KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Pirmoji Rusijos pažangos įgyvendinant Bendrus veiksmus siekiant Rusijos ir ES piliečių bevizio trumpalaikių kelionių režimo vykstant ES ir Rusijos dialogui dėl vizų ataskaita /* COM/2013/0923 final */





KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Pirmoji Rusijos pažangos įgyvendinant Bendrus veiksmus siekiant Rusijos ir ES piliečių bevizio trumpalaikių kelionių režimo vykstant ES ir Rusijos dialogui dėl vizų ataskaita I. Faktai 2003 m. gegužės mėn. Sankt Peterburge per ES ir Rusijos aukščiausiojo lygio susitikimą susitarta, kad šalys ilgainiui imsis nagrinėti abipusio bevizio režimo sąlygas, ir dėl to buvo galima pradėti Rusijos ir ES diskusijas dėl bevizio režimo. Taigi 2007 m. pavasarį pradėtas ES ir Rusijos dialogas dėl vizų. Panašiai kaip dialogai dėl vizų su trečiosiomis šalimis, remiantis Reglamento (EB) Nr. 539/2001 reikalavimais, ES ir Rusijos dialogas vizų klausimais suskirstytas į keturis derybų skyrius (dokumentų saugumas, įskaitant biometrinius duomenis, neteisėta migracija, įskaitant readmisiją, viešoji tvarka ir saugumas, išorės santykiai). Nuo 2007 m. gruodžio mėn. iki 2010 m. kovo mėn. Maskvoje surengti šeši ekspertų posėdžiai ES ir Rusijos visų į keturis dialogo dėl vizų derybų skyrius įeinančių sričių teisės aktų ir praktikos būklei ištirti. Remdamasi šiuose ekspertų posėdžiuose nustatytais faktais, Komisija Tarybai pasiūlė, kad 2010 m. gegužės mėn. ES ir Rusijos nuolatinės partnerystės tarybos (Laisvė, saugumas, teisingumas) (NPT LST) posėdyje abi šalys susitartų imtis veiksmų dokumentui „Bendri veiksmai siekiant bevizio kelionių režimo“, kuriame būtų nustatyti bevizio režimo techniniai kriterijai ir reikalavimai, parengti. Taryba su tuo sutiko. Tuo remiantis 2010 m. gegužės mėn. NPT LST vyresniesiems pareigūnams buvo skirtos užduotys aptarti, kaip pereiti į praktinį etapą. 2010 m. kelis kartus susitikusių vyresniųjų pareigūnų pasiūlymu 2010 m. lapkričio mėn. ES ir Rusijos NPT LST oficialiai patvirtino bendrų veiksmų metodiką ir paragino vyresniuosius pareigūnus parengti dokumentą. Pirmasis šio sąrašo ES projektas Rusijai perduotas 2011 m. kovo mėn. ketinant pradėti derybas. Procesas tęsėsi iki metų pabaigos, ir 2011 m. gruodžio 15 d. aukščiausiojo lygio susitikime ES ir Rusija oficialiai susitarė dėl „Bendrų veiksmų siekiant Rusijos ir ES piliečių bevizio trumpalaikių kelionių režimo“. Aukščiausiojo lygio susitikime taip pat paskelbta apie jų įgyvendinimo pradžią. 2012 m. kovo mėn. įvyko specialus įvadinis ES ir Rusijos ekspertų posėdis. Posėdyje abi šalys aptarė ir paaiškino, kaip supranta kiekvieną bendrą veiksmą ir operatyvinę priemonę, kuriuos numatoma įgyvendinti, kad būtų galima visiškai įvertinti tinkamą jų įgyvendinimą. Vėliau Rusija ir ES parengė savo rašytines visų bendrų veiksmų įgyvendinimo būklės ataskaitas. Rusija savo rašytinę ataskaitą perdavė 2012 m. balandžio 13 d., ES – 2012 m. gegužės 31 d. Vėliau iki 2012 m. rugsėjo mėn. abi šalys raštu keitėsi informacija ir atsakinėjo į vienos kitai pateiktus papildomus klausimus. Remdamosi pasikeista rašytine informacija abi šalys surengė ekspertų misijas vietoje. Nuo 2012 m. rugsėjo mėn. iki 2013 m. liepos mėn. surengtos keturios (po vieną pagal kiekvieną derybų skyrių) ES ekspertų misijos į Rusiją (Maskvą ir daugelį regionų). Rusijos ekspertai į keturias misijas į ES vyko nuo 2012 m. gruodžio mėn. iki 2013 m. spalio mėn. (iš viso surengti 23 vizitai į konkrečias valstybes nares). ES ir Rusijos dialogas dėl vizų pagrįstas visišku šalių savitarpiškumu. Vis didesnis vizų liberalizavimas priklauso nuo pažangos įgyvendinant bendrus veiksmus, ir šiame procese neturi būti jokio automatiškumo. Kaip nurodyta bendrų veiksmų baigiamosiose nuostatose, tik baigusios įgyvendinti bendrus veiksmus šalys, laikydamosi kiekviena savo vidaus procedūrų, priims sprendimą pradėti derybas dėl ES ir Rusijos bevizio režimo susitarimo. Palaikant ES ir Rusijos dialogą labai svarbu visiškai įgyvendinti ES ir Rusijos vizų režimo supaprastinimo ir readmisijos susitarimus. Be to, svarstant bendrų veiksmų įgyvendinimą bus atsižvelgta ir į Bendrų veiksmų baigiamosiose nuostatose išdėstytų kitų klausimų (sąsajos tarp migracijos srautų ir žmogaus teisių bei pagrindinių laisvių apsaugos; atsisakymų išduoti vizą skaičius, priimtų readmisijos prašymų skaičius ir grąžintų asmenų skaičius; sprendimų dėl piliečių grąžinimo skaičius, atsisakymų leisti kirsti sieną skaičius, abiejų valstybių teritorijose sulaikytų neteisėtai esančių piliečių skaičius, taip pat ES valstybių narių ir Rusijos sienos kirtimo laikas) raidą ir vertinimą. Komisija Tarybai ir Europos Parlamentui reguliariai teikė visos su dialogu dėl vizų susijusios raidos ataskaitas. Atėjus laikui Komisija taip pat pateiks išsamų vertinimą, kuris, inter alia, apims galimą migracinį, sienų valdymo ir saugumo poveikį Europos Sąjungai, taip pat regioniniam būsimo ES ir Rusijos bevizio režimo suderinamumui. Tai pirmoji Komisijos parengta pažangos ataskaita, kurioje aprašyta, kaip Rusija įgyvendina bendrus veiksmus, suformuluoti susirūpinimą keliantys klausimai ir pateiktos rekomendacijos. II. Bendrų veiksmų įgyvendinimo vertinimas pagal kiekvieną derybų skyrių 1 derybų skyrius. Dokumentų saugumas, įskaitant biometrinius duomenis Bendrasis vertinimas Per pastaruosius kelerius metus Rusija šioje srityje padarė didelę pažangą. Tai – biometrinio paso įvedimas 2006 m. ir jo atnaujinimas pagal Tarptautinės civilinės aviacijos (ICAO) standartus 2010 ir 2013 m. Tarptautinių biometrinių pasų gamyba, išdavimas ir personalizavimas yra gana saugūs ir atitinka atitinkamą ICAO praktiką ir standartus. Apie pavogtus ir pamestus pasus pranešama centralizuotai Interpolo duomenų bazei, nors tai ir atliekama rankiniu būdu. Pirminiai dokumentai (įskaitant šalies vidaus pasus – Rusijos pagrindinį tapatybės dokumentą) pagal savo paskirtį yra pakankamai saugūs, jų personalizavimo ir išdavimo procedūros atitinka dabartinius standartus. Siūlomos mokymo programos, įskaitant kovos su korupcija priemones, nors jų veiksmingumą dar reikėtų paanalizuoti. Taip pat reikėtų pažymėti, jog yra galimybių piktnaudžiauti dėl liberalaus vardo ar pavardės pakeitimo reguliavimo ir dėl to, kad nėra centrinio civilinės metrikacijos registro. Išsamios pastabos Įdiegti ICAO standartus atitinkančius biometrinius pasus, remiantis visapusišku ir saugiu tapatybės dokumentų administravimu, atsižvelgiant į pagal ICAO nuostatas vykdomą darbą ir tinkamą asmens duomenų apsaugą, ir užtikrinti jų autentiškumą, sudaryti palankesnes sąlygas abiejų šalių atitinkamoms institucijoms kruopščiai patikrinti tokių pasų turėtojų tapatybę. 2006 m. įdiegus biometrinius pasus, 2010 m. kovo 1 d. buvo išleista atnaujinta versija. Tai ICAO reikalavimus atitinkanti versija, turinti geresnius apsaugos požymius. 2013 m. pradėta išduoti trečios kartos biometrinius pasus, kuriuose yra ir informacija apie pirštų atspaudus. Nors ne biometrinių pasų paklausa mažėja, juos gauti vis dar galima, ir jų išdavimo nutraukti neplanuojama. Pagrindinė kompetencija gaminti ir išduoti tarptautinius pasus ir pirminius dokumentus tenka valstybinei spaustuvei Goznak, Valstybiniam civilinės metrikacijos biurui (rus. ZAGS) ir jo regioniniams ir vietos biurams (jie atsakingi už pirminių liudijimų išdavimą), Federalinei migracijos tarnybai (FMT), jos regioniniams ir vietos biurams (jie atsakingi už tarptautinių pasų ir Rusijos vidaus pasų išdavimą). Naujausios kartos biometriniai pasai gerai apsaugoti nuo klastojimo ir atitinka ICAO standartus. Išdavimo procesas yra patikimas ir gana saugus – tiek prašymo teikėjo tapatybės patikrinimo etape, tiek spausdinant ir saugant tuščius pasus ar juos personalizuojant. Šiam procesui saugomos informacijos saugumas reglamentuojamas 2006 m. liepos 27 d. Federaliniu įstatymu Nr. 152-FZ „Dėl asmens duomenų“. Pirminiai dokumentai (pvz., šalies vidaus pasai ir pirminiai liudijimai) techniškai gerai apsaugoti nuo klastojimo. Be to, šalies vidaus naujos rūšies pasai (išduodami nuo 2008 m. sausio mėn.) turi papildomų apsaugos požymių, jų turinys nuskaitomas mašininiu būdu pagal ICAO standartus. Blankai gaminami (centriniu lygmeniu) ir laikomi saugiai bei tinkamai. Šių dokumentų personalizavimas ir išdavimas vykdomas regioniniu lygmeniu, o taikomos procedūros atitinka naujausius standartus. Aplankytos atitinkamų institucijų, tvarkančių tiek tarptautinius pasus, tiek pirminius dokumentus, centrinės ir vietos patalpos gerai apsaugotos. Įdiegtos administracinės apsaugos procedūros, taikomos prieigai prie dokumentų ir jų tvarkymui. Nėra centrinio registro. Pirminiai liudijimai tvarkomi regioniniu lygmeniu, kiekvienas regionas turi savo registrą ir elektroninę duomenų bazę (bent ES ekspertų aplankytuose biuruose). Kilus kokių nors abejonių, regionai administracine tvarka konsultuojasi (paštu siunčiamas oficialus prašymas). Rusijos valdžios institucijos paminėjo planus sukurti naują centralizuotą elektroninį civilinės metrikacijos registrą, bet nenurodė konkrečios datos. Šiokie tokie patobulinimai šiuo atžvilgiu galėtų padėti į tinklą sujungti įvairias federalines tarnybas ir ministerijas (rus. SMEV) ir leistų prašymus tvarkyti elektroniniu būdu (turimomis žiniomis, tai jau veikia). Vardo ar pavardės pakeitimo taisyklės yra gana liberalios ir tai vis dar kelia susirūpinimą. Iš tikrųjų, dabar nėra jokių apribojimų piliečiams, norintiems pasikeisti vardą ar pavardę. Be to, kadangi nėra centrinio civilinės metrikacijos registro, vardų ar pavardžių pakeitimus galima atsekti tik regioniniu lygmeniu arba pateikus oficialų prašymą kitam ZAGS regioniniam biurui, o tam reikia laiko, taigi atsiranda galimybių piktnaudžiauti. Užtikrinti skubų ir sistemingą pranešimų apie pamestus ir pavogtus pasus teikimą Interpolo duomenų bazei. Informacija apie pamestus ir pavogtus tarptautinius pasus įtraukiama į centralizuotą FMT duomenų bazę, tada informacija pranešama Interpolo Nacionaliniam centriniam biurui (NCB) (esančiam Vidaus reikalų ministerijoje, VRM), kad būtų integruota naudojantis Interpolo pavogtų ir pamestų kelionės dokumentų duomenų bazės informacijos pateikimo ir paėmimo (angl. push-pull) sistema. Duomenys į Interpolo duomenų bazę kasdien įkeliami rankiniu būdu. VRM vykdo plėtros projektą siekdama pagerinti informacijos keitimąsi tarp FMT ir Interpolo NCB ir pasiekti, kad duomenys į pavogtų ir pamestų kelionės dokumentų duomenų bazę būtų įkeliami automatiškai (turi būti baigta iki 2013 m.). Kol kas į Interpolo pavogtų ir pamestų kelionės dokumentų duomenų bazę Rusija neintegravo pamestų ir pavogtų šalies vidaus pasų ar pirminių dokumentų, nes šie dokumentai negali būti naudojami užsienyje. Vis dėlto Rusija svarsto galimybę įtraukti ir šiuos dokumentus. Reguliariai keistis pasų pavyzdžiais ir vizų formomis, informacija apie suklastotus dokumentus ir bendradarbiauti dokumentų saugumo srityje. Pasų pavyzdžiais ir vizų formomis reguliariai keičiamasi Užsienio reikalų ministerijos (URM) diplomatiniais kanalais. FMT iš VRM gauna užsienio dokumentų pavyzdžius ir siunčia juos FMT teritoriniams biurams susipažinti. Vykdyti mokymo apie dokumentų apsaugos metodus programas remiantis ICAO standartais, inter alia, mokymo apie biometrinių parametrų įvedimą programas, taip pat keistis informacija apie šioje srityje taikomus metodus ir atitinkamus galimus mokslinius tyrimus šioje srityje. ZAGS ir FMT pareigūnai turi išeiti pirminį mokymą, vėliau žinios reguliariai atnaujinamos. Taip pat yra e. mokymosi programų. URM Konsulinis departamentas įsteigė mokymo centrą, kuriame siūlomi kursai, susiję su biometrinių pasų išdavimo procedūra ir apsaugos požymiais. Gali būti, kad mokymo programų veiksmingumas skiriasi – tai priklauso nuo konkretaus biuro dydžio, jo (didesnio ar mažesnio) atokumo ir turimų žmogiškųjų išteklių. Vykdant ES ekspertų misijas visose atitinkamų valdžios institucijų patalpose sutikti pareigūnai gerai išmanė reikiamas procedūras, savo pareigas ir kompetenciją. Įgyvendinti kovos su korupcija priemones, įskaitant etikos normas, skirtas visų valdžios institucijų, kurios vykdo visapusišką ir saugų tapatybės dokumentų administravimą, pareigūnams, ir prireikus jas tobulinti. Rusijos valdžios institucijų teigimu, kovos su korupcija klausimai yra įtraukti į bendrąjį atitinkamų darbuotojų mokymą, o kovos su korupcija turinys atnaujinamas patvirtinus naujus susijusius teisės aktus. Tačiau ekspertų misija negalėjo iš tikrųjų patikrinti mokymo kursų turinio ir kokybės bei mokymo programos reikalavimų (ypač ZAGS atžvilgiu). Įgyvendindama bendrąją kovos su korupcija politiką FMT patvirtino Valstybės tarnautojų etikos ir elgesio kodeksą (2011 m. vasario 25 d. FMT įsakymas), taikomą visiems FMT darbuotojams. Kai kurios kodekso nuostatos aiškiai įtrauktos į FMT darbo sutartis. FMT taip pat nustatė ryšių su piliečiais kanalus, kuriais siekiama kovoti su korupcija (interneto svetainė, karštoji linija ir kt.), ir diegia prevencines priemones. Kovos su korupcija priemonių svarba dokumentų saugumo srityje itin svarbi dėl to, kad nors dokumentų išdavimo sistema veikia gerai ir klastojimui kelias užkirstas, dėl korupcijos gali atsirasti galimybių originalius dokumentus gauti neteisėtai. Susirūpinimą keliantys klausimai ir veiksmai, kurių rekomenduojama toliau imtis 1 derybų skyriuje Remdamasi pirmiau išdėstytais nustatytais faktais Komisija nustatė šiuos susirūpinimą keliančius klausimus, kuriuos reikės toliau aptarti su Rusijos valdžios institucijomis: Rusijoje vardų ir pavardžių keitimo taisyklės yra gana liberalios, dėl to gali atsirasti galimybių piktnaudžiauti ir lengvai keisti tapatybę. Atsekti tuos pakeitimus nebūtų lengva, ypač trečiųjų šalių, įskaitant ES valstybes nares, institucijoms. Be to, dėl informacijos apie FMT ir ZAGS pareigūnų mokymo turinį ir rezultatus bei mokymo programų reikalavimus, visų pirma susijusius kovos su korupcija priemonėmis, stokos Komisija negalėjo išsamiai įvertinti šioje srityje padarytos pažangos. Galiausiai Komisija su Rusijos valdžios institucijomis toliau keisis informacija apie tolesnį centralizuoto civilinės metrikacijos registro, elektroninės sistemos, jungsiančios federalines tarnybas ir ministerijas (SMEV), ir automatizuotos perspėjimo pranešimų įkėlimo į Interpolo pavogtų ir pamestų kelionės dokumentų duomenų bazę sistemos kūrimą. 2 derybų skyrius. Neteisėta migracija, įskaitant readmisiją Bendrasis vertinimas Pastaruosius kelerius metus Rusijos migracijos politika gerokai kito. 2012 m. patvirtinta nauja Migracijos politikos koncepcija – akivaizdus to proceso patvirtinimas. Iš tikrųjų, Rusijos valdžios institucijos ėmė plačiau mąstyti apie migraciją ir kartu atsižvelgia į naudingą poveikį, kurį migracijos srautai gali turėti ekonomikos plėtrai. Be to, Rusijos valdžios institucijos pripažino, kad dažnai dėl biurokratijos ir migracijos procedūrų neveiksmingumo daugelis teisėtų migrantų ieško neteisėtų kelių, taip pat pripažino, kad migrantus būtinai reikia integruoti į Rusijos visuomenę. Kalbant apie vizas ir teisėtos migracijos kanalus, pagrindinė Rusijos institucija, valdanti migraciją ir užtikrinanti vientisumą, yra FMT. Įdiegta išsami, visapusiška taisyklių sistema. Kai kurios taisyklės tebėra gana sudėtingos (pvz., kvotos ir darbo leidimai). Federalinėje teisėje jau padaryta tam tikrų pakeitimų, visų pirma tie pakeitimai susiję su ES ir Rusijos susitarimo dėl vizų režimo supaprastinimo įgyvendinimu, pagerėjusia labai kvalifikuotų specialistų padėtimi, migracijos registracijos ir vizų procedūrų supaprastinimu, taip pat paprastesniu patekimu į darbo rinką (dėl kvotų sistemos ir patentų). Tikimasi daugiau pakeitimų, ypač susijusių su teisėtos migracijos procedūrų patobulinimu ir kitoms migrantų grupėms. Neteisėta migracija – problema, kuri atsakingoms institucijoms yra žinoma. Vis daugiau pastangų dedama siekiant užtikrinti veiksmingą Rusijos teritorijoje sulaikytų neteisėtų migrantų grąžinimą ir bendrą migracijos taisyklių vykdymo užtikrinimą. Atrodo, kad yra sunkumų užtikrinant tinkamą bendradarbiavimą su Baltarusija (dėl Rusijos ir Baltarusijos sąjungos ir dėl sienų kontrolės nebuvimo) ir valdant srautus iš NVS šalių (įskaitant tinkamą pasų kontrolę). Grąžinimo procedūros įdiegtos, su daugeliu kilmės šalių plėtojamas bendradarbiavimas dėl grąžinimo. ES ir Rusijos readmisijos susitarimas veikia patenkinamai. Buvo sunku įvertinti informacijos rinkimo sistemą ir ypač rizikos analizę tiek neteisėtos migracijos, tiek sienų valdymo srityje (taip pat ir regioniniu lygmeniu). Pasienio kontrolės veiksmingumą galėtų padidinti apibrėžtų rodiklių (pvz., neteisėtas sienos perėjimas, atsisakymas leisti atvykti ir pan.), susijusių su naujais neteisėtos migracijos kanalais, maršrutais ir tarpvalstybiniu nusikalstamumu, rinkimas, jei tik jais galėtų naudotis ir vietos padaliniai. Kalbant apie prieglobstį, administracinės struktūros ir procedūros įdiegtos, o ES ekspertų aplankyti prieglobsčio prašytojų priėmimo centrai atitiko pagrindinius reikalavimus ir galiojančius standartus. Galbūt potencialiems prieglobsčio prašytojams reikėtų pateikti daugiau informacijos sienos perėjimo punktuose (SPP), taip pat galbūt reikėtų glaudesnio ir labiau struktūrizuoto FMT ir Sienų apsaugos tarnybos (SAT) (Federalinės saugumo tarnybos (FST) padalinys) bendradarbiavimo. Galbūt reikėtų taisyklių, pagal kurias pripažinti pabėgėliai ir prieglobsčio prašytojai galėtų gauti tam tikrų teisių, jei būtų registruoti, taip pat pagal kurias laikino prieglobsčio statusas (papildoma apsauga) taptų artimesnis pabėgėlio statusui. Tikimasi, kad naujuoju prieglobsčio įstatymu kai kurie dalykai bus patobulinti. Sienų valdymo sistema ir procedūros SPP atitinka standartus, nors, jas patobulinus, jos galėtų būti veiksmingesnės. Įranga SPP reguliariai tobulinama. SAT – profesionali sienų valdymo ir teisėsaugos institucija, kurios pozicijos tarp kitų tarnybų stiprios. Iš esmės SAT yra įsipareigojusi bendradarbiauti su kaimyninių šalių sienų valdymo institucijomis ir FRONTEX. Tam tikra pažanga padaryta SAT ir trečiųjų šalių sienų valdymo institucijų, įskaitant ES valstybes nares, bendradarbiavimo srityje. Bendradarbiavimas turi būti stiprinamas, turėtų būti keičiamasi labiau struktūrizuota informacija ir duomenimis. Kalbant apie bendradarbiavimą su kitomis susijusiomis Rusijos tarnybomis, SAT turėtų dėti dar daugiau pastangų, kad bendradarbiavimo (visų pirma su FMT ir Federaline muitų tarnyba) aprėptis taptų konkretesnė. Duomenys renkami reguliariai, atitinkamose tarnybose (bent SAT ir FMT) yra analizės padaliniai. Duomenys kiekvienoje tarnyboje teberenkami atskirai, dėl to statistika yra padrika. Rizikos analize nesidalijama, ir, net jei ji ir rengiama, kyla abejonių dėl jos išsamumo ir metodikos. Rusijos valdžios institucijų teigimu, sienų apsaugos pareigūnams skirtos mokymo programos, įskaitant susijusias su dokumentų apsauga, parengtos gerai. Kovos su korupcija priemonės yra jų dalis, taip pat yra etikos kodeksai. Tačiau ES ekspertams nebuvo atskleistas jų turinys. Išsamios pastabos 2.1. Migracijos klausimai Sudaryti Rusijos ir visų atitinkamų ES valstybių narių 2006 m. gegužės 25 d. Rusijos Federacijos ir Europos bendrijos susitarimo dėl readmisijos įgyvendinimo protokolus ir kartu užtikrinti veiksmingą šio susitarimo įgyvendinimą. ES ir Rusijos readmisijos susitarimas įsigaliojo 2007 m. birželio 1 d. Jį reguliariai stebi Komisija, bendradarbiaudama su ES valstybėmis narėmis (iš ES pusės), ir FMT (iš Rusijos pusės). Pagrindinė platforma visiems įgyvendinant susitarimą kylantiems klausimams spręsti – Jungtinis readmisijos komitetas (JRK), iki šiol posėdžiaudavęs du kartus per metus (jau surengta 13 posėdžių Maskvoje ir Briuselyje). Visos pagal susitarimą taikytinos readmisijos procedūros veikia. Apskritai susitarimas vertinamas patenkinamai. JRK posėdžiuose reguliariai aptariami visi techniniai klausimai. Atsižvelgiant į ligšiolinį gerą bendradarbiavimą, paskutiniame JRK posėdyje nuspręsta posėdžius rengtis rečiau – kartą per metus. Iš Rusijos pusės pagrindinė už susitarimo įgyvendinimą atsakinga tarnyba yra FMT, o joje yra specialus skyrius, sprendžiantis visus susijusius klausimus. SAT yra atsakinga už pagreitintą readmisijos procedūrą sienos perėjimo punktuose. SAT paskyrė pasienio atstovus readmisijos pasienyje procedūroms įgyvendinti. Tačiau susitikimuose kai kuriuose sienos perėjimo punktuose ES ekspertai pastebėjo, kad vietos SAT atstovai ne viską žinojo apie tą procedūrą. Su susitarimu susiję įgyvendinimo protokolai jau beveik sudaryti (tarp Rusijos ir ES valstybių narių). Protokolai pasirašyti su 23 ES valstybėmis narėmis. Jau pasirašytas protokolas su Graikija, artimoje ateityje jis bus ratifikuotas. Rusija informavo, kad yra atvira tolesnėms deryboms su Kroatija. Keliuose JRK posėdžiuose Rusija informavo, kad yra pasirengusi deryboms dėl protokolo su JK. Airijos ir Danijos susitarimas nesaisto. Veiksmingai įgyvendinti 2006 m. gegužės 25 d. Rusijos Federacijos ir Europos bendrijos susitarimą dėl vizų Rusijos Federacijos ir Europos Sąjungos piliečiams išdavimo tvarkos supaprastinimo. ES ir Rusijos susitarimas dėl vizų režimo supaprastinimo įsigaliojo 2007 m. birželio 1 d. (kaip ir readmisijos susitarimas). Jį reguliariai stebi Komisija, bendradarbiaudama su ES valstybėmis narėmis (iš ES pusės), ir URM (iš Rusijos pusės). Pagrindinė platforma visiems įgyvendinant susitarimą kylantiems klausimams spręsti – Jungtinis vizų režimo supaprastinimo komitetas, reguliariai susitinkantis vienos iš šalių prašymu, paprastai tai būna bent kartą per metus (jau surengti 9 posėdžiai Maskvoje ir Briuselyje). Siekiant užtikrinti, kad šalys išsamiai, teisingai ir suderintai įgyvendintų Susitarimo dėl vizų režimo supaprastinimo nuostatas, jungtinis komitetas parengė ir patvirtino Susitarimo dėl vizų režimo supaprastinimo įgyvendinimo gaires. Abi šalys mano, kad jungtinio komiteto posėdžiai yra konstruktyvaus bendradarbiavimo platforma ir galimybė aptarti techninius klausimus, kurių kyla taikant susitarimą. Susitarimas įgyvendinamas patenkinamai. Komisija neturi išsamių statistinių duomenų, susijusių su Rusijos 2007–2011 m. išduotomis vizomis. Kiek tiksliai kartų atsisakyta išduoti vizas ES piliečiams, nežinoma, tačiau, Rusijos vertinimu, tai būtų maždaug tik 0,01–0,02 proc. (maždaug 200–300 atsisakymų per metus). Per metus ES piliečiams išduodama maždaug 1,25 mln. vizų, iš jų 45 proc. – ilgalaikės daugkartinės vizos. Prieš priimant galutinį sprendimą dėl atnaujinto Susitarimo dėl vizų režimo supaprastinimo pasirašymo šis susitarimas turi būti įvertintas atsižvelgiant į bendruosius ES ir Rusijos santykius. Iš dalies pakeisti pirmiau nurodytą susitarimą dėl vizų režimo supaprastinimo siekiant dar labiau paprastinti vizų režimą trumpalaikėms kelionėms. Atnaujinto susitarimo dėl vizų režimo supaprastinimo tekstui jau pritarta ir jame, inter alia, bus nuostata dėl abipusio vizų reikalavimo panaikinimo skrydžių įgulos nariams. Pasirašius susitarimą ta nuostata bus laikinai taikoma. Taigi nebeliks dabartinės nelygiavertės padėties, kai visos ES valstybės narės Rusijos civilinių skrydžių įgulos nariams netaiko reikalavimo turėti vizą, o Rusija jį vis dar taiko toms valstybėms narėms, su kuriomis nėra pasirašiusi dvišalio susitarimo dėl vizų reikalavimo panaikinimo šios kategorijos asmenims (BE, CZ, EE, EL, FI, IE, LV, LX, PT, SI, SK). Vienas klausimas dar neišspręstas: vizų reikalavimo panaikinimas biometrinių tarnybinių pasų turėtojams, kurio prašo Rusija. ES dar tiria apsaugos priemones, kurias reikėtų taikyti panaikinus šį vizų reikalavimą. Stengtis užtikrinti palankesnes sąlygas atitinkamų taisyklių, reglamentuojančių teisėtai kitos šalies teritorijoje esančių piliečių registravimą / įtraukimą į sąrašus, ir taisyklių, reglamentuojančių leidimų teisėtai būti / gyventi ir vykdyti profesinę veiklą išdavimą, taikymui, tolesnį jų paprastinimą ir skaidrų taikymą siekiant praktikoje sutrumpinti administracinių procedūrų trukmę ir sumažinti piliečiams tenkančią naštą; ir reguliariai keistis informacija apie atitinkamą vizų politiką. Rusija turi išsamią teisėtos migracijos taisyklių, nustatytų keliuose federaliniuose įstatymuose ir jų pataisose, sistemą. FMT – pagrindinė institucija, atsakinga už jų įgyvendinimą. Padaryta daug pakeitimų, susijusių su užsieniečių įtraukimu į sąrašus (registravimu), privalomu kiekvienoje buvimo Rusijoje vietoje. Dabar ši prievolė taikoma kiekvienam užsieniečiui (neatsižvelgiant į jo buvimo trukmę): kiekvienas užsienietis per septynias darbo dienas turi užsiregistruoti regioniniame FMT biure (seniau užsiregistruoti reikėjo per tris darbo dienas). Šis laikotarpis gali būti pratęstas dvišaliais susitarimais, taip yra, pavyzdžiui, Prancūzijos (10 dienų) ar Kazachstano (30 dienų) atveju. Be to, trečiųjų šalių piliečiai, gyvenantys kaip labai kvalifikuoti specialistai (žr. toliau), ir jų šeimos nariai turi teisę be migracijos registracijos Rusijoje būti iki 90 arba 30 dienų (tai priklauso nuo aplinkybių). Migracijos registracijos procedūras Federalinėje migracijos tarnyboje turi atlikti priimančioji šalis (ji yra aiškiai apibrėžta įstatyme). Kalbant apie turistus, šią užduotį atlieka viešbučiai arba į Rusiją juos kviečiantis asmuo. Trečiosios šalies pilietis neprivalo užmegzti (bent tiesiogiai) jokio konkretaus kontakto su FMT. Registravimui būtinus dokumentus (įskaitant pasų ir migracijos kortelės kopijas) priimančioji šalis gali pateikti tiesiogiai arba paštu. Be to, trečiųjų šalių piliečiai nebėra atsakingi už migracijos registracijos prievolės nesilaikymą, ir sankcijos taikomos tik priimančiajai šaliai (anksčiau atsakingas būdavo ir trečiosios šalies pilietis). Registracijos procedūros taikomos trečiųjų šalių piliečiams, Rusijoje teisėtai gyvenantiems ilgesnį laikotarpį (darbas, studijos ir kt.). Ta procedūra taip pat šiek tiek pataisyta, visų pirma pakeisti prašymo pateikimo būdai. Tačiau, nors procedūra yra deklaratyvaus pobūdžio, patvirtinamuosius dokumentus, kurių reikalaujama iš prašytojo, pateikti kartais būna sunku (pvz., įrodymas, kad nuosavybė priklauso prašytojui, arba nuosavybės savininko pareiškimas). Atsižvelgiant į tai, kad tam tikros migrantų socialinės teisės priklauso nuo galiojančios registracijos, dėl šios procedūros gali de facto atsirasti kliūčių naudotis tomis teisėmis. Dviejų pagrindinių rūšių leidimai, išduodami teisėtai gyvenantiems trečiųjų šalių piliečiams, yra leidimai laikinai ir nuolat gyventi. Trečiosios šalies pilietis, norintis gauti leidimą laikinai gyventi Rusijoje, turi kreiptis į atitinkamą teritorinį FMT biurą arba atitinkamą Rusijos diplomatinę misiją ar konsulatą gyvenamojoje šalyje. Jei prašymas patvirtinamas, išduodama keturių mėnesių viza, su kuria galima atvykti į Rusiją. Prašymą galima pateikti asmeniškai arba elektronine forma, kartu pateikiami prašomi patvirtinamieji dokumentai, įskaitant pažymą, patvirtinančią, kad asmuo neserga ŽIV ar nėra priklausomas nuo narkotikų. Rusijos valdžios institucijos prašymą gali nagrinėti šešis mėnesius. Atsisakymo priežastys yra aiškiai nustatytos įstatyme. Pasirodo, kad Rusijoje gyvenantiems trečiųjų šalių piliečiams, turintiems leidimą laikinai gyventi, leidžiama dirbti tik tame regione ir tik tą darbą, kuris nurodytas darbo leidime (paprastai galiojančiame metus). Be to, jei jų darbo leidime nurodytas tik vienas regionas, jų verslo kelionės Rusijos viduje negali trukti ilgiau negu 10 dienų. Šios taisyklės atrodo gana ribojančios. Leidimas laikinai gyventi galioja trejus metus, jis gali būt atnaujintas trečiosios šalies piliečio prašymu, pateikus tą patį dokumentų rinkinį (įskaitant ir pažymą dėl ŽIV ir priklausomybės nuo narkotikų), jei trečiosios šalies pilietis išvyko iš šalies ir grįžo į Rusiją. Jei trečiosios šalies pilietis išbuvo Rusijoje trejus metus be pertraukos, jis gali taip pat prašyti leidimo nuolat gyventi (žr. toliau). Rusijos darbo jėgos migracijos teisės aktuose privilegijuota padėtis suteikta labai kvalifikuotiems specialistams. Norėdamos į Rusijos darbo rinką pritraukti labai kvalifikuotų specialistų, Rusijos valdžios institucijos supaprastino jų įdarbinimo ir gyvenimo taisykles. Labai kvalifikuotiems specialistams netaikomos kvotos, jie ir jų šeimos nariai turi teisę gauti daugkartines vizas, galiojančias visą jų darbo sutarčių laikotarpį (iki trejų metų), jų leidimai gali būti pakartotinai pratęsiami, kaskart trejų metų laikotarpiui. Be to, jei jų darbinė veikla apima du ar daugiau regionų, išduotas leidimas galioja ir tuose regionuose. Pasikeitus darbdaviui, jie gali 30 darbo dienų ieškoti naujo darbdavio. Labai kvalifikuoti specialistai taip pat turi teisę pateikti prašymą dėl leidimo nuolat gyventi, ir jiems netaikomos procedūros, susijusios su leidimu laikinai gyventi, be to, jie ir jų šeimos nariai turi daug socialinių ir ekonominių teisių. Leidimas nuolat gyventi gali būti išduodamas trečiosios šalies piliečiui, jei šis šalyje su leidimu laikinai gyventi gyveno bent metus. Leidimas gyventi išduodamas iki penkerių metų laikotarpiui ir gali būti atnaujinamas neribotą skaičių kartų. Trečiosios šalies pilietis atitinkamam teritoriniam FMT biurui turi pateikti prašymą likus bent šešiems mėnesiams iki leidimo laikinai gyventi galiojimo pabaigos. Su prašymu turi būti pateiktas didelis dokumentų rinkinys, panašus į reikalaujamą kreipiantis leidimo laikinai gyventi. Priežastys atsisakyti išduoti leidimą nuolat gyventi panašios į priežastis atsisakyti išduoti leidimus laikinai gyventi. Teisinis užsienio piliečio, turinčio leidimą nuolat gyventi, statusas labai panašus į Rusijos piliečio statusą, įskaitant tai, kad jam netaikoma kvota ir darbo leidimo prievolės. Užsienio piliečiai gali imtis darbinės veiklos tik taip, kaip nurodyta darbo leidime, nebent jiems taikoma viena iš išimčių, išvardytų 2001 m. Federaliniame įstatyme Nr. 115-FZ. Norėdamas gauti darbo leidimą, trečiosios šalies pilietis buvimo vietoje turi kreiptis į teritorinį FMT skyrių ir pateikti prašymo formą bei prašomus patvirtinamuosius dokumentus. Priėmus prašymą, darbo leidimas išduodamas per 10 darbo dienų. Jei darbo leidimas turi būti išduodamas per 30 dienų, trečiosios šalies pilietis turi pateikti medicininius dokumentus (įskaitant patvirtinimą, kad neužsikrėtęs ŽIV, nepriklausomas nuo narkotikų ir neserga sunkiomis infekcinėmis ligomis), kitaip darbo sutartis gali būti nutraukta. Medicininiai tyrimai turi būti atliekami tik paskirtose vietose (jų skaičius ribotas), dėl to kartais kyla praktinių sunkumų. Darbo leidimų, kuriuos per metus galima išduoti trečiųjų šalių asmenims, skaičius ribojamas kvota, nustatoma Darbo ir socialinės apsaugos ministerijos, bendradarbiaujant su URM ir kitomis institucijomis. Visas procesas gana sudėtingas, ilgai trunka ir yra nelankstus. Ateinančių metų kvotos nustatomos kiekvienam regionui iš anksto, remiantis iš darbdavių gautomis prognozėmis. Dėl šio metodo gali kilti problemų, procesas gali užtrukti, o veiksmingumas – abejotinas. Atrodo, kad Rusijos valdžios institucijos tai žino, nes ketina peržiūrėti kvotų taisykles. Be kvotų ir darbo leidimų sistemos, dar yra patentų sistema, skirta į Rusiją pagal bevizį režimą atvykstantiems užsienio piliečiams, visų pirma iš NVS šalių (išskyrus Turkmėnistaną). Patentas išduodamas per 10 darbo dienų, (priimančiajam) Rusijos piliečiui pateikus prašymą. Turint patentą asmeniui leidžiama imtis darbinės veiklos asmeninėms, buitinėms ar panašioms reikmėms pagal darbo susitarimą ar civilinę sutartį (pvz., auklių, namų tvarkytojų ir pan.). Patentas gali būti išduotas 1–3 mėnesių laikotarpiui ir pratęsiamas iki metų. Praėjus tam laikotarpiui gali būti išduodamas naujas patentas. Išduodamų patentų skaičius neribojamas. Pradžioje Rusija neturėjo migrantų integracijos politikos. Tačiau neseniai, sulaukus didelio trečiųjų šalių piliečių (ypač iš NVS šalių) antplūdžio, tokios politikos prireikė, tai taip pat pripažinta Migracijos politikos koncepcijoje (žr. toliau). Įgyvendinamos tam tikros priemonės, įskaitant rusų kalbos, istorijos ir kultūros tradicijų mokymą, kursus į Rusiją vykstantiems būsimiems darbuotojams migrantams, rengiamus kilmės šalyse prieš jiems išvykstant, profesinį mokymą, rusų kalbos ir Rusijos migracijos įstatymų pamokas. Tadžikistane ir Kirgizstane įgyvendinti du bandomieji šios srities projektai. Be to, turimomis žiniomis, FMT įsteigė specialų padalinį integracijos klausimams spręsti. Išsami integracijos strategija dar ne visai įdiegta. Visos su vizomis susijusios procedūros reglamentuojamos vyriausybės nutarimais, taip pat atitinkančiais ES ir Rusijos susitarimo dėl vizų režimo supaprastinimo nuostatas. Norėdamas gauti bet kurios rūšies vizą, užsienio pilietis turėtų kreiptis į Rusijos diplomatinę misiją ar konsulatą ir pateikti būtinus (aiškiai nurodytus ir gana standartinius) dokumentus, įskaitant pakvietimą. Ilgalaikėms vizoms gauti gali prireikti pateikti papildomų dokumentų. Remiantis tais dokumentais viza bus išduota pagal vizito tikslą. Dėl įstatyme nurodytų priežasčių URM gali atsisakyti išduoti vizą. Prievolės pagrįsti tokį atsisakymą nėra. Kai nurodomas vienas atvykimo tikslas, o faktiškai atvykstama kitu tikslu, tai laikoma atvykimo ar gyvenimo tvarkos pažeidimu, už kurį baudžiama (bauda, išsiuntimas iš šalies ir (arba) draudimas vėl atvykti). Vizų turėtojai Rusijos teritoriją privalo palikti pasibaigus vizoje nurodytam leidžiamam buvimo laikotarpiui. Bendra užsienio piliečio buvimo Rusijos teritorijoje turint daugkartinę trumpalaikę (verslo) vizą trukmė negali viršyti 90 dienų per kiekvieną 180 dienų laikotarpį. Ilgalaikės vizos išduodamos konkrečiai tam laikotarpiui, kuris atitinka atvykimo į Rusiją tikslą. Rusijos vizų politika griežtai grindžiama konkrečiais dvišaliais susitarimais. Rusija yra sudariusi daugiau kaip šimtą susitarimų dėl bevizių trumpalaikių kelionių (svarbiausios su Izraeliu ir Turkija) arba dėl vizų režimo supaprastinimo (pvz., su ES ar Jungtinėmis Valstijomis). Be to, bevizis režimas taikomas beveik visoms NVS šalims (išskyrus Turkmėnistaną). Kaip matyti iš Rusijos pateiktos informacijos, susitarimai dėl bevizio režimo gali būti pasirašyti ir su Japonija, Pietų Korėja ir Indija. Keistis informacija (be kita ko, vedant Rusijos ir ES dialogą dėl migracijos) apie teisines nuostatas, administracines struktūras, įskaitant atitinkamą jų kompetenciją ir darbo metodus, bei apie infrastruktūrą (įskaitant sulaikymo centrus) siekiant veiksmingai bendrai valdyti migraciją, visų pirma veiksmingai parengti sulaikymo sausumoje ir neteisėtų migrantų išsiuntimo metodiką, taip pat dabartinius neteisėtos migracijos srautus, statistiką ir rizikos analizę, ir glaudžiai bendradarbiauti kovojant su nusikalstamumu, susijusiu su neteisėta migracija, ir šalinti galimus trūkumus. FMT parengė, o Rusijos Federacijos prezidentas 2012 m. birželio mėn. patvirtino naują 2012–2025 m. Migracijos politikos koncepciją (toliau – koncepcija). Tai pagrindinis Rusijos politinis dokumentas dėl migracijos. Koncepcija taip pat siekiama skatinti tam tikrų trečiųjų šalių piliečių grupių, visų pirma, atsižvelgiant į rinkos poreikius, labai kvalifikuotų specialistų ir stambių investuotojų, studentų, tėvynainių ir kvalifikuotų darbuotojų (būtent iš NVS šalių), migraciją į Rusiją. Šiuo požiūriu koncepcijoje apibrėžiamos priemonės migracijai skatinti, pavyzdžiui, sudaryti sąlygas šeimoms susijungti, laipsniškai paprastinti atvykimo ir buvimo verslo, darbo (darbo kvotų sistemos tobulinimas) ir švietimo ar moksliniais tikslais procedūras, taip pat su gyvenamosios vietos registravimu ir sveikatos priežiūra susijusias procedūras, plėtoti apykaitinę migraciją ir pan. Koncepcijoje daug dėmesio skiriama teigiamam teisėtos migracijos – ji apibūdinama kaip būtina reakcija į demografinį nuosmukį – poveikiui. Federaliniu lygmeniu rengiami įgyvendinimo įstatymai. Kartu koncepcijoje pabrėžiama tai, kad trečiųjų šalių piliečiai Rusijoje turi laikytis migracijos taisyklių ir kad reikia pažaboti neteisėtą migraciją. Didžiausią kompetenciją spręsti su migracija susijusius klausimus Rusijoje turi FMT. Nuo 2012 m. FMT yra tiesiogiai pavaldi Rusijos vyriausybei, o jos vadovui neseniai suteiktas federalinio ministro rangas. FMT – pagrindinė federalinė vykdomoji įstaiga, kurią sudaro regioniniai biurai, tarpregioninės struktūros ir užsienyje veikiantys kontaktiniai punktai. FMT yra atsakinga už federalinės migracijos politikos rengimą ir įgyvendinimą, taip pat už su teisėta ir neteisėta migracija susijusios veiklos valdymą. Dar vienas valdant migraciją dalyvaujantis subjektas – SAT, ji atsakinga už patikrinimus kertant sieną ir sienų stebėjimą. Kontroliuojant ir valdant migraciją dalyvauja ir kitos ministerijos bei tarnybos, turinčios atitinkamą kompetenciją (Švietimo ir mokslo ministerija, Darbo ir socialinės apsaugos ministerija, URM ir kt.). Rusijos valdžios institucijų teigimu, nors FMT nevykdo kontrolės pasienyje, ji bendradarbiauja su SAT remdamasi metiniu bendradarbiavimo planu ir regioniniais planais. Nepaisant tos informacijos, ES ekspertai misijos metu negalėjo patvirtinti operatyvinio FMT bendradarbiavimo su SAT. FMT atstovų nėra sienų perėjimo punktuose, net jei ryšių kanalai tarp SAT ir regioninio FMT biuro yra įdiegti. Rusijos tarptautinis bendradarbiavimas migracijos klausimais daugiausia apima FMT ir NVS šalių migracijos tarnybų ryšius, palaikomus pagal 1992 m. susitarimą, kuriame numatyti ryšių palaikymo pareigūnų mainai. Veikla sutelkta į kovą su neteisėta migracija. Turimomis žiniomis, operatyvinės prevencinės priemonės ir specialios operacijos, nukreiptos prieš neteisėtą migraciją ir prekybą žmonėmis, vykdomos, turimais duomenimis, ir kaip Kolektyvinio saugumo sutarties organizacijos veiklos dalis; iš Rusijos veikloje dalyvauja FMT, VRM, FST ir Rosfinmonitoring. Pagal dvišalius susitarimus bendradarbiaujama ir readmisijos srityje. Be ES, Rusija tokius susitarimus dar yra sudariusi, inter alia, su Danija, Islandija, Norvegija, Šveicarija, Kinija, Turkija, Ukraina, Armėnija, Kazachstanu, Kirgizstanu, Uzbekistanu, Moldova, Baltarusija ir Vietnamu. Derybos dėl readmisijos, inter alia, vedamos su Azerbaidžanu, Turkmėnistanu, Tadžikistanu, Indija, Baltarusija, Juodkalnija, Makedonija bei Bosnija ir Hercegovina. Rusija nurodė, kad visi galiojantys susitarimai vykdomi patenkinamai. ES ir Rusijos dialogas dėl migracijos pradėtas 2011 m., jau įvyko keli susitikimai dėl neteisėtos ir dėl teisėtos migracijos. Visų pirma Bratislavoje, Kaliningrade ir Budapešte surengti du susitikimai dėl neteisėtos migracijos, vienas – dėl teisėtos migracijos (abi šalys teisėtos migracijos srityje pasikeitė statistiniais darbo jėgos trūkumo, kvotų ir vizų duomenimis, taip pat pasidalijo gerąja integracijos politikos patirtimi; be to, neteisėtos migracijos srityje jos pasikeitė statistiniais grąžinimo atvejų duomenimis). Dialogas dėl migracijos – tai gera galimybė diskutuoti ir keistis geriausia atitinkamų migracijos politikos sričių patirtimi. Dėl Rusijos ir Baltarusijos valstybių sąjungos ir dėl to, kad tarp šių šalių nėra sienų kontrolės, atitinkamos tarnybos turi sustiprinti ryšius ir bendradarbiavimą. Abi šalys neturi bendros vizų politikos, ir atvykimas į Rusiją nereiškia, kad leidžiama vykti į Baltarusiją, ir atvirkščiai. Turimomis žiniomis, tiek Rusijos SAT, tiek FMT savo pasienyje bendradarbiauja su Baltarusijos migracijos institucijomis. Nepaisant to, atrodo, kad, išskyrus abipusį migracijos kortelių pripažinimą, nėra jokių apčiuopiamų tokio bendradarbiavimo priemonių (duomenų bazių, informacijos mainų). FMT yra surinkusi gana daug išsamių statistinių duomenų apie teisėtų migrantų atvykimą ir buvimą Rusijoje (visų pirma tai buvo galima padaryti įdiegus atvykimo ir išvykimo duomenų bazę). Iš kai kurių didžiausių skaičių matyti, kad į Rusiją kasmet atvyksta 13–14 mln. trečiųjų šalių piliečių. Dauguma (70 proc.) atvyksta daugiausia iš NVS šalių ir tik 10 proc. – iš ES. Mažiau negu 5 proc. atvykstančiųjų atvyksta gyventi ilgam. FMT žino, kas sudaro į Rusiją nukreiptus neteisėtos migracijos srautus, bet išsamesni statistiniai duomenys iš tikrųjų nebuvo pateikti. Remiantis turima informacija, neteisėti migrantai (apskaičiuota, kad jų yra maždaug 4 mln.) daugiausia būna atvykę iš NVS šalių (80 proc.). Pradžioje jie atvyksta kaip teisėti migrantai, o vėliau, pasibaigus jų leidimo galiojimo laikotarpiui, pasilieka Rusijos teritorijoje. Atrodo, kad FMT ir SAT neturi bendrų statistinių duomenų apie neteisėtą migraciją, kiekviena tarnyba renka savus duomenis (FMT – apie padėtį šalies viduje, SAT – apie sulaikymus pasienyje). Tai trukdo sukaupti išsamių žinių apie neteisėtos migracijos srautus Rusijoje. Taigi, nė viena iš šių tarnybų nerengia išsamaus ir struktūrizuoto rizikos vertinimo arba toks vertinimas ES ekspertams per misiją nebuvo pateiktas. Remiantis FMT pateikta informacija, neteisėtos migracijos taisyklės, aiškiai išdėstytos įstatymuose, buvo įvertintos ir jomis siekiama sugriežtinti sankcijas už neteisėtos migracijos organizavimą. Administracinių pažeidimų kodekse numatyta vežėjų atsakomybė už keleivių, neturinčių būtino leidimo atvykti į Rusiją, vežimą. FMT taip pat bendradarbiauja su geležinkelio įmonėmis, suteikdama joms prieigą prie asmens duomenų bazės, kad galėtų nustatyti asmenis, įtrauktus į asmenų, kuriems draudžiama pakartotinai atvykti į šalį, sąrašą. FMT, būdama atsakinga už neteisėtos migracijos Rusijoje nustatymą, bet nebūdama teisėsaugos tarnyba, patikrinimus atlieka bendradarbiaudama su policija, o prireikus – su kitomis tarnybomis. Aišku, kad FMT daugiausia dėmesio skiria patikrinimams darbo vietose. Reguliarūs patikrinimai turi būti iš anksto suplanuoti (prieš metus) ir apie juos turi būti paskelbta. Netikėtiems patikrinimams atlikti reikia gauti prokuroro leidimą. FMT, bendradarbiaudama su SAT, parengė atvykstančių ir išvykstančių asmenų duomenų bazę. Duomenų bazėje kaupiami duomenys apie į Rusiją atvykstančius, iš jos išvykstančius ir joje būnančius trečiųjų šalių piliečius. Kuriama dar viena sistema (bandomasis projektas), kurios paskirtis – elektroninis migracijos kortelių, kurias turi pateikti kiekvienas į Rusiją atvykstantis trečiosios šalies pilietis (išskyrus Baltarusijos piliečius), pildymas. Tokia sistema jau veikia Maskvos oro uostuose, o ateityje ji turėtų būti išplėsta ir apimti visus sienų perėjimo punktus (tačiau nebuvo nurodyta jokia konkreti data). Sulaikytam neteisėtai Rusijoje esančiam asmeniui gali būti administracine tvarka skiriama bauda ir (arba) priimamas sprendimas dėl išsiuntimo. Be to, tokiam asmeniui gali būti uždrausta pakartotinai atvykti į šalį, o asmenims, kelis kartus pažeidusiems migracijos taisykles, toks draudimas gali būti neribotos trukmės. Informacija apie asmenis, kuriems draudžiama atvykti į šalį, įvedama į specialią duomenų bazę. Atrodo, kad daugeliu atvejų pirmą kartą sulaikytam asmeniui skiriama vienintelė bausmė – administracinė bauda (sprendimas dėl išsiuntimo nepriimamas). Tačiau tokiu atveju tampa nebeaiškus tokio asmens statusas Rusijoje. Sulaikius asmenį, paimami jo pirštų atspaudai ir informacija apie jį įtraukiama į duomenų bazę. Įdiegtos dviejų rūšių grąžinimo procedūros: išsiuntimas ir deportavimas. Abiejų teisinis pagrindas ir procedūra reglamentuojama Federaliniu įstatymu Nr. 115 FZ ir VRM įsakymu. Administracinis išsiuntimas gali būti savanoriškas arba nesavanoriškas, sprendimą dėl išsiuntimo priima teismas. Sprendimą vykdo Federalinė antstolių tarnyba arba policija. Deportavimas būna susijęs su užsienio piliečiu, neišvykusiu iš Rusijos teritorijos, kaip reikalaujama pagal migracijos taisykles (pvz., nutraukiamas ar baigia galioti leidimas arba viza, atsisakoma suteikti prieglobstį ir pan.). Sprendimą deportuoti priima teritorinio FMT skyriaus vadovas arba FMT vadovas. Suinteresuotasis asmuo apskųsti abiejų rūšių sprendimus gali per dešimt dienų. Kalbant apie faktinį grąžinimą, asmeniui taikoma readmisijos procedūra, jei Rusija su tokio asmens kilmės šalimi taiko readmisijos procedūrą. Yra dviejų rūšių sulaikymo centrai: išsiųstiniems ar deportuotiniems asmenims arba asmenims, kurie į kilmės šalį grąžinami pagal readmisijos susitarimą. Pastarųjų reikalus tvarko FMT, o pirmųjų – VRM, bet nuo 2014 m. jų reikalus taip pat tvarkys FMT. Asmenys gali būti sulaikomi remiantis teismo sprendimu, kurį galima apskųsti per 10 dienų. Ilgiausias sulaikymo laikotarpis Administracinių pažeidimų kodekse nenustatytas. Keli readmisijos laukiančių migrantų centrai buvo pastatyti naudojantis pagal ES AENEAS projektą skirta parama, kai ES ir Rusija pasirašė readmisijos susitarimą. ES ekspertų aplankyti readmisijos laukiančių neteisėtų migrantų centrai (Maskvos regione, Rostove prie Dono ir Pskove) įsteigti laikantis bendrųjų ES standartų. 2.2. Prieglobsčio klausimai · Nustatyti aiškias ir skaidrias prieglobsčio procedūras, kuriomis veiksmingai galėtų naudotis prieglobsčio prašytojai. · Užtikrinti tinkamą asmenų, kuriems, kaip pripažinta, reikalinga tarptautinė apsauga, statusą, įskaitant teises ir pareigas, laikantis šalių įsipareigojimų pagal tarptautinę teisę, be kita ko, pagal 1951 m. Konvenciją dėl pabėgėlių statuso ir 1967 m. Protokolą dėl pabėgėlių statuso. Priėmusi pirmąjį įstatymą dėl pabėgėlių, 1993 m. Rusija prisijungė tiek prie 1951 m. Konvencijos dėl pabėgėlių statuso, tiek prie 1967 m. Protokolo. Įstatymas apima ir vadinamąjį laikiną prieglobstį (papildoma apsauga). Nuo tada teisės aktai buvo labai keičiami. Tačiau rengiamas visiškai naujas įstatymas dėl pabėgėlių, juo turi būti imtasi spręsti daug neišspręstų klausimų. Iš esmės visi prieglobsčio prašymai turėtų būti teikiami sienos perėjimo punkte, atvykstant į Rusijos teritoriją. Tačiau praktiškai tokį prašymą galima inicijuoti ir tada, kai suinteresuotasis asmuo jau yra atvykęs (teisėtai arba neteisėtai) į Rusijos teritoriją. Prieglobsčio prašymus nagrinėja teritoriniai FMT biurai. Atsižvelgiant į tai, reikėtų pažymėti, kad FMT atstovų sienos perėjimo punktuose nėra. Dėl tokios padėties būtina, kad SAT ir FMS glaudžiai bendradarbiautų, taip pat kad sienų apsaugos pareigūnai būtų tinkamai mokyti tarptautinės apsaugos klausimais. Sienos perėjimo punktuose taip pat turi būti teikiama informacija apie atitinkamas procedūras. ES ekspertams lankantis sienos perėjimo punktuose, informacijos apie tarptautinę apsaugą ir procedūras, kurios reikėtų potencialiems prieglobsčio prašytojams, galėjo būti suteikta labai nedaug. SAT teigimu, standartinis jos sienų apsaugos pareigūnų mokymas apima ir tarptautinę apsaugą. FMT taip pat sakė, kad SAT darbuotojams rengia tam tikrą mokymą šia tema. Iš tikrųjų atrodo, kad SAT ir FMS bendradarbiavimas vyksta ad hoc pagrindu. Tam tikrais atvejais dėl to gali būti atsisakyta įleisti asmenį, prieglobsčio prašantį sienos perėjimo punkte. Vienas iš rengiamo naujo įstatymo dėl prieglobsčio tikslų – iš tikrųjų pataisyti pasienio procedūras. Ar pateiktas prašymas priimtinas, turi būti patikrinta per penkias dienas. Tačiau per tą laiką prašytojui neišduodamas joks dokumentas, o dėl to tam tikrais atvejais gali kilti grąžinimo pavojus. FMT teigimu, prašymas būna nepriimtinas jau vien dėl to, kad prašytojo atžvilgiu vykdomas baudžiamasis procesas, tokiu atveju prieglobsčio prašymas nagrinėjamas tik procesą užbaigus. Turimais duomenimis, tik 1–2 proc. prašymų paskelbiami nepriimtinais. Sprendimą dėl nepriimtinumo galima užginčyti teisme. Paskelbus, kad prašymas yra priimtinas, prašymą išsamiai nagrinėja FMT teritorinių biurų pareigūnai, taip pat rengiantys pokalbius su prašytojais (šie dar turi užpildyti specialias anketas). Paprastai teikiamos nemokamos vertimo žodžiu paslaugos, nors dėl retesnių kalbų, gali kilti ir tam tikrų problemų. Vertindama prieglobsčio prašymus FMT remiasi įvairiais šaltiniais – tiek savo, tiek URM. Turimais duomenimis, informacija renkama ir teikiant prašymus, reguliariai siunčiamus Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biurui (UNHCR), taip pat ji renkama iš NVO, kurių specializacija – žmogaus teisės. Tačiau atrodo, kad FMT neturi apčiuopiamos ir struktūrinės informacijos apie kilmės šalį sistemos, kuriai esant kiekvieną atvejį būtų galima vertinti sistemingiau. Sprendimas dėl prašymo turi būti pateiktas per tris mėnesius (šį laikotarpį galima pratęsti dar trimis mėnesiais). Kiekvieną atsisakymo patenkinti prieglobsčio prašymą atvejį per mėnesį galima apskųsti teisme. Kol apeliacinis skundas nagrinėjamas, grąžinimo procedūra sustabdoma. Specialios apeliacinės tarybos ar teismo, kurio specializacija būtų prieglobsčio bylos, nėra. Apeliaciniams skundams taikoma įprasta teismo sistema. FMT teigė teisėjams rengianti reguliarų mokymą tarptautinės apsaugos klausimais. Tačiau nebuvo galimybių įsitikinti tokio mokymo veiksmingumu ir sužinoti, koks yra sėkmingų apeliacinių skundų procentas, nes atitinkamos institucijos atsisakė susitikti su ES ekspertais. Remiantis nevyriausybiniais šaltiniais, tokių apeliacinių skundų atveju administracinius sprendimus anuliuojančių teismo sprendimų skaičius artimas nuliui. Asmuo, kurio prašymas atmestas, Rusijos teritoriją privalo palikti per tris dienas nuo pranešimo apie sprendimą gavimo. Pabėgėliais pripažįstamiems asmenims šis statusas suteikiamas neribotam laikotarpiui. Taip yra nuo 2013 m.; anksčiau statusas būdavo suteikiamas trejiems metams ir atnaujinamas pateikus naują prašymą ir jį įvertinus. Rusijos teisės aktai pripažintus pabėgėlius apsaugo nuo grąžinimo. Pabėgėliais pripažintiems asmenims išduodamos biometrinės tapatybės kortelės (nuo 2013 m. liepos mėn.). Jų socialinės ir ekonominės teisės tokios pat, kaip ir Rusijos piliečių (įskaitant judėjimo laisvę, darbą, išsilavinimą, sveikatos priežiūrą). Tačiau galimybė tomis teisėmis naudotis praktiškai labai priklauso nuo to, ar asmuo turi galiojančią gyvenamosios vietos Rusijoje registraciją, ir kai kuriems asmenims (ypač tiems, kurie gyvena ne priėmimo centruose) tai gali būti kliūtis. Naudotis teisėmis gali būti dar sudėtingiau tiems, kuriems suteiktas vadinamasis laikinas prieglobstis (tam tikra papildomos apsaugos forma), nes jų statusas mažiau privilegijuotas negu pabėgėlių (teisės tokios pat, kaip ir prieglobsčio prašytojų, o statusas suteikiamas metams). Naujo įstatymo dėl tarptautinės apsaugos projekte pabėgėlių ir asmenų, kuriems suteiktas laikinas prieglobstis, statusas suvienodintas ir tai – gera žinia. Kalbant apie prieglobsčio prašytojų priėmimo sąlygas, FMT turi kelis prieglobsčio prašytojams skirtus priėmimo centrus, kuriuose jie gali (bet neprivalo) apsistoti. Išskyrus šiuos centrus (ir jei prieglobsčio prašytojai nenori juose apsistoti), prieglobsčio prašytojams neteikiama jokia kita pagalba, kaip antai kišenpinigiai ar maisto kuponai. Kol vykdomos procedūros, prieglobsčio prašytojai būna apsaugoti nuo grąžinimo. Jie turi teisę dirbti, naudotis sveikatos priežiūros ir švietimo paslaugomis. Tačiau galimybė naudotis tomis teisėmis priklauso nuo to, ar asmuo turi gyvenamosios vietos registraciją, o tiems, kurie negyvena priėmimo centre, ją turėti gali būti sudėtinga. Remiantis statistiniais duomenimis, pabėgėliais pripažįstama palyginti nedaug prieglobsčio prašytojų. 2006–2011 m. iš maždaug 13 000 prašytojų pabėgėliais pripažinti tik 7 proc. (2011 m. – 9 proc.). Tačiau 40 proc. prašytojų suteiktas laikinas prieglobstis. Prašytojai daugiausia buvo kilę iš Afganistano, Gruzijos ir (pastaruoju metu) Sirijos. · Vedant Rusijos ir ES dialogą dėl migracijos glaudžiai bendradarbiauti sprendžiant su prieglobsčiu susijusius klausimus. Vedant ES ir Rusijos dialogą dėl migracijos 2011 m. gruodžio 14 d. Maskvoje surengtas išplėstinis teminis posėdis dėl tarptautinės apsaugos. Per šį posėdį šalys pasikeitė visus prieglobsčio suteikimo aspektus apimančia informacija, statistiniais duomenimis ir patirtimi, įskaitant tarptautinę ir nacionalinę teisę, apsvarstė galimybes toliau plėtoti Rusijos ir ES bendradarbiavimą šioje srityje. Kiti su dialogu dėl migracijos susiję specializuoti posėdžiai dėl tarptautinės apsaugos turėtų būti rengiami 2013 m. gruodžio mėn. Stokholme ir 2014 m. Be to, įgyvendinant Prahos proceso tikslinę iniciatyvą ir jos bandomąjį projektą, taip pat įgyvendinant Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro projektą „Prieglobsčio kokybės iniciatyva Rytų Europoje“ – abu remiami Europos prieglobsčio paramos biuro (EASO) ir finansuojami Europos Sąjungos – keli EASO mokymo moduliai buvo išversti į rusų kalbą (Įtrauktis, Informacija apie kilmės šalį, Pokalbių technika, Dokumentų rengimas ir sprendimų priėmimas). Rusija pakviesta dalyvauti abiejuose projektuose. · Keistis informacija apie atitinkamas administracines struktūras, kompetentingas tvarkyti prieglobsčio bylas, įskaitant prieglobsčio prašytojų priėmimo infrastruktūrą, ir šalinti galimus trūkumus. Už tarptautinės apsaugos prašymų priėmimą ir svarstymą yra atsakinga FMT. Remiantis Rusijos pateikta informacija, FMT teritoriniuose biuruose yra atskiri pabėgėlių departamentai, sprendžiantys prieglobsčio prašytojų klausimus; kelis kartus per metus FMT ir Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro ekspertai tų departamentų darbuotojams rengia ad hoc mokymus. Prieglobsčio srityje FMT reguliariai bendradarbiauja su Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuru. Šioje srityje veikia ir kelios NVO, taip pat bendradarbiaujančios su FMT ir Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuru. ES ekspertai apsilankė dviejuose prieglobsčio prašytojams skirtuose priėmimo centruose Očiore ir Vyšnij Voločioke ir juos įvertino teigiamai, nepaisant to, kad jie yra gana atokiose vietovėse. Nė vienas centras nebuvo visiškai užpildytas. Abiejuose aplankytuose priėmimo centruose buvo medicinos punktas, kuriame budi bent du profesionalūs slaugytojai. Viename centre buvo ir psichologas. Abiejuose centruose nebuvo vertėjų žodžiu. Prireikus galima pasamdyti trečiųjų šalių vertėjus žodžiu. Atrodo, kad centrų darbuotojai nėra kaip nors konkrečiai mokomi darbe atsižvelgti į specifinius prieglobsčio prašytojų, pabėgėlių ar ypač pažeidžiamų asmenų poreikius. Abiejų centrų vadovai teigė, kad yra labiau linkę laikytis individualaus požiūrio, pagal kurį kiekvienam gyventojui suteikiama reikiama priežiūra ir dėmesys. · Išplėtoti visapusišką keitimąsi informacija apie atitinkamą pripažintų pabėgėlių ir asmenų, kuriems suteikta tarptautinė apsauga, integracijos bei adaptacijos politiką ir šalinti galimus trūkumus. Atrodo, kad nėra specialios politikos, susijusios su asmenų, kuriems suteikta tarptautinė apsauga, integravimu į Rusijos visuomenę ir adaptavimusi joje. Tačiau faktiškai yra kelios iniciatyvos, panašios į skirtąsias kitiems migrantams. Dauguma jų skirtos pabėgėliams, apsisprendžiantiems apsistoti viename iš valstybinių apgyvendinimo centrų. Gyvenantiems ne centruose konkrečių integracijos programų ar pagalbos nėra. Tam tikro lygmens integracija užtikrinama pabėgėliams suteiktomis teisėmis, įskaitant išsilavinimą ar galimybę gauti Rusijos pilietybę. Pabėgėliai formaliai turi teisę pasikviesti ir savo šeimos narius. Tačiau šiems taikoma tokia pat pripažinimo procedūra. 2.3. Sienų valdymo klausimai · Kuo geriau panaudoti atitinkamus darbo mechanizmus siekiant užtikrinti Rusijos ir ES valstybių narių sienos apsaugos tarnybų glaudesnį bendradarbiavimą, intensyvesnį ryšių palaikymą ir aktyvesnį keitimąsi informacija, visų pirma valstybinių sienų perėjimo punktuose, ir veiksmingai įgyvendinti Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros (FRONTEX) ir Rusijos Federacijos federalinės saugumo tarnybos Sienų apsaugos tarnybos darbinį susitarimą. Sienų apsaugos tarnyba bendradarbiauti su FRONTEX pradėjo 2006 m., kai buvo pasirašytas darbinis susitarimas. Nuo tada susitarta dėl kelių veiksmų planų, pagal kuriuos turėtų būti laipsniškai plėtojamas bendradarbiavimas; dėl naujausio 2013–2015 m. plano susitarta 2013 m. spalio mėn. Šis bendradarbiavimas apima visą FRONTEX veiklos spektrą, ypatingas dėmesys skiriamas operatyvinei veiklai ir rizikos analizei. Įvyko tam tikri teigiami pokyčiai. Tačiau keitimosi informacija ir analitinės veiklos srityje dar yra ką tobulinti, ir tai taikytina ne tik susitartiems, apibrėžtiems statistiniams duomenims, kuriais reguliariai keičiamasi, bet ir bendros analizės sričiai – ji galėtų padėti geriau suvokti su neteisėta migracija susijusią padėtį regione. SAT ir su Rusija besiribojančių ES valstybių narių pasienio tarnybų bendradarbiavimas yra patenkinamas, bendradarbiaujama centriniu, regioniniu ir vietos lygmeniu. Šis bendradarbiavimas taip pat apima pasienio atstovų, kasdien palaikančių tiesioginius ryšius, įdarbinimą. Be to, keičiamasi geriausios patirties pavydžiais ir rengiami bendri mokymai. Tačiau informacija keičiamasi vis dar ribotai, ypač informacija apie žaliųjų sienų pažeidimus, SPP nustatytus suklastotus dokumentus ir eiles SPP. · Imtis būtinų veiksmų siekiant plėtoti Rusijos Federacijos valstybės pasienio infrastruktūros plėtojimo federalinės tarnybos (Rosgranitsa) ir Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros (FRONTEX) bendradarbiavimą. Rosgranitsa dalyvauja keliuose daugiašaliuose tarptautiniuose bendradarbiavimo forumuose. Ši tarnyba taip pat bendradarbiauja (kiek leidžia jos kompetencija) su kaimyninėmis ES valstybėmis narėmis, su tuo susiję bendradarbiavimo protokolai pasirašyti su Latvijos ir Estijos valdžios institucijomis. Per ekspertų misiją Rosgranitsa pakartojo 2010 m. pateiktą savo pasiūlymą parengti ir su FRONTEX pasirašyti bendrą memorandumą / susitarimą dėl bendradarbiavimo plėtojant SPP, visų pirma keičiantis geriausios patirties pavyzdžiais. Kol kas Rosgranitsa dalyvavo keliuose FRONTEX organizuotuose renginiuose, visų pirma mokslinių tyrimų ir plėtros, susijusios su ateities automatinėmis sienų kontrolės sistemomis, srityje. · Prie atitinkamų valstybės sienos dalių įdarbinti tinkamą personalą, skirti reikiamų išteklių bei techninės įrangos ir sukurti tinkamą infrastruktūrą, taip pat bendrų valstybinių sienų perėjimo punktuose veiksmingai įgyvendinti sienų kontrolės procedūras ir vadovautis geriausia patirtimi siekiant užtikrinti saugią aplinką kertant ES ir Rusijos Federacijos sienas, kartu kovoti su tarpvalstybiniu nusikalstamumu, gerinti jo judėjimo kontrolės veiksmingumą ir siekti, kad bendrų sienų perėjimas būtų mažiau įtemptas, ir sutrumpinti laukimo laiką. ES ekspertų antrojo derybų skyriaus misija aplankė daug SPP įvairiose Rusijos sienos dalyse, t. y., sienos su Kazachstanu (Karaozekas–Kotiajevka), Ukraina (Matvejev Kurganas, Samara, Krasnodonas, Belgorodas, Naumivka, Nechotejevka ir Trojebortnoje), Baltarusija (nėra sienų kontrolės, nėra ir SPP), Latvija (Terechova–Burački ir Zilupė–Sebeza) ir Estija (Narva–Ivangorodas ir Kuničina Gora), taip pat įvairiuose oro uostuose (Domodedovo, Šeremetjevo, Vnukovo, Rostovo prie Dono ir Astrachanės) ir jūrų uostuose (Sankt Peterburgo ir Astrachanės). Už SPP įrangos įsigijimą ir infrastruktūros plėtojimą atsakinga Rusijos tarnyba Rosgranitsa. Tarnybai priklauso pagrindinė įranga ir infrastruktūra 372 tarptautiniuose ir 259 vietos sienos perėjimo punktuose palei visą Rusijos sieną. Ši tarnyba taip pat atsakinga už tų SPP plėtrą. Rosgranitsa valdomai SPP įrangai ir infrastruktūrai Rusijoje plėtoti yra skirta speciali finansinė programa. Šiuo metu pirmenybinės tobulinimo sritys yra šios: Sočio teritorija, jūrų sienos ir tarptautinės traukinių jungtys. Rekomenduojama, kad viena iš šių prioritetinių sričių būtų ES ir Rusijos siena. Dėl visų sienos perėjimo punktų infrastruktūros tobulinimo ir pakeitimų susitaria tuo tikslu įsteigtos specialios koordinavimo valdybos. Kiekviename SPP jos sutelkia pagrindinius veikėjus: Rosgranitsa, SAT ir Federalinę muitų tarnybą. Akivaizdu, kad dedama daug pastangų patobulinti esamus SPP. Kai kurie aplankyti SPP buvo labai nauji. Tačiau senieji (tebeveikiantys) SPP tose vietose buvo labai pasenę – ES ekspertams nebuvo leista patekti į tas patalpas. Kai kuriuose naujuose SPP jau buvo įrenginiai, būtini bendriems pasienio patikrinimams atlikti (pvz., Ukrainos ir Kazachstano pasienyje). Taip pat stengiamasi trumpinti laukimo laiką labiausiai perpildytuose SPP (ypač prie sienos su ES). Rosgranitsa puikiai žino šią problemą. Siekiant paspartinti sunkvežimių kontrolę pastatyti keli terminalai (pvz., SPP prie sienos su Latvija), keliais kitais projektais siekiama padidinti kitų SPP prie Rusijos ir ES valstybių narių sienų pralaidumą. Taip pat diegiamos ir kitos palengvinimo priemonės, pavyzdžiui, interneto svetainės, kuriose interneto kameromis tikruoju laiku teikiama informacija apie padėtį SPP. Šiuo atveju būtų galima numatyti procedūrinių pakeitimų, visų pirma susijusių su dabar taikomu griežtu užduočių paskirstymu tarp Federalinės muitų tarnybos (kontroliuoja tik prekes) ir Sienų apsaugos tarnybos (kontroliuoja tik asmenis) ir labai formaliu abiejų tarnybų požiūriu į tas procedūras. 2013 m. rugsėjo 12 d. Federalinė muitų tarnyba nustatė, kad iš vienos ES valstybės narės įvežamoms prekėms taikomas didžiausios rizikos profilis, tai reiškia, kad atliekama visų toje valstybėje narėje pakrautų sunkvežimių šimtaprocentinė fizinė kontrolė. Atliekant ilgai trunkančią kontrolę reikalaujama iškrauti visą sunkvežimį, o tai labai brangus ir trikdantis procesas. Apie tai iš anksto nepranešta nei Komisijai, nei valstybei narei. Dėl šios kontrolės labai pailgėjo laukimo laikas atitinkamuose SPP. Tuose SPP vėl grįžta prie įprastos kontrolės. Padėtis bus toliau atidžiai stebima. Su pasienio patikrinimais susiję teisės aktai ir praktika atitinka galiojančius standartus. Procedūros visoje šalyje gana vienodos. Atrodo, kad didžiausią susirūpinimą kelia požiūris į asmenų patikrinimą pasienyje. Atrodo, kad tais patikrinimais pirmiausia siekiama patikrinti asmens tapatybę. Faktiškai nekreipiama dėmesio į vizito tikslą, net jei įstatymai ir leidžia sienų apsaugos pareigūnams apklausti keliautojus ir atsisakyti įleisti tuos, kurie neatrodo esantys sąžiningi keliautojai. Atliekant asmens kontrolę, įskaitant didžiuosius oro uostus (juose kabinos taip suprojektuotos, kad net nėra galimybių asmenis patikrinti vizualiai, prieš jiems ateinant iki sienų apsaugos pareigūno), keliautojai neprofiliuojami. SPP naudojama gana standartinė įranga. Pirmosios kontrolės linijos pareigūnai turi pasų skaitytuvą, kompiuterį su prieiga bent prie asmenų, kuriems draudžiama atvykti, ir ieškomų asmenų duomenų bazės ir pagrindinį dokumentų autentiškumo patikrinimo įrankių rinkinį. Gali būti laikoma, kad to pakanka. ES ekspertams neparodyta antroji dokumentų kontrolės linija, išskyrus Šeremetjevo oro uostą ir Sankt Peterburgo jūrų uostą. Parodyta antrosios linijos kontrolė buvo pakankamos kokybės. Reikėtų manyti, kad kitose vietose tos antrosios linijos nėra. Atrodo, kad šią padėtį patvirtina ir praktika – kiekviename SPP, esančiame prie sienos su ES valstybėmis narėmis, antrosios linijos kontrolę atlieka tik ES sienų apsaugos pareigūnai. Dėl šių paminėtų dalykų ir dėl to, kad nėra padirbtų dokumentų duomenų bazės, taip pat SPP nėra jokios kitos informacija apie tokius dokumentus, pasienio kontrolės veiksmingumas gali būti ribotas. Kai kuriuose oro uostuose rengiamasi įdiegti visiškai automatinę kontrolę (vadinamoji ABC), jau įrengti keleri vartai (nors jie dar neveikia). Pasienio patikrinimus atliekant traukiniuose ar laivuose būna naudojama mobilioji įranga ir užtikrinama tokia pat kontrolės kokybė kaip ir stacionariuose SPP. Įranga, naudojama SPP prekių kontrolei, taip pat buvo (rentgeno aparatai, jutikliai ir pan.), bet ES ekspertams neleista jos nuodugniai įvertinti. Akivaizdu, kad dėl muitų sąjungos prie sienos su Kazachstanu esančių SPP paskirtis – tik asmenų kontrolė. Dėl valstybių sąjungos su Baltarusija ir kadangi nėra sienų kontrolės, SPP ten nėra. Dėl to reikia glaudesnio institucijų bendradarbiavimo, tačiau per ES misiją tokio bendradarbiavimo iš tikrųjų nepastebėta. Dar vienas specifinis dalykas – NVS piliečių patekimas į Rusiją su tik jų vidaus pasais (tapatybės dokumentais). Atrodo, kad dabar šis klausimas sprendžiamas neseniai nustačius reikalavimą NVS piliečiams atvykstant į Rusiją turėti tarptautinį pasą; šis reikalavimas turėtų įsigalioti 2015 m. Vizos pasienyje neišduodamos, išskyrus labai išskirtines situacijas. Tačiau sienos apsaugos pareigūnai turi teisę trims dienoms vizą pratęsti išvykimo iš Rusijos metu – tai dažniausiai pasitaiko, kai pasibaigus vizos galiojimui asmuo Rusijoje užsibūna iki trijų dienų. Kalbant apie žaliųjų ir mėlynųjų sienų stebėjimą, ES ekspertai buvo informuoti, kad tinkamų išteklių turima ir įranga yra įdiegta. Tačiau suteikti išsamesnės informacijos Rusijos valdžios institucijos atsisakė. Todėl nėra galimybių pateikti kokias nors išvadas tuo klausimu. · Keistis informacija apie atitinkamas su sienų apsauga susijusias administracines struktūras, užtikrinti sienų apsaugos tarnybų, teisėsaugos tarnybų ir kitų kompetentingų įstaigų bendradarbiavimą ir šalinti galimus trūkumus. Už visų Rusijos sausumos ir jūros išorės sienų stebėjimą ir sienų kontrolę visuose SPP atsakinga Sienų apsaugos tarnyba. Tarnybos veikla vykdoma federaliniu, regioniniu ir vietos (SPP) lygmeniu. Nuo 2003 m. SAT yra neatsiejama Federalinės saugumo tarnybos dalis, bet turi savo biudžetą. Dar viena su sienų valdymu susijusi tarnyba – Rosgranitsa, ji atsakinga už SPP įrangos įsigijimą ir administravimą. Kiekviename SPP veikia ir muitinė, vykdanti prekių kontrolę. Susijusios institucijos patvirtino, kad operatyvinis Rusijos teisėsaugos institucijų, t. y. SAT, FMT, policijos (VRM), Federalinės muitų tarnybos, bendradarbiavimas yra sklandus. Turimais duomenimis, yra pasirašyti tarpinstituciniai susitarimai, centriniu, regioniniu ir vietos lygmeniu rengiami posėdžiai. Šio vertinimo ES ekspertai patikrinti negalėjo, nes negalėjo peržiūrėti jokių rašytinių bendradarbiavimo susitarimų ar protokolų. Tačiau tai, kad SAT ir Federalinės muitų tarnybos užduotys ir taikoma praktika visiškai atskirtos, iš tiesų neleidžia tvirtinti, kad šios dvi tarnybos bendradarbiauja. · Sukurti duomenų rinkimo ir analizės sistemą, kad būtų galima atlikti reguliarias rizikos analizes sienų valdymo srityje. Sienų apsaugos tarnyboje (ir Federalinėje migracijos tarnyboje) yra specializuoti padaliniai ir darbuotojai išsamiai su sienomis susijusiai informacijai, statistiniams duomenimis rinkti ir rizikos analizei atlikti centriniu ir regioniniu lygmeniu. Tačiau kilo tam tikrų abejonių dėl surinktos informacijos paskirstymo Sienų apsaugos tarnyboje (iš centrinės būstinės į SPP ir atvirkščiai). Be to, reikėtų pagerinti keitimąsi informacija tarp įvairių teisėsaugos institucijų analitinių padalinių. Dabar kiekviena tarnyba rengia savo statistinius duomenis pagal savo poreikius ir rodiklius, dėl to, pavyzdžiui, nėra suderintų neteisėtos migracijos statistinių duomenų. Be to, statistikos biuras (Rosstat) nėra kompetentingas rinkti neteisėtos migracijos statistinius duomenis. SAT ir FMT yra sukūrusios įvairių duomenų bazių, patenkinančių pagrindinius poreikius. Tačiau būtų galima patobulinti kai kurių duomenų bazių tarpusavio sąveiką, nes kai kurias jų patikrinti galima tik atitinkamuose regioniniuose tarnybų filialuose ar pateikus oficialius administracinius prašymus (pvz., atvykimo / išvykimo sistemą, kurią valdo FMT). Be to, nebuvo galimybių patikrinti rizikos analizės kokybę ir metodiką. ES ekspertams nebuvo parodyta jokio rizikos analizės, kuri, kaip teigta, reguliariai rengiama kas mėnesį, kas ketvirtį ir kasmet, pavyzdžio. Duomenų rinkimo ir analizės srityje su kaimyninėmis ES valstybėmis narėmis bendradarbiaujama. Pirmiau buvo aprašyta, kaip SAT ir FRONTEX keičiasi informacija pagal darbinį susitarimą. Rusija siekia rinkti duomenis apie keleivius, atvykstančius į jos teritoriją, išvykstančius iš jos ar tranzitu vykstančius per ją bet kokiomis transporto priemonėmis (oro, jūrų ar sausumos). Teisės aktai laipsniškai įgyvendinami nuo 2013 m. gruodžio 1 d., jais vežėjai įpareigojami pateikti išankstinę informaciją apie keleivius. Atrodo, kad šios priemonės tikslas – saugumas, o ne neteisėta migracija. Rusija patvirtino, kad teisės aktų taikymo sritis apribota tik išankstine informacija apie keleivius. Atitinkami teisės aktai iš dalies pakeisti. Didelį susirūpinimą ES tebekelia ketinimas rinkti duomenis apie skrydžius virš šalies teritorijos. Padėtis bus atidžiai stebima. · Taikyti dokumentų klastojimo ir jų naudojimo kertant sienas prevencijos bei panaikinimo priemones, inter alia, rengiant teisėsaugos, sienos apsaugos ir muitinės tarnybų personalo mokymą. Aplankyti SPP turėjo pagrindines medžiagas, reikalingas suklastotiems dokumentams nustatyti. Naudotis įranga darbuotojai rengiami mokymo kursuose, seminaruose ir praktiniuose užsiėmimuose. Pirmosios linijos sienų apsaugos pareigūnai viename iš SAT mokymo centrų mokomi dokumentų saugumo temomis. Be to, kas penkerius metus jiems rengiami kvalifikacijos kėlimo kursai. Už papildomą mokymą vietoje yra atsakingi SPP vadovai. SPP darbuotojai kartą per metus turi laikyti egzaminą. Žinių atnaujinimo kursai paprastai rengiami ad hoc. Įtartini dokumentai atidžiau tiriami atliekant antrosios linijos kontrolę (jei tokia yra konkrečiame SPP, žr. taip pat pastabas dėl antrosios linijos dokumentų patikrinimo). Antrųjų linijų pareigūnai nėra kaip nors konkrečiai mokyti, tačiau į šias pareigas samdomi labiau patyrę darbuotojai. Suklastotų dokumentų duomenų bazės SPP nėra, taip pat nėra jokios konkrečios medžiagos su suklastotų dokumentų pavyzdžiais. Įprasčiausia SPP esanti medžiaga – tarptautinių kelionės dokumentų pavyzdžiai su svarbiausių apsaugos požymių aprašymu. Apie naujus su klastojimu susijusius dalykus pranešama ad hoc (pvz., pamainos pradžioje). · Vykdyti mokymo programas ir įgyvendinti kovos su korupcija priemones, įskaitant etikos normas, konkrečiai skirtas valstybės sienų apsaugos struktūrų pareigūnams, ir šalinti galimus trūkumus. ES ekspertai lankėsi SAT akademijoje ir viename iš pareigūnų rengimo institutų. Pareigūnų mokymo sistema įvertinta teigiamai ir, turimais duomenimis, atitinka Bolonijos procesą. Akademiniai metodai ir moksliniai tyrimai yra sudedamosios rengimo dalys. Kovos su korupcija priemonės ir etika įtrauktos į pagrindinį kiekvieno pareigūno mokymą. Institutas SAT pareigūnams taip pat rengia žinių atnaujinimo kursus. Kiekvienam pareigūnui šie kursai privalomi kartą per penkerius metus, paprastai jie trunka mėnesį ar du. Tačiau sienų apsaugos pareigūnų ir įgaliotųjų pareigūnų mokymo programos misijos grupei nepateiktos. Turimais duomenimis, kovos su korupcija priemonės ir etinės normos įtrauktos į pagrindinį SAT pareigūnų mokymą. ES ekspertams sakyta, kad nei FMT, nei SAT papildomų kovos su korupcija kursų nerengia. ES ekspertams neleista susipažinti su SAT kovos su korupcija kodeksu. Paaiškinta, kad, siekiant nustatyti korupciją ir užkirsti jai kelią, SPP taikomos įvairios vidaus ir išorės kontrolės priemonės, įskaitant keliautojams skirtas anketas, karštąsias linijas ir vaizdo kameras. Susirūpinimą keliantys klausimai ir veiksmai, kurių rekomenduojama toliau imtis 2 derybų skyriuje. Remdamasi pirmiau išdėstytais nustatytais faktais, Komisija nustatė šiuos susirūpinimą keliančius klausimus, kuriuos reikės toliau aptarti su Rusijos institucijomis: buvimo šalyje turint leidimą laikinai gyventi ir (arba) leidimą dirbti sąlygos, ypač susijusios su verslo kelionių trukme, registracijos procedūromis, kvotų sistema, atnaujinimo procedūra ir susijusiais sveikatos patikrinimais, yra pernelyg sudėtingos; dar ne iki galo įdiegta išsami integracijos strategija, įskaitant asmenų, kuriems skirta tarptautinė apsauga, integraciją, ir tai trukdo veiksmingai valdyti teisėtos migracijos srautus; atrodo, kad sprendimai dėl tarptautinės apsaugos statuso suteikimo nebūna pagrįsti nuoseklia informacijos apie kilmės šalį sistema, kuria remdamosi institucijos galėtų gauti informacijos apie tikrąją padėtį prašytojų kilmės šalyse. Tai gali turėti įtakos tokių sprendimų nuoseklumui; kadangi tarp Rusijos ir Baltarusijos neatliekami pasienio patikrinimai, judėjimas tarp šių dviejų šalių yra laisvas (įskaitant galimą antrinį šalyje neteisėtai esančių asmenų judėjimą). Norint veiksmingai užkirsti kelią galimiems pažeidimams, reikia užmegzti apčiuopiamą ir struktūrinį FMT / SAT ir atitinkamų Baltarusijos institucijų bendradarbiavimą; kad migracijos valdymas būtų veiksmingas, reikia, kad sklandžiai bendradarbiautų sieną kontroliuojančios institucijos (t. y. SAT) ir už padėtį šalies viduje atsakingos institucijos (FMT), pavyzdžiui, galėtų būti naudojamasi tarpusavyje sąveikiomis duomenų bazėmis, kai kuriuose SPP galėtų būti FMT pareigūnų, galėtų būti skleidžiama informacija apie prieglobsčio procedūras. Tai ne tik leidžia aiškiai matyti padėtį (pvz., statistiniai neteisėtų migrantų sulaikymo šalies viduje ir pasienyje duomenys), bet ir užtikrina tinkamas galimybes pasienyje taikyti tarptautinės apsaugos mechanizmus; kai kuriais atvejais sulaikytiems Rusijoje neteisėtai esantiems asmenimis skiriama tik administracinė bauda ir sprendimas dėl išsiuntimo nepriimamas. Dėl to gali susidaryti neaiški padėtis, kai asmuo, neturintis teisės būti Rusijoje, neprivalo ir išvykti; daug pasienyje su ES esančių SPP neturi pakankamo pajėgumo veiksmingai tvarkyti asmenų srautus, taigi pailgėja laukimo laikas. Be to, kai kurių pasienyje su NVS šalimis esančių SPP infrastruktūra pasenusi. Šios problemos galėtų būti sprendžiamos plėtojant reikiamus SPP ir įvairioms institucijoms tobulinant SPP patikrinimų procedūras. Kalbant apie tai, taip pat reikėtų pažymėti, kad institucijos patikrinimų SPP metu asmenų faktiškai neprofiliuoja arba neatlieka rizikos analizės, nors tai atliekant būtų galima padidinti tokių patikrinimų veiksmingumą. Siekiant toliau tobulinti atitinkamų bendrų veiksmų įgyvendinimą, rekomenduojama imtis šių veiksmų: iki galo įdiegti pagreitintą procedūrą, taikomą pagal ES ir Rusijos readmisijos susitarimą, informuojant sienų apsaugos pareigūnus apie su tuo susijusias jų užduotis ir mokant tas užduotis vykdyti; priimti naują įstatymo dėl prieglobsčio projektą, šis įstatymas taip pat turėtų apimti pasienyje atliekamą procedūrą, asmenims, kuriems skirta papildoma apsauga, suteikiamų teisių priartinimą prie pabėgėlių teisių, galimybę naudotis teisėmis neatsižvelgiant į registraciją, tinkamų dokumentų išdavimą prieglobsčio prašytojams, taip pat taikant priimtinumo procedūrą; atsižvelgiant į tai, kad daug prieglobsčio ES prašančių asmenų yra iš Rusijos, aktualiausiuose regionuose rengti informacines kampanijas, per kurias būtų galima sužinoti apie asmenų, kuriems skirta tarptautinė apsauga arba kurie ES prašo tokios apsaugos, teises ir pareigas; tobulinti keitimąsi aktualia, suderinta, rodikliais pagrįsta ir reguliaria statistine informacija ir bendrą su FRONTEX analitinį darbą, atliekamą pagal SAT pasirašytą darbinį susitarimą; nustatyti, kad antrosios linijos dokumentų patikrinimas būtų atliekamas bent tuose SPP, kuriuose judėjimas didžiausias, ir suteikti SPP tinkamos medžiagos, susijusios su galima klastojimo technika, kad pareigūnai būtų geriau pasirengę nustatyti suklastotus dokumentus. Neturėdama pakankamai informacijos Komisija negalėjo visiškai įvertinti pažangos, padarytos šiose 2 derybų skyriaus srityse: žaliųjų ir mėlynųjų sienų stebėjimo strategija (įranga, technika ir kt.); sienų apsaugos pareigūnų mokymo turinys ir etikos kodeksas; apeliacinių skundų pateikimo sistema prieglobsčio srityje (statistiniai duomenys, mokymas ir kt.); galimos rizikos analizės ataskaitos neteisėtos migracijos ir sienų valdymo srityse; SAT ir kitų teisėsaugos institucijų tarpinstitucinių susitarimų dėl bendradarbiavimo sienų valdymo srityje turinys. 3 derybų skyrius. Viešoji tvarka, saugumas ir teisminis bendradarbiavimas Bendrasis vertinimas Rusija, turėdama visavertės administracinės struktūros ir pajėgumų teisėsaugos tarnybas, pastaruosius kelerius metus aktyviai kovoja su tarpvalstybiniu nusikalstamumu, terorizmu ir korupcija. Tačiau dėl to, kad yra daugybė tarnybų, esama ir trūkumų – gali būti dubliuojama kompetencija. Atitinkamoms tarnyboms būtų paprasčiau palaikyti ryšius, jei atitinkamos duomenų bazės būtų tarpusavyje sąveikios. Be to, nors Rusija atvira tarptautiniam bendradarbiavimui ir tose srityse yra nustačiusi įvairius bendradarbiavimo kanalus, praktiškai procesas yra labai centralizuotas ir vyksta per centrines atitinkamų tarnybų būstines. Dėl to trečiųjų šalių prašymai ilgai tvarkomi. Šis bendradarbiavimas galėtų būti patobulintas sudarius operatyvinį susitarimą su Europolu. Reikėtų dar tobulinti per kelerius metus įgyvendintą policijos reformą, nes akivaizdu, kad kai kurie pirminiai jos tikslai nepasiekti. Rusija sukūrė išsamią kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu sistemą. Finansinių veiksmų darbo grupės kovos su pinigų plovimu klausimais (FAFT) nustatytus trūkumus stengiamasi šalinti rengiamais teisės aktų pakeitimais. Rusijos valdžios institucijos taip pat siekia įgyvendinti visuotinę kovos su narkotikais strategiją, kuria siekiama sumažinti tiek pasiūlą, tiek paklausą. Rusija pati pripažįsta, kad prekybos žmonėmis srityje jos turimi duomenys neatspindi problemos masto. Nors imamasi veiksmų ir stengiamasi kovoti su prekybos žmonėmis nusikalstamumo aspektais, nėra aiškios išsamios pagalbos aukoms sistemos (įskaitant prieglaudas). Rusija taip pat įgyvendina tarptautinę praktiką atitinkančią kovos su terorizmu strategiją, dėmesį aiškiai sutelkdama į grėsmę, kurios ištakos – Šiaurės Kaukazo regionas. Tačiau minėtoje srityje menkai dėta pastangų rizikos analizei, susijusiai su muitų sąjungos (su Kazachstanu ir Baltarusija) sudarymu ir galimu beviziu režimu su ES, rengti. Pastaruoju metu Rusija ėmėsi daugelio strateginių ir teisės aktų nustatytų veiksmų prieš korupciją. Ji jau ratifikavo visas pagrindines tarptautines konvencijas, įskaitant JT, EBPO ir Europos Tarybos konvencijas, taigi Rusijos atžvilgiu taikomi jų stebėsenos mechanizmai. Atrodo, kad Rusija yra pasirengusi įgyvendinti rekomendacijas, jai pateiktas vykdant tą stebėsenos veiklą. Be abejo, dar yra susirūpinimą keliančių dalykų, įskaitant bendradarbiavimą su pilietine visuomene, teismų ir prokuratūros nepriklausomumu. Teisminio bendradarbiavimo srityje Rusija ratifikavo dvi Hagos konvencijas, susijusias su vaikų grobimu ir vaikų apsauga. Įgyvendinti pirmąją jau pasirengta (galbūt kelis dalykus šiek tiek patobulinus), nors dar laukiama, kol ES vardu Rusijos prisijungimui pritars visos ES valstybės narės. Antroji konvencija įsigaliojo labai neseniai, ir nors centrinė įstaiga buvo paskirta, įgyvendinimo teisės aktai teberengiami. Nusikalstamumo srityje Rusija yra prisijungusi prie pagrindinių Europos Tarybos konvencijų, nustatančių veiksmingo bendradarbiavimo pagrindą. Teisminis bendradarbiavimas nusikalstamumo srityje (panašiai kaip ir teisėsaugos srityje) labai centralizuotas, dėl to užtrunka atsakymai į įvairias užklausas. Be to, kai kurios ES valstybės narės susiduria su problemomis dėl užklausų, į kurias neatsakoma per šešis mėnesius arba neatsakoma išvis. Kalbant apie duomenų apsaugą, Rusija ratifikavo 1981 m. Europos Tarybos konvenciją, ji įgyvendinama keliais federaliniais įstatymais ir kitais įgyvendinimo aktais. Tačiau dar neratifikuotas papildomas protokolas, ir Komisija nemano, kad paskirta priežiūros institucija (Roskomnadzor) yra nepriklausoma. Išsamios pastabos 3.1. Kova su tarpvalstybiniu organizuotu nusikalstamumu, terorizmu ir korupcija · Laikytis atitinkamų tarptautinių standartų kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu srityje, visų pirma veiksmingai vykdyti atitinkamas Finansinių veiksmų darbo grupės kovos su pinigų plovimu klausimais (FAFT) rekomendacijas. 2001 m. priėmusi pirmuosius teisės aktus, Rusija sukūrė išsamią kovos su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu sistemą. Pagrindinis šios srities teisės aktas yra Federalinis įstatymas Nr. 115-FZ. Šioje srityje taip pat taikytinos kai kurios Baudžiamojo kodekso ir Administracinių pažeidimų kodekso nuostatos. Ši teisinė sistema kelis kartus buvo iš dalies keista, daugiausia dėl būtinybės ją suderinti su tarptautiniais standartais. Pagrindinė tarnyba šioje srityje yra Federalinė finansinės stebėsenos tarnyba (Rosfinmonitoring), atliekanti Rusijos finansinės žvalgybos padalinio (FŽP) vaidmenį. 2012 m. gegužės mėn. nustatyta, kad ši tarnyba yra tiesiogiai pavaldi prezidentui. Rosfinmonitoring – profesionali, gerai aprūpinta ir turinti pakankamai darbuotojų (centrinėje būstinėje ir regioniniuose biuruose) tarnyba. Rosfinmonitoring vadovauja nacionaliniam kovos su pinigų plovimu koordinavimo mechanizmui ir dalyvauja nacionaliniame kovos su terorizmu mechanizme. Be to, 2013 m. birželio mėn. tarnybai nurodyta parengti nacionalinę kovos su pinigų plovimu strategiją, o 2013 m. liepos 5 d. ji pateikė veiksmų planą, kaip padidinti bendrovių ir kitų juridinių asmenų skaidrumą ir užkirsti kelią piktnaudžiavimui. 2014 m. Rosfinmonitoring taip pat parengs patį pirmą nacionalinį kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu srityje kylančių grėsmių vertinimą. Rosfinmonitoring taip pat turi Tarptautinį mokymo ir metodikos centrą, kuriame kasmet atitinkamuose mokymuose dalyvauja 3 000 asmenų. Savarankiškam mokymuisi yra nuotolinio mokymo kursai. Pinigų plovimo atvejų, apie kuriuos praneša Rosfinmonitoring, baudžiamosios veikos tyrimus atlieka kelios teisėsaugos tarnybos, o terorizmo finansavimo atvejus, gavusi Rosfinmonitoring pranešimą, tiria Federalinė saugumo tarnyba. Rosfinmonitoring vykdo aktyvų tarptautinį bendradarbiavimą, visų pirma suteikdama sekretoriatą Eurazijos grupei ir nuo 2013 m. liepos mėn. pirmininkaudama FAFT. 2011 m. su užsienio FŽP informacija pasikeista 1 200 kartus. Rusijos kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu sistemą pastaraisiais metais nuodugniai vertino tarptautiniai veikėjai (FAFT ir Europos Taryba / Pinigų plovimo prevencijos priemonių įvertinimo ekspertų komitetas (Moneyval). Reaguojant į naujausioje 2012 m. FAFT paskelbtoje ataskaitoje pateiktas rekomendacijas Valstybės Dūmoje patvirtinimo laukia įstatymo projektas, kuriame pateikta nacionalinės teisės aktų pataisų. Įstatymo projektui įsigaliojus pagrindinis neišspręstas klausimas turėtų būti juridinių asmenų baudžiamoji atsakomybė, kuri Rusijos teisėje dar nenumatyta. Misija nustatė, kad padaryta didelė pažanga, tai matyti ir iš kitų tarptautinių veikėjų vertinimų. Pasak ES ekspertų, Rusijos institucinė ir teisinė sistema dažniausiai atitinka tarptautinius standartus. Veiklos statistiniai duomenys, pateikti per ES misiją, yra įtraukti į Pinigų plovimo prevencijos priemonių įvertinimo ekspertų komitetui pateiktą „Antrąją rašytinę trečiojo etapo pažangos ataskaitą“. Kalbant apie terorizmo finansavimą, Rusijos valdžios institucijos pranešė, kad didėja terorizmo ir organizuoto nusikalstamumo tarpusavio ryšys, taip pat kad pajamos iš turto prievartavimo, vagysčių ir plėšimo naudojamos teroristinei veiklai finansuoti. Institucijos puikiai žino apie šioje srityje kylančius pavojus. Atrodo, kad tarpžinybinis Rosfinmonitoring ir FST bendradarbiavimas yra tvirtas ir gerai veikia. · Toliau plėsti abiejų šalių atitinkamų tarnybų keitimąsi informacija ir bendradarbiavimą siekiant veiksmingai kovoti su neteisėta prekyba narkotinėmis, psichotropinėmis medžiagomis bei jų pirmtakais ir veiksmingai įgyvendinti Europos narkotikų ir narkomanijos stebėsenos centro (EMCDDA) bei atitinkamų Rusijos Federacijos tarnybų darbinį susitarimą. 2010 m. buvo patvirtinta Rusijos federalinės narkotikų kontrolės tarnybos (FNKT) parengta Valstybinė kovos su narkotikais politikos strategija, galiojanti iki 2020 m. Jos svarbiausi tikslai – paklausos mažinimas, pasiūlos mažinimas ir tarptautinis bendradarbiavimas. Pagrindinė tarnyba, atsakinga už kovą su nusikalstamumu, susijusiu su narkotikais, taip pat už minėtos strategijos įgyvendinimą, yra FNKT. 2007 m. buvo įsteigtas Kovos su narkotikais komitetas, visoje Rusijoje turintis regioninius komitetus darbui ir veiksmams šioje srityje koordinuoti. Komitetui vadovauja FNKT, ir, remiantis turimais duomenimis, jame dalyvauja ir kitos teisėsaugos tarnybos. Kalbant apie paklausos mažinimą, daugiausia dėmesio skiriama jaunimui, dar neįnikusiam į narkotikus. Siūlomas gydymas ir reabilitacija, bendradarbiaujama su mokyklomis, tėvais ir NVO. Investuojama į gydymo centrų steigimą, nors dabar jų skaičius neatitinka jų poreikio (pvz., trūksta ŽIV gydymo vietų). Atrodo, jog gydymo programos parengtos taip, kad pagal vieną programą gydoma tik viena liga, ir tai užkerta kelią holistiniam ir išsamiam asmenų gydymui. Pasiūlos pusėje darbą atlieka daug teisėsaugos tarnybų. Svarbiausia vieta tenka FNKT. Tačiau baudžiamosios veikos tyrimus gali atlikti policija, FNKT, FST ir Tiriamasis komitetas (atsižvelgiant į bylos aplinkybes ir faktus). Turėtų būti aiškiau nurodytas teisėsaugos tarnybų skaičius (įskaitant pasienyje patikrinimus atliekančią Federalinę muitų tarnybą), taip pat aiškiau nurodyta ir paskirstyta jų kompetencija. Ši padėtis taip pat daro poveikį tarptautinio bendradarbiavimo veiksmingumui. Be to, atrodo, kad bendrai nerimaujama dėl vadinamųjų namudinių narkotikų (angl. designer drugs) problemos ir visų pirma dėl to, kaip lėtai nauji narkotiniai junginiai įtraukiami į draudžiamų medžiagų sąrašą. Narkotikų statistika rengiama remiantis rajonuose surinktais duomenimis, o nacionalinis komitetas yra atsakingas už bendrą įgyvendinimą ir atsiskaito prezidentui. Tačiau nėra jokios analizės, susijusios su galima narkotikų kontrabandos rizika sukūrus muitų sąjungą su Kazachstanu ir Baltarusija, taip pat tuo atveju, jei įsigaliotų bevizis režimas su ES. Pagrindinės tarptautinio bendradarbiavimo partnerės – Vidurinės Azijos šalys. Kitos svarbios partnerės – Pakistanas, Afganistanas, JAV ir ES valstybės narės (taip pat pagal tarptautinius susitarimus). Rusija taip pat aktyviai dalyvauja tarptautiniuose ir regioniniuose forumuose, kaip antai Pompidou grupės ar Baltijos jūros valstybių tarybos (BJVT). Pagrindinis bendradarbiavimo srautas yra centralizuotas, esant bet kokiam prašymui bendradarbiauti ryšį tarpusavyje palaiko centrinės būstinės. Dėl to ilgai laukiama atsakymų. Nors Rusijos valdžios institucijos nurodė kelis šioje srityje veikiančius tiesioginio bendradarbiavimo mechanizmus, esama praktika turėtų būti tobulinama. FNKT ir EMCDDA bendradarbiauja pagal 2007 m. spalio 26 d. pasirašytą susitarimo memorandumą. Bendradarbiaudami EMCDDA ir FNKT sukūrė stabilų ir nuolatinį ryšių kanalą, kuriuo keičiasi informacija įvairiomis abi šalis dominančiomis temomis. FNKT ir EMCDDA taip pat vienas kitą kvietė į techninius posėdžius ir ekspertų posėdžius. EMCDDA reguliariai gauna prašymus suteikti informacijos apie su narkotikais susijusius nacionalinius įstatymus ir ES teisės aktus. 2013 m. birželio mėn. aukščiausiojo lygio susitikime pasirašytas ES ir Rusijos susitarimas dėl narkotikų pirmtakų kontrolės. Susitarimas turėtų įsigalioti abiem šalims užbaigus ratifikavimo procedūras. · Keistis informacija apie atitinkamas strategijas ir įstatymus siekiant kovoti su prekyba žmonėmis, įskaitant nuketėjusiųjų apsaugą, laikantis šalių įsipareigojimų pagal JT Konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą bei jos protokolą dėl prekybos žmonėmis, ir šalinti galimus trūkumus. Bausmės už prekybą žmonėmis Rusijoje pirmą kartą nustatytos 2003 m. Federaliniu įstatymu Nr. 162-FZ, kuriuo iš dalies pakeistas Rusijos baudžiamasis kodeksas. 2004 m. Rusija taip pat ratifikavo JT konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą ir jos Protokolą dėl prekybos žmonėmis. Rusija yra prekybos žmonėmis kilmės, tranzito ir paskirties šalis. Pagrindiniai tikslai – seksualinis ir darbo jėgos išnaudojimas. Nors oficiali (pati paprasčiausia) statistika rodo, kad prekybos žmonėmis nusikaltimai sudaro tik 0,1 proc. visų nusikaltimų, net pačios valdžios institucijos teigia, kad tikrasis skaičius yra daug didesnis (maždaug 8 proc.). Pagrindiniai nukentėjusiųjų kilmės regionai yra Vidurinės Azijos ir Pietų Kaukazo valstybės. Konkrečios nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis statistikos nebuvo. Tarnyba, kuriai tenka pagrindinė atsakomybė už prekybos žmonėmis atvejų tyrimą, – VRM, turinti specialų departamentą šiems klausimams spręsti. FST tiria nusikalstamą veiką, keliančią nacionalinę grėsmę ir susijusią su stambaus masto organizuotu nusikalstamumu neteisėtos migracijos srityje. Kita vertus, tais atvejais, kai būna įtraukti nepilnamečiai ar pareigūnai, baudžiamosios veikos tyrimus atlieka Tiriamasis komitetas. Nors FMT nekompetentinga tirti tų atvejų, ji atsakinga už kiekvieno neteisėto migranto padėtį ir bent jau bendrauja su nukentėjusiaisiais nuo prekybos žmonėmis. Panašiai, kaip ir kitose srityse, šioje srityje problemų gali kiltis dėl kompetencijos dubliavimo. Vyriausybė neturi įstaigos, stebinčios kovos su prekyba žmonėmis veiklą ir atliekančios periodinį vertinimą, kad nustatytų tos veiklos veiksmingumą. VRM pateikė savo reformos planą, kuriame numatyta sudaryti Tarpžinybinę kovos su prekyba žmonėmis komisiją, kuri susidėtų iš Generalinės prokuratūros, URM, FMT, FST, Tiriamojo komiteto ir kitų tarnybų atstovų. Rusija neturi specialaus kovos su prekyba žmonėmis veiksmų plano, pagal kurį šiam reiškiniui būtų aiškiai skiriamas dėmesys. Su prekyba žmonėmis vis dar daugiausia kovojama kaip su nusikaltimu, t. y. kovojama su ją organizuojančiais tinklais. Tuo požiūriu jokių konkrečių pastabų nereikia, išskyrus tai, kad, kaip minėta, dubliuojama kompetencija. Tačiau nėra jokių konkrečių teisės aktų, susijusių su nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis apsauga, ir vienintelės taikytinos taisyklės atrodo yra taisyklės, susijusios su nuo bet kokių nusikaltimų nukentėjusių asmenų ir liudininkų apsaugos programomis. Šį požiūrį reikėtų keisti atsižvelgiant į ypatingą nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis padėtį, nes jiems gali būti netaikomos bendrosios programos. Nukentėjusiesiems skirtas prieglaudas paprastai valdo NVO ar tarptautinės organizacijos, pvz., Tarptautinė migracijos organizacija (TMO), Raudonasis Kryžius ar bažnyčios. Šiek tiek finansavimo ar paramos ad hoc skiria valstybė (FMT) ar savivaldybės. Teikiant pagalbą nukentėjusiesiems svarbų vaidmenį atlieka TMO; ji bendradarbiauja su VRM ir FMT. TMO taip pat yra įsteigusi prieglaudą Sankt Peterburge, vykdo regionines programas Karelijos Respublikoje ir kituose regionuose. Maskvos regione aplankytoje bažnyčios prieglaudoje glaudėsi keli nuo prekybos žmonėmis nukentėję vietnamiečiai, laukiantys, kol galės grįžti į savo šalį. Pagrindiniais jų poreikiais buvo pasirūpinta, įskaitant sveikatos priežiūrą. Tačiau aišku, kad centras veikia tikrai laikinai. Reikėtų labiau struktūrinių sprendimų. Remiantis turima informacija, Rusijoje nebuvo jokių visos šalies mastu rengtų informuotumo prekybos žmonėmis tema didinimo kampanijų. 2012 m. VRM išleido ir išplatino informacinę brošiūrą, kurioje įspėjama apie pavojų nukentėti nuo prekybos žmonėmis. Kai kuriose šalies vietose VRM sudarė grupes su bendruomenės tarybomis ir platino lankstinukus viešose vietose, pavyzdžiui, mokymo centruose. 2012 m. VRM rengė reguliarius mokymus, kuriais siekta parengti pareigūnus veikti prekybos žmonėmis atvejais. Rusijos valdžios institucijos įvertino, kad faktiškai tarptautinis bendradarbiavimas yra veiksmingas, bendros operacijos surengtos su Ukraina, Ispanija, Suomija ir Uzbekistanu. · Užtikrinti abiejų šalių atitinkamų tarnybų keitimąsi informacija ir bendradarbiavimą siekiant veiksmingai kovoti su terorizmu ir prekyba šaunamaisiais ginklais bei kitais sunkiais tarpvalstybinio pobūdžio nusikaltimais, laikantis taikomos tarptautinės teisės ir šalių teisės aktų. Rusija yra įdiegusi gana visapusišką kovos su terorizmu sistemą, pagrįstą 2006 m. Federaliniu įstatymu Nr. 35-FZ ir vėlesnėmis jo pataisomis. Rusija taip pat yra prisijungusi prie visų pagrindinių su kova su terorizmu susijusių JT ir Europos Tarybos konvencijų, kurioms ratifikuoti taip pat reikėjo papildomų teisės aktų pataisų. Šioje srityje pagrindinė tarnyba yra FST, o politinės priemonės – Nacionalinio kovos su terorizmu komiteto (NKTK) ir jo regioninių skyrių sritis. NKTK – tarpžinybinė įstaiga, kuriai pirmininkauja ir kurią palaiko FST. Rusijos kovos su terorizmu politika yra visapusė ir atitinka susijusią tarptautinę praktiką (pvz., JT visuotinę kovos su terorizmu strategiją), ji taip pat apima kovos su radikalizacija ir nukentėjusiųjų nuo terorizmo klausimus. Atrodo, kad teisės aktai ir praktinės priemonės nuolat tobulinami, pvz., trijų lygių nacionalinė įspėjimo sistema, nauja tarpžinybinė kovos su terorizmu žvalgybos duomenų bazė. Įdiegtas nacionalinis teroristų turto įšaldymo teismo įsakymu mechanizmas. Rusijos valdžios institucijos aiškiai mano, kad prioritetas yra grėsmė, kurią kelia iš Šiaurės Kaukazo regiono kylantis terorizmas. Rusijos valdžios institucijos teigia, kad nors šalyje ir kyla terorizmo grėsmė, išskyrus religinio ekstremizmo keliamą grėsmę, ji kontroliuojama ir kol kas nepasiekė lygmens, kuriam esant jau galėtų būtų faktiškai vykdomi teroristiniai išpuoliai. Kalbant apie tarnybų bendradarbiavimą patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už terorizmą srityje, FST yra tiek saugumo, tiek teisėsaugos tarnyba, taip pat turinti įgaliojimus atlikti su kova su terorizmu susijusius nusikalstamos veikos tyrimus. Tačiau Tiriamasis komitetas paaiškino, kad daugumą baudžiamosios veikos tyrimų su terorizmu susijusiose bylose atlieka jis, o parengiamąjį darbą prieš tai – FMT. VRM taip pat yra kovos su ekstremizmu departamentas. Galiausiai tiek centriniu, tiek teritoriniu generalinės prokuratūros lygmeniu veikia specializuoti ir mokyti kovos su terorizmu padaliniai. Atrodo, kad kovos su terorizmu ir ekstremizmu kompetencija yra reglamentuojama įstatymais. Nepaisant to, ES ekspertams susidarė įspūdis, kad praktinį VRM darbą ekstremizmo srityje dubliuoja FST darbas kovos su terorizmu srityje (kiek leidžia išskirtinė FST kompetencija). Kovos su terorizmu aspektai įtraukti ir į bendrąjį, ir į specifinį teisėsaugos darbuotojų mokymą. Lankantis VRM Valdymo akademijoje Domodedove matyta, kad Rusijos pajėgumai šiuo atžvilgiu patenkinami. Rusijos valdžios institucijos labai gerai suvokia tarptautinio bendradarbiavimo svarbą siekiant užkirsti kelią terorizmui ir kovoti su juo. Rusija yra aktyvi partnerė, jai tenka pagrindinis vaidmuo daugelyje tarptautinių forumų, įskaitant Pasaulinį kovos su terorizmu forumą, ir ji bendradarbiauja su ES kovos su terorizmu koordinatoriumi. Kalbant apie prekybą šaunamaisiais ginklais, ES ekspertams susidarė įspūdis, kad dauguma tarnybų, kuriose lankytasi, dar nepakankamai skiria jai dėmesį. Turimais duomenimis, teisėto ginklų laikymo taisyklės Rusijoje yra labai griežtos. Tačiau ES ekspertai įvertino, kad kompetentingoms Rusijos tarnyboms (įskaitant Federalinę muitų tarnybą) reikia daugiau žinių apie naujausias prekybos šaunamaisiais ginklais (kartu ir vadinamosios kontrabandos dalimis) tendencijas. Panašiai, kaip ir kovos su narkotikais srityje, rizikos vertinimas analizuojant galimo bevizio ES ir Rusijos režimo, taip pat muitų sąjungos poveikį prekybai šaunamaisiais ginklais neatliekamas. · Keistis informacija apie atitinkamas strategijas ir įstatymus siekiant kovoti su korupcija ir užtikrinti jos prevenciją, be kita ko, viešajame sektoriuje, ir šalinti galimus trūkumus. Kalbant apie politiką ir įstatymus, Rusija pastaruoju metu dėjo daug pastangų. Pagrindinis įstatymas yra Federalinis įstatymas „Dėl kovos su korupcija“. Įstatymas dar papildytas daugeliu kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, įskaitant Baudžiamąjį kodeksą ir Administracinių pažeidimų kodeksą. Daugiau nuostatų išdėstyta ir daugybėje nutarimų. Rusijoje kovos su korupcija politikos pagrindas yra 2010 m. Nacionalinė kovos su korupcija strategija, papildyta nacionaliniais kovos su korupcija planais (dabar – 2012–2013 m. planas). Ši sistema (apimanti, inter alia, atitinkamas administracines sistemas, korupcijos apibrėžtį, galimybę gauti informaciją, interesų konfliktą, turto deklaravimo taisykles ir kt.) – tai išsami kovos su korupcija Rusijoje struktūra. Tačiau dar yra ką tobulinti, taip pat teberengiamos įvairios teisėkūros iniciatyvos (pvz., Rusijos teisėje visai neseniai atsiradusi apie korupciją pranešančių asmenų apsauga). Rusija toliau ratifikuoja visas pagrindines šios srities tarptautines konvencijas, įskaitant JT, EBPO ir Europos Tarybos konvencijas. Jas ratifikavus, Rusijai taip pat taikomi tuose dokumentuose nustatyti stebėsenos mechanizmai. Vykdant tokią stebėseną, iki 2012 m. kovo mėn. EBPO atliko pirmojo etapo vertinimą, GRECO – tris vertinimo etapus. 2013 m. pradžioje buvo atliekamas vienas Jungtinių Tautų konvencijos prieš korupciją (UNCAC) vertinimas. Po visų šių procesų pateiktos rekomendacijos, kurias visas dabar reikėtų įgyvendinti. Rusija taip pat stengiasi laikytis atitinkamų FATF (2013 m. vasarą Rusija pradėjo pirmininkauti FAFT), rekomendacijų. Už kovos su korupcija politikos įgyvendinimą Rusijoje atsakingos dvi pagrindinės institucijos – tai Prezidento administracija (politinis aspektas) ir Generalinė prokuratūra (operatyvinis ir inkriminavimo aspektas). Politiniu (bet iš dalies ir vykdomuoju) lygmeniu aukščiausia įstaiga yra Prezidentinė kovos su korupcija taryba (PKKT), kuriai pirmininkauja prezidentas ir kurią sudaro atitinkamų tarnybų ir ministerijų vadovai. Taryba koordinuoja veiklą, rengia pasiūlymus prezidentui ir, remdamasi Nacionaliniu kovos su korupcija planu, stebi, kaip įgyvendinami kovos su korupcija teisės aktai. Prie PKKT veikiantis Prezidiumas, kuriam pirmininkauja Prezidento administracijos vadovas, yra atsakingas už labiau operatyvines užduotis ir bendradarbiauja su specializuotu Prezidento administracijos skyriumi. Visų pirma Prezidiumas tikrina visų tarnybų aukštesniųjų pareigūnų turto deklaracijas ir sprendžia interesų konflikto atvejus, susijusius su minėtais aukštesniaisiais pareigūnais. Generalinė prokuratūra koordinuoja visas vykdomąsias tarnybas, susijusias su kovos su korupcija įstatymų ir strategijos įgyvendinimu. Generalinė prokuratūra turi specializuotą padalinį, veikiantį centriniu ir regioniniu lygmeniu, jame dirba specialiai parengti prokurorai, kurių užduotis – vesti kovos su korupcija bylas. Generalinės prokuratūros tyrimai būna pagrįsti operatyvine FST ir VRM pagalba. Tam tikra tiriamoji kompetencija korupcijos bylose taip pat tenka Tiriamajam komitetui. ES ekspertai buvo informuoti, kad specializuoti kovos su korupcija bylų padaliniai veikia ir tose tarnybose, bent centriniu lygmeniu, o regioniniu lygmeniu vesti tokias bylas specializuojasi konkretūs pareigūnai. Panašiai, kaip ir teisėsaugos srityje, neaiškus kompetencijos pasiskirstymas tarp tų tarnybų. Atrodo, kad tarnybos bendradarbiauja, bet neatrodo, kad būtų aiškiai apibrėžtos taisyklės ir standartai, kuriais grindžiamas bendradarbiavimas. Įstatyme dar reikalaujama, kad, be minėtos sistemos, visose federalinėse tarnybose būtų įsteigti specialūs komitetai, atliekantys su tarnybos pareigūnų elgesiu ir interesų konfliktais susijusius vidaus tyrimus. Be to, visos tos tarnybos turi įsteigti atskirą padalinį (savo žmogiškųjų išteklių skyriuje), visų pirma skirtą tarnybos pareigūnų turto deklaracijoms tikrinti. Panašiai PKKT prezidiumas parengė ir patvirtino valstybės pareigūnų pavyzdinį etikos kodeksą. Pavyzdiniame kodekse yra nuorodos į aktualiausias teisės aktų nuostatas, taip pat į etines elgesio normas, kurių turėtų laikytis kiekvienas pareigūnas. Remdamosi pavyzdiniu kodeksu, Rusijos tarnybos turi parengti savo vidaus elgesio kodeksą. Deja, ES ekspertams neparodytas nė vienas toks kodeksas. Kalbant apie aktualiausių su korupcija kovojančių tarnybų darbuotojų mokymą, Generalinė prokuratūra yra parengusi specializuotą programą, skirta ir savo, ir kitų tarnybų pareigūnams. Be to, specializuotų kovos su korupcija padalinių prokurorams rengiami tolesni mokymai, konkrečiai susiję su jų darbu. Kitos tarnybos pateikė tik labai bendrą informaciją apie savo pareigūnų mokymą kovos su korupcija srityje. Atrodo, kad šis mokymas yra tik įprastų mokymo programų dalis. Jokios tikslesnės informacijos apie tokio mokymo turinį nepat