LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 39/1

EUROPOS CENTRINIO BANKO NUOMONĖ

2012 m. lapkričio 29 d.

dėl pasiūlymo dėl direktyvos, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema

(CON/2012/99)

2013/C 39/01

Įžanga ir teisinis pagrindas

2012 m. liepos 10 d. Europos Centrinis Bankas (ECB) gavo Europos Sąjungos Tarybos prašymą pateikti nuomonę dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema, ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyvos 77/91/EEB bei 82/891/EEB, direktyvos 2001/24/EB, 2004/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB bei 2011/35/ES ir Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (1) (toliau – pasiūlyta direktyva). 2012 m. liepos 27 d. ECB gavo Europos Parlamento prašymą pateikti nuomonę dėl pasiūlytos direktyvos.

ECB kompetencija teikti nuomonę grindžiama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnio 4 dalimi ir 282 straipsnio 5 dalimi, nes pasiūlytoje direktyvoje yra nuostatų, darančių įtaką Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) prisidėjimui prie to, kad kompetentingos institucijos galėtų sklandžiai vykdyti savo politiką, susijusią su rizikos ribojimu pagrįsta kredito įstaigų priežiūra ir finansų sistemos stabilumu, Sąjungos pinigų politikos nustatymui ir įgyvendinimui bei sklandaus mokėjimo sistemų veikimo skatinimui. Vadovaudamasi Europos Centrinio Banko darbo reglamento 17 straipsnio 5 dalies pirmuoju sakiniu, Valdančioji taryba priėmė šią nuomonę.

Bendros pastabos

ECB visiškai palaiko gaivinimo ir pertvarkymo sistemos kūrimą ir kliūčių veiksmingam krizių valdymui finansų įstaigose šalinimą. Visoms finansų įstaigoms turėtų būti leidžiama tvarkingai žlugti, užtikrinant visos finansų sistemos stabilumą ir kiek įmanoma sumažinant viešąsias išlaidas bei ekonomikos sutrikdymą. ECB ypač pritaria Sąjungos kredito įstaigų ir investicinių įmonių pertvarkymo sistemai siekiant palaikyti Sąjungos finansinį stabilumą ir taip garantuoti, kad bendroji rinka veiktų ir krizės metu. Šiuo tikslu yra labai svarbu sukurti finansų įstaigų žlugimui valdyti skirtas bendras paramos priemones, pvz., gaivinimo ir pertvarkymo planus, taip pat laikino banko sukūrimo, gelbėjimo privačiomis lėšomis, verslo pardavimo ir turto atskyrimo priemones. ECB teigiamai vertina, kad pasiūlymas atitinka pagrindinius tarptautiniu mastu pripažintus veiksmingų finansų įstaigų pertvarkymo režimų elementus (2), kurie skatina nacionalinių pertvarkymo režimų, įtvirtinančių tinkamas veiksmingo pertvarkymo priemones ir įgaliojimus, konvergenciją. Šių pagrindinių elementų įgyvendinimas sudaro sąlygas savalaikei intervencijai, siekiant užtikrinti esminių funkcijų tęstinumą.

ECB mano, kad direktyva, kaip labai svarbus žingsnis integruotos pertvarkymo sistemos Sąjungoje link, turėtų būti priimta greitai. Tuo pat metu reikės imtis tolimesnių veiksmų siekiant sukurti bendrą pertvarkymo mechanizmą, esantį vienu iš trijų bankų sąjungos ramsčių. Todėl ECB ragina Komisiją skubiai pateikti atskirą pasiūlymą dėl nepriklausomo Europos pertvarkymo mechanizmo, įtraukiant klausimus dėl bendro Europos pertvarkymo fondo. Šį Fondą, bent jau minimaliai, finansuotų finansų įstaigos. Šių trijų ramsčių nuoseklumas yra lemiamas finansų rinkų sąjungos sėkmės veiksnys.

KONKREČIOS PASTABOS

1. Pertvarkymo apibrėžtis

Pasiūlyta direktyva apibrėžia pertvarkymą kaip įstaigos restruktūrizavimą siekiant užtikrinti esminių jos funkcijų tęstinumą, išsaugoti finansinį stabilumą ir atkurti visos arba dalies tos įstaigos gyvybingumą (3). ECB mano, kad pertvarkymo atveju reikalinga aiški hierarchija. Šiame kontekste įstaigos, kurios žlunga arba gali žlugti, pagal bendrą principą turėtų būti pertvarkomos, remiantis pertvarkymo institucijų sprendimu, taikant pertvarkymo priemones, kai tai yra būtina ir kai to reikalauja viešasis interesas, įskaitant ir sisteminės rizikos prevenciją. Pertvarkymo institucijai konstatavus, kad viešojo intereso nėra, įstaiga turėtų būti likviduojama keliant bankroto bylą, kuri įprastai keliama tokioms įstaigoms pagal nacionalinės teisės aktus. Galiausiai restruktūrizavimas pertvarkant įstaigą ją išsaugant turėtų būti svarstomas tik tada, kai tai pateisinama viešuoju interesu išsaugoti finansinį stabilumą ir kai kredito įstaigos tvarkingas pertvarkymas turėtų labai didelį neigiamą poveikį finansų sistemos stabilumui, įskaitant padidintą riziką išplisti kitose valstybėse. Pasiūlytoje direktyvoje turėtų būti patikslinta, kad pertvarkymu nesiekiama išsaugoti pačios žlungančios įstaigos, tačiau siekiama užtikrinti jos esminių funkcijų tęstinumą (4).

2. Pertvarkymo sąlygos ir nepaprastosios viešosios finansinės paramos poreikio vertinimas

2.1. Pasiūlyta direktyva numato, kad viena iš sąlygų imtis pertvarkymo veiksmų yra tada, kai kompetentinga institucija arba pertvarkymo institucija nustato, kad įstaiga žlunga ar galėtų žlugti (5). ECB mano, kad, siekiant greitų ir veiksmingų pertvarkymo veiksmų, atsakomybė nustatyti, ar įstaiga žlunga ar galėtų žlugti, turėtų būti aiškiai priskirta kompetentingai institucijai.

2.2. Pasiūlyta direktyva taip pat numato, kad valstybės pagalbos poreikis įstaigai yra rodiklis, kad įstaiga žlunga arba galėtų žlugti. Tačiau tame pačiame pasiūlytos direktyvos straipsnyje numatyta, kad dvi konkrečios valstybės pagalbos rūšys tokiu rodikliu nelaikomos (6). Nors ir pritardamas siūlomai maksimaliai tokios valstybės pagalbos trukmei (7), ECB pažymi, kad, taikant minėtą rodiklį, nemažai kredito įstaigų ir investicinių įmonių, šiuo metu gaunančių valstybės pagalbą, būtų laikomos žlungančiomis arba galinčiomis žlugti. ECB mano, kad aplinkybių, kurios rodytų, jog įstaiga žlunga arba galėtų žlugti, nustatymas turėtų remtis tik įstaigos padėties vertinimu iš rizikos ribojimo perspektyvos. Todėl vien konkretus valstybės pagalbos poreikis neturėtų būti laikomas pakankamu objektyviu kriterijumi (8). Vietoj to į aplinkybes, susijusias su valstybės pagalbos teikimu, būtų atsižvelgiama vertinant įstaigos padėtį iš rizikos ribojimo perspektyvos.

3. Centrinių bankų dalyvavimas gaivinant ir pertvarkant įstaigas

3.1. Centriniai bankai yra atsakingi už rizikos ribojimo makrolygiu ir finansinį stabilumą, jie taip pat yra kompetentingi finansų rinkų klausimais. Todėl jie turėtų dalyvauti pertvarkymo procese, taip padėdami pasiekti pertvarkymo tikslus ir kiek įmanoma sumažindami neigiamo nepageidaujamo poveikio centrinių bankų uždavinių vykdymui bei mokėjimo ir atsiskaitymo sistemų veiklai riziką. Tokiame kontekste centriniai bankai gali dalyvauti vertinant gaivinimo ir pertvarkymo planus finansinio stabilumo požiūriu, pavyzdžiui, įvertindami sąlygų, galinčių lemti „netvarkingą“ įsiskolinimo mažinimą, atsiradimo tikimybę. Centriniai bankai taip pat gali būti įtraukti vertinant galimus pertvarkymo institucijos veiksmus, atsižvelgiant į tai, kad vienas iš pagrindinių tikslų yra išvengti sisteminių sutrikimų (9). Dėl to ECB laiko būtinu, kad valstybės narės užtikrintų, jog tais atvejais, kai centrinis bankas nėra pertvarkymo institucija, kompetentinga institucija ir pertvarkymo institucija tinkamai keistųsi informacija su centriniu banku (10).

3.2. Pasiūlyta direktyva numato, kad įstaigos parengtuose ir prižiūrėtuose gaivinimo planuose, kuriuose numatoma atkurti labai pablogėjusią jos finansinę būklę, nenumatoma galimybės pasinaudoti nepaprastąja viešąja finansine parama arba ją gauti. Tačiau juose pateikiama, kai taikoma, analizė, kaip ir kada įstaiga gali teikti prašymą dėl centrinio banko priemonių naudojimo nepalankiausiomis sąlygomis ir nurodomas turimas užstatas (11). ECB nori pabrėžti, kad ši nuostata neturėtų turėti jokios įtakos centrinių bankų kompetencijai spręsti savarankiškai ir savo nuožiūra dėl centrinio banko likvidumo teikimo mokioms kredito įstaigoms, tiek vykdant įprastines pinigų politikos operacijas, tiek ir teikiant likvidumo pagalbą kritiniu atveju, nepažeidžiant Sutartyje įtvirtinto piniginio finansavimo draudimo (12).

3.3. Pagal pasiūlytą direktyvą kiekviena valstybė narė savo pertvarkymo priemonių rinkinyje privalo numatyti įgaliojimą įsteigti bei valdyti laikiną įstaigą ir turto valdymo įmonę. Pasiūlyta direktyva numato, kad laikina įstaiga visa ar iš dalies priklauso vienai ar daugiau viešųjų institucijų ir kad turto valdymo įmonė visa ar iš dalies priklauso vienai ar daugiau viešųjų institucijų, tarp kurių gali būti pertvarkymo institucija (13). Siekiant išvengti abejonių, tais atvejais, kai centrinis bankas veikia kaip pertvarkymo institucija (14), turėtų būti aišku, kad centrinis bankas jokiu atveju neprisiima ar nefinansuoja jokių šių subjektų įsipareigojimų. Centrinio banko kaip tokio subjekto savininko vaidmuo bet kokiomis aplinkybėmis privalo išlikti suderinamas su piniginio finansavimo draudimu, įtvirtintu Sutarties 123 straipsnyje ir papildytu Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3603/93 (15). Tai, be kita ko, draudžia centriniam bankui finansuoti viešojo sektoriaus įsipareigojimus trečiųjų asmenų atžvilgiu. Be to, šis vaidmuo turi būti atliekamas nepažeidžiant centrinio banko nepriklausomumo, ypač jo finansinio ir institucinio nepriklausomumo.

3.4. ECB pažymi, kad pasiūlytoje direktyvoje įtvirtinti tik minimalūs kriterijai, kuriuos turi atitikti laikinos įstaigos ir turto valdymo įmonės, kad jas galėtų steigti viešosios institucijos. ECB pabrėžia, kad skaidrus finansavimas yra vienas pagrindinių veiksnių, įtakojančių viešųjų lėšų naudojimo teisėtumą ir atskaitingumą, kuriuos Eurosistema siekia užtikrinti. Šiuo požiūriu ECB pritaria tam, kad pasiūlyta direktyva numato, jog pertvarkymo išlaidas pagal bendrą principą turėtų padengti akcininkai ir kreditoriai, o kai šių lėšų nepakanka – finansavimo struktūros (16). Tačiau ECB pabrėžia, kad, laikantis piniginio finansavimo draudimo, centriniai bankai negali finansuoti šių finansavimo struktūrų. Konkrečiai tai turi įtakos alternatyvaus finansavimo lėšų (17) išvardijimui pasiūlytoje direktyvoje (18).

4. Paskirtų nacionalinių institucijų dalyvavimas vertinant gaivinimo planus

Pasiūlyta direktyva numato, kad kompetentingos institucijos peržiūri gaivinimo planus, siekdamos, be kita ko, užtikrinti jų veiksmingą įgyvendinimą finansiškai nepalankiausiomis sąlygomis ir nesukeliant didelio neigiamo poveikio finansų sistemai, taip pat jeigu kitos įstaigos gaivinimo planus įgyvendina tuo pačiu metu (19). Siekiant, kad peržiūrėjimo metu būtų atsižvelgta į bet kokius svarbius sisteminius dalykus, įskaitant gaivinimo planų įgyvendinimo vienu metu bendrą poveikį, galintį lemti prociklišką arba „bandos“ elgesį, ECB mano esant būtina, kad kompetentingos institucijos vertinimus atliktų pasikonsultavusios su kompetentingomis paskirtomis nacionalinėmis institucijomis, kai tai yra atskiri subjektai (20).

5. Grupės subjektų tarpusavio finansinė parama

Pasiūlyta direktyva numato, kad valstybės narės užtikrins, jog grupės subjektai gali sudaryti grupės tarpusavio finansinės paramos susitarimus (21). ECB įžvelgia šio reikalavimo privalumus, ypač tai, kad tokie susitarimai, juos patvirtinus įgaliotoms kompetentingoms institucijoms, gali būti pateikti kiekvieno grupės subjekto, siūlančio sudaryti susitarimą, akcininkų susirinkimui patvirtinti. Tačiau ECB pažymi, kad šių savanoriškų susitarimų įgyvendinimas nacionalinėse teisinėse sistemose kelia sudėtingų teisinių klausimų. Jų priimtinumas taip pat priklausys nuo to, ar sėkmingai jų nuostatos derės su nacionaliniais mokesčių, bankroto ir įmonių teisės aktais, pavyzdžiui, su grupės sandoriams taikomu įprastinių rinkos sąlygų principu (22). Todėl ECB mano, kad gali prireikti tolimesnių svarstymų, ar nereikėtų papildomų nuostatų, kurios užtikrintų teisinį tikrumą ir grupės tarpusavio sandorių, patvirtintų ir įgyvendintų remiantis šiais savanoriškais susitarimais, vykdymą.

6. Gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonė ir nurašymo įgaliojimai

6.1. ECB pritaria gelbėjimo privačiomis lėšomis kaip skolos nurašymo ar konvertavimo mechanizmo kūrimui, siekiant padengti įstaigų, kurios žlunga arba galėtų žlugti, nuostolius. Gelbėjimo privačiomis lėšomis mechanizmas turėtų būti sukurtas taip, kad atitiktų tarptautiniu mastu pripažintus pagrindinius veiksmingo pertvarkymo elementus (23), ypač pertvarkymo institucijos įgaliojimus pertvarkymo atveju taikyti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę plačiam įsipareigojimų spektrui pagal kreditorių hierarchiją, kuri būtų taikoma likvidavimo atveju. ECB pritaria, kad valstybės narės tokią gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę įvestų vėliausiai nuo 2018 m. sausio 1 d. (24). Tai taip pat leis toliau plėtoti gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonę, numatant galimybę įvesti nurodytų gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonių tikslinio lygio minimalų reikalavimą, tuo pat metu išlaikant bendrą gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės apimtį. Be to, ECB ketina prisidėti toliau analizuojant gelbėjimo privačiomis lėšomis kaip pertvarkymo priemonės praktinį poveikį, taip pat atsižvelgiant į greito vykdymo galimybę, gebėjimą laikytis pirmaeiliškumo tvarkos (angl. seniority waterfall) padengiant nuostolius, į konvertavimo arba nurašymo mechanizmą (25), taip pat į galimą poveikį išvestinių finansinių priemonių rinkoms. Šiame kontekste gelbėjimo privačiomis lėšomis ir laikino banko priemonių kūrimas turėtų būti analizuojamas kartu, atsižvelgiant į pastarosios priemonės gebėjimą atkartoti didžiąją dalį pirmosios priemonės rezultato.

6.2. ECB mano, kad siekiant apriboti moralinę riziką, pertvarkymo priemonių turėtų būti imamasi esant pateisinamoms aplinkybės ir laikantis atitinkamų sąlygų (26). Kaip jau minėta, įstaigos, kurios žlunga arba galėtų žlugti, pagal bendrą principą turėtų būti likviduojamos keliant įprastinę bankroto bylą, o kai tai yra būtina – turėtų būti likviduojamos naudojant pertvarkymo priemones. Atsižvelgiant į tai, gelbėjimo privačiomis lėšomis įgaliojimai, kaip pertvarkymo priemonė, pirmiausia turėtų būti naudojama pertvarkant įstaigas, kurios jau yra negyvybingos. ECB mano, kad galimybė gelbėjimo privačiomis lėšomis priemone išsaugoti įstaigos, kuri žlunga arba galėtų žlugti, veiklą (27), turėtų būti svarstoma tik išimtiniais ir pateisinamais atvejais. ECB pasisako už tai, kad gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonė visuomet būtų derinama su vadovybės pakeitimu ir su vėlesniu įstaigos ir jos veiklos restruktūrizavimu taip, kad būtų atsižvelgta į žlugimo priežastis (28).

6.3. Pasiūlyta direktyva numato, kad Europos bankininkystės institucija (EBI) praneša Komisijai, kaip įgyvendinamas reikalavimas įstaigoms turėti bendrą nuosavų lėšų ir tinkamų įsipareigojimų sumą, išreikštą visų įstaigos įsipareigojimų procentine dalimi (29). ECB ragina dirbti toliau įvertinant, ar gelbėjimo privačiomis lėšomis minimalus reikalavimas turėtų būti išreikštas procentine visų įsipareigojimų dalimi ar pagal riziką įvertinto turto procentine dalimi. Pastarojo būdo privalumas yra tai, kad būtų atsižvelgiama į įstaigos turto rizikingumą. ECB rekomenduoja EBI atlikti šį įvertinimą. ECB taip pat rekomenduoja, kad EBI pateiktų Komisijai šio reikalavimo poveikio įstaigoms įvertinimą ir nurodytų, ar būtų naudinga nustatyti reikalavimą, pagal kurį būtų draudžiamas arba ribojamas priemonių, tinkamų gelbėjimui privačiomis lėšomis, laikymas bankų sektoriuje.

6.4. Pasiūlyta direktyva numato, kad prieš imdamosi pertvarkymo veiksmų, pertvarkymo institucijos pasinaudoja nurašymo įgaliojimu (30). Taigi kapitalo priemonių nurašymas yra pertvarkymo įgaliojimas (31), kuris taikomas prieš pradedant įstaigos pertvarkymą. ECB pritaria tam, kad institucijos turėtų įgaliojimus nurašyti kapitalo priemones prieš pradedant pertvarkymą. Atsižvelgiant į įstaigų kapitalo atkūrimą, siekiant išvengti abejonių, ECB rekomenduoja tiesiogiai patikslinti tai pasiūlytoje direktyvoje. Taip pat būtų pageidautina, kad Komisija atliktų gelbėjimo privačiomis lėšomis priemonės įgyvendinimo atvejo analizę ir situacijos modeliavimą, siekiant išsiaiškinti įvairių gelbėjimo privačiomis lėšomis proceso stadijų tarpusavio priklausomybę.

7. Pertvarkymo finansavimas ir finansinių struktūrų tikslinis dydis

7.1. Tinkama pertvarkymo sistema turėtų užtikrinti, kad pertvarkymo sąnaudos pirmiausia tektų pertvarkomos įstaigos akcininkams ir kreditoriams bei privačiam sektoriui plačiąja prasme. Dėl to ECB pritaria tam, kad pasiūlytoje direktyvoje numatytos pertvarkymo priemonės ir įgaliojimai sudaro sąlygas institucijoms priskirti pertvarkymo finansavimo naštą akcininkams ir kreditoriams. Be to, pasiūlyta direktyva numato du papildomus pertvarkymo finansavimo šaltinius: nacionalines finansines struktūras ir įnašus į indėlių garantijų sistemą (IGS) (32).

7.2. Nors ir pripažindamas papildomų pertvarkymo finansavimo šaltinių naudą, ECB laikosi nuomonės, kad ambicingas pasiūlymas sukurti Europos finansinių struktūrų sistemą neišspręs svarbių tarpvalstybinio pertvarkymo klausimų, tokių kaip koordinavimas ir naštos pasidalijimas. Aplinkybę, kad egzistuoja 27 nacionalinės struktūros, kontroliuojamos jų nacionalinių institucijų, dar labiau apsunkina pasiūlyta skolinimosi sistema, kuriai stinga aiškumo svarbiais klausimais, pavyzdžiui, dėl skolintojų ir skolininkų teisių ir pareigų.

8. Indėlių garantijų sistemų naudojimas pertvarkymui finansuoti

8.1. Pasiūlyta direktyva numato, kad indėlių garantijų sistema (IGS), su kuria įstaiga yra susijusi, būtų atsakinga už nuostolių, kuriuos ji būtų patyrusi keliant įprastinę bankroto bylą, sumą (33). Požiūris į garantuojamus indėlius pervedimo laikinam bankui kontekste gali turėti didelį poveikį IGS dalyvavimui. IGS dalyvavimo pertvarkymo priemonėse laipsnis, ceteris paribus, turės įtakos iš kitų dviejų galimų šaltinių – finansinių struktūrų ir užtikrinimo priemonių neturinčių kreditorių – reikalingo finansavimo lygiui. Šis netikrumas tarp kreditorių gali padidinti kreditorių, klientų ir kitų šalių prevencinio antplūdžio riziką, kuriai pasitvirtinus būtų paneigtas pagrindinis režimo tikslas.

8.2. Pasiūlyta direktyva leidžia valstybėms narėms numatyti, kad jų teritorijose įsteigtų IGS turimos finansavimo lėšos gali būti naudojamos pertvarkymui finansuoti (34). Nors ir pritardamas šiai nuostatai, leidžiančiai IGS ir pertvarkymo finansavimo sąveiką, ECB mano, kad ypač svarbu, jog tai jokiu būdu nepažeistų esminės IGS funkcijos – suteikti apsaugą apdraustiems indėliams. ECB pritaria tam, kad pasiūlyta direktyva teikia pirmenybę indėlių grąžinimui indėlininkams, kuriems taikoma IGS, tais atvejais, kai IGS prašoma naudoti jos turimas finansavimo lėšas pertvarkymui finansuoti ir tuo pat metu vykdyti įprastinę apdraustų indėlių grąžinimo funkciją, ir turimų lėšų nepakanka visiems šiems reikalavimams patenkinti (35). Atsižvelgdamas į tai, ECB pasisako už tai, kad teisinis tikrumas būtų užtikrintas aiškiai apibrėžiant IGS vaidmenį finansuojant pertvarkymą, nepriklausomai nuo to, kokia pertvarkymo priemonė pasirinkta ir kaip priemonės yra taikomos. Pasiūlyta direktyva reikalauja, kad valstybės narės užtikrintų, jog pagal nacionalinės teisės aktus, taikomus įprastinėms bankroto byloms, indėlių garantijų sistemos būtų lygiavertės (pari passu) neužtikrintiems nepirmenybiniams reikalavimams (36). Toks principas nedera su galimybe valstybėms narėms suteikti pirmenybę reikalavimams indėlių, kuriems taikoma IGS, atžvilgiu. Šiuo metu šešios valstybės narės – įskaitant Bulgariją (37), Graikiją (38), Latviją (39), Vengriją (40), Portugaliją (41) ir Rumuniją (42) – yra suteikusios pirmenybę reikalavimams, kuriuos subrogacijos būdu yra įgijusi IGS, išmokėjusi sumas, atitinkančias garantuojamus indėlius, taip užtikrinant, kad IGS visuomet turėtų pakankamą finansavimą. Požiūriai į pirmenybės suteikimo poveikį smarkiai skiriasi, kadangi manoma, jog indėlininkų pirmenybė gali turėti įtakos bankų finansavimo sąnaudoms, taip pat tam, kad kiti kreditoriai labiau stengsis užtikrinti savo reikalavimus. Kita vertus, tai bus tam tikra prasme sušvelninta, kadangi pirmenybiniai reikalavimai apima tik garantuojamus indėlius. Be to, teisinis režimas, nustatantis garantuojamų indėlininkų pirmenybę, turėtų palengvinti pasiūlytoje direktyvoje numatytų pertvarkymo priemonių (pvz., verslo pardavimo priemonės, laikinos įstaigos įsteigimo priemonės) naudojimą. Garantuojamų indėlių reikalavimų pirmenybei taip pat pritariama ir finansinio stabilumo požiūriu, kadangi ji sumažina masinio indėlių atsiėmimo iš bankų riziką, potencialius apdraustų indėlininkų nuostolius likvidavimo stadijoje, taip pat pernelyg didelį IGS išeikvojimą (43).

9. Pateikimo rinkai duomenų atskleidimas

Pasiūlyta direktyva numato, kad viešas skelbimas apie pertvarkomos įstaigos, kuri, taikant verslo pardavimo priemonę, parduoda visą savo verslą arba jo dalį, pateikimą rinkai gali būti uždelstas (44). ECB mano, kad konfidencialios kainų informacijos, susijusios su viešai parduodamomis finansinėmis priemonėmis, atskleidimo uždelsimas gali būti reikalingas ir taikant kitas pertvarkymo priemones. Atitinkamos pasiūlytos direktyvos nuostatos (45) turėtų būti išplėstos įtvirtinant bendrą taisyklę, taikytiną bet kokiai pertvarkymo priemonei, kai įstaigos interesais gali būti pateisinamas konfidencialios kainų informacijos atskleidimo uždelsimas.

10. Tolesnis gaivinimo ir pertvarkymo taisyklių derinimas

10.1. ECB pritaria, kad gaivinimo ir pertvarkymo sistema būtų kuriama ir kitoms sistemiškai svarbioms finansų įstaigoms, kurios nėra bankai, pavyzdžiui, draudimo bendrovėms ir rinkos infrastruktūroms (46). Tai turėtų būti suderinta su tarptautinėmis iniciatyvomis.

10.2. Turėtų būti tęsiamos pastangos toliau minimaliai derinti valstybių narių teisės aktus, reglamentuojančius nemokumą. Dabartinė nemokumą reglamentuojančių teisės aktų įvairovė, pavyzdžiui, kreditorių reikalavimų eiliškumas, turi didelę įtaką pertvarkymo priemonių įgyvendinimui, ypač pertvarkymo įstaigų turimo turto ir įsipareigojimų pardavimui.

Priimta Frankfurte prie Maino 2012 m. lapkričio 29 d. ECB Pirmininkas Mario DRAGHI

(1) COM(2012) 280 galutinis.

(2) Žr. „Pagrindiniai veiksmingų finansų įstaigų pertvarkymo režimų elementai“ (angl. „Key Attributes of Efective Resolution Regimes for Financial Institutions“), 2011 m. spalio mėn., kurį galima rasti Finansinio stabilumo tarybos interneto svetainėje http://www.financialstabilityboard.org, ir Bazelio bankų priežiūros komiteto „Tarpvalstybinės bankų pertvarkymo grupės ataskaita ir rekomendacijos“ (angl. „Report and Recommendations of the Cross-border Bank Resolution Group“), 2010 m. kovo mėn., kurį galima rasti Tarptautinių atsiskaitymų banko interneto svetainėje http://www.bis.org

(3) Žr. pasiūlytos direktyvos 2 straipsnio 1 dalį.

(4) Žr. ECBS įnašą į EK viešąją konsultaciją dėl galimos ES bankų gaivinimo ir pertvarkymo sistemos techninių elementų (angl. ESCB contribution to the EC’s public consultation on the technical details of a possible EU framework for bank recovery and resolution), 2011 m. gegužės mėn., 4 ir 5 p. Visus paminėtus ECB dokumentus galima rasti ECB interneto svetainėje http://www.ecb.europa.eu Taip pat žr. ECB siūlomą 3 pakeitimą.

(5) Žr. pasiūlytos direktyvos 27 straipsnio 1 dalies a punktą.

(6) Žr. pasiūlytos direktyvos 27 straipsnio 2 dalies d punkto i ir ii papunkčius.

(7) Žr. pasiūlytos direktyvos 27 straipsnio d punkto antrą pastraipą.

(8) Žr. pasiūlytos direktyvos 27 straipsnio 2 dalies d punktą kartu su 2 straipsnio 26 dalimi. Taip pat žr. siūlomus 2 ir 8 pakeitimus.

(9) Taip pat žr. ECBS įnašą į EK viešąją konsultaciją dėl galimos ES bankų gaivinimo ir pertvarkymo sistemos techninių elementų (angl. ESCB contribution to the EC’s public consultation on the technical details of a possible EU framework for bank recovery and resolution), 2011 m. gegužės mėn., p. 6, 9 punktą.

(10) Šiuo požiūriu pasiūlytos direktyvos 74 straipsnio 3 dalies b punktas yra žingsnis teisinga linkme, tačiau to nepakanka užtikrinti pakankamą keitimosi informacija ir bendradarbiavimo apimtį. Taip pat žr. siūlomus 4 ir 23 pakeitimus.

(11) Žr. pasiūlytos direktyvos 5 straipsnio 3 dalį; taip pat žr. pasiūlytos direktyvos 9 straipsnio 2 dalį, kiek tai susiję su pertvarkymo planais.

(12) Žr. 2012 m. ECB pranešimą apie konvergenciją, p. 29. Taip pat žr. siūlomą 1 pakeitimą.

(13) Žr. pasiūlytos direktyvos 34 straipsnio 2 dalį ir 36 straipsnio 2 dalį.

(14) Žr. ECB nuomonę CON/2011/39.

(15) 1993 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 3603/93 nustatantis apibrėžimus, susijusius su Sutarties 104 ir 104b (1) straipsniuose numatytų draudimų taikymu (OL L 332, 1993 12 31, p. 1).

(16) Žr. pasiūlytos direktyvos 92 straipsnio 2 dalį.

(17) Žr. pasiūlytos direktyvos 96 straipsnį.

(18) Žr. ECB nuomonės CON/2011/103 4 punktą ir ECB nuomonės CON/2010/83 6.3 punktą.

(19) Žr. pasiūlytos direktyvos 6 straipsnio 2 dalies b punktą.

(20) Žr. siūlomą 5 pakeitimą.

(21) Žr. pasiūlytos direktyvos 16–22 straipsnius.

(22) Reikalavimas, kad grupės tarpusavio sandoriai būtų sudaromi įprastinėmis rinkos sąlygomis (angl. at arm’s length), yra pagrindinis principas, numatytas beveik visų valstybių narių, išskyrus Ispaniją, bendroves reglamentuojančiuose teisės aktuose. Žr. 2008 m. DBB įstatymo ataskaitą DG Markt dėl teisinių kliūčių grupės tarpusavio pervedimams (angl. report of DBB law to DG Markt of 2008 on legal constraints on intra-group transfers), kuriame buvo pabrėžta ši rizika.

(23) Žr. „Pagrindiniai veiksmingų finansų įstaigų pertvarkymo režimų elementai“ (angl. Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions), 2011 m. spalio mėn., kurį galima rasti Finansinio stabilumo valdybos interneto svetainėje http://www.financialstabilityboard.org

(24) Žr. pasiūlytos direktyvos 115 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą.

(25) Žr. Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) įnašą į EK viešąją konsultaciją dėl galimos ES bankų gaivinimo ir pertvarkymo sistemos techninių elementų (angl. the European System of Central Banks (ESCB) contribution to the EC’s public consultation on the technical details of a possible EU framework for bank recovery and resolution), p. 4.

(26) Taip pat žr. ECBS įnašą į EK viešąją konsultaciją dėl galimos ES bankų gaivinimo ir pertvarkymo sistemos techninių elementų (angl. ESCB contribution to the EC’s public consultation on the technical details of a possible EU framework for bank recovery and resolution), 2011 m. gegužės mėn., p. 5.

(27) Įstaigos, kaip galinčios tęsti veiklą, išsaugojimas (angl. going concern) apibūdina situaciją, kai pertvarkoma įstaiga tęsia veiklą, artimiausioje ateityje nenumatant jos likvidavimo. Tai skiriasi nuo situacijos, kai esminės banko funkcijos išsaugomos ne subjekte, kuris pertvarkomas ir likviduojamas, o kitame juridiniame asmenyje (angl. gone concern).

(28) Žr. pasiūlytos direktyvos 46 konstatuojamąją dalį.

(29) Žr. pasiūlytos direktyvos 39 straipsnio 6 dalį.

(30) Žr. pasiūlytos direktyvos 51 straipsnio 1 dalį.

(31) Žr. pasiūlytos direktyvos 56 straipsnio 1 dalies f punktą.

(32) 96 straipsnis. Kadangi finansinės struktūros taip pat skolinsis iš centrinio banko, tai gali prilygti piniginiam finansavimui. Šiuo klausimu žr. 3.4 punktą ir 29 pakeitimą.

(33) Žr. pasiūlytos direktyvos 99 straipsnio 1 dalį.

(34) Žr. pasiūlytos direktyvos 99 straipsnio 5 dalį.

(35) Pasiūlytos direktyvos 99 straipsnio 8 dalis.

(36) Žr. pasiūlytos direktyvos 99 straipsnio 2 dalį.

(37) Pirmenybinį IGS kreditoriaus statusą įtvirtina Bankų nemokumo įstatymo 94 straipsnio 1 dalis (Darjaven vestnik Nr. 92, 2002 9 27).

(38) Indėlininko kaip pirmenybinio kreditoriaus statusą įtvirtina Įstatymo Nr. 3746/2009, įgyvendinančio Direktyvą 2005/14/EB dėl motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo ir Direktyvą 2005/68/EB dėl perdraudimo ir kitų nuostatų (FEK A 27, 2009 2 16) 4 straipsnio 16 dalis. 13a straipsnio 4 dalis nustato IGS statusą.

(39) 1995 m. spalio 5 d. Kredito įstaigų įstatymas (LV 163(446), 1995 10 24). 192 straipsnio 1 dalis įvedė garantuojamų indėlininkų pirmenybę nuo 1998 m. gegužės 21 d.

(40) 1996 m. Kredito įstaigų ir finansų įmonių įstatymas Nr. CXII (Magyar Közlöny 1996/109, 1996 12 12), ir ypač Indėlių garantijų sistemų įstatymo XV skyrius. Visų, ne tik garantuojamų, indėlių reikalavimų pirmenybę nustato Įstatymo 183 straipsnio 1 dalis.

(41) Žr. 1992 m. gruodžio 31 d. įstatymo-dekreto Nr. 298/92 dėl kredito įstaigų ir finansų įmonių teisinės sistemos (konsoliduota redakcija) (D.R. Nr. 30, I, 2012 2 10) 166-A straipsnį.

(42) Vyriausybės nutarimas Nr. 10/2004 dėl kredito įstaigų teisminio reorganizavimo ir bankroto procedūrų, su vėlesniais daliniais pakeitimais ir papildymais, ypač jo 38 straipsnis, suteikia pirmenybės teisę, po to, kai apmokamos bankroto procedūros išlaidos, reikalavimams, kylantiems iš garantuojamų indėlių, įskaitant IGS reikalavimus, kylančius išmokėjus išmokas garantuojamiems indėlininkams (Monitorul Oficial al României, pirma dalis, Nr. 84, 2004 1 30).

(43) Žr. ECB nuomonę CON/2011/83.

(44) Žr. pasiūlytos direktyvos 33 straipsnio 2 dalį.

(45) Žr. 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/6/EB dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, ir manipuliavimo rinka (piktnaudžiavimo rinka) (OL L 96, 2003 4 12, p. 16) 12 straipsnio 3 dalį.

(46) Šiuo klausimu žr. 2012 m. spalio 5 d. Komisijos konsultaciją dėl galimos kitų finansų įstaigų, kurios nėra bankai, gaivinimo ir pertvarkymo sistemos (angl. Commission’s Consultation on a possible recovery and resolution framework for financial institutions other than banks), kurią galima rasti Europos Komisijos interneto svetainėje http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2012/nonbanks/consultation-document_en.pdf