1.

prašo Tarybos ir Komisijos atsižvelgti į šias rekomendacijas: i. bendradarbiauti su Europos Parlamentu siekiant sudaryti sąlygas tam, kad būtų greitai priimtos naujos priemonės, kurių reikia Lisabonos sutarties nuostatoms dėl biudžeto įgyvendinti ir dabartinei DFP persvarstyti, kad būtų suteikta papildomų išteklių, būtinų iniciatyvoms, nenumatytoms tvirtinant dabartinę DFP, vykdyti; ii. visiškai laikytis SESV 312 straipsnio 3 dalies, kurioje nustatyta, kad finansinėje programoje būtų nuostatos, kurių reikia, jog metinė biudžetinė procedūra vyktų sklandžiai, ir 312 straipsnio 5 dalies, kurioje teigiama, kad „Finansinei programai skirtos priimti procedūros metu Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija imasi visų reikalingų priemonių, sudarančių sąlygas sėkmingai užbaigti šią priėmimo procedūrą“; iii. visiškai laikytis SESV 311 straipsnio, kuriame reikalaujama, kad Sąjunga pati pasirūpintų savo tikslams pasiekti ir savo politikai įgyvendinti reikalingomis lėšomis atsižvelgiant į naujas veiklos sritis, nustatytas Lisabonos sutartyje, įskaitant išorės veiksmų, sporto, kosmoso, klimato kaitos, energetikos, turizmo ir civilinės saugos sritis; iv. padaryti visas reikiamas išvadas, susijusias su tuo, kad net ir prieš prisidedant šiems naujiems Lisabonos sutartyje numatytiems poreikiams per pastaruosius ketverius dabartinės DFP galiojimo metus metiniai biudžetai galėjo būti patvirtinti tik arba naudojantis esamomis maržomis, arba pasitelkiant dabartiniame TIS numatytas priemones siekiant finansuoti tokius prioritetus, kaip „Galileo“, maisto priemonė ir Europos ekonomikos atkūrimo planas, ir kad apytikriais skaičiavimais likusios dabartinės finansinės programos maržos iki viršutinės išlaidų ribos likusiam laikotarpiui yra labai mažos; v. tvirtai laikytis dabartinio TIS 4 punkto, kuriame teigiama, kad „jeigu įgyvendinant 2007–2013 m. daugiametę finansinę programą (toliau — finansinė programa) Sutartis būtų peržiūrėta taip, kad tai turėtų pasekmių biudžetui, bus atliekami atitinkami pakeitimai“; vi. pripažinti, kad dėl dabartinės ekonominės padėties biudžeto valdymo institucija gali būti priversta siekti persvarstyti biudžeto prioritetus ir nustatyti tinkamą prioritetinių sričių finansavimą, tuo pačiu metu vis dėlto turint mintyje ES biudžeto Europos pridėtinę vertę, nes ES biudžetas – tai solidarumo ir veiksmingumo išraiška, kai bendrai sutelkiami nacionaliniu, regioniniu ir vietos lygiais išsklaidyti finansiniai ištekliai; taip pat pabrėžti, kad itin didelė dalis ES biudžeto išlaidų panaudojamos ilgalaikėms investicijoms, kurios būtinos siekiant skatinti ES ekonomikos augimą, remti; vii. pripažinti, kad šie naujieji poreikiai, priešingai, negu teigiama 2010 m. kovo 16 d. išvadose išdėstytoje Tarybos pozicijoje dėl 2011 m. biudžeto gairių, kurią dar kartą patvirtino Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė savo pareiškimuose, pateiktuose per 2010 m. birželio 15 d. vykusias diskusijas dėl žodinio klausimo Nr. B7-0310/2010 O-0074/2010, negali būti patenkinti vien tik perskirstant lėšas ar prioritetus ir kad būtina persvarstyti DFP ir TIS nustatytus lankstumo mechanizmus; be to, priminti, kad nauji poreikiai, susiję su Lisabonos sutarties įsigaliojimu, logiškai mąstant turėtų apimti lėšų nacionaliniu ir regioniniu lygmenimis taupymą; viii. laikytis dabartinio TIS 3 deklaracijos, kurioje raginama iki 2008 m. (2009 m.) atlikti išsamią plačios apimties peržiūrą, apimančią visus ES išlaidų ir išteklių aspektus, ir nebandyti spręsti uždavinių (imtis atsakomybės), kurie numatyti naujojoje Sutartyje, tik labai siaurai peržiūrint dabartinio TIS veikimą neturint jokių politinių užmojų; ix. pripažinti, kad Tarybos ir Komisijos pozicija dėl DFP persvarstymo iki šiol yra prieštaringa dėl to, kad jos nuolat pateikia naujų pasiūlymų, kuriems reikia naujų išteklių, pvz., Susitarimas dėl prekybos bananais ir Tarptautinis termobranduolinis eksperimentinis reaktorius (angl. ITER); x. išreikšti savo susirūpinimą dėl valstybėse narėse pastebimų tendencijų pradėti vykdyti Europos politiką, finansuojamą ne iš ES biudžeto; nustatyti šioms politikos sritims keliamą pavojų dėl to, kad trūksta demokratinės kontrolės ir teisėtumo ir dėl to, kad pažeidžiamas ES biudžeto universalumo principas, ir neigiamą poveikį, kurį ši tendencija galėtų turėti solidarumo principui; xi. imtis visų reikiamų veiksmų siekiant persvarstyti DFP, kad būtų suteikta papildomų išteklių, būtinų steigiant Europos išorės veiksmų tarnybą ir įgyvendinant kitus su Lisabonos sutartimi susijusius prioritetus, taip pat kitas iniciatyvas, ypač finansuojamas pagal 1a išlaidų kategoriją „Konkurencingumas augimui ir užimtumui skatinti“ ir pagal 4 išlaidų kategoriją „Išorės santykiai“, pagal kurias teikiama ES pridėtinė vertė, suteikianti galimybes ES įvykdyti savo įsipareigojimus ir patenkinti savo piliečių lūkesčius; xii. atkreipti dėmesį į tai, kad neatlikus šio persvarstymo Parlamentas negalės priimti pasiūlymų dėl naujų agentūrų ar jokių kitų Tarybos iniciatyvų, nebent prie jų būtų pridėti pasiūlymai dėl naujų išteklių; xiii. toliau stengtis, kad būtų daugiau lankstumo, kaip nurodyta minėtojoje Komisijos ataskaitoje dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo veikimo; xiv. pripažinti, kad svarbus lankstumas nustatant rezervus ir maržas, kurios sudaro galimybes ES tenkinti dabartinius ir būsimus poreikius, ir finansinės programos išlaidų kategorijose ir tarp jų, ir vykstant deryboms dėl jos nustatymo ir persvarstymo; xv. atsižvelgti į tai, kad Parlamentas primygtinai ragina numatyti daugiau aiškesnio lankstumo ir sukurti pakankamą kiekvienos kategorijos rezervą, taip pat numatyti daugiau lėšų, kurias būtų galima naudoti taikant lankstumo priemonę, bei supaprastinti išteklių perkėlimo iš vienos DFP išlaidų kategorijos į kitą; xvi. atsižvelgti į tai, kad Parlamentas nepasirengęs pradėti derybas dėl pasiūlymų, pagal kuriuos neužtikrinamas bent dabartinis lankstumo lygis persvarstant finansinę programą, kuris sudaro iki 0,03 proc. ES BNP (nurodyta pasiūlymo dėl DFP reglamento 8 straipsnio 3 dalyje); xvii. suprasti, kad neužtenka vien tik techninio požiūrio įgyvendinant Lisabonos sutartį biudžeto srityje ir tam, kad Parlamentas galėtų suteikti pritarimą, būtina nedelsiant pradėti tikras politines derybas atitinkamai aukštu ir, jei reikia, aukščiausiu lygmeniu; xviii. atsižvelgiant į galimas dideles pasekmes biudžetui, prieš priimant DFP reglamentą labiau apsvarstyti Europos finansinės padėties stabilizavimo priemonę; pripažinti, kad abi biudžeto valdymo institucijos priima sprendimus dėl to, kokį poveikį ši priemonė galėtų turėti ES biudžetui; pritarti, kad bet kokie su šia priemone susiję galimi biudžeto poreikiai turėtų būti finansuojami atlikus ad hoc DFP persvarstymą siekiant užtikrinti, kad būtų laiku garantuojamas biudžeto valdymo institucijos dalyvavimas;