ŽALIOJI KNYGA Restruktūrizacija ir pokyčių numatymas. Ko galime pasimokyti iš nesenos patirties? /* KOM/2012/07 galutinis */





ŽALIOJI KNYGA Restruktūrizacija ir pokyčių numatymas. Ko galime pasimokyti iš nesenos patirties? 1. Įžanga. Imtis restruktūrizacijos siekiant konkurencingumo ir augimo ateityje Pagrindinė šios žaliosios knygos tema – įmonės restruktūrizacija ir socialinės jo pasekmės – ne veltui rūpi daugeliui Europos piliečių. Restruktūrizacija – svarbus Europos užimtumo ir ekonomikos konkurencingumo veiksnys. Šia žaliąja knyga siekiama nustatyti sėkmingų praktinių ir politinių pavyzdžių, kai restruktūrizacija ir prisitaikymas prie pokyčių padėjo skatinti užimtumą, augimą ir konkurencingumą, kaip tai numatyta strategijoje „Europa 2020“[1], o ypač 2010 m. spalio mėn.[2] pavyzdinėje pramonės politikos iniciatyvoje „Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė“, priimtoje 2010 m. lapkričio mėn.[3]. Žaliąja knyga taip pat ketinama pagerinti visų suinteresuotųjų dalyvių sąveiką, siekiant spręsti restruktūrizacijos ir prisitaikymo prie pokyčių uždavinius, ir atsižvelgiama į Europos Komisijos, socialinių partnerių, regionų, valstybių narių ir daugelio kitų suinteresuotųjų subjektų pirmiau atliktus svarbius darbus[4]. Atsižvelgdama į ekonomikos krizės padarinius, esminius pasaulinės ekonomikos ir konkurencijos pasikeitimus bei šiuo metu ES įgyvendinamą struktūrinių reformų darbotvarkę[5], Komisija norėtų atgaivinti politinius debatus šiuo klausimu. Taigi, remdamasi šių konsultacijų rezultatais, Komisija svarstys, kaip spręsti neatidėliotinus ekonomikos krizės keliamus uždavinius ir įgyvendinti ilgalaikius pramonės politikos pavyzdinėje iniciatyvoje nustatytus konkurencingumo tikslus, bei ieškos naujų, geresnių būdų gerajai patirčiai skleisti ir jai veiksmingai panaudoti, net ir ES lygmeniu. Konsultacijų dėl šios žaliosios knygos rezultatus Komisija panaudos rengdama atnaujintą lankstumo ir užimtumo garantijų darbotvarkę ir siekdama atgaivinti ES lygmens debatus dėl galimo restruktūrizacijos metodo ir jo reglamentavimo. Pramonės politikos pavyzdinėje iniciatyvoje Komisija, be kita ko, nurodė, kad „atnaujintos restruktūrizavimo gairės gali būti labai naudingos stiprinant įmonių ir darbo jėgos pajėgumus prisitaikyti prie greitai besikeičiančios ekonominės aplinkos“. Atnaujinus gaires, taip pat būtų skatinama „imtis ne vien reaktyvių veiksmų, bet kurti ateities prognozėmis pagrįstas strategijas“[6]. Be žaliosios knygos taip pat parengtas ją papildantis Tarnybų darbinis dokumentas „Restruktūrizacija Europoje 2011 m.“. Tarnybų darbiniame dokumente aprašomi ekonomikos ir finansų krizės padariniai darbo rinkai ir įvairių suinteresuotųjų subjektų atsakomosios priemonės; parodomi ES veiksmai, siekiant numatyti reikiamus įgūdžius ir išugdyti reikiamus gebėjimus; pabrėžiama ES fondų svarba remiant restruktūrizavimą, restruktūrizacijos poveikis ES regionams ir pažangios specializacijos strategijų svarba[7]; nagrinėjama socialinio dialogo, teisinių priemonių ir valstybių narių paramos priemonių šioje srityje svarba; nustatomi uždaviniai ir ES atsakomosios priemonės; aprašoma keletas pastarųjų metų mėginimų pasimokyti iš patirties, įgytos numatant ir valdant pokyčius ir restruktūrizaciją. Per krizę įgyta patirtis Europos ekonomika sunkiai atsigauna po didžiausio pastarųjų dešimtmečių nuosmukio. Dėl nuosmukio ES ekonominė veikla stipriai sulėtėjo, prarasti milijonai darbo vietų, nukentėjo begalė žmonių, o viešiesiems finansams teko didžiulė našta, dėl kurios valstybės narės turėjo imtis griežtesnių biudžetinių suvaržymų. ES darbo rinkos, atlaikiusios 2008–2009 m. nuosmukį ir 2010 m. pabaigoje vėl pradėjusios kurti darbo vietas, perspektyvos gerokai pablogėjo, o atotrūkis tarp šalių liko labai didelis. Daugelyje pažangios ekonomikos šalių kol kas nesukurta pakankamai darbo vietų, kad būtų galima įdarbinti per krizę atleistus darbuotojus, o nuosmukio padariniai kelia vis didesnį susirūpinimą, jog nedarbo lygis gali ilgam laikui likti nepakitęs. Nedarbo lygio skirtumai valstybėse narėse paaiškinami ne tik skirtingu BVP dydžiu, juos taip pat lemia tokie svarbūs veiksniai kaip darbo valandų skaičiaus pakeitimas, skirtingi darbo jėgos perkėlimo į kitus sektorius (pvz., iš statybos sektoriaus) poreikiai, skirtingos švietimo ir mokymo sistemos, ypač gamybinės praktikos tvarka, skirtinga pradinė ekonominė ir institucinė padėtis bei nevienodi kovos su nuosmukiu veiksmai. Nepaisant itin sudėtingos ekonominės ir finansinės padėties, įmonės ir jų darbuotojai visoje Europoje ėmėsi kūrybingo restruktūrizavimo, vykdė jį konstruktyviai, veiksmingai ir ryžtingai, taip išsaugodami darbo vietas, ėmėsi novatoriškų priemonių, kurias dažnai rėmė valdžios institucijos ir Europos Komisija. 2008 m. lapkričio mėn. priimtame Europos Komisijos komunikate „Europos ekonomikos atkūrimo planas“ (COM(2008) 800 final) nustatytas koordinuotų ES lygmens veiksmų įvairiose politikos srityse pagrindas, o turimos priemonės sutelkiamos Europos ekonomikai remti. Šiuo atžvilgiu sanglaudos politika, kaip pagrindinė ES lygmens priemonė investuojant į konkurencingumą, ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą, yra itin svarbi[8]. Atsižvelgiant į dvejones dėl dabartinio atsigavimo ir naujų kylančių grėsmių, būtina kuo greičiau išanalizuoti šių atsakomųjų priemonių adekvatumą. Konkurencingumo uždaviniai Žiūrint iš vidutinės trukmės perspektyvos, technologinė pažanga ir inovacijos sutrumpina produkto gyvenimo ciklą ir verčia įmones ir darbuotojus nuolat prisitaikyti. Be to, pasikeitus tarptautiniam darbo pasiskirstymui ir atsiradus naujoms, stiprioms įmonėms iš besiformuojančios rinkos ekonomikos šalių, visų pirma besispecializuojančių prabangos prekių rinkoje, konkurencinis spaudimas Europos įmonėms dar labiau padidėjo. Europos ekonomikos konkurencingumas, jos vykdomos veiklos ir darbo vietų išsaugojimas bei naujų produktų ir atitinkamai naujų darbo vietų kūrimas vis labiau priklausys nuo Europos įmonių sugebėjimo didinti savo konkurencingumą novatoriškomis priemonėmis ir greitai, bet sklandžiai prisitaikyti prie pokyčių. Technologiniai pokyčiai ir inovacijos gali priversti įmones ir darbuotojus rengti prisitaikymo strategijas, tačiau taip pat manoma, kad inovacijos, derinamos su moksliniais tyrimais ir švietimu, gali būti veiksmingas būdas Europai išbristi iš krizės. 2010 m. Komisija paskelbė pavyzdinę iniciatyvą „Inovacijų Sąjunga“, o 2011 m. pranešė apie padarytą pažangą. [9] Pramonės šakos ir sektoriai, kuriose gaminamos tradicinės prekės ir paslaugos, kurių paklausos elastingumas mažai priklausomas nuo pasaulinių pajamų, išteklius nukreipia į technologiškesnes ir žiniomis grindžiamas pramonės šakas ir sektorius, kuriuose paklausos elastingumas labiau priklausomas nuo pasaulinių pajamų. ES konkurencingumas priklauso nuo jos gebėjimo sudaryti palankias pagrindines sąlygas sparčiai besiplečiančioms inovacijų įmonėms, kurios reikalingos tvariam ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui[10]. Jis priklauso ir nuo gebėjimo išsaugoti ir toliau plėtoti Europos gamybinę bazę, kuri savo ruožtu parems paslaugų ekonomiką. Įmonės turi mokėti prisitaikyti prie tarptautinės gamybos visame pasaulyje ir spręsti konkurencines problemas. Bet kokie prisitaikymo trukdžiai ilgainiui pakenktų konkurencingumui ir užimtumui. Kaip nurodyta pramonės politikos pavyzdinėje iniciatyvoje, tinkamos pagrindinės sąlygos lemia sėkmingą ekonomikos prisitaikymą. Kad prisitaikymo priemonės būtų sėkmingos, visi atitinkami suinteresuotieji subjektai privalo įsitraukti kuo anksčiau. Ypač svarbu sudaryti tinkamas galimybes gauti finansavimą, nes trūkstant kreditų ar ribojant finansavimo galimybes investicijos gali būti atidėtos ar visiškai sustabdytos. Šioje srityje reikia nustatyti gerąją patirtį ir ją paskleisti. Įmonių prisitaikymo ir darbuotojų įdarbinimo uždaviniai. Restruktūrizuojant didžiausias dėmesys – įmonėms Šiuo atžvilgiu nepaprastai svarbus yra žmogiškųjų išteklių plėtojimas ir įgūdžių tobulinimas. Todėl ES privalo pasinaudoti nesena patirtimi ir sustiprinti savo konkurencingumą pasaulyje, tapti stipresne ir pažangia, tvaria ir įtraukia ekonomika, kurioje būtų užtikrintas aukšto lygio užimtumas, produktyvumas, konkurencingumas ir socialinė sanglauda. Teigiami kai kurių valstybių narių eksporto rezultatai rodo, kad sėkmė pasaulinėje rinkoje priklauso ne tik nuo kainų konkurencingumo, bet ir nuo kitų veiksnių, pavyzdžiui, specializacijos pagal sektorius ir produktus, novatoriškumo ir įgūdžių lygio. Šiose srityse dar prieš krizę buvę trūkumai itin išryškėja. Per pastaruosius kelis dešimtmečius ES sukūrė tvirtą darbo ir socialinės apsaugos sistemą, kuri, drauge su santykinai aukštu išsilavinimo lygiu, iki šiol buvo jos ekonominės ir socialinės gerovės pagrindas. Tačiau nauji veikėjai pasaulinėje ekonomikoje ir greitai kintančios verslo sąlygos trukdo sistemai toliau veiksmingai kurti darbo vietas ir užtikrinti ekonomikos augimą. Darosi vis akivaizdžiau, kad, nieko nekeičiant, pati sistema nepajėgs užtikrinti greito ir sklandaus išteklių, visų pirma žmogiškųjų išteklių, perkėlimo iš silpstančios į greitai besivystančios veiklos sektorius. Šioje sistemoje darbuotojams suteikiama vis mažiau realių galimybių toliau lavinti profesinius įgūdžius, kai jų darbo vietai kyla grėsmė, nes ji neugdo jų gebėjimo prisitaikyti prie pokyčių. Dėl pastarosios ekonomikos ir finansų krizės ir jos sukelto poreikio imtis struktūrinių pokyčių, kai niekada svarbu spręsti šiuos uždavinius. Vadovaudamasi lankstumo ir užimtumo garantijų metodu ir strategija „Europa 2020“[11] bei atitinkamomis paramos priemonėmis siekdama aukšto užimtumo ir socialinės apsaugos lygio, Komisija ketina skatinti nuolatinį įmonių prisitaikymą prie sparčiai kintančių ekonomikos sąlygų. Labai reikalingos išteklių perkėlimo į kitas įmones ir profesinės veiklos sritis priemonės. Jos apimtų darbo apsaugos teisės aktų ir įmonių veiklos pakeitimus, susijusius su įmonių restruktūrizacija, kuriais netrukdoma perkelti išteklius į daugiau papildomos naudos duodančias ir sparčiau augančias veiklos sritis, ir atitinkamą mokymo ir aktyvumo skatinimo politiką, kuri drauge su tinkama nedarbo išmokų sistema padėtų atleistam darbuotojui pereiti į kitą darbo vietą ar įgyti naują profesiją. Restruktūrizavimas – neatsiejama kasdienio įmonių, darbuotojų, valdžios institucijų ir kitų suinteresuotųjų subjektų gyvenimo dalis. Pastaraisiais metais ES skyrė daug jėgų ir pastangų, kad įgyvendintų prisitaikymą prie pokyčių ir restruktūrizaciją palengvinančius tikslus. Tačiau nepaisant pagirtino Europos socialinių partnerių darbo, atlikto po ankstesnių Komisijos konsultacijų šiuo klausimu, įmonių, darbuotojų ir regionų prisitaikymo gebėjimas turi būti dar geresnis. Nacionalinių, regioninių ir vietos valdžios institucijų vaidmuo atliekant ekonominę ir socialinę pertvarką Krizė smogė ištisiems pramonės sektoriams ir net regionams, nepaisė nė valstybių sienų. Ilgalaikiai geografiniai skirtumai dar labiau išryškėjo, tiek tarp regionų, tiek pačiuose regionuose, ir pakenkė bendrajai rinkai. Turėtų būti skatinama iniciatyvinė ir dinamiška restruktūrizacija, kai valdžios institucijos atlieka savo pagalbinį vaidmenį, ją numato ir palengvina nepriklausomų suinteresuotųjų subjektų ir įmonių veiksmų koordinavimą. Regionų, kaip ir šalių, vaidmuo skatinant pažangią specializaciją yra itin svarbus, todėl reikėtų atidžiau panagrinėti, kaip jį būtų galima dar labiau sustiprinti. Viešosios įstaigos – kitas svarbus darbdavys Nors šioje žaliojoje knygoje didžiausias dėmesys skiriamas pramonės sektoriui, ne mažiau svarbu panagrinėti krizės poveikį viešajam sektoriui, nes jis yra svarbus darbdavys ir paslaugų teikėjas. Per paskutinius trejus metus užimtumas viešosiose įstaigose (įskaitant viešojo administravimo, švietimo, sveikatos priežiūros ir socialinio darbo įstaigas), palyginti su kitais sektoriais, gerokai padidėjo; jame sukurta maždaug 2 milijonai darbo vietų. Vis dėlto 2010 m. rudenį darbo vietų skaičiaus augimas sulėtėjo, o 2011 m. pirmąjį pusmetį tapo neigiamas. Skaičiaus mažėjimas greičiausiai paaiškinamas viešojo sektoriaus išlaidų apkarpymu[12]. Viešojo sektoriaus išlaidų apkarpymas labiausiai paveiks moteris, kaip darbuotojas ir kaip pagrindines paslaugų, tokių kaip vaikų priežiūra ir senyvo amžiaus asmenų slauga, naudotojas. Daugelio viešųjų paslaugų sektoriaus veikla ekonomikos konkurencingumui gali būti naudingesnė nei atrodytų žvelgiant į jo sąnaudas ir našumą (pvz., nes gerokai išauga vartotojų skaičius arba bendras gamybos veiksnių produktyvumas kituose sektoriuose). Pavyzdžiui, sveikatos, švietimo, asmeninės vaikų priežiūros ir senyvo amžiaus asmenų slaugos arba transporto paslaugų sektoriuose. Valdžios institucijos, įsteigdamos viešąsias įmones arba suteikdamos koncesijas, tampa tiesiogiai arba netiesiogiai atsakingos už didelę paslaugų sektoriuje dirbančių darbuotojų dalį. Prisiėmusios bendrą atsakomybę už ekonomiką, jos taip pat turėtų sudaryti sąlygas sklandžiam žinių perdavimui ir geriausiam jų atsakomybės sektoriuose dirbančių darbuotojų panaudojimui. Kita vertus, poreikis ir toliau konsoliduoti viešuosius finansus akivaizdžiai veikia viešojo sektoriaus veiklą ir užimtumą jame. Viešajame sektoriuje taip pat darosi vis svarbiau veiksmingai gerinti restruktūrizaciją. Taip pabrėžiama restruktūrizacijos strategijų, kuriomis būtų tinkamai atsižvelgiama ne tik į specifinį viešųjų paslaugų svarbą, bet ir į jų reikšmę privačiojo sektoriaus našumui, svarba viešajame sektoriuje. Gali kilti klausimas, kaip ankstyvų ir ilgalaikių strategijų metodus taikyti pokyčių valdymui ir restruktūrizacijai viešajame sektoriuje, remiantis dabartinėmis konsolidavimo priemonėmis. Taip pat svarbu atsižvelgti į poreikį restruktūrizuoti svarbiausias viešąsias paslaugas, pvz., sveikatos priežiūrą, ir, didėjant paklausai, užtikrinti jų ilgalaikį tvarumą. 2. Per krizę įgyta patirtis Tikrasis finansų krizės poveikis realiajai ekonomikai paaiškėjo 2009 m., kai abiejose Atlanto pusėse metinis BVP nukrito kaip niekada žemai. Nuosmukio pradžioje užimtumo lygis Europoje beveik nepakito, pirmiausia dėl to, kad darbo valandos buvo gerokai pakeistos. Nuo 2009 m. antrosios pusės vis dažniau pradėta masiškai atleisti darbuotojus iš darbo, o užimtumo lygis, nors ir nevienodai, nukrito daugelyje ES šalių. 2010 m. pirmąjį pusmetį ekonomika pradėjo atsigauti, tačiau antrąjį pusmetį sustojo; paaiškėjo tokių veiksnių, kaip išimtinės skatinamosios priemonės, laikinas ir vis silpnėjantis poveikis. Nepaisant atsigaunančios gamybos, užimtumas nedidėjo iki 2010 m. pabaigos, o nedarbo lygis išliko aukštas, kaip 2009 m.[13]. Bendra užimtumo tendencija atspindėjo įvairius atskirų sektorių ypatumus. Nors iš pradžių nedarbas padidėjo būtent tuose pramonės sektoriuose, kuriuos labiausiai veikia verslo cikliškumas ir kuriuose, pakeitus darbo valandas, padėtis pagerėtų nedaug, ypač statybos sektoriuje, pradėjo matytis ženklų, kad dalis padidėjusio nedarbo išliks ilgai. Nepaisant masinio sutrumpinto darbo laiko taikymo, gamybos sektoriuje užimtumas taip pat sumažėjo ir liko mažas atsigavimo laikotarpiu. Šią tendenciją galėjo sukelti prisitaikymas prie po tam tikrų sektorių perteklinio pajėgumo sekusios pasaulinės recesijos ir tai, jog per recesiją sumažėjęs BVP gali dar ilgai neaugti. Poreikis perkelti darbuotojus iš mažo našumo sektorių į didelio našumo sektorius iš tiesų gali lemti ilgesnius nedarbo laikotarpius ir aukštą struktūrinio nedarbo lygį, o tai neigiamai paveiks žmogiškąjį kapitalą, todėl ilgalaikis nedarbas užsitęs[14]. Kaip greitai nedarbas pasieks prieš krizę buvusį lygį, priklausys ne tik nuo augimo perspektyvų ir įvairių pradinių ekonominių ir institucinių sąlygų, bet ir nuo perkėlimo į kitus sektorius poreikio ir įmonių gebėjimo pritaikyti darbo jėgos sąnaudas tiesioginiais veiksmais arba keičiant darbo valandų skaičių. Tai taip pat priklausys nuo politinio paramos pagrindo, įskaitant nedarbo išmokų sistemą ir aktyvumo skatinimo politikos paskatas bedarbiams grįžti į darbą; darbo užmokesčio nuostatų, kuriomis numatomas darbo užmokesčio pritaikymas; mokesčių sistemos, kuria būtų skatinamas darbo vietų kūrimas; tikslinės aktyvios darbo rinkos ir mokymo politikos, padedančios lengviau pereiti iš vienos darbo vietos į kitą ir sugrįžti į darbą po ilgalaikio nedarbo. Per ekonomikos krizę įgyta patirtis parodė, kad nepaisant itin sudėtingos ekonominės ir finansinės padėties, įmonės ir jų darbuotojai visoje Europoje ėmėsi kūrybingo restruktūrizavimo, vykdė jį konstruktyviai, veiksmingai ir ryžtingai, taip išsaugodami darbo vietas, ėmėsi novatoriškų priemonių. Kaip pabrėžiama 2009 m. Europos restruktūrizacijos stebėjimo centro (ERM) ataskaitoje „Restruktūrizacija nuosmukio laikotarpiu“[15], kovodamos su krize, daugelis įmonių visoje Europoje ėmėsi iniciatyvos išsaugoti darbo vietas – dažniausia pasirinkdamos įvairias darbo valandų skaičiaus mažinimo priemones (žr. lentelę). Jos apima gamybos pertraukas, priverstines kasmetines atostogas, trumpesnes darbo savaites ar dienas, tikslesnę darbo laiko apskaitą, laisvadienius rotacine tvarka ir nemokamas atostogas. Kai kuriose įmonėse darbo užmokestis buvo sumažintas, paprastai jis buvo mažinamas laikinai, 10–20 proc. Dauguma įmonių griebėsi įvairių šių priemonių derinio, o intensyvios derybos baigėsi pačiais įvairiausiais kompromisais, pvz., mažesnis darbo užmokestis buvo kompensuotas įmonės akcijomis. Išeitinės išmokos, dažnai derinamos su ankstyvu išėjimu į pensiją, taip pat buvo plačiai naudojamos. Socialinis dialogas ir kolektyvinės derybos kaip niekada atliko svarbų vaidmenį pritaikant gamybą, darbo organizavimą ir darbo sąlygas prie sparčiai kintančių ir sudėtingų sąlygų krizės laikotarpiu. Valdžios institucijos savo ruožtu paspartino viešąsias priemones, kuriomis skatinama į darbo rinką reintegruoti tuos, kurie bedarbiais tapo krizės metu. Krizės pradžioje valstybės narės sustiprino viešųjų įdarbinimo tarnybų atsakomuosius gebėjimus ir jų paslaugų pasiūlą. Tačiau nuosmukiui užsitęsus, kai kurios vyriausybės turėjo apkarpyti išlaidas ir sumažinti viešojo administravimo įstaigų, taip pat viešojo įdarbinimo tarnybų, išteklius[16]. Kai kurios valstybės narės įsteigė arba išplėtė jau įsteigtas specialias pagalbos atleistiems asmenims įstaigas. Šioms įstaigoms būdingas didelis skaičius suinteresuotųjų subjektų, tarp kurių valstybė, regioninės valdžios institucijos, socialiniai partneriai ir kiti vietos veikėjai. Jų veiksmingumą lemia specializacija pagalbos atleistiems asmenims srityje ir didelis pasitikėjimas, įprastas valdant daugeliui suinteresuotųjų subjektų, todėl jos tampa vertinga priemone nuosmukio padariniams švelninti. Trumpesnės darbo savaitės greičiausiai buvo pats novatoriškiausias sprendimas krizės laikotarpiu, dažnai jis buvo remiamas valstybės. Kompensacijos dėl prarastų valandų darbuotojams paprastai buvo mokamos tiek šalyse, kuriose tai buvo daroma pagal valstybines programas (valdžios institucijos prisidėdavo mokant pagal kolektyvines sutartis sutartas kompensacijas), tiek šalyse, kuriose darbo laiko sumažinimas buvo reglamentuojamas kolektyvinėmis sutartimis. Gerokai skyrėsi tai, kiek atsiradusio laisvo laiko skiriama mokymuisi, ir tai, kokios socialinės apsaugos išmokos buvo mokamos sutrumpinto darbo laiko laikotarpiu. Per 2008–2009 m. nuosmukį darbo valandų skaičiaus mažinimas buvo dažniausia įmonių sąnaudų taupymo strategija. Vis dėlto, kovojant su krize ne visada įmanoma sumažinti darbo valandų skaičių. Laikinai sumažinti darbo laiką galima tik įmonėse, kuriose darbo laiko apskaitos balansas yra teigiamas. Be to, šie sutrumpinto darbo laiko modeliai greičiausiai praras savo veiksmingumą, jei darbo paklausa ir toliau bus silpna. Per vėlai atšaukus šias priemones, galima patirti didelių išlaidų, pakenkti būsimoms augimo perspektyvoms ir iškraipyti konkurenciją dėl to, kad darbo jėga liktų silpstančios veiklos sektoriuose ir jos išteklių nepavyktų reikiamai perskirstyti. Galiausiai, vyriausybinių priemonių egzistavimas priklauso nuo valstybės biudžetinės padėties, kuri keliose šalyse pablogėjo. Analizuojant šias priemones, svarbu nepamiršti, kad jų veiksmingumas ir poveikis, tiek ekonominiu, tiek socialiniu požiūriu, įvairiose šalyse ir sektoriuose buvo gana skirtingas. Todėl išvados dėl jų tinkamumo ir (arba) panaudojimo kitokiomis sąlygomis turėtų būti daromos išanalizavus jų sėkmės priežastis. Trumpesnis darbo laikas ir dalinis nedarbas. Keletas faktų Išanalizavus užimtumo ir darbo valandų pakeitimus, padarytus reaguojant į sumažėjusias gamybos apimtis, matyti, kad sunkiausiu krizės laikotarpiu valstybių narių darbo rinkos prisitaikė gana skirtingai. Vienose šalyse buvo pradėta masiškai atleisti darbuotojus, o kitose darbdaviai, tam tikrais atvejais pasinaudodami valdžios institucijų suteiktomis dalinio nedarbo galimybėmis, sutrumpino savo darbuotojų darbo valandas vietoj to, kad juos atleistų. Iš toliau pateiktos kreivės matyti, kad ES sutrumpinti darbo valandas dažniausiai nuspręsta 2009 m. pirmąjį ketvirtį, kai gamybos produkcija buvo atsidūrusi žemiausiame ciklo etape. Padidėjus gamybos apimčiai, vidutinis darbo laikas taip pat pailgėjo, tada buvo atsisakoma dalinio nedarbo ir tam tikrais atvejais perskirstomi darbuotojai. Pav. Užimtumo ir vidutiniškai išdirbtų darbo valandų raida ES gamybos sektoriuje kas ketvirtį (kas sezoną patikslinami duomenys) Šaltinis: Eurostatas. Nagrinėjant padėtį valstybėse narėse, matyti, kad 2009 m. pirmąjį ketvirtį darbo valandos buvo sutrumpintos keliolikoje šalių. Gerokai darbo laikas buvo sutrumpintas Vokietijoje, Belgijoje ir Austrijoje; šioms šalims pavyko išsaugoti panašų į praėjusių metų užimtumo lygį. Pav. Užimtumo ir vidutinio darbo valandų skaičiaus pokyčiai gamybos sektoriuje 2009 m. pirmąjį ketvirtį, palyginti su pirmuoju 2008 m. ketvirčiu (kas sezoną patikslinami duomenys) Šaltinis: Eurostatas (duomenų apie Italiją nėra). Remiantis duomenimis atrodo, kad šiose šalyse dalinis nedarbas padėjo sumažinti prarastų darbo vietų skaičių ir su tuo susijusį nedarbo lygio didėjimą. Be to, tai buvo naudinga įmonėms, kurios galėjo išsaugoti aukštos kvalifikacijos ir specialiai apmokytus darbuotojus ekonomikos nuosmukio metu. Komisijos tyrime[17] nurodoma, kad šios priemonės padėjo veiksmingai sumažinti ekonomikos krizės padarinius darbo vietoms, ir pabrėžiama, kad buvo svarbu šias priemones atšaukti laiku. Tyrime pabrėžiama, kad dalinio nedarbo priemonę taikant per ilgai, kyla grėsmė išsaugoti paklausą silpstančiuose sektoriuose, be reikalo uždelsti jų restruktūrizaciją, ypač tuomet, kai darbuotojų perskirstymo sąnaudos būtų nedidelės, o restruktūrizacijos poreikis didelis. Atidedant perskirstymą, dalinio nedarbo priemone sumažinamas našumo didėjimas ir nuo jo priklausantis darbo užmokestis. Kad būtų paveiki, ši priemonė turi būti siejama su veiksminga nedarbo išmokų mokėjimo sistema, kuria skatinamas darbuotojų perskirstymas. Šį tyrimą patvirtina ir neseniai atliktas Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (OECD) tyrimas[18], kuriame teigiama, kad dalinio nedarbo priemonė turėjo didelės įtakos ekonomikai, nes padėjo išsaugoti darbo vietas ekonomikos nuosmukio metu, ypač naudingos jos buvo Vokietijos ir Japonijos darbuotojams, dirbantiems pagal neterminuotas darbo sutartis. Šiomis priemonėmis iš esmės pavyko išsaugoti šių šalių užimtumo lygį. Remdamosi Europos ekonomikos atkūrimo plano rekomendacijomis, valstybės narės priėmė visapusiškų antikrizinių priemonių rinkinį, kad sumažintų finansų krizės poveikį bendrai paklausai ir užkirstų kelią per dažnam masiniam darbuotojų atleidimui iš darbo laikinai sumažėjus gamybos apimčiai. Be dalinio nedarbo priemonių keliose valstybėse narėse taip pat buvo išplėsta nedarbo išmokų mokėjimo aprėptis ir jų dydis. Trumpalaikes priemones taip pat sudarė: tiesioginė parama įmonėms, pvz., paskolos arba garantijos, padėsiančios lengviau gauti finansavimą; sumažintos socialinio draudimo įmokos; darbo vietų kūrimas viešajame sektoriuje; pagerinta aktyvi darbo rinkos politika ir mokymosi galimybės, paprastai suteikiamos atleistiems darbuotojams. Nuo 2010 m. pradžios, ekonomikai pradėjus atsigauti ir sugriežtinus biudžetinius suvaržymus, politiniai prioritetai buvo peržiūrėti. Reformos turės būti pritaikytos atitinkamoms sąlygoms, kuriose ekonomika pamažu vėl pradeda augti, bet dar ne visas darbo jėgos potencialas prie to prisideda, nes nedarbo lygis lieka aukštas. Dėmesys turi būti skiriamas mokesčių ir išmokų sistemoms, kuriomis užtikrinama, kad dirbti apsimokėtų; aktyvumo skatinimo politikai, pagal kurią bedarbiui būtų naudinga grįžti į darbą; darbo apsaugos sistemoms, kuriose siekiama saugumo ir lankstumo garantijų pusiausvyros; darbo užmokesčio svyravimams, kurie atitiktų siekiamą pusiausvyrą ir kintančius ekonomikos poreikius. Daugelis skubių darbo rinkos priemonių, kurių buvo imtasi finansų krizės pradžioje, pamažu buvo panaikintos. Aktyvi darbo rinkos ir mokymo politika buvo sustiprinta, o kai kurios šalys pradėjo reformuoti darbo apsaugos teisės aktus, kad paskatintų darbo vietų kūrimą ir kovotų su darbo rinkos susiskaidymu. Ar pirmiau nurodytos politinės priemonės ir praktika, ypač dalinio nedarbo priemonės krizės metu, yra tinkamos restruktūrizacijai? Kokiomis konkrečiomis sąlygomis? Ar jomis galima spręsti nuolat mažos paklausos problemą? Kaip valstybės narės, Komisija ar socialiniai partneriai gali dalytis gerąja patirtimi šioje srityje, ją skleisti ir skatinti taikyti plačiau? 3. Konkurencingumo uždavinys. Ekonomikos ir pramonės prisitaikymo skatinimo svarba Įvairūs įmonių prisitaikymo būdai Prisitaikymas – tai dalis įmonės konkurencingumo. Tai būdas įmonei pagerinti savo našumą. Poreikį nuolat prisitaikyti lemia technologijų kaita, inovacijos, aršesnė konkurencija ir nauji konkurentai, vartotojų pageidavimų pokyčiai, teisės aktų pakeitimai, išteklių ir kitų medžiagų atsargos ir kaina, galimybė patekti į rinką ir pan.[19]. Būtinybė keistis gali atsirasti ir normaliu laikotarpiu, tačiau ilgalaikiu silpnos ekonominės veiklos laikotarpiu ji ypač sustiprėja. Įmonės, kurioms nepavyksta prisitaikyti prie pasikeitusių sąlygų, ilgainiui nebegalės konkuruoti. Todėl prisitaikymas gali būti suprantamas kaip išteklių perskirstymo procesas, kai esamai gamybos struktūrai kyla sunkumų ir ji keičiama naujomis, veiksmingesnėmis ir konkurencingesnėmis struktūromis ir įmonėmis. ES pramonė, būdama technologiška ir turėdama kapitalo bei itin kvalifikuotų darbuotojų, turi vis geriau integruotis į tarptautinę vertės grandinę, nes dėl vis sudėtingesnės prieigos prie pasaulinių šaltinių darosi vis sudėtingiau patenkinti augančius pasaulio rinkų poreikius. Prisitaikyti galima pakeičiant įmonės veiklą, pvz., išplečiant arba susiaurinant jos sritį, pakeičiant vietą vertės grandinėje, pradėjus papildomą ir vidinę verslininkystę, naujai panaudojant turtą, konsoliduojant apskaitą, tobulinant įgūdžius ir mokymą ir (arba) pakeičiant įmonės valdymo struktūrą. Kitaip tariant, dabar kuriasi nauji verslo modeliai, kuriuose gamyba glaudžiau susiejama su paslaugomis. Novatoriškų sprendimų plėtojimas, pavyzdžiui, išteklius tausojantys gamybos metodai arba naujos technologijos, kaip antai pažangiosios medžiagos bei nanotechnologijos, gali paskatinti priimti sprendimą užsakyti darbus ar pan. Tai keletas veiklos, kuri turėtų būti įtraukta į kasdienę įmonės veiklą, kad tinkama įmonė išliktų konkurencinga, pavyzdžių. Veiksmingam prisitaikymui reikalingos pagrindinės sąlygos Įmonės ir sektoriai paprastai patys puikiai žino, kad turi restruktūrizuotis. Kad prisitaikymas pavyktų, įmonės turi sukurti tokias pagrindines sąlygas, kad jos būtų tinkamos prisitaikymui pradėti. Bet kokie trukdžiai prisitaikyti ilgainiui pakenks jų konkurencingumui ir užimtumui. Bendrojoje rinkoje turi būti skatinama sudaryti pagrindines sąlygas ir suteikti galimybių visoje Europoje. Darbo rinkos veikimas ir judumas yra vienas svarbus aspektas. Kiti įmonėms ir apskritai visuomenei svarbūs aspektai yra kapitalo rinkų veikimas (galimybė gauti finansavimą), produktų rinkos konkurencingumas, MTTP veiksmingumas ir inovacijų sistemos, verslui palanki aplinka, žinių perdavimo ir technologijų perėmimo priemonės, veiksminga švietimo sistema ir mokymas bei platesnio masto visuomeniniai uždaviniai. Todėl svarbūs ne vien reglamentavimo aspektai. Bendrosios rinkos akte ir pavyzdinėje iniciatyvoje „Inovacijų Sąjunga“ ieškoma būdų šioms kliūtims sistemingai šalinti ir sudaryti įmonėms galimybę geras idėjas greičiau pateikti rinkai, prisitaikyti ir klestėti. Itin novatoriškos MVĮ ir inovacijų branduoliai tampa pagrindiniu inovacijos ir gamybos proceso varikliu. Todėl didėja poreikis formuoti inovacijų branduolių politiką ir pažangią specializaciją, suteikti įgūdžius ir reikiamą būsimos rinkos bei atitinkamų svarbiausių technologijų išmanymą. Restruktūrizacija Restruktūrizacija gali būti susijusi su pačia įmone, su jos dabartinio verslo plėtra arba su nesėkmingomis ankstesnėmis investicijomis. Ji gali būti vykdoma visame sektoriuje arba tik tam tikruose jo segmentuose. Be to, tarp sektorių yra didelių skirtumų, vienus pirmiau minėti sunkumai galėjo paveikti labiau nei kitus. Pavyzdžiui, įrengimų, chemijos, variklinių transporto priemonių arba elektrinių mašinų pramonės sektoriai gali būti laikomi stipriai nukentėjusiais nuo pasaulinės konkurencijos ir technologinės plėtros. Todėl jiems yra svarbiau veiksmingai restruktūrizuotis. 2011 m. gruodžio 2 d. automobilių pramonės aukšto lygio grupės CARS tarpinėje ataskaitoje pateikiamas nesenas pavyzdys, kaip įmonėms ir sektoriams restruktūrizuotis sunkiomis ekonominėmis ir socialinėmis aplinkybėmis (žr. pridedamą Tarnybų darbinį dokumentą „Restruktūrizacija Europoje 2011 m.“[20]). Kai kurie restruktūrizavimo veiksmai (pvz., tiekimo grandinių dalių uždarymas, kai kurių darbuotojų laikinas atleidimas) turės neigiamų padarinių vietos ekonomikai. Todėl politikai turi atlikti savo pareigas, tačiau efektyvus politinis atsakas neturėtų atidėti arba sustabdyti būtino veiksmingumą padidinsiančio restruktūrizavimo. Politinio atsako priemonėmis turėtų būti palengvintas išteklių perkėlimas į kitas įmonės arba kitus sektorius. Galimybė gauti finansavimą yra itin svarbi ekonominei veiklai, nes investicijų reikalaujantis prisitaikymas gali būti atidėtas arba sustabdytas dėl ribotos galimybės gauti lėšų iš išorės. Galimybei gauti finansavimą įtakos turi ne tik kapitalo rinkos ar valstybės finansinė parama, bet ir kiti reglamentavimo dalykai, kaip antai pelno mokesčiai ar bankroto taisyklės. Lėtos ir sudėtingos bankroto procedūros gali atgrasyti sąžiningus verslininkus, kuriems nepasisekė, nuo grįžimo į verslą ir sutrukdyti išsaugoti esamas darbo vietas ir sukurti naujų, nepaisant rimtų įrodymų, kad tokios „antrosios progos“ įmonės auga greičiau ir yra atsparesnės nei tikrai naujos įmonės[21]. 2008 m. Komisijos komunikate „„Visų pirma galvokime apie mažuosius“ Europos iniciatyva „Smulkiojo verslo aktas““[22] ir tolesniame 2011 m. komunikate „Smulkiojo verslo akto Europai apžvalga“[23] valstybių narių prašoma imtis dviejų specifinių veiksmų šiai problemai spręsti. 2008 m. komunikate valstybės narės raginamos „padėti per vienus metus užbaigti visas teisines įmonės likvidavimo procedūras, jei ji likviduojama ne dėl tyčinio bankroto“, o 2011 m. komunikate valstybės narės raginamos „skatinti verslininkus iš naujo pradėti verslą iki 2013 m. nustatant, kad sąžiningiems verslininkams po bankroto būtų taikomas ne ilgesnis kaip 3 metų veiklos sustabdymo ir skolos išieškojimo laikotarpis“. Valstybės pagalbos taisyklės[24] taip pat reikšmingos tam tikrais restruktūrizacijos atvejais. Ši pagalbos rūšis teikiama įmonėms, kurios laikomos gyvybingomis, nors ir patiria sunkumų, bet bankrutuotų, jei negautų valstybės paramos, nes nė vienas privatus subjektas nenori suteikti joms kapitalo. Todėl ši pagalba teikiama tik išimtinėmis sąlygomis, kai įmonės laiku nesureagavo į pasikeitusias aplinkybes. Komisija norėtų sužinoti suinteresuotųjų subjektų nuomonę šiais klausimais: - Kokių rūšių pagrindinės sąlygos labiausiai padėtų pramonei sėkmingai prisitaikyti? - Kokios egzistuojančios finansavimo galimybių priemonės struktūriniam prisitaikymui įvykdyti yra priskirtinos gerajai patirčiai? - Kokių dar priemonių reikia imtis bankroto procedūroms pagerinti? 4. Įmonių prisitaikymo ir darbuotojų įdarbinimo uždaviniai. Restruktūrizuojant didžiausias dėmesys – įmonėms ES pavyko išsaugoti savo ekonomikos gamybinę bazę sunkiausiais ekonominio nuosmukio metais. Tačiau dabartinėmis neaiškiomis makroekonominėmis sąlygomis, Europos pramonės gebėjimą likti konkurencinga ir išsaugoti darbo vietas vis labiau lems jos sugebėjimas diegti inovacijas ir greitai bei sklandžiai prisitaikyti prie pokyčių. Pokyčius lemia technologinė pažanga, kintančios prekybos tendencijos, tobulėjantis reglamentavimas, kintantys verslo modeliai ir vartotojų elgsena. Šiuo atžvilgiu verslo sektorius turi būti remiamas ES veiksmais įvairiose politikos srityse. Ekonominio restruktūrizavimo ir socialinių pokyčių, kuriuos sukėlė bandymas spręsti kylančius aplinkos apsaugos, ekonominius, technologinius, rinkos ir visuomenės uždavinius ir paspartino didelis nuosmukis, mastas yra neišmatuojamas. Užimtumo srityje tai paskatins kurti darbo vietas ir jas naikinti, o ypač jas transformuoti (sukurti naujas užduotis, naujų įgūdžių profilius ir naują darbo tvarką). Kvalifikuota darbo jėga yra viena iš pagrindinių ES pramonės konkurencingumo veiksnių, todėl su ja reikia skaitytis ir jai išsaugoti reikia taikyti iniciatyvinį metodą. Suprantama, kad sklandžiam prisitaikymui prie pokyčių reikia įgūdžių ir tinkamų investicijų į žmogiškąjį kapitalą. Siekiant išsaugoti pažangų, tvarų ir integracinį augimą labai svarbu užtikrinti, kad įmonėse dirbtų tinkamos kvalifikacijos darbuotojai ir būtų išvengta įgūdžių trūkumo ar neatitikimo poreikiams. Ateityje prireiksiančių įgūdžių numatymas (pvz., ekologiškų įgūdžių ir įgūdžių sveikatos ir socialinės priežiūros srityse poreikis) ir nuolatinis švietimo ir mokymo sistemų, mokymo programų ir kvalifikacijų pritaikymas bendradarbiaujant su socialiniais partneriais, gamybinės praktikos ir perkvalifikavimo plėtojimas pagal sektoriuje jau vykdomas darbuotojų mokymosi visą gyvenimą programas taip pat svarbūs aukštam užimtumo lygiui palaikyti. Pritrūkus įgudusių darbuotojų, įmonės turėtų būti pasirengusios gabių žmonių ieškoti užsienyje. Todėl reikia investuoti į IRT įgūdžius ir skaitmeninį raštingumą. Darbo vietos kuriamos gaminant naujus energiją tausojančius puslaidininkius, teikiant nuotolinių kompiuterinių išteklių paslaugas, užtikrinant kibernetinį saugumą ir tiekiant virtualizavimo taikmenas. Todėl reikėtų skatinti specialias e. įgūdžių iniciatyvas, šiems sektoriams reikiamų įgūdžių turintys žmonės bus itin paklausūs. Ekonomikos ir finansų krizė bei vis dažnesni pokyčiai, reikalaujantys tam tikrų sektorių restruktūrizavimo ir darbo jėgos perkėlimo į kitus sektorius, parodė, kaip Europai svarbu pašalinti verslo prisitaikymo ir darbuotojų galimybių įsidarbinti trūkumus. Komisija nori paskatinti nuolatinį įmonių prisitaikymą prie greitai kintančių ekonominių sąlygų, tinkamomis paramos priemonėmis siekdama aukšto užimtumo ir socialinės apsaugos lygio. Labai trūksta išteklių perkėlimo į kitas įmones ir sektorius remiančių priemonių ir priemonių, kuriomis aukštos kvalifikacijos, bet bedarbiai jaunuoliai būtų tinkamai įvertinti. Geresnis restruktūrizacijos numatymas ir valdymas padėtų darbuotojams ir įmonėms adaptuotis pereinamuoju laikotarpiu, kai jaučiamas pajėgumų perteklius ir vykdomas modernizavimas ir struktūrinis prisitaikymas. Vadovų ir darbuotojų atstovai yra svarbiausi diskusijų apie būsimas restruktūrizacijos strategijas įmonėse dalyviai. Restruktūrizacijai taikomos politinės priemonės, palengvindamos ekonominę pertvarką ir profesijos keitimą, padeda išvengti socialinių sunkumų ir skatina įgyti naujų įgūdžių ir sukurti naujų darbo vietų. Siekiant palengvinti gamybos veiksnių perkėlimą, politinėmis priemonėmis iš tiesų turėtų būti šalinamas darbo rinkos nelankstumas ir netinkama įgūdžių struktūra, trukdantys ekonomikai prisitaikyti ir augti. Tuo pačiu darbo vietos nepastovumo, adaptavimosi, darbo praradimo ar ilgalaikio nedarbo poveikis visuomenei ir sveikatai turi būti mažinamas, taikant paveikius metodus, padedančius darbuotojams prisitaikyti prie pokyčių darbo vietoje, greitai reintegruotis į darbo rinką ir sušvelninti pereinamųjų laikotarpių poveikį sveikatai. Šiuo atžvilgiu reikėtų paminėti, kad įmonėse ir sektoriuose net ir krizės laikotarpiu taikomi įvairūs metodai. Padaugėjus pokyčius sąlygojančių veiksnių, iš esmės keičiasi socialinių partnerių ir valdžios institucijų požiūris į šį klausimą. Keliose valstybėse narėse pastaraisiais metais aiškiai linkstama pereiti nuo grynai taisomosios strategijos prie prevencinių veiksmų, t. y. perėjimas prie iniciatyvinės strategijos, kuria galima sumažinti restruktūrizavimo socialinį poveikį. Prevencinėse strategijose atsižvelgiama į restruktūrizavimo keliamą pavojų, siekiama, kad nukentėjusiųjų darbuotojų profesinis judumas būtų teigiamas, o įmonės konkurencingumas sustiprėtų. Analizuojant restruktūrizacijos procesus Europoje, atrodo, kad šioje srityje dažniau imamasi atsakomųjų nei numatomųjų ir iniciatyvinių veiksmų; dažnai vėluojama priimti reikiamus sprendimus, o nepriklausomi subjektai įtraukiami nepakankamai anksti, kad galėtų atlikti savo užduotis švelninant socialines restruktūrizacijos pasekmes. Pasyvumas ir nenoras keistis labai padidina ekonomines sąnaudas ir kenkia investicijoms bei ekonomikos augimui. Todėl svarbu sukurti pasitikėjimą, kad visos visuomenės grupės (įmonės, darbuotojai ir jų atstovai, valdžios institucijos ir kt.) galėtų aktyviai spręsti ateities uždavinius. Ar galima numatomąjį metodą taikyti pokyčių valdymui ir restruktūrizacijai? Kaip galima pagerinti turimus restruktūrizavimo nurodymus ir gaires, atsižvelgiant į per krizę išmoktas pamokas ir naujus ekonominius ir socialinius uždavinius? Kaip geriau skleisti per krizę įgytą patirtį ir ja pasinaudoti? 5. Sukurti sąveiką pramonės kaitos metu Komisija norėtų sužinoti suinteresuotųjų subjektų nuomonę apie gerąją patirtį ir galimą sąveiką šiose srityse: a) restruktūrizavimo numatymas; b) restruktūrizavimo rengimas ir valdymas; c) vertinimas ir ataskaitos; d) socialinio dialogo vaidmuo ir e) pasyvios apsaugos persvarstymas, kaip patikslinama toliau. (a) Restruktūrizavimo numatymas Ilgalaikis strateginis planavimas Sėkmingiau pokyčiai numatomi, kai jie įtraukiami į įmonės ir regiono ilgalaikes strategijas, kuriomis siekiama užtikrinti ir sustiprinti jų ilgalaikį tvarumą ir konkurencingumą, ir kai puoselėjama novatoriška kultūra. Ilgalaikiuose strateginiuose planuose numatydamos pokyčius, įmonės ir valdžios institucijos galėtų pasinaudoti dar tik atsirandančiomis progomis ir paskatinti augimą ir užimtumą. Teigiamas to pavyzdys galėtų būti mažo anglies dioksido kiekio ir išteklius tausojančių technologijų plėtojimas, kuris, kaip jau įrodyta, yra tvaraus augimo ir darbo vietų kūrimo įvairiuose ES regionuose šaltinis. Ilgalaikis bendras strateginis planavimas apima žmogiškųjų išteklių, užimtumo ir įgūdžių numatymą, siekiant nuolat ugdyti darbuotojų įgūdžius ir gebėjimus. Taip galima padidinti našumą ir konkurencingumą, taip pat įmonės pelną ir jos gebėjimą prisitaikyti bei būti novatoriška. Tai padėtų padidinti ir darbuotojų įsidarbinimo galimybes ir paskatinti jų judumą įmonės viduje arba išorėje. Vietos ir regioninės valdžios institucijos, plėtodamos pažangios specializacijos strategijas, taip pat atlieka svarbų vaidmenį gerindamos regionų ilgalaikį konkurencingumą. Kas paskatintų ilgalaikį strateginį ir novatorišką metodą taikyti pokyčių valdymui ir sprendžiant užimtumo ir įgūdžių problemas? Kaip pagerinti įmonių, vietos valdžios institucijų ir kitų veikėjų sąveiką? Kaip įmonėms, socialiniams partneriams ir valdžios institucijoms turėtų būti paskirstyta atsakomybė bei užduotys? Ankstyvas darbuotojų ir įgūdžių poreikio numatymas Kai kurios įmonės, bendradarbiaudamos su darbuotojų atstovais ir (arba) profesinio rengimo ir mokymo specialistais, kuria ilgalaikio darbuotojų ir įgūdžių poreikio planavimo priemones. Viešojo įdarbinimo tarnybos ir sektorių organizacijos taip pat atlieka svarbų vaidmenį perkvalifikuojant darbuotojus, turinčius keisti profesiją arba veiklos sektorių, taip palengvindamos darbo jėgos perkėlimą į kitas įmones ir sektorius. Siekiant parengti tinkamus mokymus ir nustatyti reikiamus įgūdžius bei tai, kur ateityje bus galima rasti jų turinčių darbuotojų, ir pasirengti demografiniams pokyčiams, reikia glaudaus visų susijusių partnerių bendradarbiavimo. Įmonių ir profesinių mokyklų bendradarbiavimas šioje srityje labai sėkmingas, ypač kai jis gerai parengtas ir formalizuotas. Šioje srityje taip pat svarbios vietos iniciatyvos įgūdžių srityje, kaip antai regioninių ir vietos valdžios institucijų partnerystė, glaudžiai bendradarbiaujant su nepriklausomomis įstaigomis, įskaitant universitetus ir kitas švietimo bei mokymo įstaigas, technologijų institutus, inovacijų centrus ir vystymosi agentūras, ir sveikatos priežiūros ir socialinio draudimo paslaugų teikėjais. Įmonės taip pat gali prisidėti prie darbuotojų ir įgūdžių poreikio stebėjimo bei dalyvauti kitose panašiose atitinkamo regiono ir (arba) sektoriaus iniciatyvose. Kaip įmonėse skatinti veiksmingą darbuotojų ir įgūdžių poreikio numatymą? Kaip plėtoti mokymą, kad jis taptų nuolatine žmogiškųjų išteklių vadybos dalimi? Kaip turėtų būti skatinama įmonių veiksmų ir viešojo sektoriaus iniciatyvų sąveika geresnei darbuotojų ir įgūdžių poreikio numatymo politikai rengti? (b) Restruktūrizavimo rengimas ir valdymas Ankstyvas pasirengimas Laikas – labai svarbus veiksnys norint tinkamai valdyti restruktūrizavimą. Kai tik įmanoma, prieš restruktūrizaciją reikėtų tinkamai pasirengti ir įtraukti visus reikiamus suinteresuotuosius subjektus, siekiant išvengti neigiamų ekonominių, socialinių ir regioninių padarinių arba juos sušvelninti. Tinkamas pavyzdys būtų gynybos, automobilių dalių ir telekomunikacijos pramonės sektoriuose vykdyti veiksmai. Pasirengimą reikėtų pradėti kuo anksčiau, kai tik pripažįstamas restruktūrizacijos poreikis, atsižvelgiant į sektoriaus, regiono ar atitinkamos įmonės lygmeniu sutartus metodus ir procedūras. Anksčiau pradėjus, bus lengviau priimti ekonominius, socialinius ir regioninius padarinius švelninančias priemones. Kaip paraginti įmones ir jų darbuotojus iš anksto ir tinkamai rengtis restruktūrizavimui, siekiant prisitaikyti prie pokyčių? Kokių šioje srityje yra gerosios patirties pavyzdžių? Abipusis pasitikėjimas ir sutartinis padėties vertinimas Sukurti abipusį pasitikėjimą ir susitarti dėl padėties vertinimo reikia visiems suinteresuotiesiems subjektams stengiantis nuolat ir kokybiškai bendrauti. Kai įmanoma, turėtų būti aiškinami ilgalaikiai strateginiai įmonės tikslai ir poreikiai arba trumpalaikiai suvaržymai ir pristatomos priemonės, kurių ketinama imtis, bei kitos visų susijusių interesų apsaugos galimybės. Įmonių socialinė atsakomybė ir skaidrūs metodai gali paskatinti visus suinteresuotuosius subjektus, ypač darbuotojų atstovus, bendradarbiauti ir be vilkinimo ar dvejonių ieškoti abi šalis tenkinančių sprendimų. Kokia abipusio pasitikėjimo ir sutartinio padėties vertinimo svarba geram restruktūrizacijos valdymui? Kaip jie gali būti skatinami įmonės ir platesniu mastu? Socialinių padarinių švelninimas Siekdamos išsaugoti konkurencingumą ir ilgalaikį klestėjimą, įmonės, kurioms reikia restruktūrizuotis, tik apsvarsčiusios visas kitas galimybes pasiryžta atleisti darbuotojus. Dažnai įmonės stengiasi nustatyti ir įgyvendinti tinkamas paramos priemones. Darbuotojų atstovai turėtų palankiai sutikti galimybę derėtis dėl kitų nei darbuotojų atleidimas, lanksčių sprendimų. Kaip paaiškėjo per krizę, lankstumas yra būdingas dabartinei sistemai. Daugelis Europos įmonių ėmėsi laikinų iniciatyvų darbo vietoms išsaugoti, pvz., tokių priemonių kaip sutrumpintos darbo valandos, gamybos pertraukos, priverstinės metinės atostogos, sutrumpintos darbo savaitės ar dienos, tikslesnė darbo laiko apskaita, laisvadieniai rotacine tvarka ir nemokamos atostogos. Kai darbuotojų atleidimo išvengti neįmanoma, arba kai jis yra alternatyvių galimybių rinkinio dalimi, įmonės, vietos institucijos ir visi suinteresuotieji subjektai, įskaitant sveikatos priežiūros ir socialinio draudimo paslaugų teikėjus, gali būti paskatinti bendradarbiauti ir padėti atitinkamiems darbuotojams kuo greičiau įsidarbinti ir sugrįžti į darbo rinką. Įrodyta, kad prastai valdomo restruktūrizavimo padariniai žmogaus psichikai yra ilgalaikiai ir neigiamai veikia įmonių darbuotojus, taip susilpnindami pagrindinę įmonių konkurencinę jėgą. Kai kurių sektorių, kuriuose pokyčiai buvo itin dideli, įmonės ir socialiniai partneriai susitarė dėl psichinės sveikatos problemų darbo vietoje sprendimo gairių ir vis aktyviau dalyvauja sprendžiant šias problemas. Ką įmonės ir darbuotojai gali padaryti, kad restruktūrizacijos padariniai užimtumui ir visuomenei būtų kuo mažesni? Kaip viešoji politika gali palengvinti šiuos pokyčius? Išorinių ekonominių, socialinių, ekologinių ir regioninių padarinių švelninimas Socialinių partnerių darbuose buvo minėtas poreikis suvaldyti teritorinį restruktūrizavimo poveikį. Daugeliu atvejų įmonės, pradėjusios restruktūrizavimą, kuris turės didelės įtakos regionui, bando derinti parengiamuosius veiksmus su visų kitų dalyvių veiksmais, kad darbuotojams atsirastų kuo daugiau galimybių įsidarbinti, nukentėjusiame regione būtų skatinama ekonominė ir socialinė pertvarka bei plėtojama nauja ekonominė veikla ir kuriamos darbo vietos. Todėl įmonės rengiamas priemones dažnai aptaria su regioninėmis ar vietos valdžios institucijomis ir kitais suinteresuotaisiais subjektais, įskaitant sveikatos priežiūros ir socialinio draudimo paslaugų teikėjus. Kartais įmonės dalyvauja tam tikrų darbo grupių ar tinklų, sukurtų regionų ar sektorių lygmeniu restruktūrizacijos padariniams sušvelninti, veikloje arba prie jos prisideda. Kartais pirmiau nurodytomis priemonėmis pasinaudoja ir kitų įmonių ar MVĮ, veikiančių nuo didesnių įmonių restruktūrizavimo nukentėjusiuose regionuose, darbuotojai. Informacija ir pagalba MVĮ gali padėti joms pritaikyti savo veiklą ir valdyti restruktūrizavimą. Ką gero įmonės, vietos valdžios institucijos ir visi kiti suinteresuotieji subjektai galėtų padaryti, kad sušvelnintų restruktūrizavimo padarinius regione? Kaip galima padėti prisitaikyti nuo kitos įmonės restruktūrizavimo padarinių nukentėjusiai įmonei? Kaip geriau informuoti restruktūrizavimą vykdančias MVĮ ir joms padėti? (c) Įvertinimas ir ataskaitos Tam tikromis aplinkybėmis gali būti naudinga restruktūrizavimą reguliariai vertinti ir ataskaitas teikti, bendradarbiaujant su procese dalyvaujančiais darbuotojų atstovais ir nepriklausomomis organizacijomis, ypač siekiant palengvinti mokymosi procesą. Kaip atlikto restruktūrizavimo vertinimas ir ataskaitų rengimas padėtų suinteresuotiesiems subjektams daugiau apie tai sužinoti ir tobulėti? (d) Socialinių partnerių vaidmuo Kadangi vadovybės ir darbuotojų atstovai yra svarbiausi diskusijų dėl restruktūrizavimo strategijos dalyviai, reikėtų, kad socialinis dialogas atliktų savo svarbų vaidmenį skleidžiant gerąją patirtį ir ją skatinant. Kaip socialinis dialogas galėtų padėti geriau skleisti restruktūrizavimo numatymo ir valdymo gerąją patirtį bei ją skatinti? (e) Pasyvios apsaugos persvarstymas Perėjimas nuo pasyvios darbo apsaugos prie aktyvios apsaugos yra svarbiausias lankstumo ir saugumo garantijų apsektas. Šias garantijas įgyvendinti galima pereinant nuo konkrečių darbo vietų apsaugos prie darbuotojų apsaugos per visą jų profesinį gyvenimą. Kita galimybė – sustiprinti vadinamąjį vidinį lankstumą, kuriuo siekiama darbo vietas išsaugoti taikant priemones, padedančias lanksčiai prisitaikyti prie kintančių aplinkybių. Kartais toks pokytis visgi įvykdavo be visapusiškų galiojančios darbo apsaugos priemonių, ypač susijusių su administracine našta ir sąnaudomis. Kaip bet kokia kita veikla įmonėse, pokyčių numatymas ir iniciatyvinė restruktūrizacija tikrai kainuoja, tačiau ji naudinga visoms dalyvaujančioms šalims: įmonės pagerina savo gebėjimą prisitaikyti, darbuotojai – savo galimybes įsidarbinti, o regionai pagyvina savo ekonominę veiklą. Puikiai suprasdama, kad valstybių narių skirtumai šioje srityje yra labai dideli, Komisija norėtų sužinoti suinteresuotųjų subjektų (ypač nacionalinių valdžios institucijų ir socialinių partnerių organizacijų) nuomonę, ar reikia peržiūrėti tam tikrus darbo apsaugos sistemų aspektus, turint omeny numatomą perėjimą prie numatomosios ir iniciatyvinės darbo apsaugos. 6. Regioninių ir vietos valdžios institucijų vaidmuo Iniciatyvinė ir dinamiška restruktūrizacija dažnai skatinama, kai valdžios institucijos atlieka savo pagalbinį vaidmenį, ją numato ir palengvina nepriklausomų suinteresuotųjų subjektų bei įmonių veiksmų koordinavimą. Jos taip pat dažnai kuria, skatina ir remia priemones, kuriomis mažosios ir vidutinės įmonės drąsinamos dalyvauti tokio pobūdžio veikloje. Galiausiai, valdžios institucijos taip pat remia numatomuosius veiksmus ir restruktūrizavimą, kad sušvelnintų jo ekonominius, regioninius ir socialinius padarinius. Toliau pateikiama keletas gerosios patirties Europoje pavyzdžių. Keletas gerosios patirties Europoje pavyzdžių. · Valdžios institucijos ir viešosios įdarbinimo tarnybos atlieka svarbų vaidmenį nuo struktūrinių pokyčių nukentėjusiuose regionuose. Jos įsteigia nuolatines įstaigas, tinklus ir pokyčių stebėjimo centrus; skatina sudaryti teritorinius užimtumo paktus darbo vietoms kurti ir pritaikyti; puoselėja arba kuria priemones, palengvinančias darbo keitimą; rengia mokymus mažosioms ir vidutinėms įmonėms bei jų darbuotojams ir skatina vidinį bei išorinį dialogą ir bendradarbiavimą su didelėmis įmonėmis; palaiko regioninį užimtumą ir ekonominę bei socialinę pertvarką. · Tam tikrais atvejais su įmonėmis bendradarbiaujančios valdžios institucijos pradeda teikti pačias pirmąsias paslaugas ir taiko paramos priemones, kad padėtų iš darbo atleidžiamiems arba darbą keičiantiems darbuotojams. Nepažeisdamos įmonėms pagal nacionalinius įstatymus ir (arba) praktiką tenkančių prievolių, valdžios institucijos kartais bendrai finansuoja darbuotojų įdarbinimo galimybių gerinimo priemones ir reikiamų įgūdžių įgijimą. „Pažangios specializacijos strategijos“ taip pat gali būti puikus regionų restruktūrizavimo įrankis[25]. ES lygmens sanglaudos politika, Europos socialinis fondas ir Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondas taip pat skirti numatomiesiems veiksmams ir priemonėms remti, siekiant padėti darbuotojams, kuriems kyla grėsmė prarasti darbo vietą, ypač dėl restruktūrizavimo ir besiformuojančių darbo rinkos poreikių, perėjus prie mažo anglies dioksido kiekio ir išteklius tausojančios ekonomikos. Kaip propaguoti, ypač regioniniu mastu, valdžios institucijų paramos numatymo ir restruktūrizavimo veiklai funkciją, atsižvelgiant į skirtingas nacionalines tradicijas, susijusias su valdžios institucijų įsitraukimu į įmonėse vykstančius procesus? KONSULTACIJOS Komisija ragina visas suinteresuotąsias šalis atsakyti į šioje žaliojoje knygoje pateiktus klausimus ir pateikti papildomas pastabas iki 2012 m. kovo 30 d. Žalioji knyga ir atsakymo forma pateikiama Europa interneto svetainėje adresu http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=333&langId=en. Atsakymus galima siųsti elektroninio paštu EMPL-GREEN-PAPER-RESTRUCTURING@ec.europa.eu arba paštu: European Commission Directorate-General for Employment, Social Affairs and Inclusion Green Paper on Restructuring Unit C2 Rue Joseph II, 27 Office 06/044 B-1000 Brussels [1] COM(2010) 2020. [2] 2010 m. spalio 27 d. Komisijos komunikatas „Integruota globalizacijos eros pramonės politika. Didžiausias dėmesys – konkurencingumui ir tvarumui“, COM(2010) 614 final. [3] Komisijos komunikatas „Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė“, COM(2010) 682 final. [4] Taip pat 2002 m. sausio mėn. Komisijos konsultacijų dėl restruktūrizacijos dokumentą, papildomo Europos socialinių partnerių atlikto darbo rezultatus ir kitas pastaraisiais metais pateiktas ataskaitas ir atliktus tyrimus, taip pat ir nuo 2005 m. Komisijos organizuojamų Restruktūrizacijos forumų darbą. Įdomi visų suinteresuotųjų subjektų restruktūrizavimo patirties apžvalga pateikiama 2009 m. birželio 3 d. Komisijos komunikato „Bendras įsipareigojimas užimtumo srityje“ Pertvarkos procesų kontroliniame sąraše. [5] 2012 m. metinė augimo apžvalga, COM(2011) 815, http://ec.europa.eu/europe2020/reaching-the-goals/monitoring-progress/annual-growth-surveys/index_lt.htm. [6] Komisijos komunikatas „Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė“, COM(2010) 682 final, 1.2 dalis. [7] Pažangi specializacija – būtina gerai veikiančių nacionalinių ir regioninių mokslinių tyrimų ir inovacijos sistemų sąlyga, siekiant įgyvendinti „Inovacijų Sąjungos“ savęs vertinimo priemonę, ir esminis reformuotos sanglaudos politikos bruožas; siūloma, kad ji taptų išankstine sąlyga Europos regioninės plėtros fondui naudoti kitu 2014–2020 m. struktūrinių fondų programavimo laikotarpiu. Pažangios specializacijos platforma sukurta 2011 m. birželio mėn., ji padės regionams ir valstybėms narėms rengti tokias strategijas. [8] „Sanglaudos politika. Reagavimas į ekonominę krizę. Sanglaudos politikos priemonių, priimtų remiantis Europos ekonomikos atkūrimo planu, įgyvendinimo apžvalga.“, (SEC(2010) 1291 final). [9] Strategijos „Europa 2020“ pavyzdinė iniciatyva „Inovacijų Sąjunga“, Komisijos komunikatas SEC(2010) 1161, ir 2011 m. Inovacijų Sąjungos pažangos ataskaita, (2011) 849. [10] „2011 m. Inovacijų Sąjungos konkurencingumo ataskaita“, ec.europa.eu/iuc2011. [11] Lankstumo ir užimtumo garantijos yra integruotos strategijos, kurią parengė Komisija ir valstybės narės remdamosi visuotiniu sutarimu, kad Europa turi rasti naujų ir geresnių būdų, kaip paversti savo darbo rinkas lankstesnėmis ir tuo pačiu sukurti naujas ir geresnes saugumo formas, pagrindas. Tai išsamus Europos darbo rinkoms ir visuomenei kylančių uždavinių sprendinys, atsižvelgiant į globalizaciją ir technologinius bei demografinius pokyčius. Tai neatsiejama strategijos „Europa 2020“ ir jos pavyzdinės iniciatyvos „Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė“ dalis. [12] ESTAT „ES užimtumo ir socialinės padėties ataskaita“, 2011 m. rugsėjo mėn. ketvirčio apžvalga [13] Šaltinis: Europos darbo rinkos raida 2011 m., Europos Komisija, Europos ekonomika 2/2011. [14] Vėlyva užimtumo reakcija į atsigaunančią ekonomiką taip pat buvo paveikta per recesiją sukauptos darbo jėgos ir sąlygota didelio darbo jėgos našumo padidėjimo. [15] http://www.eurofound.europa.eu/publications/htmlfiles/ef0973.htm. Taip pat žr. ERM 2011 m. metinę ataskaitą, http://www.eurofound.europa.eu/publications/htmlfiles/ef1165.htm. [16] EK tyrime „Viešojo įdarbinimo tarnybų prisitaikymas prie krizės 2011 m.“ 13 iš 21 respondentų pareiškė, kad jų finansiniai ištekliai bus sumažinti per artimiausius 12 mėnesių. 9 iš 13 atvejų šis sumažinimas siekė 10 proc. [17] Alfonso Arpaia ir kt. „Dalinio nedarbo priemonės cikliniams svyravimams sušvelninti“, Europos Komisija, Europos ekonomikos specialusis leidinys Nr. 64, 2010 m. liepos mėn. [18] Alexander Hijzen ir Danielle Venn „Dalinio nedarbo priemonių vaidmuo per 2008–2009 m. recesiją“, OECD darbinis dokumentas Nr. 115, 2011 m. sausio mėn. [19] Žr. ENTR GD tyrimą „ES pramonės struktūrinio prisitaikymo rezultatų nustatymas ir palyginimas“ (angl. Measuring and benchmarking the structural adjustment performance of EU industry), pateiktą http://ec.europa.eu/enterprise/policies/industrial-competitiveness/industrial-policy/future-of-manufacturing/files/key_findings_measuring_and_benchmarking_en.pdf. [20] Žr. Tarnybų darbinio dokumento 4.3.2 punktą. Ataskaitą rasite http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/automotive/competitiveness-cars21/cars21/index_en.htm. [21] „Verslo dinamikos“ tyrime (http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sme/business-environment/files/business_dynamics_final_report_en.pdf) surinkta įrodymų bei išsamios informacijos apie bankroto įstatymus valstybėse narėse ir nagrinėjamas skirtingų bankroto procedūrų poveikis verslininkams ir įmonėms. Išsamesnė informacija bei gerosios patirties, kai bankrutuoja sąžiningas verslininkas, pavyzdžių galima rasti „antrosios progos“ portale http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sme/business-environment/failure-new-beginning/index_en.htm. [22] COM(2008) 394 final, 2008 6 25. [23] COM(2011) 78 final, 2011 2 23. [24] Bendrijos gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2004:244:0002:0017:EN:PDF. [25] Žr. Komisijos tarnybų darbinio dokumento „Restruktūrizacija Europoje 2011 m.“, 4.1.3 punktą.