Komisijos tarnybų darbo dokumentas - Atsinaujinančių energijos išteklių planas - Poveikio įvertinimo santrauka {KOM(2006) 848 galutinis} {SEK(2006) 1719} {SEK(2007) 12} /* SEK/2006/1720 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 10.1.2007 SEK(2006) 1720 KOMISIJOS TARNYBŲ DARBO DOKUMENTAS Atsinaujinančių energijos išteklių planas POVEIKIO įVERTINIMO SANTRAUKA {KOM(2006) 848 galutinis}{SEK(2006) 1719}{SEK(2007) 12} KOMISIJOS TARNYBŲ DARBO DOKUMENTAS Atsinaujinančių energijos išteklių planas – poveikio įvertinimo santrauka ĮVADAS Pirmininkaujančios valstybės narės išvadose Europos Taryba paprašė Komisijos pateikti atsinaujinančių energijos išteklių planą ir išnagrinėti galimybę pasiekti 15 % atsinaujinančių išteklių energijos panaudojimo 2015 m. planinį rodiklį[1]. Savo ruožtu Europos Parlamentas paragino siekti, kad 2020 m. atsinaujinančių išteklių energija privalomai sudarytų 25 % bendro energijos suvartojimo (kartu su sektoriaus planiniais rodikliais)[2]. Šiame poveikio įvertinime nagrinėjama, ar ES reikėtų nustatyti atsinaujinančių energijos išteklių kiekybinius planinius rodiklius 2020 m.[3]; jeigu taip – koks turėtų būti jų dydis ir kokia forma jie bus nustatyti. Kontekstą sudaro ES energetikos politikos tikslai: aplinkos tvarumas, tiekimo saugumas ir konkurencingumas. Atsinaujinantys energijos ištekliai potencialiai gali padėti siekti visų trijų tikslų. Tokios energijos naudojimas mažina svarbiausią aplinkosaugos problemą – išskiriamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį ir įtaką klimato kaitai. Jie daugiausia yra vietiniai ir didina kuro įvairovę bei tiekimo saugumą. Naudojant šiuos energijos išteklius gali didėti konkurencingumas, rinkoje atsiradus naujiems, novatoriškiems gamintojams. Poveikio įvertinime šie poveikiai įvertinami, kai įmanoma – kiekybiškai. Jame naudojamasi dviem modeliais: PRIMES ir Green-X. AKTYVI ATSINAUJINANčIų ENERGIJOS IšTEKLIų POLITIKA AR įPRASTA VEIKLA? ES gali laikytis įprastos veiklos požiūrio[4] arba nuoseklios politikos atsinaujinančių energijos išteklių atžvilgiu. Numatoma, kad įprastos veiklos sąlygomis atsinaujinančių išteklių energija 2020 m. pasieks nuo 10,5 iki 12,5 % dalį. Šis skaičius lyginamas su aktyvios politikos scenarijais, pagal kuriuos, laikantis Europos Parlamento ir Europos Tarybos pozicijos, 2020 m. atsinaujinančių išteklių energija gali pasiekti 20 % dalį. Įgyvendinamumas Pirmasis klausimas – ar daug didesnė dalis yra pasiekiama. Nagrinėjami du aspektai: ar pakankamai yra biomasės energetiniams tikslams ir ar elektros sistema gali priimti pakankamą vėjo ir kitų formų kintamosios energijos kiekį. Norint pasiekti, kad, pvz., atsinaujinančiųjų išteklių energija sudarytų 20 % dalį, prireiktų daugiausia 230 mln. tonų naftos ekvivalento (Mtne) bioenergijos, dalis kurios būtų pagaminama vietoje, o dalis – importuojama. Darant atsargią prielaidą, kad importuojama 15 % suvartojamos biomasės[5], reikalingas ES indėlis būtų ne didesnis kaip 195 Mtne. Šis rezultatas gaunamas pagal Komisijos energetikos modelius ir atrodo įgyvendinamas. Šį skaičių galima palyginti su Europos aplinkosaugos agentūros prognoze, kad 2020 m. ES-25 sugebės patiekti 235 Mtne bioenergijos[6]. Kadangi ES-25 taikomam vertinime neatsižvelgiama į Rumuniją ir Bulgariją, šalis, kuriose energijos suvartojama mažai, o bioenergijos gamybos potencialas didelis, galima daryti išvadą, jog turimas biomasės kiekis nekelia kliūčių tikslui pasiekti. Kintamoji energija taip pat turėtų sudaryti iki 18 % pagaminamo elektros kiekio. Tai neturėtų kelti įgyvendinamumo, susijusio su kintama energija, sunkumų: yra keletas išsamių tyrimų, kuriuose įrodyta, kad į elektros tinklą techniškai įmanoma integruoti šį kintamos energijos kiekį[7]. Taip pat reikėtų pažymėti, kad nustatant naujų technologijų augimo tempą ir įprastų energijos išteklių pakeitimą atsinaujinančiaisiais, į naudojamus energetikos modelius įtraukiami (dažnai ilgi) energetikos sektoriaus investavimo ciklai (turto eksploatavimo trukmė). Išlaidos Kadangi nesama visiško išorinių išlaidų ir naudos priskyrimo vidinėms išlaidoms, daugelio rūšių atsinaujinančių išteklių energija yra brangesnė už įprastai gaunamą energiją. Tikimasi, kad iki 2020 m. kainos skirtumas sumažės, tačiau neišnyks. Darant prielaidą, kad energijos kaina yra 48 USD už naftos barelį (nb), pagal įprastos veiklos scenarijų naudojama atsinaujinančių išteklių energija 2020 m. turėtų kainuoti 13 mlrd. EUR per metus brangiau už įprastai gaunamą energiją. Jei atsinaujinančių išteklių energijos dalis būtų 20 %, ta kaina būtų nuo 24 iki 31 mlrd. EUR. Tačiau šios papildomos išlaidos beveik visai išnyktų, jei naftos kainos būtų didesnės, pvz., 78 USD už barelį ir jei CO2 išmetimo kaina būtų prilyginta 25 USD/t CO2. Šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimas Pagal įprastos veiklos scenarijų dėl atsinaujinančiųjų šaltinių energijos vartojimo 2020 m. CO2 būtų išmetama 430–600 mln. tonų (Mt) mažiau. Jei atsinaujinančių išteklių energijos dalis būtų 20 %, tai atitiktų 600–900 Mt[8]. Tiekimo saugumas Iš Green-X ir PRIMES politikos scenarijų matyti, kad dėl atsinaujinančių išteklių energijos dalies didinimo 2020 m. bus sutaupoma maždaug 234–300 Mtne kuro per metus[9], iš kurių maždaug 200 Mtne per metus turėtų būti importuojama. Galima tikėtis, kad naftos importas iš Artimųjų Rytų ir NVS gali sumažėti 50 Mtne. Nafta –didžiausias tiekimo saugumo problemas keliantis kuras, ypač transporto sektoriuje. Scenarijus, pagal kurį biokuro dalis yra didesnė, geriausiai atitiktų rimčiausią ES tiekimo saugumo problemą. Tiekimo saugumas taip pat svarbus klausimas šildymo sektoriuje, nes jis labai priklauso nuo naftos bei dujų. Užimtumas, BVP ir eksporto galimybės PRIMES ir Green-X rezultatai buvo panaudoti visos ekonomikos modeliuose. Be kitų dalykų juose atsižvelgiama į kainos pokyčius, kurie atsiras dėl atsinaujinančių išteklių energijos propagavimo. Remiantis vienu iš trijų taikytų modelių[10], 2020 m. atsinaujinančių išteklių energijos daliai pasiekus 20 % rodiklį, BVP padidėtų 0,5 % lyginant su įprastos veiklos scenarijumi, o užimtumas išaugtų vos mažiau kaip 0,3 %, t. y. būtų sukurta maždaug 650 000 papildomų darbo vietų. Remiantis antruoju modeliu[11] teigiama, kad užimtumas biokuro sektoriuje turėtų padidėti 144 000 darbo vietų, o BVP padidėtų maždaug 0,23 %. Remiantis trečiuoju modeliu[12], taikomu elektros sektoriuje, numatoma, kad gerovė sumažės 0,05 %. Šie modeliavimo skaičiavimai sutelkti ties atsinaujinančių išteklių energijos paklausos Europoje ir kapitaliniais įrenginiais, reikalingais tai energijai pagaminti, aspektais. Tačiau aktyvi atsinaujinančių energijos išteklių politika taip pat sukuria galimybę Europos gamintojams eksportuoti šią technologiją. Šis naujoviškų technologijų eksporto potencialas yra didžiausias, tačiau jį turi ir jau gerai išbandytos technologijos. Biologinė įvairovė Klimato kaita kelia didžiausią grėsmę biologinei įvairovei. Taigi atsinaujinančių išteklių energijos teigiama įtaka mažinant išskiriamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį turi reikšmingos ir teigiamos įtakos biologinei įvairovei. Tačiau reikėtų atsižvelgti ir į vietinę energijos gamybos įtaką biologinei įvairovei. Pavyzdžiui, turėtų būti užkirstas kelias vėjo energijos ir biokuro gamybos procesams, kurie turi didelį neigiamą poveikį biologinei įvairovei: pvz., vengiama statyti vėjo turbinas migruojančiųjų paukščių keliuose arba kirsti tropikų miškus norint gaminti palmių aliejų, skirtą biodyzelinui gaminti. Kad būtų išvengta tokių gamybos procesų, Komisija rengia gaires apie tai, kaip reikėtų atsižvelgti į poveikį aplinkai plėtojant vėjo energetiką ir planuoja įdiegti sistemą, kuri būtų biokuro direktyvos persvarstymo dalis. Atsižvelgiant į šias priemones galima padaryti išvadą, kad žymiai didesnės atsinaujinančių išteklių energijos dalies įtaka biologinei įvairovei būtų iš esmės teigiama, net neįvertinus neigiamo įprastos energijos poveikio. Iš tiesų įprastos energijos gamyba labai kenkia biologinei įvairovei (pvz., naftos išsiliejimas). Pagal atsinaujinančių išteklių energijos skatinimo politiką, šis poveikis turėtų sumažėti, nes padidėjus atsinaujinančių išteklių energijos daliai, būtų suvartojama mažiau įprastai gaunamos energijos. Oro kokybė Elektros gamybos deginant iškastinį kurą pakeitimas atsinaujinančių išteklių energija paprastai turi teigiamą įtaką oro kokybei, ypač jei keičiamas kuras yra anglis. Įprasto transporto degalų keitimas biodegalais turi mažą įtaką oro kokybei, kadangi kelių transporto tarša griežtai kontroliuojama. Įprasto šildymo pakeitimas šildymu biomase gali turėti neigiamų padarinių oro kokybei, jei naudojami prastos kokybės įrenginiai. Kad to būtų išvengta, turi būti pasistengta užtikrinti, kad paramos priemonės būtų taikomos tik geros kokybės įrenginiams įdiegti. Tarptautiniai aspektai Europos biomasės, ypač biokuro, paklausa gali pagerinti prekybos santykius su Europos Sąjungos prekybos partneriais, ypač besivystančiosiomis šalimis, kurių dauguma turi galimybę gaminti ir eksportuoti biomasę ir biokurą konkurencingomis kainomis. Atsinaujinantys energijos ištekliai besivystančiosiose šalyse gali sudaryti svarbią galimybę darbo vietų kūrimui ir kaimo plėtrai. Todėl tvirta atsinaujinančių energijos išteklių politika ES gali būti laikoma svarbia besivystančiosioms šalims taikomos politikos priemone. Kitų nei 20 % dalies rodiklių siekimas Taikant vieną iš tyrimo scenarijų buvo atlikta jautrumo analizė, skirta palyginti 20 % dalies pasiekimo iki 2020 m. įtaką su 16 %, 18 % arba 22 % dalių pasiekimu. Jei atsinaujinančių išteklių energijos dalis yra mažesnė kaip 20 %, numatomas sąnaudų sumažėjimas (palyginti su 20 % scenarijumi) yra maždaug toks pat kaip ir naudos sumažėjimas. Pavyzdžiui, 16 % variantas reiškia 20 % mažesnį atsinaujinančių išteklių energijos suvartojimą; 19 % mažesnį CO2 sumažinimą, 24 % mažesnį iškastinio kuro sumažėjimą ir 23 % mažesnes investavimo išlaidas. Priešingai, kai atsinaujinančių išteklių energijos dalis yra didesnė kaip 20 % – pagal 22 % variantą – sąnaudos išauga laibiau, nei nauda. Būtų suvartojama 10 % daugiau atsinaujinančių išteklių energijos, CO2 kiekis ir iškastinio kuro importas sumažėtų panašiai (atitinkamai 7 % ir 12 %), tačiau investavimo išlaidos padidėtų 26 %. Tai sustiprina argumentą nesiekti didesnės kaip 20 % dalies. Išvada Remiantis šia analize ir atsižvelgiant į kiekvienam šių veiksnių priskiriamą politinę svarbą, ES reikėtų daryti pagrįstą išvadą, kad verta laikytis aktyvaus atsinaujinančių išteklių energijos kurso, siekiant ambicingo 2020 m. tikslo. KAIP REIKėTų SKATINTI ATSINAUJINANčIų IšTEKLIų ENERGIJą? Jei ES nori siekti didelės atsinaujinančių išteklių energijos dalies 2020 m. tikslo, būtina apsvarstyti, kaip tai daryti. Galimų priemonių pasirinkimas Naudingą vaidmenį gali atlikti ne teisinės priemonės, pvz., savanoriški susitarimai, informacija vartotojams ir tyrimai bei technologijų plėtra. Tačiau negalima tikėtis, kad vien tai leis pasiekti žymiai didesnę atsinaujinančių išteklių energijos dalį 2020 m. Tęsiamos pastangos išorines sąnaudas priskirti vidinėms, tačiau pažanga lėta ir nepakankama Bendrijos atsinaujinančių energijos išteklių tikslams pasiekti. Planiniai rodikliai turi patikimos priemonės reputaciją ES atsinaujinančių energijos išteklių politikoje. Visų pirma teisiniai planiniai rodikliai, kuriuos Bendrija nustatė atsinaujinančių išteklių energijai elektros gamybos[13] ir transporto[14] sektoriuose, sudarė sąlygas žymiam augimui abiejuose sektoriuose. Jei ES ketina dėti dideles pastangas pasiekti žymiai didesnę atsinaujinančių išteklių energijos dalį, akivaizdžiai būtina tęsti planiniais rodikliai grindžiamą metodiką. Sektorių planiniai rodikliai ar vienas bendras atsinaujinančių išteklių energijos planinis rodiklis? Alternatyva esamos sektorių planinių rodiklių sistemos tęsimui galėtų būti perėjimas prie vieno atsinaujinančių išteklių energijos planinio rodiklio kiekvienai valstybei narei. Tai turėtų privalumą, nes suteiktų rinkai visišką lankstumą renkantis, kaip pasiekti tikslą. Iš principo galima tikėtis, kad tam būtinos išlaidos bus kuo mažesnės. Apskritai, tai atrodo tinkamas metodas tolesnei politikai vykdyti. Tačiau reikėtų atsižvelgti į tai, kad vienas iš pagrindinių planinių rodiklių funkcijų – nustatyti sistemą, suteikiančią investuotojams užtikrintumą. Taip pat svarbu išvengti pavojaus, kad dėl rinkos susitelkimo investuoti į šiuo metu pigiausią technologiją sulėtės perspektyvesnių ir veiksmingesnių technologijų plėtra, nes jų sąnaudos didesnės. Tik tam tikrų technologijų naudojimas gali reikšti, kad tiekimo saugumo tikslai ir išskiriamų teršalų kiekio sumažinimo planiniai rodikliai gali būti nepasiekti. Šis pavojus ypač ryškus biodegalų sektoriuje, kuris yra vienintelė galima priemonė spręsti (kritinių) tiekimo saugumo ir išskiriamų teršalų problemas transporto sektoriuje. Iš šios analizės matyti, kad laibiau subalansuota technologijų plėtra, kurią suformuotų sektoriniai biokuro planiniai rodikliai, ilgalaikėje perspektyvoje turėtų ekonominės ir aplinkosauginės naudos. Todėl rekomenduojama priimti minimalius biokuro vartojimo 2020 m. planinius rodiklius. Įvairūs atsinaujinančių išteklių energijos rūšių deriniai Siekiant išnagrinėti galimą kiekvieno iš energetikos sektorių plėtrą, buvo parengti trys scenarijai, kiekvienas atitinkantis 20 % atsinaujinančių išteklių energijos dalį 2020 m., tačiau skirtingai ją paskirstant sektoriams: 1. PRIMES modelio didelio atsinaujinančių išteklių išnaudojimo ir veiksmingumo scenarijus, pagal kurį atsinaujinančių išteklių energija sudarytų 43 % gaminamos energijos, 15 % transporto sektoriuje suvartojamo benzino ir dyzelino ir 16 % šildymui ir aušinimui sunaudojamos energijos. 2. Green-X modelio mažiausių sąnaudų scenarijus, grindžiamas pigiausiomis technologijomis, pagal kurį numatoma didesnė atsinaujinančių išteklių energijos dalis elektros gamybos sektoriuje nei pagal PRIMES modelį ir mažesnė (12 %) – transporto sektoriuje. 3. Green-X modelio pusiausvyros scenarijus, pagal kurį atsinaujinančių išteklių energijos potencialas panaudojamas maždaug tolygiai paskirstant sektoriams ir technologijoms. pagal jį didesnė atsinaujinančių išteklių energijos dalis tenka šildymo ir aušinimo sektoriui (21 %), mažesnė dalis elektros sektoriui (34 %) ir vidutinė dalis transportui (14 %). Remiantis šiais scenarijais 14 % planinis rodiklis konkrečiai biokurui turėtų būti optimalus. Tačiau, nors toks augimas būtų įgyvendinamas, nustatant privalomą mažiausią planinį rodiklį būtinas atsargesnis metodas. Todėl poveikio įvertinime paaiškinama, kodėl, remiantis atsargiomis prielaidomis dėl nenutrūkstamai gaminamo biokuro prieinamumo ir automobilių variklių bei biokuro gamybos technologijų, 2020 m. pagrįstas biokuro planinis rodiklis būtų maždaug 31 Mtne transporto degalų suvartojimo. Remiantis šia analize ir atsižvelgiant į skirtingiems minėtiems veiksniams priskiriamą politinę svarbą, rekomenduojama derinti bendrąjį 20 % atsinaujinančių išteklių energijos planinį rodiklį 2020 m. su 10 % biokuro sektoriaus rodikliu. [1] 2006 m. kovo 24 d. pirmininkaujančiosios valstybės narės išvados 7775/06. [2] 2006 m. gruod˛io 14 d. Europos Parlamento rezoliucija. [3] Pastaba: pagal šiame poveikio įvertinime taikytus modelius 20 % atsinaujinančių energijos išteklių dalis 2020 m. (kurios laikytis ragina Parlamentas) atitinka 15 % dalį 2015 m. (kurią siūlo Europos Taryba). [4] Svarbu pažymėti, kad čia apibrėžtas įprastos veiklos scenarijus yra ne toks pat, kaip pradinis scenarijus, nes pagal jį sutaupoma apie 13 % daugiau energijos, nei būtų galima tikėtis pagal pradinį scenarijų, ir todėl atitinka Efektyvaus energijos vartojimo veiksmų plane [KOM(2006) 545] nustatytas priemones. [5] Daugelis pasaulio regionų turi didesnį biomasės gamybos potencialą (palyginti su numatytu jų energijos poreikiu) nei Europa, taigi, ir galimybę gaminti biomasę eksportui. Tikėtina, kad biomasės importas svariai prisidės prie ES atsinaujinančių šaltinių energijos 2020 m. [6] Europos aplinkosaugos agentūra (2006 m.), Kiek bioenergijos Europa gali pagaminti nedarydama žalos aplinkai?, EEE ataskaita Nr. 7/2006. [7] GWPC 2006 konferencijos dokumentas: „ Design and operation of Power Systems with Large Amounts of Wind Power, first results of IEA collaboration “. Žr. TEA įgyvendinimo susitarimą vėjo energijos srityje svetainėje http://www.ieawind.org/AnnexXXV/Task25_Publications.html. [8] Išskiriamų teršalų skaičiavimuose įtraukiamas CO2, bet neįtraukiamos kitos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, nurodytos Kioto protokole, įskaitant metaną (CH4) ir azoto oksidą (N2O). Tai reiškia, kad biomasės naudingumas mažinant išskiriamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį yra pervertinamas, nes gamybos proceso (kuris įtrauktas į eksploatavimo ciklo analizę) metu išmetamas tiek CH4, tiek N2O. Be to, skaičiuojant išmetamus teršalus įvertinami tik tiesiogiai išmetami teršalai, o ne eksploatavimo ciklo teršalai. Šie metodologiniai aspektai ypač svarbūs biokuro atveju ir į juos visapusiškai atsižvelgiama Biokuro direktyvos persvarstymo poveikio įvertinime. [nuoroda] [9] Rodiklis pagal PRIMES modelio didelio atsinaujinančių išteklių išnaudojimo ir veiksmingumo scenarijų yra 234 Mtne, o pagal Green-X scenarijus – 250–300 Mtne. [10] 20 % atsinaujinančių išteklių energijos dalies visuose trijuose energetikos sektoriuose pasiekimo įtakai užimtumui ir BVP įvertinti buvo taikytas ASTRA modelis. [11] Siekiant įvertinti poveikį BVP ir užimtumui, kai suvartojamo biokuro dalis sudaro 14 %, buvo parengtas sąnaudų ir produkcijos (S/P) modelis, taikant produkcijos pagal Komisijos ESIM žemės ūkio rinkos modelį. [12] Įtaka BVP, kai atsinaujinančių išteklių energijos dalis elektros gamybos sektoriuje sudaro 35 %, buvo taikyti PACE-E3 ir POLES modeliai. [13] 2001 m. rugsėjo 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/77/EB dėl elektros, pagamintos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių, skatinimo elektros energijos vidaus rinkoje (OL L 283, 2001 10 27, p. 33). [14] 2003 m. gegužės 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/30/EB dėl skatinimo naudoti biokurą ir kitą atsinaujinantį kurą transporte (OL L 123, 2003 5 17, p. 42).