išsaugojimui [18]. Suderinimo sąlygos pagal 87 straipsnio 3 dalį nustatytos tokiose bendrosiose nuostatose ar gairėse, kurios taikomos valstybės pagalbai mažoms ir vidutinėms įmonėms [19] (MVĮ), įmonėms neturtinguose miestų kvartaluose [20], užimtumui [21] ir mokymui [22], nacionalinei regioninei pagalbai [23], aplinkos apsaugai [24] bei tyrimams ir taikomajai veiklai [25]. 35. Principai, nustatyti šiame komunikate, taikomi bet kuriam ekonominiam sektoriui. Pavyzdžiui, gavusi Europos Vadovų Tarybos prašymą, 1998 m. Komisija patvirtino Ministrų Tarybai bendros ekonominės svarbos paslaugų bankininkystės sektoriuje ataskaitą [26], kurioje buvo remiamasi klausimynu, pateiktu visoms valstybėms narėms. Komisijos tyrimų rezultatai parodė, kad dauguma valstybių narių mano, jog kai kurios kredito įstaigos vykdo specialias užduotis, kurios yra bendros ekonominės svarbos paslaugos. Šios užduotys iš esmės skatina mažas ir vidutines įmones, suteikia eksporto kreditų ir garantijų, socialinių paskolų būstui, savivaldybės finansavimą, infrastruktūros projektų ir regioninės plėtros finansavimą. Dvi valstybės narės mano, kad tik tam tikros kredito įstaigų grupės užtikrinama išsami finansinė infrastruktūra, apimanti visą teritoriją, kaip nurodyta 10 dalyje, ir yra bendros ekonominės svarbos paslauga. Ataskaitoje daroma išvada, kad kiekvienu konkrečiu atveju turi būti tiriamas kiekvienos šių sistemų ir užduočių suderinimas su EB Sutarties 86 straipsnio 2 dalimi. 36. Galų gale, kadangi technologijos ir rinkos vystosi, valdžios institucijos ir operatoriai nuolat susiduria su EB teisės taikymo vykdant jų veiklą nauju neapibrėžtumu. Todėl Komisija toliau demonstruoja jos naudojamų priemonių geriausią naudojimą teisiniam aiškumui padidinti. Įgijusi klausimų sprendimo naujose situacijose, kurios iškyla bendros svarbos paslaugų srityje, patirties, Komisija stengsis toliau aiškinti taikymo sritis ir suderinimo kriterijus su EB taisyklėmis. Tai bus atliekama remiantis nusistovėjusia praktika, glaudžiai bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis. Tam bus pasinaudojama tokiomis priemonėmis, kaip komunikatai, gairės ir bendrųjų išimčių Reglamentai. 4. PATIRTIS LIBERALIZUOJANT KAI KURIAS BENDROS SVARBOS PASLAUGAS 37. Rengiant 1996 m. komunikatą buvo priimtas keleto didesnių bendros svarbos paslaugų rinkos liberalizavimo sprendimas, taikant vienos bendros rinkos programą, tačiau buvo per anksti spręsti apie kokybę, kainas ir paslaugų prieinamumą. Kai kuriuose sektoriuose, ypatingai telekomunikacijos, tai yra nebeaktualu. Bendrai, geros kokybės, laiku pateikiamų duomenų apie pagrindinius elementus, kuriais remiantis galima būtų vertinti paslaugų teikimo patirtį, dar trūksta. Išsamiausia informacija yra apie telekomunikacijas ir oro transportą. Kalbant apie energiją, yra tam tikrų duomenų apie kainas, ir Komisija šiuo metu tai tiria, remdamasi Eurostat vykdytais darbais, nuolat kontroliuojant "konkurencijos rodiklius", daugelį faktorių, rodančių tikrą konkurencijos lygį rinkoje. Be to, Komisija šiuo metu yra gavusi valstybių narių atsakymus apie dujų ir elektros sektorių viešųjų paslaugų lygius ir tikslus, ir tuo remdamasi rengia komunikatą, kuris bus viešųjų paslaugų standartų lygio didinimo ir išlaikymo bazinė priemonė. 38. Remiantis šiuo metu prieinama informacija, paslaugų liberalizavimas, taikant vienos bendros rinkos programą padarė teigiamą įtaką bendros svarbos paslaugų pakankamumui, kokybei ir prieinamumui. Tačiau tai nereiškia, kad tokios paslaugos būtinai gerai funkcionuoja. Tam daro įtaką ir kiti faktoriai: sujungimo įrangos kaina, perkrovimas arba įvairi antikonkurencinė veikla, kuri dar nebuvo adekvačiai pritaikyta, arba efektyvių kompensavimo mechanizmų vartotojams trūkumas, kai paslaugos funkcionuoja neefektyviai. Todėl liberalizavimo naudos dar reikia laukti iš visų visuomenės sektorių ir visų Bendrijos dalių. 39. Universaliosios paslaugos, ypač įsipareigojimų teikti universaliąsias paslaugas apibrėžimas yra pagrindinis telekomunikacijos Europos Sąjungoje rinkos liberalizavimo elementas Universaliųjų paslaugų apibrėžimas ir garantijos užtikrina visų vartotojų nuolatinį nustatytų paslaugų prieinamumą ir kokybę pereinant iš monopolinės rinkos į atvirą konkurencinę rinką. Universaliosios paslaugos, teikiamos atviroje ir konkurencinėje telekomunikacijų rinkoje, yra apibrėžiamos kaip mažiausias nustatytos kokybės paslaugų rinkinys, kuriuo gali naudotis visi vartotojai, atsižvelgiant į nacionalines sąlygas, už prieinamą kainą. Šios nuostatos numato pradinį tašką gerinant konkurencija paremtų paslaugų kokybę ir kainas. 4.1. Telekomunikacijos 40. Universaliosios paslaugos, kaip šiuo metu yra apibrėžta Bendrijos telekomunikacijų teisės aktuose, apima balso telefonijos, fakso paslaugų teikimą ir balso ryšio perdavimą per modemus (t. y. prieiga prie interneto). Vartotojai turi turėti galimybę fiksuotose vietose pasinaudoti tarptautiniais ir nacionaliniais skambučiais bei skambinti avarinėms tarnyboms. Apibrėžimas taip pat apima operatoriaus pagalbos užtikrinimą, telefono abonentų numerių paslaugas, viešuosius telefonus automatus ir specialiąsias priemones vartotojams su negalia ar su specialiais socialiniais poreikiais. Tai neapima mobiliosios telefonijos paslaugų ir prieigos prie interneto. 41. Remiantis neseniai atliktais tyrimais [27], 96 % Europos namų ūkių turi balso telefonijos prieigą namuose. Daugiau kaip pusė likusių namų ūkių nesidomi šia paslauga arba turi prieigą prie alternatyvių priemonių. Mažiau kaip 2 % neturi prieigos prie balso telefonijos dėl finansinių priežasčių. Nuo 1998 m. pradžios, visi vartotojai patyrė kainų mažinimą: tiktai per pirmuosius metus kainos sumažėjo 40 % tarptautiniams, 30 % tolimiesiems ir 30 % regioniniams pokalbiams; tačiau vietinių pokalbių kainos nelabai sumažėjo. Vidutiniškai per 1997–1999 metus kainos gyventojams sumažėjo daugiau kaip 40 %. 42. Konkurencija paskatino mobiliosios telefonijos plitimą. Vartojimo lygiai nuo liberalizavimo padidėjo nuo 11 % iki 48 % gyventojų. Mažas pajamas turintys namų ūkiai labiau negu dideles pajamas turintys namų ūkiai (6 % namų ūkių palyginus su 2 %), renkasi mobiliąją telefoniją, nors bendras vartotojų skaičius priklausomai nuo pajamų didėja. Tai rodo, kad daugumai mažas pajamas turinčių namų ūkių mobilūs telefonai yra priimtinesnė alternatyva negu fiksuoto ryšio telefonija, netgi kai tai nėra įsipareigojimas teikti universaliąsias paslaugas. 43. Kadangi prieiga prie interneto, pasinaudojant trečios kartos mobiliąja telefonija, ir internetas per televiziją palauš kompiuterinę priklausomybę (33 % ES namų ūkių) prieigai prie interneto; planuojama, kad naudojimosi lygis sparčiai augs per kitus penkerius metus. 44. Kaimo vietovių abonentai nenukentės dėl esminių paslaugų teritorinio paskirstymo. Bendrai, kaimų namų ūkiai faktiškai turi daugiau telefonų negu miestų namų ūkiai. Pasirodo, kad pajamos turi didesnę įtaką paslaugoms nei namų ūkių pasiskirstymas tarp kaimo/miesto. 4.2. Transportas 45. 1998 m. liepos 1 d. baigėsi palaipsniui vykdytas oro transporto laipsniško rinkos atvėrimo procesas. Praeitais metais priimtame komunikate Komisija įvertino 10 metų liberalizavimo pasekmes [28]. Oro transporto liberalizavimas paskatino vežėjų augimo skaičių nuo 132 1993 m. iki 164 1998 m. Nacionalinių vežėjų rinkos dalis nuolat mažėjo, o maršrutų skaičius, kuriuose dirbo daugiau kaip du operatoriai, nuo 1992 m išaugo trigubai. Augantis reklaminių bilietų kainų skaičius padidino vartotojams patrauklių bilietų rūšių pasirinkimą. Lanksčios bilietų kainos, atvirkščiai, vis dar auga. Jos du kartus viršija reklaminių bilietų lygį. 46. Maršrutų konkurencijos lygis labai įtakoja oro transporto kainas. Bilietų kainos mažėja, kai rinka pereina nuo monopolijos prie duopolijos ar daugiau kaip dviejų vežėjų. Verslo klasės bilietų kainos mažėja 10 %, einant nuo monopolijos prie trijų ar daugiau vežėjų, ekonominės klasės bilietų – 17 % ir reklaminių bilietų – 24 %. 47. Didelis skaičius faktorių lėtina arba mažina liberalizavimo įtaką. Ribotos galimybės pasinaudoti oro uostais yra tikra problema naujiems dalyviams. Lojalumo schemos, pavyzdžiui, dažnų skrydžių programos, yra palankios didelius tinklus turinčioms oro transporto įmonėms, kurios siūlo keleiviams didesnes galimybes kaupiant ir pasinaudojant FFP taškais. Tokiu būdu ypač diskriminuojamos rentabilios, mažos oro transporto įmonės. Didelės kainos ir žema paslaugų, teikiamų žemėje, kokybė papildoma fiksuotomis kainomis, kurios sumažina naujų dalyvių kainų konkurenciją. Galų gale, dėl perpildytų lėktuvų ir blogų galimų oro erdvių panaudojimo sumenkinama paslaugų kokybė ir dažniau vėluojama. 48. Kai kuriuos sunkumus galima įveikti, įvedus įsipareigojimus teikti viešąsias paslaugas. Komisija kontroliuoja maršruto pasirinkimą ir taikomus standartus. Nuo 1993 m. įsipareigojimai teikti viešąsias paslaugas buvo taikomi daugiau negu šimtui Bendrijos maršrutų, daugiausia Prancūzijoje, Airijoje ir Portugalijoje, bet taip pat ir Švedijoje, Vokietijoje, Italijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Tačiau tai tik labai nedidelis Bendrijos bendro oro eismo procentas. 49. Šiuo metu rinkai besivystant keleivių vežimo geležinkeliais ir keliais paslaugos patiria svarbius pasikeitimus. Keli operatoriai pradėjo vaidinti svarbų vaidmenį kitose valstybėse narėse. Paraleliai valstybės narės pradėjo atverti vidaus rinkas konkurencijai. Pagrindinio konkurencijos lygmens stabilizavimas ir mažiausi reikalavimai, siekiant skaidrumo, sudarant paslaugų teikimo sutartis, laikomi būtinais užtikrinant aukštą kokybę. Komisija pasiūlė naujas bendrąsias nuostatas [29], kurios užtikrins, kad viešojo transporto operatoriai patirs konkurencinį spaudimą, kad keleiviams būtų pasiūlytos geresnės paslaugos, kontroliuojamos kainos ir užtikrintas saugumas. 4.3. Energija 50. Informacijos apie energijos liberalizavimo poveikį bendros svarbos paslaugoms turima mažiau negu apie telekomunikacijų arba oro transporto liberalizavimo poveikį. Elektros ir dujų sektorių atvėrimas konkurencijai iš tiesų per naujas, kad būtų galima daryti išvadas. Daugelyje šalių, išskyrus Belgiją, Daniją ir Airiją namų ūkiai patyrė kainų mažėjimą nuo 1996 m. liepos mėn. iki 2000 m. sausio mėn., vidutiniškai tai sudaro 5,2 % ES. Mažos įmonės patyrė spartų kainų mažėjimą, vidutiniškai 7,9 %, nors jos ir labai kilo Danijoje ir Graikijoje. 4.4. Vartotojų bendros svarbos paslaugų vertinimas 51. Atliekant Eurobarometro viešosios nuomonės tyrimus [30], namų ūkiams, kurie buvo tiriami, buvo užduota daug klausimų apie įvairias bendros svarbos paslaugas. Apklausos metu buvo gauti išsamūs duomenys apie telekomunikacijos sritį, paremti gyventojų ataskaitomis, kaip nurodyta pirmiau. Rezultatai yra svarbūs, kadangi jie suteikia galimybę palyginti įvairias paslaugų rūšis. Tačiau nėra ženklų, rodančių kaip laikui bėgant paslaugos vystėsi. Labai įvairūs kiekvienos valstybės narės atsakymai rodo, kad paslaugų lūkesčiai yra svarbus rodiklis, vertinant, kiek buvo patenkinti vartotojai. Dėl šios priežasties įvairių rūšių paslaugų palyginimas yra tikriausiai informatyvesnis nei absoliutūs atsakymų įvertinimai. 52. Vartotojų patenkinimas įvairiais aspektais (prieiga, kaina, kokybė, informacijos pakankamumas, sąlygos ir nusiskundimai) buvo įvertintas atskirai fiksuotame paslaugų rinkinyje, kurį sudarė telefonijos, elektros, dujų ir vandens tiekimo, pašto paslaugos, miesto transportas ir tarpmiestinių geležinkelių paslaugos. Labai skyrėsi įvairių paslaugų prieiga ir priėmimas. Pavyzdžiui, apie 13 % neturi prieigos prie dujų. Netgi apie 7 % skundėsi neturintys galimybės pasinaudoti tarpmiestinio geležinkelio paslaugomis ir beveik 5 % vietinio transporto paslaugomis. Elektra, paštas ir vandens tiekimas buvo paslaugos, kurios beveik visiškai pakankamos. Remiantis į tolimesnius klausimus atsakymu "netaikytina", paaiškėtų, kad faktiškai pasinaudojimas paslaugomis labai susijęs su fizine prieiga. 53. Kalbant apie kainą, pašto paslaugos buvo pozityviausiai įvertintos po komunalinių paslaugų. Tačiau, didelis nepasitenkinimas dabartinėmis kainomis galėjo kilti dėl to, kad virš 30 % respondentų manė, kad jos yra nesąžiningos arba per aukštos. Telefonija ir ilgų distancijų geležinkelio paslaugos susilaukė nepalankiausių atsakymų. Paslaugų kokybės įvertinimai yra dažniausiai geri išskyrus transportą ir šiek tiek mažiau pašto paslaugas. Imant kainos ir kokybės santykį, aiškiai atrodo, kad ilgų distancijų geležinkelio paslaugos neveikia gerai. Vartotojai vertina komunalines paslaugas (elektrą, dujas ir vandenį) kaip labiausiai atitinkančias jų lūkesčius, taip pat komunikacijų ir vietinį transportą. Tai, kad nusiskundimų sprendimas taip pat vertinamas gana neigiamai, matyti iš to, kad vertinant kiekvieną paslaugą daugiau kaip 45 % respondentų manė, kad sprendimas yra blogas arba labai blogas. 5. EUROPOS PERSPEKTYVA 54. Bendrijos tikslai lieka tokie: Europos ekonomijos konkurencingumo palaikymas, kuriant atviresnes pasaulines rinkas; prisidėjimas prie vartotojų apsaugos ir pasitikėjimo įvairiomis priemonėmis, tarp jų užtikrinant platesnį pasirinkimą, geresnę kokybę ir žemesnes kainas, stiprinant ekonominį, socialinį ir teritorinį vientisumą. Bendros svarbos paslaugos privalo vaidinti pagrindinį vaidmenį šiems tikslams pasiekti. Efektyvios paslaugos yra pagrindinis veiksnys gamybinės veiklos teritorijose dėl naudos įmonėms, kurios jomis naudojasi, ir darbuotojams, gyvenantiems šioje teritorijoje. Bendros svarbos paslaugų tinklo buvimas yra esminis socialinio vientisumo aspektas; ir priešingai, tokių paslaugų išnykimas yra ženklas, kad kaimo vietovės pamirštamos arba miestas degraduoja. Bendrija pasiryžusi išlaikyti tokių paslaugų funkcijas ir gerinti jų efektyvumą. 55. Siekdama šių tikslų Bendrija atsižvelgia į subsidiarumo principą. Atsižvelgiant į šį principą, ypač į valstybių narių laisvę nustatyti bendros svarbos paslaugas, būtina atidžiai išnagrinėti, kaip įvairūs Vyriausybės lygmenys reguliuoja šias paslaugas. Komisija toliau detalizuos savo poziciją dėl šio klausimo Valdymo baltojoje knygoje. 56. Sutarties naujajame 16 straipsnyje aiškiai pripažįstamas ekonominio, socialinio ir teritorinio vientisumo vaidmuo bendros svarbos paslaugoms ir numatoma Bendrijos pareiga jo misijos įgyvendinimui palengvinti. Šių nuostatų svarbą iškėlė valstybių arba Vyriausybių vadovai susitikime Lisabonoje 2000 m. kovo mėn. [31] : "Europos Vadovų Taryba mano, kad svarbiausia, jog vidaus rinkos sistemoje ir žiniomis paremtoje ekonomikoje būtų visiškai atsižvelgiama į Sutarties nuostatas, susijusias su bendros ekonominės svarbos paslaugomis, ir į įmones, kurioms patikėta teikti šias paslaugas." 57. Tiek šis politinis pareiškimas, tiek šiuo metu vykstantys pasikeitimai pabrėžia veiksnios pozicijos pasirinkimo dėl bendros svarbos paslaugų poreikį, kas apima ir viršija požiūrį, paremtą viena bendra rinka. Esant tokiam nusiteikimui Komisija, bendradarbiaudama nacionaliniu, regioniniu ir vietiniu lygiais, toliau skatins Europos bendros svarbos paslaugų perspektyvą gyventojų naudai trijose srityse: atverdama didžiąją dalį rinkos; stiprindama Europos koordinavimą ir solidarumą; ir skatindama kitas Bendrijos iniciatyvas remiant bendros svarbos paslaugas. 5.1. Rinkų atvėrimo vykdymas 58. Ekonominių paslaugų rinkų atvėrimas, ypatingai tinklu sujungtų paslaugų, ir atitinkamas įsipareigojimų teikti universaliąsias arba viešąsias paslaugas įvedimas turi būti vykdomas pagal kiekvieno sektoriaus charakteristikas, įskaitant jau pasiektą rinkos integravimo lygį. Bendras tikslas yra padėti Europos gyventojams kuriant konkurencinę vieną bendrą rinką. Šį tikslą dar kartą patvirtino Lisabonos Europos Vadovų Taryba, kuri pakvietė spartinti dujų, elektros, transporto ir pašto paslaugų liberalizavimą, ir paprašė Komisijos parengti ataskaitą apie pasiekimus ir atitinkamus pasiūlymus susitikimui 2001 m. pavasarį. 59. Komisija, vykdydama rinkų atvėrimo politiką toliau vadovausis šiais principais: - pasinaudojant vertinimo priemonėmis, įvertinti bendros svarbos paslaugų vykdymą, teikimą ir konkurencingumą, kad reguliavimas butų pritaikytas prie technologinių pasikeitimų (kas didina galimybes teikti paslaugas vidaus rinkoje nepaisant sienų), naujų vartotojų poreikių ir naujų visuomenės interesų. Plačios ekonominės politikos gairės, jų įgyvendinimo ataskaita ir metinis Komisijos komunikatas "Ekonominė reforma – produktų ir kapitalo rinkų funkcionavimas" (Cardiff ataskaita) [32] be kitų aspektų užtikrina sistemą, kuria remiantis reguliariai vertinamas bendros ekonominės svarbos paslaugų funkcionavimas vienoje bendroje rinkoje. Konkretiems sektoriams, ypatingai telekomunikacijų, reguliarių reformų ir jų poveikio apžvalga atliekama reguliariai [33]; periodinės apžvalgos praktika gali būti apibendrinama sujungus visus sektorius, kuriems būdinga bendra Bendrijos lygmens sistema [34]; - išlaikant laipsnišką pobūdį, paremtą reformos vertinimu ir konsultacija su įvairiomis suinteresuotomis šalimis, taip pat vartotojais. Komisija toliau vadovausis praktika atlikta rengiant reguliavimo sistemos pakeitimus, skelbiant Žaliąsias knygas [35] kartu su tolesnėmis visuomenės konsultacijomis [36]; - užtikrinamas bendros svarbos paslaugų teikėjų veiklos skaidrumas, nepriklausomai nuo to, ar jie yra valstybiniai ar privatūs, ypač dėl galimų konkurencijos principo iškraipymo. Komisijos direktyva, iš dalies keičianti taip vadinamą Skaidrumo direktyvą [37], pirmiausia skirta šiam skaidrumui užtikrinti plečiant sąskaitų atskyrimo taisykles, šiuo metu taikomas įmonių, kurios turi specialias ar išskirtines teises, kurias suteikia valstybė narė vadovaujantis Sutarties 86 straipsnio 1 dalimi straipsniu, arba kurios yra suteiktos vadovaujantis bendros ekonominės svarbos paslaugų teikimo tvarka, remiantis Sutarties 86 straipsnio 2 dalimi ir kurios gauna valstybės pagalbą bet kokia forma, taip pat bet kokias dotacijas, paramą arba kompensacijas, kurios mokamos teikiant šias paslaugas ir vykdant kitą veiklą, konkrečiuose sektoriuose. 60. Jeigu Europos ekonomika pasinaudos galimybėmis, kurios atsiranda atveriant rinkas, svarbu, kad Komisijos pasiūlymais paremti sprendimai būtų priimami kuo greičiau. Komisija tikisi naujos telekomunikacijų reguliavimo sistemos, remiantis bendrųjų nuostatų direktyvos ir keturių konkrečių direktyvų [38], kurios turi būti priimtos per 2001 m. jos pasiūlymu, remiantis vidaus rinkos formavimo pabaigos grafiku, kurį nustatė Lisabonos Europos Vadovų Taryba [39]. Komisija taip pat tikisi, kad Taryba ir Europos Parlamentas kuo greičiau priims jos pasiūlymus dėl pašto paslaugų ir transporto [40]. 61. Remiantis panašiais argumentais ir ypač siekiant užtikrinti valstybinių ir privačių operatorių vienodas galimybes Komisija pateikė pasiūlymą [41], kuris leidžia, inter alia, netaikyti Direktyvos 93/38/EEB reikalavimų tokiems sektoriams ar paslaugoms, kurioms ji taikoma (vanduo, energija, transportas ir telekomunikacijos), kurios konkrečioje valstybėje narėje vykdomos efektyvios konkurencijos sąlygomis, kai konkreti veiklos sritis, vadovaujantis atitinkamais EB teisės aktais, yra efektyviai liberalizuota. Telekomunikacijų liberalizavimas jau įtakoja viešųjų pirkimų taisyklių taikymą. Remiantis specialiomis Direktyvos 93/38/EEB nuostatomis, Komisija Komunikate [42] pareiškė, kad daugumai šios rūšies paslaugų EB Direktyva 93/38/EEB turi būti netaikoma (su kai kuriomis išimtimis). 5.2. Europos koordinavimo ir solidarumo stiprinimas 62. Europos integracijos stiprinimas konkrečiuose sektoriuose taip pat reiškia stiprėjantį Europos kontrolierių ir operatorių veiklos priežiūros koordinavimą. Atitinkama institucinė veikla yra skirtinga priklausomai nuo pasiekto rinkos integracijos lygio ir potencialių nesėkmių, į kurias reikia atkreipti dėmesį, tarp jų ir veikiančių nacionalinių reguliatorių veiklą. 63. Norint palengvinti bendros ekonominės svarbos paslaugų įvertinimą, Komisija galėtų numatyti rezultatų, pasiektų valstybėse narėse, teikiant šias paslaugas, bei reguliavimo sistemų efektyvumo įvertinimą. Tokiame įvertinime reikėtų ypatingai atsižvelgti į įvairių infrastruktūros tinklų ir ekonominio efektyvumo, vartotojo apsaugos ir ekonominio, socialinio ir teritorinio vientisumo tikslų sąveiką. 64. Svarbi bendros ekonominės svarbos Sąjungos vertybių sistemos paslaugų vieta, kaip pripažįstama Sutarties 16 straipsnyje, skatina pripažinti bendros svarbos paslaugų prieigos ir Europos pilietybės sąsają. Nors valstybės narės išlaiko didelę laisvę, kaip priemonę, kuria pasinaudojant bandoma pasiekti bendros svarbos paslaugų solidarumo tikslų, tokios bendros svarbos vienodas pagrindas gali būti būtinas stiprinant ištikimybę Sąjungai. Komisija vertina bendros svarbos paslaugų prieigos Pagrindinių teisių chartijos projekte nuostatas. Tai svarbus žingsnis šia kryptimi. 5.3. Kitas Bendrijos indėlis remiant bendros svarbos paslaugas 65. Bendrijos dalyvavimas teikiant bendros svarbos paslaugas peržengia vienos bendros rinkos kūrimo ribas, taip pat priemonių, užtikrinančių kokybės standartus, pateikimą, reguliuotojų koordinavimą ir operatorių vertinimą. Kiti Bendrijos politikos instrumentai ir veiksmai turi tuos pačius tikslus – vartotojų apsaugą, ekonominį, socialinį ir teritorinį vientisumą, ir padeda bendros svarbos paslaugoms vykdyti savo misiją. Tokia pagalba skirta nacionalinių, regioninių ir vietinių vaidmenų atitinkamoms sritims stiprinti, bet ne pakeisti. Nuo 1996 m. Komunikato dėl bendros svarbos paslaugų konkreti raida apima: - Komisijos ir valstybių narių priimamos Europos erdvinės plėtros perspektyvos, nustatančios sistemą ir pagrindinius politikos elementus plėtojant Europos teritoriją, patvirtinimą, - Transeuropinio tinklo programos įgyvendinimą remiantis valstybių ar Vyriausybių vadovų priimtais įsipareigojimais bei sektorių gairėmis, priimtomis Tarybos ir Europos Parlamento. Tikimasi, kad gairių peržiūra skatins transporto tinklus ir toliau siekti savo tikslų toje srityje, - Europos mokslinių tyrimų zonos sukūrimo iniciatyvą, kuria siekiama pagerinti nacionalinės ir Bendrijos politikos koordinavimą [43], įskaitant tyrimų ir elektroninių tinklų "teritorijos nustatymo" aspektus, - Komisijos priimtą 1999–2001 m. vartotojų politikos veiksmų planą, kuris nustato prioritetą bendros svarbos paslaugoms, - Elektroninės Europos veiksmų planą informacinei visuomenei, tam, kad greičiau būtų įsisavinamos skaitmeninės technologijos Europoje. Tuo tikslu veiksmų plane pabrėžiama prieiga, įgūdžių tobulinimas ir priemonės, skatinančios naudojimąsi internetu (tokios kaip elektroninis mokymasis, elektroninė sveikata, elektroninė valdžia). 66. Horizontalieji vartotojų apsaugos teisės aktai taip pat taikomi visoms bendros svarbos paslaugoms. Horizontalieji teisės aktai skirti pagrindiniams vartotojų apsaugos klausimams, tokiems kaip nesąžiningos sutarties sąlygos, nuotoliniai pardavimai ir t. t. Tačiau reikia stiprinti efektyvų ir nediskriminuojantį reikalavimą laikytis horizontalių ir sektoriuose nustatytų teisės aktų dėl vartotojų visoje ES. Tam reikalingos visų dalyvių sistemingos pastangos, įskaitant glaudesnį administracinį bendradarbiavimą tarp valstybių narių, nacionalinių reguliavimo institucijų, paslaugų teikėjų ir vartotojų atstovų. 67. Pasaulio Prekybos Organizacijos, o konkrečiau, Bendrojo susitarimo dėl prekybos paslaugomis, kontekste, Bendrija yra taip pat pasirengusi išlaikyti bendros svarbos paslaugas. Reikia pabrėžti, kad GATS sutartyje išlaikoma PPO narių suvereni teisė reguliuoti ekonominę ir ne ekonominę veiklą jų teritorijoje ir užtikrinti teisėtų valstybinių tikslų siekimą. Tokiu būdu netgi tokiose srityse, kur buvo priimti atitinkami įsipareigojimai, valstybės turi galimybę išlaikyti kokybės standartus ir socialinius tikslus, kurie yra jų sistemos pagrindas. Tokiu būdu teisėta narių teisė sukurti adekvačią reguliavimo sistemą, kuri užtikrina efektyvų paslaugų sektoriaus funkcionavimą, neturi būti naudojama kaip netinkamas prekybos barjeras. 68. Bendros svarbos paslaugos, susijusios su gerovės ir socialinės apsaugos funkcija yra nacionalinės ar regioninės atsakomybės dalykas. Vis dėlto, yra pripažintas Bendrijos vaidmuo skatinant bendradarbiavimą ir koordinavimą šiose srityse. Ypatingai Komisija rūpinasi skatinant valstybių narių bendradarbiavimą veiksmuose, susijusiuose su socialinės apsaugos reforma. Atsižvelgdama į Tarybos pritarimą dėl Komunikato dėl socialinės apsaugos modernizavimo [44] ir į Lisabonos Europos Vadovų Tarybos mandatą aukšto lygio grupei dėl socialinės apsaugos, Komisija plėtos savo veiksmus prižiūrėdama reformą ir palaikydama debatus dėl politikos krypčių turint tikslą pasiekti Europos bendrą sutarimą šioje srityje. [1] OL C 281, 1996 9 26, p. 3. [2] Žr. II priedą. [3] ETUC ir CEEP pasiūlė "Bendros svarbos paslaugų chartiją", kurioje pateiktas svarbus indėlis dabartiniuose debatuose dėl bendros svarbos paslaugų ateities. [4] Įsipareigojimų teikti universaliąsias paslaugas bei viešąsias paslaugas sąvoka buvo patvirtinta Teismo precedentų teisėje (Byla C-320/91 Corbeau [1993]; Byla C-393/92 Almelo [1994]) ir išplėtota Bendrijos teisės aktuose dėl paslaugų, kurioms nustatyta reguliavimo sistema, siekiant vienos bendros Europos rinkos (žr. toliau, 4 skirsnis). [5] Byla C-159/94 EDF [1997]. [6] Žr. Komisijos metines ataskaitas dėl konkurencijos politikos sričių. [7] Kaip viešųjų paslaugų finansavimo plėtimo ir konkurencijos teisės suderinamumo pavyzdį 86 straipsnio 2 dalies pagrindu žr. 1999 2 24 Komisijos sprendimą byloje NN 70/98 Kinderkanal and Phoenix OL 1999 C 238/3 ir 1999 9 29 Komisijos sprendimą byloje NN 88/98 BBC News 24 OL 2000 C 78/6. [8] Byla T-106/95 FFSA [1997]; byla T-46/97 SIC [2000]; byla C-174/97P FFSA [1998]. [9] Dėl to paties principo taikymo, žr. 2000 m. liepos 26 d. Reglamento dėl sausumos transporto projektą COM(7) 2000/9 ir 2000 7 26 Komisijos direktyvą 2000/52/EB dėl skaidrumo, kuria iš dalies keičiama Direktyva 80/723/EEB (OL L 193, 2000 7 29). [10] Byla C-364/92 SAT-Eurocontrol [1994]. [11] Byla C-343/95 Diego Calí [1997]. [12] Byla 263/86 Humbel [1988]. [13] Bylos C-159/91 ir C-160/91 Poucet [1993]. [14] Byla C-109–92 Wirth [1993]. [15] Remiantis Europos Teisingumo Teismu (Bylos C-215/96 ir C-216/96 Bagnasco [1999]), laikoma, kad prekybai tarp valstybių narių daroma įtaka, kai galima pakankamu tikimybės laipsniu numatyti, remiantis objektyviais teisiniais faktoriais ar faktais, kad aptariami veiksmai gali daryti įtaką prekybos struktūrai tarp valstybių narių, kurie gali pažeisti vienos bendros rinkos tikslo įgyvendinimą visose valstybėse narėse. Nustatant šiuos kriterijus, reikėtų remtis šalių vieta ir svarba atitinkamoje rinkoje. [16] Pranešimas dėl mažos svarbos susitarimų, kuriems netaikoma 81 straipsnio 1 dalis (OL C 327, 1997 12 9, p. 13). [17] Pranešimas dėl de minimis taisyklės valstybės pagalbai (OL C 68, 1996 3 6, p. 9), kuris turėtų būti pakeistas Reglamento dėl de minimis taisyklės valstybės pagalbai projektu, paskelbtu OL C 89, 2000 3 28, p. 6. [18] Kad būtų galima pasinaudoti leidžiančia nukrypti nuostata nuo bendro valstybės pagalbos draudimo, nustatyto 87 straipsnio 3 dalies d punkte, pagalba turi būti teikiama kultūros tikslais, pvz., kino filmų gamybai. Pavyzdžiui, žr. 1998 m. liepos 29 d. Komisijos sprendimą nedraudžiantį Prancūzijos paramos schemos kino filmų gamybai (N 3/98, OL 1998 C 279) ir tolesnius sprendimus nedraudžiančius paramos schemų kino filmų gamybai Vokietijoje (Bund) (N 4/1998, 1999 4 21 Sprendimas, OL 1999 C 272/4), Airijoje (N 237/2000, 2000 6 28 sprendimas, dar nepaskelbtas OL), Nyderlanduose (N 486/1997, 1998.11.25 sprendimas, OL 1999 C 120/2) ir Švedijoje (N 748/1999, 2000 2 2 sprendimas, OL C 134/3). Kaip matyti iš šių sprendimų, 87 straipsnio 3 dalies d punktas leidžia teikti pagalbą kino filmų gamybai remiantis savitomis sąlygomis kiekvienoje valstybėje narėje, ir ypač lankstumu įvertinant pagalbą sudėtingiems ir mažo biudžeto kino filmams. Kol paramos schemos tikrinamos kitose valstybėse narėse, Komisija įvertins, ar reikalingos tikslesnės bendrosios nuostatos. Tai bus atliekama glaudžiai konsultuojantis su valstybėmis narėmis (žr. 1999 m gruodžio 14 d. Komisijos "Komunikatą dėl Bendrijos audiovizualinės politikos principų ir gairių skaitmeniniame amžiuje", COM(1999) 657 galutinis). [19] Gairės dėl valstybės pagalbos MVĮ (OL C 213, 1996 7 23, p. 4); kurios bus pakeistos bendrųjų išimčių Reglamentu dėl valstybės pagalbos MVĮ, kurio projektas paskelbtas OL C 89, 2000 3 28, p. 15. [20] Valstybės pagalbos įmonėms neturtinguose miestų kvartaluose gairės (OL C 146, 1997 5 14, p. 6). [21] Pagalbos užimtumui gairės (OL C 334, 1995 12 12, p. 4). [22] Pagalbos mokymui bendrosios nuostatos (OL C 343, 1998 11 11, p. 10); kurios bus pakeistos bendrųjų išimčių Reglamentu dėl valstybės pagalbos mokymui, kurio projektas paskelbtas OL C 89, 2000 3 28. [23] Nacionalinės regioninės pagalbos gairės (OL C 74, 1998 3 10, p. 9). [24] Bendrijos gairės dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai (OL C 72, 1994 3 10, p. 3). [25] Bendrijos bendrosios nuostatos dėl valtybės pagalbos tyrimams ir taikomajai veiklai (OL C 45, 1996 2 17, p. 5). [26] Europos Komisijos ataskaita Ministrų Tarybai "Bendros ekonominės svarbos paslaugos bankininkystės sektoriuje", 1998 m. birželio 17 d. patvirtinta Komisijos ir 1998 m. lapkričio 23 d. pristatyta ECOFIN Tarybai. [27] Gallup Europe, Ataskaita:"Telekomunikacinių paslaugų padėtis Europos Sąjungos regionuose", 2000 m. balandžio mėn. [28] 1999 m. liepos 20 d. COM(1999) 182 galutinis. [29] 2000 m. liepos 26 d. COM(2000) 9. [30] Eurobarometras Nr. 53, 2000 m. liepos mėn. "Europiečiai ir bendros svarbos paslaugos". [31] Lisabonos Europos Vadovų Taryba, 2000 m. kovo 23–24 d., pirmininko išvados, SNN 100/00, 19 punktas. [32] 1999 m. sausio 20 d. COM(1999) 10 , 2000 m. sausio 26 d. COM(2000) 26. [33] "Penktoji telekomunikacijų reguliavimo paketo įgyvendinimo ataskaita, 1999 m. lapkričio 11 d. COM(1999) 537." [34] Šiuo metu Komisija rengia reguliavimo reformos ir paslaugų standartų dujų ir elektros pramonėje ataskaitą. [35] Žaliosios knygos pavyzdžiai būtų: "Piliečių tinklas: užpildant viešojo keleivių transporto potencialą Europoje", COM(95) 601; "Link sąžiningų ir efektyvių kainų transporto sektoriuje – politikos pasirinkimas vienodinant išlaidas užsienio transportui Europos Sąjungoje", COM(95) 691; "Žalioji knyga dėl numeracijos politikos telekomunikacijų paslaugų sektoriuje Europoje" COM(96) 590; "Žalioji knyga dėl telekomunikacijų, žiniasklaidos ir informacijos technologijų sektorių konvergencijos bei reguliavimo reikšmės – link informacinės visuomenės sukūrimo", COM(97) 623. [36] Žr., pavyzdžiui, komunikatą "Viešoji konsultacija dėl pranešimo projekto dėl konkurencijos taisyklių taikymo pašto sektoriuje ir ypač dėl tam tikrų valstybės priemonių pašto paslaugoms įvertinimo", COM(1996) 480 po Komisijos Žaliosios knygos "Vienos bendros pašto paslaugų rinkos plėtra", COM(1991) 476; komunikatas "Viešosios konsultacijos dėl 1999 m. komunikatų rezultatų apžvalgos ir naujų reguliavimo sistemų orientacija", COM(2000) 239. [37] 2000 m. liepos 26 d. Komisijos direktyva 2000/52/EB, iš dalies pakeičianti Direktyvą 80/723/EEB (OL L 193, 2000 7 29, p. 75). [38] Žr. I priedą. [39] Lisabonos Europos Vadovų Taryba, 2000 m. kovo 23–24 d., Pirmininko išvados, SN 100/00, 17 punktas. [40] 2000 m. gegužės 30 d. COM(2000) 319 ir I priedas dėl transporto. [41] Europos Parlamento ir Tarybos pasiūlymas dėl Direktyvos, koordinuojant įmonių, veikiančių vandens, energijos ir transporto sektoriuose veiklą, COM(2000) 276, 2000 m. gegužės 10 d. [42] OL C 156, 1999 6 3, p. 3. [43] "Link Europos mokslinių tyrimų zonos", 2000 m. sausio 18 d. COM(2000) 6. [44] "Suderinta socialinės apsaugos modernizavimo strategija", 1999 m. liepos 14 d. COM(1999) 347. -------------------------------------------------- I PRIEDAS ATSKIRŲ SEKTORIŲ VAIDMUO Tam tikros bendros svarbos paslaugos priklausė nuo rinkos atvėrimo taikant vienos bendros rinkos teisės aktus bei ES konkurencijos politikos. Šiame skirsnyje apžvelgiama sektorių raida, vadovaujantis Bendrijos taisyklėmis. Čia nebus apžvelgtos visos bendros svarbos paslaugos. Konkrečiai, nėra įtrauktos ne ekonominės paslaugos [1]. Elektroninės komunikacijos Nuo 1990 m. Europos Komisija palaipsniui diegė visapusišką reguliavimo sistemą telekomunikacijų rinkai liberalizuoti. Leisdama klestėti konkurencijai, ši politika, prisidėdama prie stipraus komunikacijų sektoriaus Europoje atsiradimo ir leidžianti vartotojams bei verslo vartotojams pasinaudoti privalumais, kuriuos teikia platesnio pasirinkimo galimybės, žemesnėmis kainomis ir naujomis paslaugomis bei jų taikymu, padarė esminį poveikį rinkos raidai. Esančios sistemos nuostatos liberalizavo visas telekomunikacijų paslaugas ir tinklus nuo 1998 m. sausio mėn. Taip tradiciškai vadinamas valstybės monopolių sektorius buvo transformuotas į dinamišką pramonės šaką, pasirengusią visiškai pasinaudoti pasaulio rinkos privalumais. Palaikyti adekvačią reguliavimo sistemą buvo augimo, užimtumo didinimo, konkurencijos, vartotojų interesų apsaugos politikos tikslas, užtikrinantis didelę paslaugų ir paslaugų teikėjų įvairovę visiems vartotojams ir skatinantis novatoriškumą, konkurencines kainas ir aptarnavimo kokybę. Reguliavimo sistema, įdiegta 1998 m. liberalizavimui vykdyti, buvo peržiūrėta atsižvelgiant į rinkos ir technologinių pokyčių raidą ir įgyvendinimo proceso patirtį. Daugelyje ES telekomunikacijų rinkos sričių, nepaisant didėjančio operatorių ir paslaugų teikėjų skaičiaus, ir toliau dominuoja valstybėse narėse žinomi operatoriai. Šioje apžvalgoje suteikiama galimybė dar kartą įvertinti dabartinį reglamentavimą, užtikrinti, kad jis stiprina konkurenciją ir didina vartotojų galimybes pasirinkti, ir toliau užtikrinti bendros svarbos tikslus. Tuo tikslu nauja sistema, kuri įsigalioja nuo 2002 m. sausio 1 d., siūlo penkias naujas direktyvas [2], kurių viena ypatingą dėmesį skiria bendros viešosios svarbos paslaugoms, būtent "universaliosioms paslaugoms ir vartotojų teisėms, susijusioms su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis". Įsipareigojimai teikti universaliąsias paslaugas, kuriuos, Komisijos nurodymu, valstybės narės turi nustatyti operatoriams, užtikrina būtiniausių paslaugų įvairovę. Dabartinė universaliųjų paslaugų reguliavimo sistema reikalauja, kad vartotojams būtų už prieinamą kainą teikiamos apibrėžtos būtiniausios tam tikros kokybės paslaugos, nepriklausomai nuo geografinės vietovės. Teisės aktuose detaliai kalbama apie tokias paslaugas, operatorių, turinčių specialių įsipareigojimų, kur tai reikalinga, skyrimą ir subjektų susijusių su rinkos įsipareigojimais teikti šias paslaugas grynųjų išlaidų finansavimo sistemą. Toks požiūris į universaliąsias paslaugas numatytas siūlomoje naujojoje direktyvoje. Remiantis valstybių narių patirtimi, toks įsipareigojimų teikti universaliąsias paslaugas ir nuolat atsiveriančios rinkos pusiausvyros palaikymas padrąsino operatorius užimti dinamišką poziciją atsižvelgiant į universaliąsias paslaugas. Nors formaliai teisės aktų sistema veiksmingai užtikrina būtiniausias garantuotas paslaugas, konkurencijos procesas paskatino įmones siūlyti naujus tarifų krepšelius ir sutarčių sąlygas, kurios ir toliau gerina paslaugas, kurias vartotojai gali laikyti standartinėmis Bendrijoje. Tai jau tapo akivaizdu teikiant mobiliojo ryšio paslaugas, kurioms netaikomi konkretūs įsipareigojimai teikti universaliąsias paslaugas, tačiau dėl didelės konkurencijos greitai buvo skatinamos paslaugų naujovės, taip pat ir plačiai paplitęs klientų išankstinio apmokėjimo už paslaugas variantas. Pastarasis tyrimas Bendrijoje liudija [3], kad nemaža nuolatinių gyventojų dalis pastaruoju metu renkasi vien tik mobiliojo ryšio paslaugas (vietoje fiksuoto ryšio telefono linijų paslaugų), ir kad mažesnes pajamas gaunantys namų ūkiai, palyginus su didesnes pajamas gaunančiais namų ūkiais, linkę naudotis tik mobiliojo ryšio paslaugomis, Pašto paslaugos Egzistuojanti reguliavimo sistema [4] atvėrė apie 3 % Europos rinkos pašto paslaugoms (t. y. korespondencijos vienetai, sveriantys daugiau nei 350 g arba už kuriuos mokama penkis kartus didesnė už bazinį tarifą kaina). Septynios valstybės narės (Danija, Vokietija, Suomija, Italija, Nyderlandai, Švedija, Ispanija) kai kuriais atžvilgiais, kalbant apie rinkos atvėrimą, yra dar labiau pažengusios, nei to reikalauja Pašto direktyva. 2000 m. gegužės 30 d. Europos Komisija priėmė naują direktyvos pasiūlymą, kur siūloma ir toliau atverti vidutiniškai 20 % rinkos pašto paslaugoms 2003 m. (t. y. pilnas rinkos atvėrimas greitajam paštui ir išsiunčiamajai į užsienį korespondencijai, svorio/kainų limitų sumažinimas iki 50 g ir 2,5 karto nuo bazinio tarifo visiems kitiems korespondencijos vienetams). Jame taip pat išplečiamos dabartinės vartotojų apsaugos teisės, kalbant apie žalos atlyginimo ir skundų nagrinėjimo būdus, norint apimti visus pašto paslaugų teikėjus, neapsiribojant viešųjų paslaugų teikėjais. Dabartinėje direktyvoje apibrėžiama "universalioji paslauga", kaip yra žinoma visiems vartotojams, "apimanti nuolatinį nustatytos kokybės pašto paslaugos teikimą visose valstybių narių teritorijose už vartotojams prieinamą kainą". Be to, Pašto direktyva konkrečiau apibrėžia būtiniausią universaliąją paslaugą, taip pat numato pašto siuntų iki 2 kg ir siuntinių iki 10 kg bei registruotų ir apdraustų siuntų priėmimą ir pristatymą kiekvieną dieną (mažiausiai penkias dienas per savaitę). Valstybės narės turi užtikrinti iki 20 kg svorio siuntinių pristatymą į užsienį ir jos turi teisę plėtoti būtiniausias universaliąsias vidaus paslaugas, norint įtraukti į šią grupę iki 20 kg sveriančių siuntinių kategoriją. Pagaliau, Pašto direktyva taip pat apibrėžia Europos paslaugų kokybės standartus siunčiamam į užsienį paštui, priklausiančiam "skubiausio pristatymo kategorijai". Atskira nacionalinė priežiūros institucija yra atsakinga už direktyvos vykdymą. Kalbant apie paslaugas, kurioms netaikomi apribojimai, ir kurios nepriklauso universaliųjų paslaugų grupei, valstybės narės gali įvesti bendras leidimų procedūras, tiek kiek tai reikalinga užtikrinti, kad būtų laikomasi pagrindinių reikalavimų. Paslaugoms, kurioms netaikomi apribojimai, ir kurios priklauso universaliųjų paslaugų grupei, valstybės narės gali išduoti individualias licencijas tiek, kiek yra būtina užtikrinant universaliąsias paslaugas ir garantuojant jų pagrindinių reikalavimų įvykdymą. Valstybės narės tai pat gali išduoti leidimus alternatyviems operatoriams teikti universaliąsias paslaugas konkrečiose geografinėse vietovėse. Pagaliau, gali būti sukurtas kompensavimo fondas, universaliųjų paslaugų teikimui užtikrinti tuo atveju, jei įsipareigojimai teikti universaliąsias paslaugas nepagrįstai tampa finansine našta universaliųjų paslaugų teikėjams. Žinoma, patirtis parodė, kad universaliosios paslaugos yra palaikomos visoje Sąjungoje, taip pat ir septyniose valstybėse narėse, kurios labiau pažengusios tam tikrais rinkos atvėrimo aspektais, nei reikalaujama Pašto direktyvoje. Apskritai, pašto operatoriai, įskaitant universaliųjų paslaugų teikėjus, dirba veiksmingiau ir paslaugos pagerėjo, palyginus su situacija prieš kelerius metus (t. y. paslaugų spektras, paslaugos kokybė tiek vidaus, tiek tarptautiniam paštui). Geras tokio pagerėjimo pavyzdys yra paslaugų kokybė užsienio pirmenybiniam paštui, kuris pagerėjo nuo 84 % pristatymo D + 3 iki 91 % pristatymo D + 3 per 1997–1999 metų laikotarpį. Tikimasi, kad pašto sektorius gana sparčiai vystysis per ateinančius metus, nes elektroninio pašto plėtra gali tam tikru mastu pakeisti tradicinį paštą, pašto procesų automatizavimas leidžia didinti našumą ir atsiranda poreikis kurti naujas arba geresnes paslaugas (elektroninė komercija pareikalaus veiksmingų logistikos tinklų prekėms ir paslaugoms pristatyti Sąjungos mastu). Universaliųjų paslaugų požymis vystytis leis visiems vartotojams naudotis tomis paslaugomis. Transportas 1. Liberalizavimas Sutarties 70 straipsnyje kuriant Bendrąją transporto politiką, atspindimi sunkumai, su kuriais susiduriama, atveriant transporto rinkas konkurencijai Bendrijos mastu. Taip elgdavusios valstybės narės pripažino, kad svarbiausios dalys yra vidinių transporto rinkų sukūrimas, liberalizavimas ir viešųjų paslaugų tikslų siekimas, kas iš tikrųjų yra perėjimas prie integruotos politikos. Taigi Bendrija pasirinko laipsnišką perėjimą prie transporto rinkų liberalizavimo tam, kad užtikrintų saugumo standartų vykdymą ir garantuotų esminius viešųjų paslaugų tikslus. Atveriant rinkas konkurencijai ES mastu labai pažengta: Oro transportas: Laipsniškas rinkų atvėrimo procesas prasidėjo 1987 metais ir buvo baigtas, kada įsigaliojo "Trečiasis aviacijos paketas" [5] - 1993 metais. Paketas visiškai liberalizavo Bendrijos vidaus eismą iki 1997 m. balandžio 1 d., kai oro vežėjams buvo suteiktos kabotažo teisės valstybėje narėje, kurioje įmonė nebuvo įkurta. Oro uosto antžeminės paslaugos buvo liberalizuotos remiantis Bendrijos įstatymais ir pakeistos oro transporto bendrovių teikiamomis antžeminėmis paslaugomis nuo 1996 metų [6] oro uostams su daugiau kaip 1 milijonu keleivių per metus nuo 1998 m. sausio 1 d. Trečiųjų šalių antžeminės paslaugos liberalizuotos nuo 1999 m. sausio 1 d. (3 milijonai keleivių, kita pakopa – 2 milijonai keleivių – nuo 2001 m. sausio 1 d.). Jūrų transportas: Liberalizavimas baigtas tarptautiniu transportu tarp valstybių narių. Bendrijos teisės aktai [7] liberalizavo jūrų kabotažo paslaugas nuo 1993 m. sausio 1 d. Laikinos išimtys buvo suteiktos Prancūzijai, Italijai, Ispanijai, Portugalijai ir Graikijai. Išskyrus du sektorius Graikijoje, turėsiančioje papildomą laikiną lengvatą iki 2004 m. sausio 1 d., paskutinis sektorius, kurį reikėjo liberalizuoti šiose valstybėse narėse, buvo salų kabotažo paslaugos, kurios tapo prieinamos 1999 m. sausio 1 d. Uostų sektoriuje remiantis būsimais Bendrijos teisės aktais bus sprendžiamos rinkos prieinamumo bei finansavimo problemos. Kelių transportas: Pirmą kartą konkurencija Bendrijoje buvo įvesta 1969 m., panaudojant Bendrijos tarptautinių kelionių kvotų sistemą. 1992 m. ši sistema buvo pakeista Bendrijos leidimais [8], numatančiais patekimą į ES rinkas pagal objektyvius kokybės kriterijus. Bendrijos teisės aktai nuo 1998 m. liepos 1 d. visiškai panaikino bet kokius kabotažo paslaugų teikimo kiekybinius apribojimus [9]. Įėjimas į tarptautinę žmonių vežimo rinką buvo liberalizuotas nuo 1992 m. birželio 1 d. [10]. Atitinkami reglamentai nustato patekimo į rinką kiekvienos rūšies keleivinio kelių transporto paslaugos (atsitiktinės, reguliarios, švytuoklinės ir specialaus reguliarumo paslaugos) sąlygas. Kabotažo teisės, išskyrus nacionalinėms reguliarioms paslaugoms, buvo įvestos dviem reglamentais [11] ir jos suteikia laisvą patekimą į rinką pagal leidimų sistemą nuo 1996 m. sausio 1 d. Rinka teikti kombinuoto vežimo paslaugas (tiksliai apibrėžiama, kad numatyta vengti, jog vežimas keliais taptų pagrindine kombinuoto vežimo kelionės atkarpa) buvo visiškai liberalizuota nuo 1993 m. liepos 1 d. [12]. Vidaus vandenų kelias: Istoriškai egzistavo nacionalinės "periodiškai pasikartojančių frachtavimų" sistemos. Bendrijos teisės aktai [13] nurodė valstybėms narėms panaikinti tokias sistemas nuo 2000 m. sausio 1 d., ir nuo to laiko Bendrijoje nacionalinio ir tarptautinio vidaus vandenų kelių transporto sutartys turi būti laisvai sudaromos, o dėl kainų laisvai deramasi. Geležinkelio transportas: Paaiškėjo, kad esami rinkos prieinamumo ir organizacinės bei finansinės geležinkelio įmonių struktūros Bendrijos teisės aktai, taip pat kaip ir bėgių kelių licencijavimo ir paskirstymo, buvo per daug neapibrėžti, kad būtų efektyvūs. Komisija reagavo, pateikdama pasiūlymų paketą [14] šiems veiksniams sustiprinti. Jis praplečia licencijų išdavimo taisykles visoms geležinkelių įmonėms Bendrijoje ir įveda aiškias bei išplėstas taisykles ir procesus mokesčiams ir pajėgumųpaskirstymui nustatyti. Ir svarbiausia, jis atveria krovinių pervežimo prieigą prie pagrindinio Bendrijos geležinkelių tinklo. Paketą Komisija patvirtino 1998 m. liepą, ir jis buvo perduotas Tarybai patvirtinti 2001 m. pradžioje. 2. Bendrieji principai dėl viešųjų paslaugų priemonių Visais liberalizavimo atvejais, įvestais Bendrijos teisės aktais, praktiškai buvo užtikrintas aukštas bendros svarbos transporto paslaugų lygis. Teisės aktai numatė priemones, taikytinas minimaliems kokybės standartams užtikrinti. Didelė konkurencija oro ir jūrų pramonės šakose nesukėlė grėsmės paslaugų, tenkinančių visuomenės poreikius, teikimui, kadangi valstybės narės patvirtino atitinkamas apsaugos priemones. Yra aišku, kad pagrindinė šio proceso dalis - priemonių bei politikos krypčių, užtikrinančių pagrindinių viešųjų paslaugų standartų laikymąsi bei tobulinimą, palaipsniui atveriant rinką, patvirtinimas: - nepelningų maršrutų paslaugų užtikrinimas. Vykstant liberalizavimui, dažnai būtina imtis priemonių tolimesniam maršrutų aptarnavimui užtikrinti, kurie yra nepelningi. Tai gali būti daroma dviem būdais. Pirma, tiesiogine subsidija, prieinama visiems nediskriminuojamiems to maršruto vežėjams. Antra, suteikiant išskirtinių teisių paslaugoms teikti, su arba be kompensacijos. Tokių suteikimų pavyzdžiai susiję su oro uostų arba salų ar nutolusių regionų uostų maitinimo paslaugomis. Tokia tvarka užtikrina būtiną gyventojų bei įmonių mobilumą bei sudaro sąlygaos tiekti būtinas prekes. Daugeliu atvejų tokia tvarka turi būti patvirtinta pagal valstybės pagalbos taisykles. Tokiais atvejais Komisija patvirtina tokias schemas, su sąlyga, kad jos kuo mažiau iškreips prekybą, konkurenciją ir kad bus pagrįstai reikalingos aptariamu atveju. Pavyzdžiui, jei išskirtinės teisės suteikiamos konkurso būdu, laikoma, kad iš esmės tai yra suderinta su Sutartimi; - bet kurio maršruto tolimesnio aptarnavimo minimalių standartų užtikrinimas. Atveriant rinkas konkurencijai, transporto sektoriuje dažnai reikia užtikrinti, kad aptarnavimo standartai nemažėtų, kadangi įmonės gali paaukoti kokybę ir reguliarumą dėl kainų sumažinimo. Tai gali prieštarauti viešojo transporto tikslams. Kad apsisaugotų nuo to, valstybės narės, paprastai suteikdamos darbo licenciją, pasinaudoja minimaliomis prieigos sąlygomis, nediskriminuodamos visų potencialių dalyvių. Prieiga jūra – tarp salų ir ES kontinentinės dalies – dažnai grindžiamas tam tikro minimalaus reguliarumo, talpumo ir keleivių bei krovinių paslaugų kainų nustatymo reikalavimais. Tiesioginės subsidijos gali būti taikomos siekiant subalansuoti tokių sąlygų sukeliamas padidėjusias kainas. Tos subsidijos sumažintų, pavyzdžiui, bilieto kainą keleiviui arba kroviniui. Jas be išimčių numatoma suteikti visiems to paties maršruto operatoriams. Šių principų taikymas praktikoje gali būti pastebimas, pavyzdžiui, oro ir vidaus transporto sektoriuose. 3. Transporto sektorių pavyzdžiai Oro transportas Aviacijos sektorius yra puikus pavyzdys, kaip visas liberalizavimo procesas gali būti suderintas su įsipareigojimų teikti viešąsias paslaugas išlaikymu. Šis liberalizavimas buvo paremtas valstybių narių teise nustatyti įsipareigojimus teikti viešąsias paslaugas, jei ji mano, kad tam tikras maršrutas yra gyvybiškai svarbus regiono, kuriame yra tas oro uostas, ekonominei plėtrai. Tai gali būti susiję su maršrutais, reikalingais oro uostui periferinio arba besivystančio regiono teritorijoje, arba reto maršruto į bet kokį regioninį oro uostą teritorijoje. Standartai, taikomi įsipareigojimams teikti viešąsias paslaugas, gali būti susiję su kainomis, siūlomomis vietomis atsisėsti, dažnumu ir t. t., kai panašus paslaugų lygis nebūtų užtikrinamas, jei oro vežėjai būtų suinteresuoti tik komercine prasme. Maršrutų ir standartų priskyrimas priklauso nuo Komisijos kontrolės. Jei maršrutui priskiriamas įsipareigojimas teikti viešąsias paslaugas, prieiga prie šio maršruto lieka laisva bet kokiam oro vežėjui su pareiga dėl įsipareigojimo teikti viešąsias paslaugas. Tačiau jei niekas nenori veikti tame maršrute dėl to, kad jis nėra komerciškai patrauklus, valstybės narės gali apriboti prieigą prie maršruto tik vienam oro vežėjui daugiausia trejiems metams. Tokiu atveju Bendrijos lygmenyje teisė teikti tokias paslaugas siūloma viešojo konkurso būdu. Neatsižvelgiant į galimybę nustatyti įsipareigojimus teikti viešąsias paslaugas, valstybės narės taip pat gali suteikti socialinio pobūdžio pagalbą. Šį neperspektyvių maršrutų subsidijavimo būdą panaudojo Ispanija, Portugalija ir Prancūzija. Šis būdas gali būti suderintas su įsipareigojimais teikti viešąsias paslaugas, užtikrinant to maršruto aptarnavimo lygį. Pagalba yra socialinio pobūdžio, jei ji apima tik tam tikrų maršruto keleivių kategorijas, tokias kaip vaikai arba neįgalieji. Neprivilegijuotų regionų, pavyzdžiui, salų, atveju, pagalba gali apimti visus aptariamo regiono gyventojus. Šios dviejų tipų nekomercinių maršrutų paslaugų minimalių standartų palaikymo sistemos pasiteisino kaip pakankamai geros oro transportui. Vidaus transportas Manoma, kad pradinio konkurencijos lygio ir minimalių skaidrumo reikalavimų, sudarant paslaugų sutartis, suderinimas yra būtinas, užtikrinant aukštą paslaugų kokybę. Komisija patvirtino Reglamento dėl keleivinio transporto viešųjų paslaugų reguliavimo projektą [15], kuris užtikrins, kad viešojo transporto operatoriai, jausdami konkurencinį spaudimą, siūlys keleiviams geresnes paslaugas, kontroliuos kainas ir užtikrins aukščiausią saugumo lygį. Taip pat jis nustato tikslius įpareigojimus įstaigoms, teikiant atitinkamas paslaugas, tam, kad būtų apsaugota kokybė, paslaugų integracija ir darbuotojų interesai. Manoma, kad efektyvus viešasis transportas vaidina pagrindinę rolę, vengiant transporto kamščių ir išlaikant švarią aplinką. Energija Remiantis Elektros direktyva [16], reikalaujama, kad valstybės narės 2000 m. didelės konkurencijos ES sąlygomis mažiausiai 30 % padidintų vidinę paklausą, remiantis Dujų direktyva [17] reikalaujama rinkos atvėrimo mažiausiai 20 %. Kurdama laisvą ir konkurencingą dujų ir elektros vidaus rinką, Komisija pasirinko laipsnišką perėjimą. Pirmąsias šių sektorių liberalizavimo direktyvas valstybės narės atitinkamai turėjo įgyvendinti iki 1999 m. vasario [18] [19] ir iki 2000 m. rugpjūčio mėn. [20]. Toks perėjimas buvo pasirinktas tam, kad pramonė prisitaikytų prie pokyčių ir kad būtų užtikrinta galimybė taikyti būtinas priemones, garantuojant šių sričių bendros svarbos paslaugų išlaikymą ir augimą. Nors šios dvi direktyvos atspindi konkrečius aptariamų sektorių skirtumus, jos abi vadovaujasi panašiais aspektais, pateikdamos laipsniškas paklausos liberalizavimo mažiausias pakopas [21], reikalaudamos nediskriminacinio trečiosios šalies priėjimo prie tinklų, taip pat reikalaudamos pagrindinių įrengimų, tokių kaip dujų saugykla, išskaidymo priemonių perdavimo bei paskirstymo įrenginiams, ir efektyvaus reguliavimo siekiant užkirsti kelią diskriminacijai. Tačiau iš tikrųjų liberalizavimas Bendrijoje progresavo kur kas greičiau nei reikalauta direktyvų arba tikėtasi. Apie 65 % elektros paklausos ir 80 % visos Europos dujų paklausos jau yra visiškai atviri konkurencijai ES mastu, o daugelyje valstybių narių buvo nuspręsta pereiti prie visiško liberalizavimo per ateinančius kelerius metus [22]. Be to, nors direktyvos numatė valstybėms narėms įgyvendinimo alternatyvas, pavyzdžiui, dėl trečiosios šalies priėmimo galimybės ir išskaidymo metodų, beveik visos valstybės narės ir dujoms, ir elektrai pasirinko plačiai naudojamus būdus, labiausiai tinkamus efektyviai konkurencijai vystyti. Viešųjų paslaugų klausimai neabejotinai yra svarbiausi liberalizuojant šias rinkas. Iš tikrųjų daugeliu atžvilgiu garantuotas elektros tiekimas priimtinomis kainomis visiems ES vartotojams, ir kur pajungtos dujos, yra viena iš svarbiausių viešųjų paslaugų. Todėl abi direktyvos numato tam tikras apsaugos priemones tam, kad būtų garantuojami pagrindiniai viešųjų paslaugų tikslai, pvz., tiekimo saugumo užtikrinimas, universalus prisijungimas prie elektros tinklo priimtinomis kainomis ir pažeidžiamų piliečių apsaugojimas nuo atjungimo. Liberalizuotoje rinkoje šie tikslai įgyvendinami, nustatant griežtas licencijų sąlygas rinkos operatoriams. Taigi aukščiausių galimų standartų išlaikymas šiose srityse visoje Bendrijoje buvo ir išliks pagrindine liberalizavimo prielaida. Dėl šios priežasties ir Dujų, ir Elektros direktyvos numato valstybėms narėms galimybę imtis reikiamų priemonių bendros svarbos paslaugų išlaikymo užtikrinimui ir paslaugų standartų išlaikymo bei tobulinimo užtikrinimui. Tam, kad būtų užtikrintas tinkamas bendros svarbos paslaugų teikimas visoje Europoje, norma tampa šios sritys: - Tinklo saugumas ir patikimumas Perdavimo ir paskirstymo tinklai išlieka [23] monopoliniais operatoriais. Iš esmės situacija prieš ir po liberalizavimo žymiai nepakito. Valstybės narės ir toliau gali laisvai patikėti vadovavimą šiam darbui ir jo procesą valstybinei [24] arba privačiai įmonei. Abiem atvejais valstybės narės dažniausiai numato patikėti nepriklausomą standartų patikrinimą ir kontrolę nepriklausomam reguliuotojui arba Vyriausybei. Tinklo saugumas ir patikimumas Europoje buvo ir yra didelis ir nepasikeitęs dėl liberalizavimo. - Tiekimo saugumas Remiantis direktyvomis, valstybės narės galėjo ir gali laisvai rinktis reikiamas priemones tam, kad būtų užtikrintas elektros ir dujų tiekimo saugumas. Tačiau bet kokios priemonės, kurių imamasi, turi būti būtinos aptariamiems tikslams įgyvendinti ir iš esmės negali būti diskriminuojančios. Valstybės narės gali, pavyzdžiui, patikslinti, kokio kuro reikia naujai elektros gamybai, tuo atveju kai priklausomybė nuo vieno šaltinio tapo per didelė, arba gali imtis priemonių pakankamai dujų tiekimo šaltinių įvairovei užtikrinti. - Teisė būti prijungtam prie tinklo Valstybėse narėse, kalbant tik apie elektrą, paprastai manoma, kad teisė būti prijungtam yra būtina. Šiuo atveju direktyva tiksliai numato, kad "valstybės narės gali įpareigoti įmones aprūpinti sutartos srities vartotojus. Tokių išteklių tarifai gali būti reguliuojami, kad, pavyzdžiui, būtų užtikrintas vienodas elgesys su tos srities vartotojais". Kai galutiniai vartotojai yra liberalizuoti, paskirstymo tinklo savininkams lieka įpareigojimas parūpinti universalų prijungimą. Tuomet kiekviena valstybė narė turi nuspręsti, ar ji nori tai padaryti įmonių, parduodančių elektrą galutiniam klientui, licencijos sąlyga, kad šios būtų įpareigotos aprūpinti visus sutartos srities panašius vartotojus tokiomis pačiomis kainomis. - Tam tikrų vartotojų apsauga Kadangi elektra ir dujos yra pagrindinės paslaugos, būtinos tam tikros nuostatos, norint užtikrinti pažeidžiamų visuomenės narių prijungimą prie tiekimo. Kur rinkos yra visiškai liberalizuotos, viešųjų paslaugų standartai išlaikomi minimaliomis licencijų sąlygomis. Jei šios sąlygos nepatenkinamos, licencija tiekti elektrą arba dujas panaikinama. - Paslaugų standartai Yra akivaizdus visuomenės interesas, kad paslaugų standartai, susiję su elektros ir dujų tiekimu, pvz., greitis, kuriuo patenkinami reikalavimai prisijungti, ir atliekamas remontas, sąskaitų apskaičiavimo tikslumas ir kitos vartotojų paslaugos, būtų kuo aukštesni ir nuolat tobulėtų. Gyvybiškai svarbu, kad šie standartai liberalizuotoje rinkoje būtų išlaikyti ir didinami. Patirtis rodo, kad ten, kur liberalizavimas įvyko, ypač vietiniame lygyje, tokie standartai padidėjo dėl dviejų priežasčių. Pirma, licencijos parduoti elektrą suteikimas visada priklausomas nuo sąlygų. Kai kurios iš sąlygų numato minimalius paslaugų standartus. Kasmet nacionaliniai reguliuotojai didina ir išplečia šiuos standartus. Antra, kadangi aptarnavimo standartai, dėl kurių įmonės konkuruoja, skirti vienai konkrečiai sričiai, konkuravimas veda prie jų patobulinimo. To padarinys – standartų didėjimas, palyginus su minimaliais lygiais, kuriuos nustato reguliuotojai arba Vyriausybės. Taigi, bendrosios teisinės nuostatos, dėl kurių vyksta progresyvus elektros ir dujų pramonės liberalizavimas, Europoje turi dvejopą – kainų mažinimo bei viešos svarbos paslaugų ne tik išlaikymo ir netgi jų apimties didinimo – tikslą. Patirtis rodo, kad ten, kur reikia, tinkamai taikant reguliavimo priemones, tokios viešos svarbos paslaugos konkurencingoje rinkoje gali būti ne tik išlaikytos, bet gali būti didinama ir jų apimtis. Iš tikrųjų, nors direktyvos numato [25] galimybę nukrypti nuo jų reikalavimų, jei nėra kito mažiau apriboto būdo pasiekti teisėtus viešųjų paslaugų tikslus, faktiškai nė vienai valstybei narei neatrodo būtina tai daryti. Žinoma, tam, kad būtų pasiekti pirmiau minėti tikslai, būtinas aktyvus kontroliavimas, ir kur reikia - reguliavimas. Kol daug šių problemų paliekama spręsti remiantis subsidiarumo principu – pavyzdžiui, kiekvienai valstybei narei nustatant lygį apsisaugoti nuo atjungimo, Komisijos tikslas yra visų formų bendros svarbos paslaugų aukščiausiam lygiui visoje Bendrijoje užtikrinti. Radijas ir televizija Privačios televizijos paslaugos iš esmės vystėsi nuo 1980 m., sudarant dabartinę dvejopą valstybinę/privačią transliavimo sistemą. Viešųjų paslaugų ir privataus komercinio transliavimo koegzistencijos poreikį pripažino ir remia tiek valstybės narės, tiek Bendrija. Dabar televizijos ir radijo sektorius yra liberalizuoti Bendrijos lygmenyje. Transliacinė žiniasklaida vaidina pagrindinį šiuolaikinės demokratinės visuomenės funkcionavimo vaidmenį, ypač skleidžiant ir plėtojant socialines vertybes. Dėl to transliavimo sektorius nuo pat pradžių buvo priklausomas nuo specifinio bendros svarbos reguliavimo. Šis reguliavimas buvo pagrįstas bendrosiomis vertybėmis, pvz., laisve reikšti savo mintis ir įsitikinimus bei reagavimo teise, pliuralizmu, autorinių teisių apsauga, kultūrinės ir kalbinės įvairovės skatinimu, mažumų ir žmogaus orumo apsauga, vartotojų apsauga. Reglamentavimas, užtikrinantis šių vertybių gerbimą, pirmiausia priimtas valstybėse narėse, remiantis EB teisės aktais. Protokolas dėl viešojo transliavimo sistemos valstybėse narėse, kuris buvo pridėtas prie Sutarties, įsteigiančios Europos bendriją Amsterdamo sutartimi, pripažįsta viešosios transliavimo paslaugos vaidmenį bei reikšmę ir patvirtina, kad valstybės narės yra kompetetingos viešosios paslaugos apimčiai ir finansavimui apibrėžti ir organizuoti, su sąlyga, kad tai neturės įtakos prekybos sąlygoms ir konkurencijai Bendrijoje tokiu mastu, kuris prieštarautų bendriems interesams, nors ir bus atsižvelgta į viešosios paslaugos apimties realizavimą. Televizijos be sienų direktyva Bendrijos lygmenyje sukuria bendrąsias teisines nuostatas, užtikrinančias laisvę teikti televizijos transliavimo paslaugas vidaus rinkoje, tinkamai atsižvelgiant į aktualius bendrus interesus. Vis dėlto visos valstybės narės jau turi būti baigusios iš dalies pakeistos Televizijos be apribojimų direktyvos perkėlimą į nacionalinę teisę. Be to, Europos bendrijos steigimo sutarties konkurencijos taisyklės paveda Komisijai užduotį užkirsti kelią antikonkurenciniam, darančiam žalą vartotojams, elgesiui, ypač piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi, ir, remiantis susiliejimų kontrole, sukurti oligopolines ar monopolines rinkos struktūras. Valstybės narės, remdamosi EB teisės aktais, sprendžia, ar jos nori sukurti viešųjų transliavimo paslaugų sistemą, tiksliai nustatyti savo kompetenciją ir pasirinkti finansavimo būdus. Priklausomai nuo finansavimo pobūdžio, viešosios paslaugos transliuotojams gali būti taikomos valstybės pagalbos taisyklės pagal EB sutartį. Komisija turi aiškiai užtikrinti, kad viešosios paslaugos transliuotojų valstybinis finansavimas bus proporcingas viešosios paslaugos apimčiai, kuri nustatyta aptariamos valstybės narės, t. y. ypatingai, kad bet kokia valstybės suteikta kompensacija neviršytų konkrečios viešosios paslaugos transliuotojui skirtos užduoties grynųjų pridėtinių išlaidų. Valstybių narių viešosios paslaugos transliuotojų finansavimas buvo daugelio privačių komercinių transliuotojų skundų Komisijai objektas, ypač dėl viešųjų paslaugų transliuotojų dalyvavimo reklamos rinkoje [26]. Verta atkreipti dėmesį, kad šių skundų iškeltos problemos iš viso yra susijusios su finansavimo schemų, apimančių reklamos pajamas ir valstybinį finansavimą, įgyvendinimu. Finansavimo schemos parinkimas priklauso valstybės narės kompetencijai, ir teoriškai negali būti jokių prieštaravimų dėl dvigubos (apjungiančios viešąsias lėšas ir reklamos pajamas), o ne viengubos (tik viešosios lėšos) finansavimo schemos pasirinkimo, kol svarbių rinkų (pvz., reklamos, programų įsigijimo ir (arba) pardavimo) konkurencija nepaveikiama tokiu mastu, kuris prieštarautų Bendrijos interesams. Komisija ketina užbaigti nagrinėjamų skundų analizę per artimiausius keletą mėnesių. Tai darydama, ji visapusiškai konsultuosis su valstybėmis narėmis. Komisijos nuomone, skaitmeninė revoliucija, nustatydama aktualius bendrus interesus ir, kur reikia, reguliavimo procesus juos apsaugoti, nekelia abejonių dėl audiovizualinės politikos poreikio. Vis dėlto technologijų raida reikalauja nuolatinio naudojamų priemonių ir metodų vertinimo, kad jie ir toliau būtų proporcingi siekiamiems tikslams. Nors paskirstymo būdai (ir ypač, arba iš vieno taško į daug taškų arba iš vieno taško į kitą) aiškiai išlieka lemiantys, kai kurioms naujų rūšių paslaugoms, nustatant reguliavimo reikalingumą ir proporcingumą (pvz., "šifravimas arba nešifravimas"), taip pat gali prireikti atsižvelgti į kitus veiksnius. [1] Žr. 28–30 dalis. [2] Žr. http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/review99/Welcome.html. [3] Komisijos studijos, "Telekomunikacnių paslaugų padėtis ES regionuose", 2000 m. balandžio mėn, atliko EOS Gallup. [4] EB Direktyva 97/67 (OL L 15, 1998 1 21, p. 14). [5] 1992 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2407/92 dėl oro vežėjų licencijavimo, 1992 m. liepos 23 d. Reglamentas (EEB) Nr. 2409/92 dėl Bendrijos oro vežėjų patekimo į Bendrijos vidaus oro maršrutus, 1992 m. liepos 23 d. Reglamentas (EEB) Nr. 2409/92 dėl oro susisiekimo paslaugų kainų ir tarifų. [6] 1996 m. spalio 15 d. Tarybos direktyva 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką (OL L 272, 1996 10 25, p. 36). [7] 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3577/92, taikanti laisvės teikti paslaugas jūrų transportui principą valstybėse narėse (jūrų kabotažas). [8] Tarybos reglamentas, panaikinantis kiekybinius patekimo į rinką apribojimus tarptautiniame krovinių vežime keliais (OL L 95/1, 1992 4 9, p. 1). [9] Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 4059/89 (OL L 390, 1989 12 30, p. 3), Reglamentas (EEB) Nr. 3118/93 (OL L 279, 1993 11 12, p. 1). [10] 1992 m. kovo 16 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 684/92 dėl bendrųjų tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais taisyklių (OL L 74, 1992 3 20, p. 1). [11] 1992 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2454/92, nustatantis sąlygas, kuriomis vežėjai nerezidentai gali valstybėje narėje teikti vidaus keleivinio kelių transporto paslaugas (OL L 251, 1992 8 29), pakeistas 1997 m. gruodžio 11 d. Reglamentu (EEB) Nr. 12/98, nustatančiu sąlygas, kuriomis vežėjai nerezidentai gali valstybėje narėje teikti vidaus keleivinio kelių transporto paslaugas (OL L 4, 1998 1 8, p. 10). [12] Tarybos direktyva 92/106/EEB dėl tam tikrų kombinuoto krovinių vežimo tarp valstybių narių tipų bendrų taisyklių nustatymo (OL L 368, 1992 12 17, p. 38). [13] 1996 m. lapkričio 19 d. Tarybos direktyva 96/75/EEB (OL L 304, 1996 11 27, p. 12). [14] Galutinis COM(1998) 480, patvirtintas Komisijos 1998 m. liepos 22 d. (OL C 321, 1998 10 20, p. 6), ir galutinis iš dalies pakeistas pasiūlymas COM(1999) 616, patvirtintas Komisijos 1999 m. lapkričio 25 d.; Pasiūlymas iš dalies pakeisti Tarybos direktyvą 91/440/EEB dėl Bendrijos geležinkelių gerinimo; Pasiūlymas iš dalies pakeisti Tarybos direktyvą 95/18/EB geležinkelių įmonių licencijavimo; Tarybos direktyvos dėl su geležinkelių infrastruktūros pajėgumų paskirstymo ir mokesčių nustatymo, geležinkelių infrastruktūros bei saugumo pažymėjimų išdavimo, pasiūlymas. [15] COM(7) 2000, 2000 m. liepos 26 d. [16] Direktyva 96/92/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių. [17] Direktyva 98/30/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrų taisyklių. [18] Belgija ir Airija turėjo vienerius papildomus metus, Graikija – dvejus. [19] Direktyva 96/92/EB dėl elektros energijos vidaus bendrųjų rinkos taisyklių. [20] Direktyva 98/30/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrų taisyklių. [21] Valstybės narės 1999 m. turėjo padidinti elektros paklausą 28 % ir 35 % iki 2003 m. Valstybės narės 2000 m. turėjo padidinti dujų paklausą mažiausiai 20 % ir 28 % iki 2003 m. [22] Jungtinė Karalystė, Suomija, Švedija, Vokietija jau atvėrė elektros paklausą 100 %. Belgija, Nyderlandai, Danija, Ispanija visiškai atvers paklausą per vidutinį laikotarpį. [23] Išskyrus tam tikrus dujų tinklų persidengimus, ypač Vokietijoje. [24] Kai kuriose valstybėse, pvz., Ispanijoje, vyksta perdavimo tinklo perdavimo valstybinei nuosavybei procesas. [25] Abiejų direktyvų 3 straipsnio 2 dalis. [26] Žr. Komisijos "XXIX ataskaitą dėl konkurencijos politikos (1999 m.)", p. 89. -------------------------------------------------- II PRIEDAS TERMINŲ APIBRĖŽIMAS Bendros svarbos paslaugos Šis terminas apima rinkos ir ne rinkos paslaugas, kurias valdžios institucijos vertina kaip bendros svarbos ir priklausomas nuo konkrečių įsipareigojimų teikti viešąsias paslaugas. Bendros ekonominės svarbos paslaugos Tai terminas, naudojamas Sutarties 86 straipsnyje, jame kalbama apie rinkos paslaugas, kurias valstybės narės, besiremiančios bendros svarbos kriterijumi, priskiria konkretiems įsipareigojimams teikti viešąsias paslaugas. Jis turėtų apimti transporto tinklus, energiją ir ryšius. Viešosios paslaugos Tai dviprasmiškas terminas, kadangi jis gali reikšti arba paslaugą teikiančią konkrečią įstaigą, arba aptariamai įstaigai priskiriamą bendros svarbos vaidmenį. Siekiama skatinti arba palengvinti bendros svarbos vaidmens atlikimą, valdžios institucijoms priskiriant konkrečius įsipareigojimus teikti viešąsias paslaugas įstaigai, teikiančiai paslaugą; pavyzdžiui, vidaus oro bei geležinkelių transportą ir energiją. Šie įsipareigojimai gali būti taikomi nacionaliniu ir regioniniu lygiu. Dažnai painiojami viešųjų paslaugų, susijusių su profesija teikti paslaugas visuomenei, išreiškiant teikiamą paslaugą, terminas ir viešojo sektoriaus terminas (įskaitant valstybės tarnybą), susijęs su teisiniu vykdančiųjų tarnybą statusu, pažymint kam priklauso tarnyba. Universaliosios paslaugos Universaliosios paslaugos, ypač konkrečių įsipareigojimų teikti universaliąsias paslaugas apibrėžimas, yra pagrindinis Europos Sąjungos paslaugų, tokių kaip telekomunikacijos, sektoriaus rinkos liberalizavimo priedas. Universaliųjų paslaugų apibrėžimas ir garantijos užtikrina teikiamų paslaugų nuolatinę prieigą ir kokybės išlaikymą visiems vartotojams, pereinant nuo monopolinio tiekimo prie atvirų konkurencingų rinkų. Universaliosios paslaugos atvirose ir konkurencingose telekomunikacijų rinkose apibrėžiamas kaip minimalus apibrėžtos kokybės paslaugų rinkinys, prie kurių visi vartotojai turi prieigą konkrečiomis nacionalinėmis sąlygomis ir už prieinamą kainą. --------------------------------------------------