EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2020 06 10 COM(2020) 237 final KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI 2020 M. KONVERGENCIJOS ATASKAITA















(parengta pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalį)









{SWD(2020) 107 final}



ATASKAITOS TIKSLAS Euras turi būti bendra visos Europos Sąjungos valiuta. Šiuo metu jį kasdien naudoja beveik 342 mln. žmonių devyniolikoje valstybių narių, priklausančių euro zonai. Euras praktiškai naudingas tuo, kad padeda užtikrinti stabilias kainas, mažesnes sandorių sąnaudas piliečiams ir įmonėms, skaidresnes ir konkurencingesnes rinkas, platesnio masto ES vidaus ir tarptautinę prekybą. Euras taip pat yra antra pasaulyje labiausiai naudojama valiuta. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 140 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad ne rečiau kaip kartą per dvejus metus arba valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, prašymu Komisija ir Europos Centrinis Bankas (ECB) praneštų Tarybai apie pažangą, padarytą toms valstybėms narėms vykdant ekonominės ir pinigų sąjungos kūrimo įsipareigojimus. Paskutinės Komisijos ir ECB konvergencijos ataskaitos priimtos 2018 m. gegužės mėn. 2020 m. konvergencijos ataskaitoje aptariamos šios septynios valstybės narės, kurioms taikoma išimtis: Bulgarija, Čekija, Kroatija, Vengrija, Lenkija, Rumunija ir Švedija. Išsamesnis konvergencijos būklės šiose valstybėse narėse vertinimas pateiktas prie šios ataskaitos pridėtame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. Pagal SESV 140 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad ataskaitose būtų vertinama, kaip nacionalinės teisės aktai, įskaitant nacionalinio centrinio banko statutą, atitinka SESV 130 ir 131 straipsnius ir Europos centrinių bankų sistemos ir Europos Centrinio Banko statutą (toliau – ECBS ir ECB statutas). Ataskaitose taip pat turi būti nagrinėjama, ar atitinkama valstybė narė yra pasiekusi aukštą tvarios konvergencijos lygį pagal konvergencijos kriterijus (kainų stabilumo, viešųjų finansų, valiutos kurso stabilumo ir ilgalaikių palūkanų normų), taip pat atsižvelgiama į kitus veiksnius, nurodytus SESV 140 straipsnio 1 dalies paskutinėje pastraipoje. Keturi konvergencijos kriterijai išsamiau aptarti prie Sutarčių pridėtame protokole (Protokole Nr. 13 dėl konvergencijos kriterijų). 2008–2009 m. finansų ir ekonomikos krizė ir euro zonos valstybių skolos krizė parodė tam tikras ekonominės ir pinigų sąjungos (EPS) ekonomikos valdymo sistemos spragas ir atskleidė, kad reikia sustiprinti ir visapusiškiau išnaudoti turimas priemones. Siekiant užtikrinti tvarų EPS veikimą, imtasi visapusiškai stiprinti Sąjungos ekonomikos valdymą. Todėl konvergencijos vertinimas derinamas su platesnio pobūdžio Europos semestru, kurį įgyvendinant vadovaujamasi integruotu požiūriu į ekonominės ir užimtumo politikos uždavinius, kylančius EPS užtikrinant fiskalinį tvarumą, konkurencingumą, finansų rinkos stabilumą, ekonomikos augimą ir didelį užimtumą. Pagrindinės valdymo reformos, kuriomis tobulinamas kiekvienos valstybės narės konvergencijos proceso ir jos tvarumo vertinimas, apėmė, inter alia, perviršinio deficito procedūros sugriežtinimą vykdant Stabilumo ir augimo pakto reformą 2011 m. ir naujas priemones makroekonominio disbalanso priežiūros srityje. Visų pirma šioje ataskaitoje atsižvelgiama į makroekonominio disbalanso procedūros išvadas. Be to, šios krizės atskleidė, kad yra susiklostę probleminiai nacionalinių bankų sektorių ir jų vyriausybių ryšiai ir leido pasireikšti stipriems susiskaidymo veiksniams finansų rinkose. Bankų sąjunga buvo sukurta siekiant nutraukti tuos ryšius ir panaikinti susiskaidymą, taip pat užtikrinti geresnį rizikos diversifikavimą valstybėse narėse ir tinkamą Sąjungos ekonomikos finansavimą. Jau yra keli pamatiniai bankų sąjungos elementai, pvz., bendras taisyklių sąvadas, Bendras priežiūros mechanizmas (BPM) ir Bendras pertvarkymo fondas (BPeF). Eurą įsivedančios valstybės narės taip pat dalyvaus bankų sąjungoje, Prisijungimo prie bankų sąjungos procedūra skiriasi nuo šioje ataskaitoje atlikto konvergencijos kriterijų įgyvendinimo vertinimo. Konvergencijos kriterijai Norint išanalizuoti nacionalinės teisės aktų, įskaitant valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, nacionalinių centrinių bankų statutus, derėjimą su SESV 130 straipsniu ir 131 straipsnyje numatyta atitikties užtikrinimo prievole, reikia įvertinti ir tai, kaip laikomasi piniginio finansavimo draudimo (SESV 123 straipsnis) ir privilegijos naudotis finansų įstaigomis draudimo (124 straipsnis), taip pat kaip įvedant eurą laikomasi ECBS tikslų (SESV 127 straipsnio 1 dalis) bei uždavinių (SESV 127 straipsnio 2 dalis) ir kitų nuostatų, susijusių su nacionalinių centrinių bankų integravimu į ECBS. Kainų stabilumo kriterijus apibrėžtas SESV 140 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje: „didelis kainų stabilumas; ar jis pasiektas, sprendžiama pagal infliacijos lygį, artimą tam, kurį yra pasiekusios ne daugiau kaip trys valstybės narės, kuriose kainos yra stabiliausios.“ Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 1 straipsnyje nustatyta, kad „kainų stabilumo kriterijus <...> reiškia, kad valstybės narės kainų stabilumas yra tvarus ir vidutinis infliacijos lygis per vienerius metus iki tyrimo neviršija daugiau kaip 1,5 procentinio punkto daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra stabiliausios, infliacijos lygio. Infliacija matuojama taikant vartotojų kainų indeksą palyginamuoju pagrindu, atsižvelgiant į nacionalinių apibrėžimų skirtumus.“ Tvarumo reikalavimas reiškia, kad priimtinas infliacijos lygis turi būti iš esmės pasiektas dėl sąnaudų ir kitų struktūriniu būdu kainų pokyčius lemiančių veiksnių, o ne dėl laikinų veiksnių poveikio. Todėl vertinant konvergenciją nagrinėjami veiksniai, turintys poveikio infliacijos perspektyvai, kartu atsižvelgiant į naujausias Komisijos tarnybų infliacijos prognozes. Šiuo atžvilgiu ataskaitoje taip pat vertinama, ar tikėtina, kad artimiausiais mėnesiais šalies infliacijos lygis atitiks pamatinę vertę. 2020 m. kovo mėn. apskaičiuota pamatinė infliacijos lygio vertė buvo 1,8 %, o trys valstybės narės, kuriose kainos buvo stabiliausios, – Portugalija, Kipras ir Italija. Viešųjų finansų konvergencijos kriterijus apibrėžtas SESV 140 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje: „valstybės finansinės padėties tvarumas; ar jis pasiektas, sprendžiama pagal bendrojo šalies biudžeto be perviršinio deficito, kuris nustatomas pagal 126 straipsnio 6 dalį, padėtį.“ Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 2 straipsnyje taip pat nurodoma, kad šis kriterijus reiškia, jog „tyrimo metu valstybė narė nėra Tarybos sprendimo pagal minėtos sutarties 126 straipsnio 6 dalį dėl perviršinio deficito buvimo objektas.“ Valiutos kurso kriterijus apibrėžtas SESV 140 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje: „Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizmo nustatytų normalių svyravimo ribų laikymasis bent dvejus metus išvengiant nuvertėjimo euro atžvilgiu.“ Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 3 straipsnyje nurodoma: „Dalyvavimo Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizme kriterijus <...> reiškia, kad valstybė narė laikėsi norminių svyravimo ribų, numatytų Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizme, be didelių nukrypimų bent paskutinius dvejus metus iki tyrimo. Pirmiausia, valstybė narė negali būti nuvertinusi savo valiutos dvišalio pagrindinio kurso euro atžvilgiu savo pačios iniciatyva per tą patį laikotarpį.“ Atitinkamas dvejų metų laikotarpis, kuriuo šioje ataskaitoje vertinamas valiutos kurso stabilumas, yra laikotarpis nuo 2018 m. balandžio 24 d. iki 2020 m. balandžio 23 d. Vertindama valiutos kurso stabilumo kriterijų, Komisija atsižvelgia į papildomų rodiklių, kaip antai užsienio valiutos atsargų ir trumpalaikių palūkanų normų, pokyčius, taip pat į politikos priemonių, įskaitant užsienio valiutos intervencines operacijas, ir, kai tinka, tarptautinės finansinės pagalbos reikšmę išlaikant valiutos kurso stabilumą. Šiuo metu nė viena iš šioje konvergencijos ataskaitoje vertintų valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, nedalyvauja VKM II. Dėl prisijungimo prie VKM II sprendžiama gavus valstybės narės prašymą ir visų VKM II dalyvių bendru sutarimu. Ši ataskaita nėra susijusi su prisijungimo prie VKM II procesu ir joje nepateikiama vertinimo, ar valstybė narė gali prisijungti prie VKM II. SESV 140 straipsnio 1 dalies ketvirtoje įtraukoje nustatytas reikalavimas – „valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, pasiektas konvergencijos ir jos dalyvavimo valiutos kurso mechanizme patvarumas, kurį atspindi ilgalaikių palūkanų normos.“ Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 4 straipsnyje nustatyta, kad „palūkanų normų konvergencijos kriterijus <...> reiškia, kad vienerių metų laikotarpiu iki tyrimo valstybės narės vidutinė nominali ilgalaikė palūkanų norma neviršijo daugiau kaip 2 procentiniais punktais daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra stabiliausios, palūkanų normos. Palūkanų normos matuojamos ilgalaikių vyriausybės obligacijų ar palyginamų vertybinių popierių pagrindu atsižvelgiant į nacionalinių apibrėžimų skirtumus.“

2020 m. kovo mėn. apskaičiuota pamatinė palūkanų normos vertė buvo 2,9 %. SESV 140 straipsnio 1 dalyje taip pat reikalaujama, kad pranešimuose būtų atsižvelgta į kitus veiksnius, svarbius ekonominei integracijai ir konvergencijai. Tokie papildomi veiksniai apima rinkų integraciją, einamosios sąskaitos mokėjimų balanso pokyčius, taip pat vienetui tenkančių darbo sąnaudų ir kitų kainų rodiklių pokyčius. Šie veiksniai nagrinėjami vertinant kainų stabilumą. Papildomi veiksniai, į kuriuos turi būti atsižvelgiama, yra svarbūs sklandžios valstybės narės integracijos į euro zoną rodikliai ir padeda susidaryti visapusiškesnį konvergencijos tvarumo vaizdą. COVID-19 pandemija yra stiprus sukrėtimas, iš pagrindų ardantis ES ir jos valstybių narių ekonomiką. Taigi ji gali padaryti didelį poveikį ekonominės konvergencijos rodikliams, o dėl to gali būti sunkiau įvertinti konvergencijos tvarumą. Tačiau COVID-19 pandemijos poveikis 2020 m. konvergencijos atskaitoje naudojamiems ankstesnių laikotarpių duomenims yra nedidelis. Taip iš esmės yra dėl apribojimų, kuriuos lėmė šios ataskaitos informacijos pateikimo terminas (balandžio 23 d.), ir dėl to, taip pat dėl Sutartyje nustatytų kainų stabilumo ir ilgalaikių palūkanų normų kriterijų apskaičiavimo metodų (t. y. turi būti naudojami vienerių metų vidurkiai), atitinkami duomenys vis tiek iš esmės atspindi padėtį iki COVID-19 pandemijos. Be to, paskutinį makroekonominio disbalanso vertinimą Komisija taip pat atliko iki pandemijos (žr. 3 išnašą). Į COVID-19 pandemijos poveikį ateities perspektyvomis grindžiamiems šios ataskaitos elementams atsižvelgta remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, t. y. naudojant naujausią turimą Komisijos prognozę. Ši prognozė yra pirmasis išsamus Komisijos atliktas tikėtinų COVID-19 krizės 2020 ir 2021 m. ekonominių padarinių vertinimas, todėl jam būdingas didesnis nei įprasta neapibrėžtumas. Be to, 2020 m. gegužės 20 d. Komisija kiekvienai valstybei narei pasiūlė politikos gaires, jas pateikdama kaip savo rekomendacijas dėl konkrečiai šaliai skirtų rekomendacijų, parengtas per Europos semestrą. Jose, be kita ko, atsižvelgiama į tai, kad 2020 m. kovo 19 d. Komisija išsakė savo nuomonę, kad sąlygos, kuriomis Sąjungos institucijoms suteikiama galimybė taikyti ES fiskalinės sistemos bendrąją nukrypti leidžiančią išlygą, buvo įvykdytos, ir kad 2020 m. kovo 23 d. valstybių narių finansų ministrai palankiai įvertino šią nuomonę, todėl lengviau užtikrinti reikiamą biudžeto atsaką į ekonominius COVID-19 krizės padarinius. Pradėjus taikyti bendrąją nukrypti leidžiančią išlygą leidžiama laikinai nukrypti nuo vidutinio laikotarpio biudžeto tikslui pasiekti numatyto koregavimo plano, jei tai nekelia pavojaus fiskaliniam tvarumui vidutiniu laikotarpiu. 1.BULGARIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Bulgarija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Bulgarijos teisės aktai, visų pirma Bulgarijos nacionalinio banko įstatymas, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai ir trūkumai yra susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl SESV 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų uždavinių. Bulgarija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2020 m. kovo mėn. vidutinis infliacijos lygis Bulgarijoje buvo 2,6 %, t. y. didesnis už 1,8 % pamatinę vertę. Tačiau prognozuojama, kad ateinančiais mėnesiais jis priartės prie pamatinės vertės. Padidėjusi nuo 1,7 % 2018 m. balandžio mėn. iki 3,7 % rugpjūčio mėn., metinė infliacija pagal SVKI 2018 m. pabaigoje vėl sumažėjo iki 2,3 %. Paskui, iki 2019 m. balandžio mėn., ji didėjo ir pasiekė 3,1 %, o po to vėl mažėjo ir rugsėjo mėn. buvo 1,6 %. Vėliau infliacija vėl pradėjo didėti ir 2020 m. sausio mėn. pasiekė 3,4 %. Tokį infliacijos svyravimą daugiausia lėmė energijos ir neperdirbtų maisto produktų kainos. Paslaugų kainų infliacija buvo didelė, iš dalies dėl spartaus vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimo. Perdirbtų maisto produktų kainos darė vis didesnę įtaką bendrajai infliacijai, o pramoninės prekės, neįskaitant energijos, ją mažino. Nuo 2020 m. sausio mėn. metinė infliacija sumažėjo ir 2020 m. kovo mėn. buvo 2,4 %. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, numatoma, kad 2020 m. infliacija sumažės iki 1,1 % ir 2021 m. išliks tokio pat lygio. 2020 m. bendroji infliacija turėtų gerokai sumažėti dėl mažėjančių energijos kainų ir labai sumažėjusios paslaugų kainų infliacijos sumažėjus paklausai paslaugų sektoriuose, kuriuos paveikė COVID-19 pandemija. Palyginti žemas kainų lygis Bulgarijoje (apie 49 % euro zonos vidurkio 2018 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Bulgarija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Bulgarijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. Valdžios sektoriaus biudžeto perteklius padidėjo nuo 1,1 % BVP 2017 m. iki 2,0 % BVP 2018 m. ir 2,1 % BVP 2019 m. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze ir darant prielaidą, kad politika nesikeis, numatoma, kad 2020 m. valdžios sektoriaus balansas dėl neigiamo COVID-19 pandemijos poveikio taps neigiamas ir bus −2,8 % BVP, o 2021 m. sieks −1,8 % BVP. Tačiau Bulgarijos vyriausybė prognozuoja, kad valdžios sektoriaus balanso deficitas šiek tiek viršys 3 %. 2020 m. gegužės 20 d. Komisija priėmė pranešimą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, atsižvelgdama į numatomą Sutartyje nustatytos 3 % BVP pamatinės vertės viršijimą. Pranešime padaryta išvada, kad Stabilumo ir augimo pakte nustatytas deficito kriterijus yra įvykdytas ir kad Bulgarija yra vienintelė ES šalis, kurioje 2020 m. jis buvo įvykdytas. Bendrosios valstybės skolos santykis sumažėjo nuo maždaug 25 % BVP 2017 m. iki 20,4 % BVP 2019 m., tačiau 2020 m. turėtų padidėti iki 25,5 % BVP, o 2021 m. likti 25,4 % BVP lygio. Pastaraisiais metais Bulgarijos fiskalinė sistema buvo sustiprinta, Bulgarija yra įsipareigojusi laikytis fiskalinio susitarimo nuostatų, išdėstytų tarpvyriausybinėje Sutartyje dėl stabilumo, koordinavimo ir valdysenos ekonominėje ir pinigų sąjungoje (SSKV). Bulgarija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Bulgarijos levas neįtrauktas į VKM II. 2018 m. liepos mėn. Bulgarija paskelbė ketinanti įgyvendinti reikiamus elementus, kurie suteiktų galimybę sėkmingai prisijungti prie VKM II. Norėdama užtikrinti sklandų perėjimą prie VKM II ir jame dalyvauti, Bulgarija įsipareigojo prieš prisijungdama prie VKM II įgyvendinti įvairias priemones (t. y. prisiėmė išankstinius įsipareigojimus) šiose šešiose politikos srityse: bankų priežiūros, makroprudencinės sistemos, ne bankų finansų sektoriaus priežiūros, nemokumo sistemos, kovos su pinigų plovimu sistemos ir valstybės valdomų įmonių valdymo. Dabar Bulgarija, glaudžiai bendradarbiaudama su Komisija ir ECB, kurie stebi pažangą, deda pastangas, kad šie išankstiniai įsipareigojimai būtų iki galo įgyvendinti. Bulgarijos nacionalinis bankas (BNB) siekia pirminio tikslo – užtikrinti kainų stabilumą – taikydamas valiutos kurso sąsają pagal valiutų valdybos modelį (VVM). Savo VVM Bulgarija nustatė 1997 m., susiedama Bulgarijos levą su Vokietijos marke, o vėliau – su euru. Per dvejų metų vertinimo laikotarpį Bulgarijos levas, taikant VVM, euro atžvilgiu išliko visiškai stabilus. Bulgarija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Bulgarijoje vienus metus iki 2020 m. kovo mėn. buvo 0,3 %, t. y. gerokai mažesnė už 2,9 % pamatinę vertę. Ilgalaikės palūkanų normos Bulgarijoje sumažėjo nuo 1,1 % 2018 m. gegužės mėn. iki 0,1 % 2020 m. vasario mėn. Pajamingumo skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, buvo maždaug 60 bazinių punktų, apie 2018 m. spalio mėn. skirtumai buvo gerokai mažesni, o apie 2019 m. rugpjūčio mėn. – didesni. 2020 m. kovo mėn. pajamingumo skirtumas buvo maždaug 70 bazinių punktų. Be to, buvo išnagrinėti papildomi veiksniai, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir finansų rinkų integraciją. Pastaraisiais metais Bulgarijoje registruoti dideli išoriniai pertekliai. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Bulgarijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Bulgarijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Sunkumai taip pat susiję su institucine sistema, įskaitant korupciją ir valdymo veiksmingumą. Tačiau imamasi veiksmų verslo aplinkai gerinti, visų pirma, susijusių su nemokumo sistema ir valstybės valdomų įmonių valdymu. Taip pat padaryta pažanga stiprinant finansų sektoriaus valdymą ir sprendžiant neišspręstus reguliavimo klausimus. Bulgarijos finansų sektorius labai integruotas į ES finansų sektorių, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug bankų sistemos subjektų. Taikant makroekonominio disbalanso procedūrą nustatyta, kad būtina atlikti nuodugnią Bulgarijos apžvalgą. Ją atlikus, padaryta išvada, kad Bulgarijoje makroekonominio disbalanso nėra (taigi ankstesnė išvada dėl makroekonominio disbalanso buvo pataisyta). 2.ČEKIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Čekija neatitinka euro įsivedimo sąlygų.

Čekijos teisės aktai, visų pirma Čekijos nacionalinės tarybos įstatymas Nr. 6/1993 Rink. dėl Česká národní banka (ČNB įstatymas), nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai yra susiję su centrinio banko nepriklausomumu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl ČNB tikslų ir SESV 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. ČNB įstatyme taip pat esama trūkumų, susijusių su piniginio finansavimo draudimu ir ECBS uždaviniais. Čekija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2020 m. kovo mėn. vidutinis infliacijos lygis Čekijoje buvo 2,9 %, t. y. gerokai didesnis už 1,8 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę. Nuo paskutiniojo vertinimo, kuris buvo atliktas 2018 m. kovo mėn., iki 2018 m. rugpjūčio mėn. metinė infliacija pagal SVKI padidėjo nuo 1,6 % iki 2,4 %. 2018 m. gruodžio mėn. sumažėjusi iki 1,6 %, 2019 m. infliacija pagal SVKI nuolat didėjo. Todėl 2018 m. vidutinė metinė infliacija pagal SVKI buvo 2,0 %, o 2019 m. – 2,6 %. Metinės infliacijos lygio padidėjimas per 2019 m. susijęs su didesniu maisto produktų ir energijos kainų infliacijos poveikiu, taip pat su didesniu kainų augimu paslaugų sektoriuje. 2019 m. pabaigoje metinė infliacija gerokai padidėjo ir 2020 m. pradžioje išliko didelė, daugiausia – dėl maisto produktų kainų padidėjimo, kylančių reguliuojamų kainų ir netiesioginių mokesčių pakeitimų. 2020 m. kovo mėn. metinė infliacija pagal SVKI buvo 3,6 %. Atsižvelgiant į paklausos smukimą dėl COVID-19 pandemijos, darbo rinkos aktyvumo mažėjimą ir naftos kainų kritimą, Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognozėje numatoma, kad 2020 m. vidutinė metinė infliacija pagal SVKI bus 2,3 %, o 2021 m. – 1,9 %. Kainų lygis Čekijoje (maždaug 69 % euro zonos vidurkio 2018 m.) rodo tolesnės kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Čekija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Čekijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. 2019 m. valdžios sektoriaus balanso perviršis buvo 0,3 % BVP. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze numatoma, kad dėl COVID-19 krizės poveikio 2020 m. valdžios sektoriaus balansas sieks −6,7 % BVP, o 2021 m., darant prielaidą, kad politika nesikeis, jis bus −4 % BVP. 2020 m. gegužės 20 d. Komisija priėmė pranešimą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, atsižvelgdama į numatomą Sutartyje nustatytos 3 % BVP pamatinės vertės viršijimą. Pranešime padaryta išvada, kad Stabilumo ir augimo pakte nustatytas deficito kriterijus nėra įvykdytas. Atsižvelgdama į dabartinę padėtį, Komisija mano, kad šiomis aplinkybėmis nereikėtų priimti sprendimo, ar Čekijai taikyti perviršinio deficito procedūrą. 2019 m. bendrosios valstybės skolos santykis sumažėjo iki mažiau nei 31 % BVP. Numatoma, kad 2020 m. šis santykis padidės iki 39 % BVP, o 2021 m. – iki 40 % BVP. Čekijos nacionalinė fiskalinė sistema yra labai gera. Atsižvelgdamas į COVID-19 pandemiją, Parlamentas neseniai skubiai priėmė įstatymo pataisą, kuria 2021 m. taikytina viršutinė struktūrinio deficito riba padidinta nuo 1 % iki 4 % BVP ir pakeistas iki 2027 m. taikytinas koregavimo planas. Čekija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Čekijos krona neįtraukta į VKM II. Čekija taiko svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio valiutų rinką. 2018 m. gegužės mėn. kronos pardavimo kaina buvo apie 25,6 CZK/EUR; 2018 m. antrąjį pusmetį Čekijos nacionaliniam bankui keturis kartus padidinus pinigų politikos normas, ji padidėjo, bet tik laikinai. 2019 m. pradžioje kronos pardavimo kaina gana siaurame intervale svyravo ties 25,7 CZK/EUR, o 2019 m. rugsėjo mėn. krona nuvertėjo iki 25,9 CZK/EUR (t. y. apie 1 %). Vėliau kronos vertė nuolat augo ir vasario mėn. pasiekė 25,1 CZK/EUR. Dėl COVID-19 pandemijos ėmusis izoliavimo priemonių, kronos vertė gerokai nukrito ir 2020 m. kovo mėn. buvo apie 26,6 CZK/EUR. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumai, palyginti su euro zona, padidėjo nuo maždaug 120 bazinių punktų 2018 m. gegužės mėn. iki maždaug 240 bazinių punktų 2020 m. kovo mėn. Per dvejus metus iki šio įvertinimo kronos vertė euro atžvilgiu sumažėjo 4,3 %. Čekija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Čekijoje vienus metus iki 2020 m. kovo mėn. buvo 1,5 %, t. y. mažesnė už 2,9 % pamatinę vertę. Ilgalaikė palūkanų norma Čekijoje šiek tiek padidėjo – nuo 1,9 % 2018 m. gegužės mėn. iki 2,1 % birželio mėn. Iki 2018 m. spalio mėn. jos išliko stabilios ir buvo 2,1 %, o 2019 m. pirmąjį pusmetį nuolat mažėjo ir nukrito iki 1,4 %. 2019 m. rugpjūčio mėn. laikinai sumažėjusios iki 1 %, jos vėl padidėjo ir 2020 m. sausio mėn. pasiekė 1,6 %. Pastaruoju metu jos sumažėjo ir 2020 m. kovo mėn. buvo 1,3 %. 2020 m. pradžioje pajamingumo skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, svyravo apie 190 bazinių punktų. Be to, buvo išnagrinėti papildomi veiksniai, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir finansų rinkų integraciją. 2018 m. užfiksuotas Čekijos išorės balanso perteklius siekė 0,6 % BVP, o 2019 m. – 0,5 % BVP. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Čekijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Atsižvelgiant į pasirinktus rodiklius, susijusius su verslo aplinka, Čekijos rezultatai maždaug atitinka euro zonos valstybių narių vidurkį. Čekijos finansų sektorius labai integruotas į ES finansų sektorių, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug finansų tarpininkų. 3.KROATIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Kroatija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Kroatijos teisės aktai yra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Kroatija atitinka kainų stabilumo kriterijų. Per 12 mėnesių iki 2020 m. kovo mėn. vidutinis infliacijos lygis Kroatijoje buvo 0,9 %, t. y. mažesnis už 1,8 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus mažesnis už pamatinę vertę. 2018 m. liepos mėn. dėl kylančių energijos, paslaugų ir neperdirbtų maisto produktų kainų pasiekusi aukščiausią tašką, vėliau metinė infliacija sumažėjo ir 2019 m. birželio mėn. tesiekė 0,5 %. Pasirinktiems neperdirbtiems maisto produktams sumažinus PVM, 2019 m. pirmąjį pusmetį infliacija pagal SVKI sumažėjo, o energijos kainų infliacija pradėjo mažėti dar baigiantis 2018 m. ir 2019 m. išliko maža. Išsisklaidžius poveikiui, kurį padarė PVM tarifo pakeitimas, 2019 m. paskutinį ketvirtį metinė infliacija pamažu didėjo. 2020 m. sausio mėn. pasiekusi aukščiausią lygį – 1,8 %, dėl kitus du mėnesius labai mažėjusių energijos kainų ji gerokai sumažėjo ir 2020 m. kovo mėn. siekė 0,5 %. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, numatoma, kad dėl mažesnės bendrosios paklausos ir naftos kainų kritimo 2020 m. pirmąjį ketvirtį, 2020 m. metinė infliacija pagal SVKI sumažės iki 0,4 %, o paskui, 2021 m., šiek tiek padidės iki 0,9 %. Kainų lygis Kroatijoje, 2018 m. siekęs maždaug 66 % euro zonos vidurkio, rodo kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Kroatija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Kroatijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. 2018 m. valdžios sektoriaus balansas buvo teigiamas, bet perteklius buvo nedidelis – +0,2 % BVP. 2019 m., padengus didelius neapibrėžtuosius įsipareigojimus, susijusius su sunkumų patiriančiomis laivų statyklomis, jis dar šiek tiek pagerėjo ir buvo +0,4 % BVP. Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognozėje numatoma, kad, gerokai pablogėjus makroekonominei perspektyvai ir pradėjus įgyvendinti didelį fiskalinių priemonių rinkinį, skirtą užimtumui ir įmonėms, kurių pajamos dėl COVID-19 pandemijos labai sumažėjo, palaikyti, 2020 m. valdžios sektoriaus balansas sumažės iki −7,1 %. Jei politika nesikeis, 2021 m. valdžios sektoriaus balansas turėtų pagerėti iki −2,2 % BVP. 2020 m. gegužės 20 d. Komisija priėmė pranešimą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, atsižvelgdama į numatomą Sutartyje nustatytos 3 % BVP pamatinės vertės viršijimą. Pranešime padaryta išvada, kad Stabilumo ir augimo pakte nustatytas deficito kriterijus nėra įvykdytas. Atsižvelgdama į dabartinę padėtį, Komisija mano, kad šiomis aplinkybėmis nereikėtų priimti sprendimo, ar Kroatijai taikyti perviršinio deficito procedūrą. Numatoma, kad 2020 m. valdžios sektoriaus skola padidės beveik iki 89 % BVP, o paskui vėl mažės ir 2021 m. nukris iki mažiau nei 84 %. Kroatijos fiskalinė sistema tebėra gana silpna, todėl reikia imtis papildomų teisėkūros veiksmų ir įgyvendinimo pastangų. Kroatija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Kroatijos kuna neįtraukta į VKM II. 2019 m. liepos mėn. Kroatija paskelbė ketinanti įgyvendinti reikiamus elementus, kurie suteiktų galimybę sėkmingai prisijungti prie VKM II. Norėdama užtikrinti sklandų perėjimą prie VKM II ir jame dalyvauti, Kroatija įsipareigojo prieš prisijungdama prie VKM II įgyvendinti įvairias priemones (t. y. prisiėmė išankstinius įsipareigojimus) šiose šešiose politikos srityse: bankų priežiūros, makroprudencinės sistemos, kovos su pinigų plovimu sistemos, statistikos, viešojo sektoriaus valdymo ir verslo aplinkos. Dabar Kroatija, glaudžiai bendradarbiaudama su Komisija ir ECB, kurie stebi pažangą, deda pastangas, kad šie išankstiniai įsipareigojimai būtų iki galo įgyvendinti. Kroatijos nacionalinis bankas (HNB) taiko griežtai valdomo svyruojančio valiutos kurso režimą, valiutos kursą naudodamas kaip pagrindinį nominalų ramstį, kad pasiektų savo pirminį tikslą – užtikrintų kainų stabilumą. Nuo 2018 m. pradžios iki 2020 m. pradžios kunos vertė euro atžvilgiu iš esmės buvo stabili, šiek tiek svyravo ties 7,44 HRK/EUR ir tam svyravimui buvo būdingas sezoniškumas – vasaros mėnesiais kuna laikinai šiek tiek pabrangdavo dėl užsienio valiutos įplaukų, susijusių su turizmo sektoriumi. 2020 m. kovo mėn., kilus COVID-19 pandemijai, kuna trumpam šiek tiek nuvertėjo – jos kursas buvo 7,60 HRK/EUR, t. y. maždaug 2 % mažesnis nei prieš dvejus metus.

Kroatija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. 2020 m. kovo mėn. vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Kroatijoje buvo 0,9 %, t. y. gerokai mažesnė už 2,9 % pamatinę vertę. 2018 m. ilgalaikė palūkanų norma Kroatijoje palaipsniui mažėjo. Kroatijos valstybės skolą padidinus tiek, kad ji atitiktų investicinį reitingą su teigiama perspektyva, 2019 m. pirmąjį pusmetį ilgalaikė palūkanų norma dar labiau nukrito ir 2019 m. rugsėjo mėn. buvo net šiek tiek mažesnė nei 0,50 %. Kitus mėnesius svyravusi šiek tiek aukštesniame nei 0,50 % lygyje, 2020 m. kovo mėn. ji dėl CPVID-19 protrūkio labai išaugo iki beveik 1 % ir skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, padidėjo iki 150 bazinių punktų. Be to, buvo išnagrinėti papildomi veiksniai, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir finansų rinkų integraciją. Kroatijos išorės perteklius dėl kapitalo ir einamųjų pervedimų balanso pagerėjimo padidėjo nuo 3,3 % BVP 2018 m. iki 4,5 % BVP 2019 m. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Kroatijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Kroatijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Sunkumai taip pat susiję su institucine sistema, įskaitant reglamentavimo kokybę. Tačiau vėl dedamos pastangos pagerinti verslo aplinką, visų pirma mažinti administracinę naštą ir reguliavimo apribojimus. Finansų sektorius labai integruotas į ES finansų sistemą, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso didelė dalis finansų tarpininkų. Taikant makroekonominio disbalanso procedūrą nustatyta, kad būtina atlikti nuodugnią Kroatijos apžvalgą. Nors ją atlikus padaryta išvada, kad Kroatijoje tebėra susidaręs makroekonominis disbalansas, dėl atsigaunančio augimo ir apdairios fiskalinės politikos atsargų disbalansas pastaraisiais metais mažėjo. Išliekantis pažeidžiamumas visų pirma siejamas su didele viešojo bei privačiojo sektorių ir išorės skola esant mažam potencialiam augimui. 4.VENGRIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Vengrija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Vengrijos teisės aktai, visų pirma Magyar Nemzeti Bank (MNB) įstatymas, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai visų pirma susiję su MNB nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. Be to, MNB įstatyme esama kitų trūkumų, susijusių su MNB integracija į ECBS. Vengrija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2020 m. kovo mėn. vidutinis infliacijos lygis Vengrijoje buvo 3,7 %, t. y. gerokai didesnis už 1,8 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę. Dėl plataus masto kainų didėjimo, kurį lėmė didelis paklausos augimas ir vienetui tenkančių darbo sąnaudų didėjimas, pastaruosius dvejus metus metinė infliacija pagal SVKI Vengrijoje didėjo. Neperdirbtų maisto produktų ir energijos kainos skatino bendrosios infliacijos svyravimą. 2018 m. spalio mėn. infliacija padidėjo iki 3,9 %, o paskui mažėjo ir 2018 m. pabaigoje siekė 2,8%. 2019 m. gegužės mėn. ji padidėjo iki 4 %, iki rugsėjo mėn. sumažėjo iki 2,9 %, o gruodžio mėn. vėl padidėjo ir siekė 4,1 %. Todėl 2018 m. vidutinė metinė infliacija pagal SVKI buvo 2,9 %, o 2019 m. – 3,4 %. Iki 2020 m. sausio mėn. ji toliau didėjo dėl spartaus neperdirbtų maisto produktų ir energijos kainų augimo ir 2020 m. kovo mėn. buvo 3,9 %. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, numatoma, kad 2020 m. infliacija sumažės iki maždaug 3,0 %, o 2021 m. sieks 2,7 %, nes dėl naftos kainos mažėjimo ir COVID-19 pandemijos sukelto ekonomikos nuosmukio turėtų sumažėti grynoji infliacija. Palyginti žemas kainų lygis Vengrijoje (maždaug 61 % euro zonos vidurkio 2018 m.) rodo tolesnės kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Vengrija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Vengrijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio biudžeto. Nuo 2018 m. birželio mėn. Vengrijai nuolat buvo taikomos didelio nukrypimo procedūros. 2018 m. valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo iki 2,1 % BVP (2017 m. jis buvo 2,5 %), o 2019 m. – iki 2,0 %. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze ir darant prielaidą, kad politika nesikeis, numatoma, kad 2020 m. valdžios sektoriaus deficitas dėl COVID-19 krizės padidės iki 5,2 % BVP, o paskui, 2021 m., sumažės iki 4,0 % BVP. 2020 m. gegužės 20 d. Komisija priėmė pranešimą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, atsižvelgdama į numatomą Sutartyje nustatytos 3 % BVP pamatinės vertės viršijimą. Pranešime padaryta išvada, kad Stabilumo ir augimo pakte nustatytas deficito kriterijus nėra įvykdytas. Atsižvelgdama į dabartinę padėtį, Komisija mano, kad šiomis aplinkybėmis nereikėtų priimti sprendimo, ar Vengrijai taikyti perviršinio deficito procedūrą. 2019 m. bendrosios valstybės skolos santykis sumažėjo iki 66,3 % BVP, 2020 m. turėtų padidėti iki 75,0 % BVP, o 2021 m. turėtų siekti 73,5 % BVP. Vengrijos fiskalinė sistema tvirtai pagrįsta griežtomis skolos kontrolės taisyklėmis ir procedūromis, taikomomis visais valdžios sektoriaus lygmenimis. Tačiau fiskalinės tarybos vaidmuo nagrinėjant ir formuojant fiskalinę politiką yra menkas. Vengrija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Vengrijos forintas neįtrauktas į VKM II. Vengrija taiko svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio valiutų rinką. 2018 m. gegužės mėn. Vengrijos forinto pardavimo kaina buvo apie 317 HUF/EUR, vėliau, 2018 m. rugsėjo mėn., forintas nuvertėjo iki 325 HUF/EUR. Paskui jis pabrango ir 2019 m. kovo mėn. jo vertė siekė 316 HUF/EUR. Paskui, Vengrijos centriniam bankui paskelbus apie ketinimą švelnias pinigų politikos sąlygas taikyti ilgiau nei kiti regioniniai centriniai bankai ir infliacijai viršijus siekiamą lygį, forinto vertė euro atžvilgiu krito. 2020 m. kovo mėn., įvykus COVID-19 protrūkiui, forinto vertė dar labiau smuko. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumai, palyginti su euro zona, padidėjo nuo maždaug 40 bazinių punktų 2018 m. gegužės mėn. iki maždaug 100 bazinių punktų 2020 m. kovo mėn. 2020 m. kovo mėn. forinto vertė euro atžvilgiu buvo apie 10 % mažesnė nei prieš dvejus metus. Vengrija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2020 m. kovo mėn. buvo 2,3 %, t. y. mažesnė už 2,9 % pamatinę vertę. Mėnesio vidutinė ilgalaikė palūkanų norma padidėjo nuo maždaug 2,9 % (2018 m. gegužės mėn.) iki maždaug 3,7 % (2018 m. spalio mėn.), nes į ją buvo įskaičiuota didesnė forinto kurso rizika. Paskui, didiesiems centriniams bankams ėmus toliau švelninti pinigų politiką ir atsinaujinus tarptautiniam pelningumo siekiui, ji vėl pradėjo mažėti ir 2019 m. gruodžio mėn. siekė 1,9 %. 2020 m. kovo mėn., gilėjant COVID-19 krizei, ilgalaikei palūkanų normai padidėjus iki 2,4 %, skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, pasiekė maždaug 300 bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. Dėl didelio prekių importo augimo išorės balansas pastaruosius dvejus metus blogėjo, bet perteklius – nors ir nedidelis – išliko. Dėl prekybos ir investicijų ryšių Vengrijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Vengrijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Vengrijos finansų sektorius yra labai integruotas į ES finansų sistemą. 5.LENKIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Lenkija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Lenkijos teisės aktai, visų pirma Narodowy Bank Polski (NBP) įstatymas ir Lenkijos Respublikos Konstitucija, nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Be to, NBP įstatyme taip pat esama trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu ir NBP integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Lenkija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2020 m. kovo mėn. vidutinis infliacijos lygis Lenkijoje buvo 2,8 %, t. y. gerokai didesnis už 1,8 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę. 2018 m. rugsėjo mėn. metinė infliacija pagal SVKI padidėjo iki 1,5 %, o paskui vėl sumažėjo ir 2019 m. sausio mėn. siekė 0,6 %. 2019 m. balandžio mėn. ji padidėjo iki 2,1 %, o lapkričio mėn. dar labiau išaugo ir pasiekė 2,4 %, daugiausia dėl didėjančios paslaugų kainų infliacijos, kurią iš dalies lėmė augančios vienetui tenkančios darbo sąnaudos. 2019 m. pabaigoje ir 2020 m. pradžioje metinė infliacija dar gerokai padidėjo ir 2020 m. sausio mėn. siekė 3,8 %. Tokią iš esmės nepastovią tendenciją lėmė stiprūs energijos ir neperdirbtų maisto produktų kainų pokyčių svyravimai. 2020 m. kovo mėn. metinė infliacija pagal SVKI buvo 3,9 %.

Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, numatoma, kad infliacija didės nuo 2,1 % 2019 m. iki 2,5 % 2020 m. ir iki 2,8 % 2021 m., daugiausia dėl maisto produktų kainų augimo 2020 m. ir ekonomikos atsigavimo 2021 m. Palyginti žemas kainų lygis Lenkijoje (maždaug 56 % euro zonos vidurkio 2018 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Lenkija atitinka viešųjų finansų kriterijų. Lenkijai netaikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio biudžeto. Valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo nuo 1,5 % BVP 2017 m. iki 0,2 % BVP 2018 m. 2019 m. deficito ir BVP santykis pablogėjo iki 0,7 % ir, remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, numatoma, kad 2020 m. jis pasieks 9,5 %, o 2021 m., darant prielaidą, kad politika nesikeis, – 3,8 %, daugiausia dėl COVID-19 pandemijos poveikio veiklai ir ekonomikos rėmimo priemonių. 2020 m. gegužės 20 d. Komisija priėmė pranešimą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį, atsižvelgdama į numatomą Sutartyje nustatytos 3 % BVP pamatinės vertės viršijimą. Pranešime padaryta išvada, kad Stabilumo ir augimo pakte nustatytas deficito kriterijus nėra įvykdytas. Atsižvelgdama į dabartinę padėtį, Komisija mano, kad šiomis aplinkybėmis nereikėtų priimti sprendimo, ar Lenkijai taikyti perviršinio deficito procedūrą. Prognozuojama, kad valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis gerokai padidės – nuo 46 % 2019 m. iki daugiau kaip 58 % 2021 m. Apskritai Lenkijos nacionalinė fiskalinė sistema yra tvirta. Pagrindinių trūkumų esama biudžeto planavimo ir procedūrų bei nepriklausomos stebėsenos srityse. Lenkija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Lenkijos zlotas neįtrauktas į VKM II. Lenkija taiko svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio valiutų rinką. Pastaruosius dvejus metus zloto pardavimo kaina euro atžvilgiu svyravo gana siaurame intervale ir buvo maždaug 4,3 zloto už vieną eurą. Atsirandant ekonomikos sulėtėjimo požymių, 2018 m. liepos mėn. ir 2019 m. rugpjūčio–rugsėjo mėn. zloto vertė trumpam buvo santykinai nukritusi (iki 4,35 PLN/EUR). Paskui, kai kuriose didžiosiose išsivysčiusios ekonomikos šalyse sušvelninus pinigų politiką, kurį laiką zlotas buvo sustiprėjęs, – 2020 m. sausio mėn. vidutinis kursas siekė 4,25 PLN/EUR. Dėl COVID-19 krizės 2020 m. kovo mėn. vidutinė zloto vertė nukrito iki 4,4 PLN/EUR. Trumpalaikių palūkanų normų skirtumai, palyginti su euro zona, padidėjo nuo maždaug 200 bazinių punktų iki maždaug 210 bazinių punktų 2019 m. liepos mėn., bet 2020 m. kovo mėn. sumažėjo ir jų vidurkis buvo maždaug 190 bazinių punktų. 2020 m. kovo mėn. zloto vertė euro atžvilgiu buvo maždaug 5 % mažesnė nei prieš dvejus metus. Lenkija atitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2020 m. kovo mėn. buvo 2,2 %, t. y. mažesnė už 2,9 % pamatinę vertę. 2018 m. gegužės–lapkričio mėn. mėnesio vidutinė ilgalaikė palūkanų norma buvo maždaug 3,2 %, o paskui, 2019 m. pradžioje, sumažėjo iki 2,7 %. 2019 m. vasarą ji sumažėjo dar labiau, iki maždaug 2 %, o 2020 m. kovo mėn. siekė maždaug 1,8 %. 2020 m. kovo mėn. ilgalaikės palūkanų normos skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, buvo maždaug 230 bazinių punktų. Be to, buvo išnagrinėti papildomi veiksniai, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir finansų rinkų integraciją. Pastaruosius dvejus metus Lenkijos išorės balansas išliko perteklinis, prie to prisidėjo geresnis prekybos paslaugomis balansas. Dėl prekybos ir investicijų ryšių Lenkijos ekonomika yra labai integruota į euro zonos ekonomiką. Atsižvelgiant į pasirinktus rodiklius, susijusius su verslo aplinka, Lenkijos rezultatai maždaug atitinka euro zonos valstybių narių vidurkį. Lenkijos finansų sektorius yra labai integruotas į ES finansų sektorių. 6.RUMUNIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Rumunija neatitinka euro įsivedimo sąlygų. Rumunijos teisės aktai, visų pirma Įstatymas Nr. 312 dėl Rumunijos nacionalinio banko įstatų (RNB įstatymas), nėra visiškai suderinti su SESV 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu. Be to, RNB įstatyme yra trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu ir centrinio banko integracija į ECBS euro įsivedimo metu dėl RNB uždavinių ir SESV 127 straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. Rumunija neatitinka kainų stabilumo kriterijaus. Per 12 mėnesių iki 2020 m. kovo mėn. vidutinis infliacijos lygis Rumunijoje buvo 3,7 %, t. y. gerokai didesnis už 1,8 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus gerokai didesnis už pamatinę vertę. 2018 m. metinė infliacija pagal SVKI Rumunijoje padidėjo iki 4,1 % ir, skatinama stiprios vartotojų paklausos, 2019 m. išliko gana aukšta, vidutiniškai apie 3,9 %. Nuslopus ankstesnio PVM mažinimo poveikiui, pakilus pasaulinėms naftos kainoms ir 2017 m. sausio mėn. vėl padidinus praeityje mažintus akcizo mokesčius, 2018 m. rugsėjo mėn. infliacija pasiekė aukščiausią lygį – 4,7 %. 2018 m. pabaigoje infliacija sumažėjo iki 3,0 %, be kita ko, dėl 2018 m. ketvirtąjį ketvirtį labai kritusios tarptautinės žalios naftos kainos. 2019 m. balandžio mėn. padidėjusi iki 4,4 %, 2019 m. spalio mėn. ji sumažėjo iki 3,2 %, bet gruodžio mėn. vėl padidėjo ir siekė 4 %. Pirmaisiais trimis 2020 m. mėnesiais infliacija sumažėjo ir 2020 m. kovo mėn. siekė 2,7 %. Remiantis Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognoze, numatoma, kad 2020 m. vidutinis metinės infliacijos pagal SVKI lygis sumažės iki 2,5 %, o 2021 m. bus 3,1 %. Palyginti žemas kainų lygis Rumunijoje (maždaug 50 % euro zonos vidurkio 2018 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Rumunija neatitinka viešųjų finansų kriterijaus. Dėl to, kad 2019 m. buvo viršyta Sutartyje nustatyta deficito riba, 2020 m. balandžio 4 d. Taryba Rumunijos atžvilgiu pradėjo perviršinio deficito procedūrą, nurodydama, kad perviršinis deficitas turi būti ištaisytas iki 2022 m. Nuo 2017 m. birželio mėn. Rumunijai nuolat buvo taikomos didelio nukrypimo procedūros, tačiau ji nesiėmė veiksmingų veiksmų. Todėl, padidėjus einamosioms išlaidoms ir šoktelėjus kapitalo išlaidoms, kurios ankstesniais metais buvo rekordiškai žemo lygio, valdžios sektoriaus deficitas padidėjo nuo 2,9 % 2018 m. iki 4,3 % 2019 m. Pagal Komisijos tarnybų 2020 m. pavasario prognozę numatoma, kad 2020 m. valdžios sektoriaus deficitas dar labiau padidės – iki maždaug 9,2 % BVP, o 2021 m. – iki maždaug 11,4 % BVP, darant prielaidą, kad politika nesikeis. Šią didėjimo tendenciją, kurią daugiausia paskatino pensijų padidinimas teisės aktais, veikiausiai sustiprins COVID-19 krizės poveikis. Numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis padidės nuo 35,2 % 2019 m. iki maždaug 46,2 % 2020 m. ir 54,7 % 2021 m. Nepaisant to, kad yra priimti tinkami teisės aktai, Rumunijos fiskalinės sistemos įgyvendinimo rezultatai iš esmės buvo prasti ir nuo paskutinės ataskaitos nepagerėjo. Taip yra dėl to, kad valdžios institucijos ir toliau nukrypdavo nuo nacionalinių fiskalinių taisyklių, todėl šios buvo neveiksmingos. Rumunija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Rumunijos lėja neįtraukta į VKM II. Rumunija taiko svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio valiutų rinką. 2018 m. vidutinė lėjos vertė buvo 4,65 RON/EUR. 2019 m. sausio–gegužės mėn. lėjos vertė euro atžvilgiu nukrito maždaug 1 %, o paskui, 2019 m. vasarą, trumpam šiek tiek pakilo, bet nuo 2019 m. spalio mėn. po truputį atsinaujino vertės kritimo tendencija. Įvykus COVID-19 protrūkiui, nuo 2020 m. vasario mėn. vidurio iki kovo mėn. pabaigos lėja nuvertėjo maždaug 1,1 %. 2020 m. kovo mėn. trijų mėnesių palūkanų normos skirtumas, palyginti su euru, buvo maždaug 325 baziniai punktai, palyginti didžiausiu – 370 bazinių punktų – skirtumu, buvusiu 2018 m. liepos mėn. 2020 m. kovo mėn. lėjos vertė euro atžvilgiu buvo apie 3 % mažesnė nei prieš dvejus metus. Rumunija neatitinka ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijaus. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Rumunijoje vienus metus iki 2020 m. kovo mėn. buvo 4,4 %, t. y. didesnė už 2,9 % pamatinę vertę. Ilgalaikės palūkanų normos palaipsniui didėjo – nuo maždaug 4,5 % 2018 m. balandžio mėn. iki 5,1 % 2018 m. liepos mėn. 2018 m. rugpjūčio mėn. – 2019 m. gegužės mėn. buvusios stabilios, maždaug 4,8 % lygio, vidutinės ilgalaikės palūkanų normos pradėjo mažėti ir 2019 m. lapkričio mėn. siekė 4,3 %. Šį mažėjimą lėmė didžiųjų centrinių bankų taikytos bankų pinigų politikos švelninimo priemonės, sumažinusios ilgalaikį pelningumą. Gilėjant COVID-19 krizei, 2020 m. kovo mėn. ilgalaikė palūkanų norma padidėjo iki 4,6 %, o ilgalaikės palūkanų normos skirtumas, palyginti su Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumu, tą mėnesį pasiekė 510 bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai, įskaitant mokėjimų balanso pokyčius ir rinkų integraciją. 2017 m. Rumunijos išorės balansas pirmą kartą per penkerius metus tapo neigiamas, o vėliau pablogėjo dar labiau: 2018 m. – iki −3,2 % BVP, o 2019 m. – iki −3,3 % BVP; tai blogiausias rodiklis iš visų šioje atskaitoje nagrinėjamų šalių. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Rumunijos rezultatai yra prastesni nei daugelio euro zonos valstybių narių. Ilgalaikis reguliavimo neprognozuojamumas buvo vienas pagrindinių veiksnių, pastaraisiais metais dariusių neigiamą poveikį verslo aplinkai. Rumunijos finansų sektorius yra labai integruotas į ES finansų sektorių, ypač dėl to, kad užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug bankų sistemos subjektų. Taikant makroekonominio disbalanso procedūrą nustatyta, kad būtina atlikti nuodugnią Rumunijos apžvalgą. Ją atlikus, padaryta išvada, kad Rumunijoje tebėra susidaręs makroekonominis disbalansas. Visų pirma, 2019 m. toliau augo einamoji sąskaita ir, vykdant ekspansinę fiskalinę politiką ir esant neprognozuojamai verslo aplinkai, didėjo su sąnaudų konkurencingumu susijusi rizika. 7.ŠVEDIJA Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo, atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Švedija neatitinka euro įsivedimo sąlygų.