KOMISIJOS ATASKAITA Valstybės pagalbos rezultatų suvestinėĮgyvendinant strategiją „Europa 2020“ suteiktos valstybės pagalbos ataskaitaAtnaujinta 2011 m. pavasarį /* KOM/2011/0356 galutinis */





TURINYS 1. Santrauka 3 1.1. Moksliniai tyrimai, technologinė plėtra (MTTP) ir inovacijos 3 1.2. Aplinkos apsauga 4 1.3. Regioninė plėtra 5 1.4. Mažosios ir vidutinės įmonės (MVĮ) 5 1.5. Plačiajuosčio ryšio plėtra 6 1.6. Užimtumas ir mokymas 7 2. Įvadas 8 3. Valstybės pagalba moksliniams tyrimams, technologinei plėtrai ir inovacijoms 11 3.1. Politinės aplinkybės 11 3.2. Valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms taisyklės 13 3.3. Sprendimai dėl valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms, praktiniai pavyzdžiai 14 3.4. Išlaidos MTTP ir inovacijoms 17 3.5. Valstybės pagalba ir inovacijų diegimo rezultatai 20 3.6. Išvada dėl valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms 21 4. Valstybės pagalba aplinkos apsaugai 22 4.1. Politinės aplinkybės 22 4.2. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai taisyklės 23 4.3. Sprendimai dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir praktiniai pavyzdžiai 24 4.4. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai išlaidos 27 4.5. Išvada dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energijos taupymui 30 5. Valstybės pagalba regioninei plėtrai 30 5.1. Politinės aplinkybės 30 5.2. Valstybės pagalbos regioninei plėtrai taisyklės 32 5.3. Sprendimai dėl regioninės valstybės pagalbos ir praktiniai pavyzdžiai 34 5.4. Regioninės valstybės pagalbos išlaidos 37 5.5. Išvada dėl valstybės pagalbos regioninei plėtrai 38 6. Valstybės pagalba MVĮ 39 6.1. Politinės aplinkybės 39 6.2. Valstybės pagalbos MVĮ taisyklės 40 6.3. Sprendimai dėl valstybės pagalbos MVĮ ir praktiniai pavyzdžiai 42 6.4. Valstybės pagalbos MVĮ išlaidos 44 6.5. Išvada dėl valstybės pagalbos MVĮ 45 7. Valstybės pagalba plačiajuosčio ryšio sektoriui 46 7.1. Politinės aplinkybės 46 7.2. Valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui taisyklės 47 7.3. Sprendimai dėl valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui ir praktiniai pavyzdžiai 48 7.4. Valstybės pagalbos plačiajuosčio ryšio sektoriui išlaidos 51 7.5. Išvada dėl valstybės pagalbos plačiajuosčio ryšio sektoriui 53 8. Valstybės pagalba užimtumui ir mokymui 54 8.1. Politinės aplinkybės 54 8.2. Valstybės pagalbos užimtumui ir mokymui taisyklės 56 8.3. Sprendimai dėl valstybės pagalbos užimtumui ir mokymui 57 8.4. Valstybės pagalbos mokymui ir užimtumui išlaidos 59 8.5. Išvada dėl valstybės pagalbos užimtumui ir mokymui 61 9. Išvada 61 SANTRAUKA Šiame Valstybės pagalbos rezultatų suvestinės pavasario leidime apžvelgiama strategijai „Europa 2020“ ypač svarbiose srityse teikta valstybės pagalba[1]. Šios sritys: moksliniai tyrimai, technologinė plėtra (MTTP) ir inovacijos, aplinkos apsauga, regioninė plėtra, plačiajuostis ryšys, MVĮ, užimtumas ir mokymas. Rezultatų suvestinėje apžvelgiamos kiekvienos iš šių sričių politinės aplinkybės, aptariami teisės aktai, pagal kuriuos pagalba gali būti teikiama, pateikiami duomenys, dėl kokio skaičiaus ir pobūdžio priemonių 2004(2010 m. priimti sprendimai, ir faktinių išlaidų duomenys (iki 2009 m. imtinai). Tokia valstybės pagalbos įgyvendinant strategiją „Europa 2020“ rezultatų suvestinė parengta pirmą kartą. Ši rezultatų suvestinė ( tai pradinė informacija, kuri ateinančiais metais bus nagrinėjama toliau ir, jei įmanoma, papildoma išsamesne kokybine pagalbos priemonių veiksmingumo analize. Moksliniai tyrimai, technologinė plėtra (MTTP) ir inovacijos Moksliniai tyrimai, technologinė plėtra (MTTP) ir inovacijos yra pagrindiniai siekio stiprinti Europos ekonomikos konkurencingumą veiksniai, užtikrinantys tvarų augimą. Todėl strategijoje „Europa 2020“ MTTP ir inovacijoms skirta ypač daug dėmesio. Pagrindinė valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms paskirtis ( teikti finansavimą, kai rinkos dėl savo pačių veikimo trūkumų (pvz., dėl išorės veiksnių, viešųjų gėrybių, nepakankamos ir asimetrinės informacijos, koordinavimo arba tinklo sutrikimų) negali užtikrinti optimalaus rezultato. Valstybės pagalba gali padėti skatinti MTTP ir inovacijas tik tada, jei ja bus šalinami aiškiai nurodyti rinkos trūkumai, dėl kurių rinkos negali užtikrinti optimalaus MTTP ir inovacijų lygio, ir jei ji bus tinkamai suplanuota ( jei bus užtikrintas kuo mažesnis konkurencijos ir prekybos iškraipymas ir kuo didesnis viešųjų išlaidų veiksmingumas. Tačiau svarbu atminti, kad valstybės pagalba yra tik viena sudedamoji daug didesnio priemonių paketo, kuris yra reikalingas MTTP ir inovacijoms plėtoti, dalis ir kad ji negali pakeisti reformų, kurios reikalingos struktūriniams konkrečios srities trūkumams pašalinti. ES vis dar turi padaryti nemažą pažangą, kad pasiektų strategijoje „Europa 2020“ nubrėžtą tikslą ( kad iki 2020 m. MTTP ir inovacijoms būtų skiriama 3 proc. ES BVP. 2009 m. šis rodiklis buvo 2,01 proc. BVP (apie 236,5 mlrd. EUR) – tai aukščiausias per visą laiką pasiektas lygis, bet jis vis dar nesiekia 3 proc. tikslo. Padėtis valstybėse narėse taip pat labai skiriasi. Viešasis sektorius MTTP ir inovacijoms skyrė trečdalį visų ES išlaidų (0,65 proc. BVP). Valstybės pagalba sudarė palyginti nedidelę šių bendrų išlaidų dalį (2009 m. skirta 10,6 mlrd. EUR, t. y. 0,09 proc. BVP). 2004(2010 m. Komisija priėmė 426 galutinius sprendimus dėl MTTP ir inovacijoms skirtų priemonių: nuspręsta, kad 413 priemonių yra suderinamos, kad 12 priemonių valstybės pagalba nebuvo teikiama, dėl vienos priemonės priimtas neigiamas sprendimas ir nurodyta pagalbą grąžinti. Nuo MTTP ir inovacijų sistemos[2] įsigaliojimo 2007 m. sausio 1 d. iki 2010 m. pabaigos Komisija patvirtino 195 pagalbos schemas. Per tą patį laikotarpį Komisija patvirtino dar 44 individualias ar ad hoc pagalbos MTTP ir inovacijoms priemones, iš kurių 39 patvirtintos po išsamaus vertinimo. Iš valstybių narių pateiktų metinių ataskaitų matyti, kad daugiau kaip pusę bendros 2004(2009 m. MTTP ir inovacijoms skirtos 46,5 mlrd. EUR sumos skyrė dvi valstybės narės: Vokietija (29 proc.) ir Prancūzija (22 proc.). Trečdalį bendros sumos skyrė penkios valstybės narės: Italija (11 proc.), Ispanija (9 proc.), Jungtinė Karalystė (7 proc.), Belgija (5 proc.) ir Nyderlandai (4 proc.). Ne visada daugiausia valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms skiria tos valstybės narės, kurios laikomos inovacijų lyderėmis. Iš tiesų, duomenys rodo, kad aukštas pažangos šioje srityje lygis tiesiogiai susijęs ne su skirtos valstybės pagalbos dydžiu, o su tinkama aplinka ir bendromis investavimo sąlygomis. Aplinkos apsauga Strategijoje „Europa 2020“ tvarus augimas, tausiau išteklius naudojančios, ekologiškesnės ir konkurencingesnės ekonomikos skatinimas yra vieni pagrindinių ateinančių metų prioritetų. Visų pirma strategijoje nubrėžti šie tikslai: 20 proc. sumažinti išmetamo CO2 kiekį, pasiekti, kad 20 proc. viso ES suvartojamo energijos kiekio sudarytų atsinaujinantieji energijos ištekliai, 20 proc. padidinti energijos vartojimo efektyvumą. Valstybės pagalbos kontrolės aplinkos apsaugos srityje tikslas ( užtikrinti, kad valstybės pagalbos priemonėmis būtų pasiektas aukštesnis aplinkos apsaugos lygis negu būtų įmanoma pasiekti be šios pagalbos, ir užtikrinti, kad teigiamas pagalbos poveikis nusvertų neigiamus jos padarinius, būtent konkurencijos iškraipymą ir poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Valstybės pagalba gali būti būtina norint pasiekti tuos ES aplinkos apsaugos tikslus, kurių neįmanoma pasiekti rinkos paskatomis arba reguliavimu. Valstybės narės teikė dvejopą pagalbą: i) teikė tiesioginę pagalbą aplinkos apsaugos priemonėms ir ii) mažino aplinkos apsaugos mokesčius arba atleido nuo jų. 2004(2010 m. Komisija šioje srityje priėmė 347 galutinius sprendimus (patvirtino 320 valstybės pagalbos priemonių), bendroji išimtis taikyta 219 priemonių. Daugiausia priemonių buvo susijusios su energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių vartojimo skatinimu (120 priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis). 2004(2009 m. ES valstybės pagalba aplinkos apsaugai sudarė 79 mlrd. EUR. Vokietija ir Švedija (taikydamos atleidimą nuo mokesčių) atitinkamai skyrė 51 proc. ir 16 proc. šios bendros sumos. 2009 m. ši ES teikta valstybės pagalba siekė 13,2 mlrd. EUR. Regioninė plėtra Strategijoje „Europa 2020“ pabrėžiama ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos svarba. Šiuo metu regioninė valstybės pagalba yra horizontalus tikslas, kuriam skiriama daugiausia bendros pramonės ir paslaugų sektoriams teikiamos paramos. Veiksminga regioninės valstybės pagalbos kontrolė yra būtina sąlyga tam, kad valstybės narės produktyviai įgyvendintų regioninės pagalbos politiką ir prisidėtų prie pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo. Regioninės valstybės pagalbos kontrolės tikslas ( užtikrinti, kad nacionaline parama būtų skatinama nepalankioje padėtyje esančių ES regionų plėtra, nepažeidžiant vidaus rinkos taisyklių. Ypač daug dėmesio sutelkiama į atokiausius regionus, pripažįstama, kad jiems reikalingos specialios papildomos išlaidos struktūriniams trūkumams, kurie kyla dėl geografinio nuošalumo, pašalinti ir integracijos į vidaus rinką sunkumams įveikti. Regioninės valstybės pagalbos kontrolę reikia skirti nuo ES sanglaudos politikos. Teikiant nacionalinę regioninę pagalbą, nepalankioje padėtyje esantiems regionams iš esmės skiriama daugiau dėmesio negu įgyvendinant ES regioninę politiką, kurios tikslai šiuo metu yra bendresni ir kuri teritoriniu požiūriu įgyvendinama plačiau. Valstybės pagalbos taisyklės taikomos tik nedidelei daliai sanglaudos politikos finansavimo, nes didžioji struktūrinių fondų išlaidų dalis skiriama veiklai, kuri nepatenka į valstybės pagalbos apibrėžtį, pavyzdžiui, bendrai infrastruktūrai. 2004(2010 m. Komisija priėmė 570 galutinių sprendimų dėl valstybės pagalbos regioninei plėtrai priemonių. Per tą patį laikotarpį valstybės narės įgyvendino 778 regioninei plėtrai skirtas priemones, kurioms taikyta bendroji išimtis. 2004(2009 m. valstybės pagalba regioninei plėtrai sudarė 67 mlrd. EUR, iš jų 13 mlrd. EUR skirti 2009 m. Bene pusė (45 proc.) regioninės pagalbos 2009 m. buvo skirta įgyvendinant tik penkias Vokietijos ir Prancūzijos priemones. Mažosios ir vidutinės įmonės (MVĮ) Strategijoje „Europa 2020“ pabrėžiama MVĮ svarba Europos ekonomikai ( jos skatina darbo vietų kūrimą ir augimą. Parama MVĮ yra svarbi strategijos „Europa 2020“ dalis. Visų pirma valstybės narės turi ne tik įveikti su verslo aplinka susijusius trūkumus, bet ir pašalinti šių įmonių finansavimo sunkumus. Kai pačios rinkos pajėgumo nepakanka, papildomai galima pasinaudoti valstybės pagalbos priemonėmis – skirti viešąjį finansavimą. Tačiau valstybės pagalbą ypač svarbu kontroliuoti, kad visoms vidaus rinkoje veikiančioms įmonėms būtų užtikrintos vienodos veiklos sąlygos, nepaisant to, kurioje valstybėje narėje jos yra įsisteigusios. Komisija turi budriai sekti, ar priemonėmis siekiama aiškaus tikslo; užtikrinti, kad pagalba nestabdytų investuotojų, nebūtų panaudota neveiksmingoms įmonėms išsaugoti ir ja nebūtų iškraipoma konkurencija. 2004(2010 m. Komisija priėmė 139 galutinius sprendimus dėl tiesiogiai MVĮ skirtų priemonių, iš kurių 108 priemonės buvo susijusios su rizikos kapitalu. Daugiau kaip pusę patvirtintų rizikos kapitalo priemonių įgyvendino trys valstybės narės: Vokietija, Jungtinė Karalystė ir Italija. Kitas MVĮ skirtas priemones daugiausia įgyvendino Vokietija, Austrija ir Slovakija. 2004(2010 m. pagal bendrąjį bendrosios išimties reglamentą (BBIR)[3] įgyvendinta apie 1 500 priemonių. Iš visų šių priemonių pagalba rizikos kapitalui skirta tik pagal 28 priemones (nuo BBIR įsigaliojimo ši pagalba gali būti skiriama kaip priemonės, kurioms taikoma bendroji išimtis). 2004(2009 m. MVĮ skirta valstybės pagalba iš viso sudarė apie 33 mlrd. EUR (2009 m. – 4,6 mlrd. EUR), iš šios sumos rizikos kapitalui skirta pagalba sudaro apie 2,3 mlrd. EUR. Tris ketvirtadalius visos 2009 m. MVĮ skirtos pagalbos suteikė keturios valstybės narės: Italija (24 proc.), Vokietija (20 proc.), Prancūzija (18 proc.) ir Jungtinė Karalystė (14 proc.). Tačiau valstybės pagalbos MVĮ skaičiai nevisiškai atspindi bendrą faktiškai šioms įmonėms išmokėtos pagalbos mastą, nes įskaičiuotos tik tos priemonės, kurių pagrindinis tikslas yra MVĮ arba rizikos kapitalas. Taigi į tai būtina atsižvelgti darant išvadas dėl bendro pagalbos MVĮ masto mažėjimo tendencijos. Dėl rizikos kapitalo ( atrodo, kad didžioji pagalbos dalis sutelkta Jungtinėje Karalystėje; kitos valstybės narės šia galimybe beveik nesinaudojo. Plačiajuosčio ryšio plėtra Strategijoje „Europa 2020“ pabrėžta plačiajuosčio ryšio diegimo svarba socialinei integracijai ir ES konkurencingumui skatinti. Joje taip pat nubrėžti didelių užmojų plačiajuosčio ryšio plėtros tikslai, išdėstyti Skaitmeninėje darbotvarkėje, pvz., iki 2013 m. užtikrinti galimybę visiems europiečiams naudotis pagrindinėmis plačiajuosčio ryšio pasaugomis ir užtikrinti, kad iki 2010 m. visi europiečiai turėtų prieigą prie daug spartesnių interneto paslaugų. Numatomos kiekvieno iš šių tikslų įgyvendinimo išlaidos sudaro 60 mlrd. EUR pirmuoju etapu ir 270 mlrd. EUR antruoju. Valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui kontrolės tikslas ( skatinti paslaugų teikėjų konkurenciją didinant infrastruktūros plėtrą. Taip siekiama padėti teikti kuo didesnę naudą vartotojui ( geresnes paslaugas už mažesnę kainą. Tokias investicijas daugiausia skiria komerciniai veiklos vykdytojai. Tačiau viešojo finansavimo ir valstybės pagalbos svarba nuo 2008 m., kai nacionalinės valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui plėtoti priemonės buvo įtrauktos į išsamias nacionalines plačiajuosčio ryšio strategijas, labai padidėjo. Todėl valstybės pagalbos, skiriamos plačiajuosčio ryšio sektoriui, mastas, palyginti su 2004(2008 m. vidurkiu, labai padidėjo. 2004(2010 m. Komisija patvirtino 64 valstybės pagalbos priemones, susijusias su plačiajuosčio ryšio sektoriumi, didžioji priemonių dalis įgyvendinta Jungtinėje Karalystėje. Remiantis 2004(2009 m. metinėmis ataskaitomis valstybės narės plačiajuosčio ryšio tinklams jau skyrė 368 mln. EUR valstybės pagalbos. Viešasis finansavimas gali padėti suteikti galimybę kuo didesniam skaičiui europiečių naudotis sparčiu interneto ryšiu ir padėti jiems naudotis žinių visuomenės teikiamais pranašumais. Tačiau liberalizuotoje telekomunikacijų rinkoje viešuoju finansavimu turi būti naudojamasi atsargiai, kad nebūtų išstumiamos privačios investicijos. Užimtumas ir mokymas Strategija „Europa 2020“ siekiama paskatinti aukšto užimtumo ekonomiką, kurioje užimtumo lygis siektų 75 proc. Valstybės pagalbos kontrolės šioje srityje tikslas ( leisti teikti nacionalinę paramą mokymui, darbo vietų kūrimui, ypač nepalankioje padėtyje esantiems ir neįgaliems darbuotojams. Valstybės pagalbos priemonių vaidmuo skatinant darbo vietų kūrimą ir mokymą yra gana ribotas, nes tiesioginė pagalba siekiant užimtumo tikslų skiriama tik neįgaliems ir nepalankioje padėtyje esantiems darbuotojams, o pagalba siekiant kitų tikslų, ypač regioninė pagalba, taip pat daro poveikį užimtumui. Tačiau Komisija tradiciškai laikosi teigiamo požiūrio į pagalbą užimtumui, ypač kai ja ketinama pasinaudoti, kad būtų įdarbinti asmenys, kuriems ypač sunku susirasti darbą. Komisija taip pat paprastai teigiamai vertina pagalbą mokymui. Todėl valstybės narės raginamos, jei reikia, papildyti savo nacionalinius užimtumo ir mokymo planus labai konkrečiomis valstybės pagalbos priemonėmis. 2004(2010 m. Komisija iš viso patvirtino 51 valstybės pagalbos užimtumui ir mokymui priemonę. Šis skaičius mažas dėl to, kad didžiąją mokymui ir užimtumui skirtų priemonių daugumą valstybės narės įgyvendino pagal bendrosios išimties reglamentus. Per šį laikotarpį bendroji išimtis pritaikyta 1 005 priemonėms. Beveik 70 proc. visų užimtumui skirtų priemonių, įgyvendintų taikant bendrosios išimties reglamentą, vykdė penkios valstybės narės: Lenkija, Italija, Ispanija, Vengrija ir Vokietija. Apie 74 proc. mokymui skirtų priemonių pagal bendrosios išimties reglamentus įgyvendino Italija, Belgija, Jungtinė Karalystė, Vokietija ir Ispanija. 2004(2009 m. valstybės pagalbos išlaidos mokymui ir užimtumui iš viso sudarė apie 22,3 mlrd. EUR, iš jų pagalba užimtumui sudarė 17,5 mlrd. EUR. 2009 m. valstybės pagalba mokymui ir užimtumui iš viso sudarė apie 3,4 mlrd. EUR. 2009 m. 84 proc. visos užimtumui skirtos pagalbos teko Danijai, Lenkijai ir Italijai, o Italija, Vokietija ir Ispanija suteikė pusę visos pagalbos mokymui. ĮVADAS Šiame Valstybės pagalbos rezultatų suvestinės pavasario leidime apžvelgiama strategijai „Europa 2020“[4] ypač svarbiose srityse valstybių narių teikta valstybės pagalba, t. y. MTTP ir inovacijų, aplinkos apsaugos, regioninės plėtros, plačiajuosčio ryšio, MVĮ, užimtumo ir mokymo[5]. Rezultatų suvestinėje apžvelgiamos kiekvienos iš šių sričių politinės aplinkybės, aptariami teisės aktai, pagal kuriuos pagalba gali būti teikiama, pateikiami duomenys, dėl kokio skaičiaus ir pobūdžio priemonių 2004(2010 m. priimti sprendimai, ir faktinių išlaidų duomenys (iki 2009 m. imtinai). Atsižvelgiant į tai, kad strategija „Europa 2020“ paskelbta tik 2010 m., o naujausi duomenys apie valstybės pagalbą turimi tik 2009 m., žinoma, kol kas dar anksti daryti išvadas, kaip valstybės pagalbos kontrolės politika padėjo siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų. Tačiau šiame rezultatų suvestinės leidime valstybės pagalba pirmą kartą apžvelgiama pagal strategiją „Europa 2020“, ja remiantis ateityje analizę bus galima plėtoti ir, jei įmanoma, papildyti išsamesne kokybine pagalbos priemonių veiksmingumo analize. 2010 m. kovo mėn. pabaigoje tvirtindama Komisijos pasiūlymą Europos Vadovų Taryba padarė išvadą, kad inovacijos, konkurencingumas, taip pat aplinkos apsauga ir socialinė integracija sudaro strategijos „Europa 2020“ pagrindą. Iš tiesų ES konkurencijos politika ir ypač valstybės pagalbos kontrolės politika yra svarbiausi strategijos „Europa 2020“ aspektai. Konkurencija savaime nėra tikslas, tai priemonė Europos rinkų konkurencingumui padidinti, kad įmonės ir vartotojai gautų daugiau naudos ( turėtų didesnį pasirinkimą ir kad jiems būtų teikiami geresni produktai už mažesnę kainą. Konkurencingumas skatina našumą, augimą ir darbo vietų kūrimą. Valstybės pagalbos kontrolės tikslai: i) apriboti bendrą valstybės pagalbos lygį („mažiau pagalbos“); ii) užtikrinti, kad tais atvejais, kai teikiama, pagalba neapribotų konkurencijos, bet šalintų rinkos trūkumus taip, kad tai būtų naudinga visai visuomenei („geresnė pagalba“); iii) veiksmingai užkirsti kelią nesuderinamai pagalbai arba ją susigrąžinti ir iv) užtikrinti vienodas veiklos sąlygas vidaus rinkoje (kad nebūtų iškraipoma valstybių narių tarpusavio prekyba). Valstybės pagalbos kontrolė ypač svarbi valstybių narių krizės ir biudžeto suvaržymo laikotarpiu. Per krizę Komisija parodė, kad valstybės pagalbos priemonės gali būti pritaikomos pagal esamas sąlygas, būtent priėmė įvairius komunikatus, kuriais siekė išsaugoti finansinį stabilumą ir užtikrinti vienodas veiklos sąlygas, kartu užtikrindama teisinį tikrumą ir finansinėms institucijoms, ir realiajai ekonomikai[6]. Strategijoje „Europa 2020“ išskirtos trys pagrindinės temos: - Pažangus augimas : žiniomis ir inovacijomis pagrįsto ūkio vystymasis. - Tvarus augimas : tausiau išteklius naudojančio, ekologiškesnio ir konkurencingesnio ūkio skatinimas. - Integracinis augimas : didelio užimtumo ūkio, kuriame užtikrinta ekonominė, socialinė ir teritorinė sanglauda, skatinimas. Valstybės pagalbos kontrolės politika gali padėti pasiekti šiuos tris tikslus. Strategijoje „Europa 2020“ nustatyti įvairūs prioritetai, kurių galima siekti taikant valstybės pagalbos ir kitų politikos sričių priemones ir įgyvendinant šias pavyzdines iniciatyvas: 1. Inovacijų sąjunga; 2. Europos skaitmeninė darbotvarkė; 3. tausiai išteklius naudojanti Europa; 4. globalizacijos erai pritaikyta pramonės politika[7] ir 5. nauji įgūdžiai ir darbo vietų kūrimas. Valstybės pagalbos kontrolės tikslas ( padėti valstybėms narėms pagalbą panaudoti konkurencingumui stiprinti ir (arba) regioniniams ir socialiniams skirtumams tiksliau bei konkrečiau šalinti. Kitaip tariant, ja siekiama užtikrinti, kad pagalba būtų šalinami rinkos trūkumai ir, jei konkurencija iškraipoma, būtų taikomos tinkamos kompensuojamosios priemonės. Paprastai tokia pagalba teikiama horizontaliems tikslams, kurių siekiama įgyvendinant specialias reguliavimo sistemas ir gaires, įskaitant MTTP, inovacijų, rizikos kapitalo, MVĮ, aplinkos apsaugos ir mokymo sritis. Specialios sistemos ir gairės šiuo atžvilgiu padeda užtikrinti, kad tais atvejais, kai valstybės narės įsikiša į rinkos veikimą, būtų suteikta didesnė garantija, kad viešosios lėšos padės veiksmingai šalinti nustatytus rinkos trūkumus. Dabartinė valstybės pagalbos kontrolės struktūra pagrįsta trijų krypčių sistema: bendrosios išimties, standartinio vertinimo ir išsamaus vertinimo. Priemonės, kurioms taikoma bendroji išimtis, ( tai priemonės, apie kurias nereikia iš anksto pranešti Komisijai ir kurios dėl to gali būti įgyvendinamos be išankstinio Komisijos leidimo. Priemonėms, apie kurias pranešama, paprastai taikomas standartinis vertinimas. Tik tais atvejais, kai abejonių pašalinti nepavyksta, atliekamas išsamus vertinimas. Ši dviejų lygių sistema leidžia Komisijai daugiausia dėmesio atliekant savo analizę skirti didžiausią iškraipomąjį poveikį turinčioms pagalbos priemonėms. Šiame pavasario rezultatų suvestinės leidime apžvelgiama valstybių narių ataskaitose aptarta valstybės pagalba ( atitinkamos valstybės pagalbos kategorijos, teisinė ir politinė aplinka. Aptarta pagalba MTTP ir inovacijoms (3 skyrius), pagalba aplinkos apsaugai ir energijos taupymui (4 skyrius), regioninė ir plėtros pagalba (5 skyrius), pagalba MVĮ (6 skyrius), pagalba plačiajuosčio ryšio tinklams (7 skyrius) ir pagalba užimtumui ir mokymui (8 skyrius). Šioje suvestinėje skaičiai pateikti remiantis metinėmis ataskaitomis dėl taikomų schemų, kurias valstybės narės pateikė pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004[8] 5 straipsnį ir III A priedą, kuriame apibrėžiamas duomenų, kuriuos valstybės narės turi pateikti Komisijai, mastas ir turinys[9]. Duomenys pateikti remiantis valstybių narių pranešimuose pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999[10] 2 straipsnį pateikta informacija. Į išlaidų, susijusių su valstybės pagalba, duomenis neįtraukta struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo parama. 2007(2013 m. šių fondų lėšos sudarys apie 36 proc. ES biudžeto. Taigi, jų išlaidos per atitinkamą laikotarpį sudarys beveik 347 mlrd. EUR ir bus skirtos trims tikslams: konvergencijai; regioniniam konkurencingumui ir užimtumui bei teritoriniam bendradarbiavimui. Valstybės pagalbos taisyklės taikomos tik nedidelei daliai sanglaudos politikos finansavimo, nes didžioji išlaidų dalis skiriama bendrai infrastruktūrai arba neekonominei veiklai[11]. Bet kuriuo atveju valstybės pagalbos taisyklių laikymasis ( tai reikalavimas, kurio būtina laikytis norint pasinaudoti struktūrinių fondų parama. VALSTYBėS PAGALBA MOKSLINIAMS TYRIMAMS, TECHNOLOGINEI PLėTRAI IR INOVACIJOMS Politinės aplinkybės Moksliniai tyrimai, technologinė plėtra (MTTP) ir inovacijos yra svarbiausi siekio stiprinti ES ekonomikos konkurencingumą ir užtikrinti tvarų augimą aspektai. Todėl MTTP ir inovacijos strategijoje „Europa 2020“[12] išskirtos kaip prioritetinė sritis ir viena pavyzdinių iniciatyvų. Strategijoje „Europa 2020“ nustatytas tikslas ( pasiekti, kad iki 2020 m. MTTP būtų skiriami 3 proc. ES BVP. Tačiau joje taip pat pripažįstama, kad „svarbu ne tik tai, kokios absoliučios sumos išleistos MTTP – Europa dėmesį turi sutelkti į išlaidų moksliniams tyrimams poveikį ir sudėtį, taip pat ES sudaryti geresnes MTTP sąlygas privačiam sektoriui“ [13]. Joje atskirai pabrėžiamas valstybės pagalbos kontrolės vaidmuo, nes jos „įnašas galėtų būti didelis ir naudingas: rengiamos ir remiamos novatoriškesnių, efektyvesnių ir ekologiškesnių technologijų iniciatyvos, sudaromos palankesnės sąlygos gauti viešąją paramą investicijoms bei rizikos kapitalui, finansuojami moksliniai tyrimai ir technologinė plėtra“ [14]. Tačiau svarbu pabrėžti, kad valstybės pagalbos taisyklės tėra vienas MTTP ir inovacijų politikos aspektas ir kad valstybės pagalba sudaro tik dalį bendrų MTTP išlaidų. Pavyzdžiui, ekonominėje analizėje neseniai nurodyta, kad „panašu, kad siekis apmokestinant MTTP daugiau taikyti fiskalines paskatas, o ne teikti tiesiogines subsidijas, teigiamai veikia MTTP išlaidų veiksmingumą ES valstybėse narėse“ [15], fiskalinės paskatos MTTP paprastai nepatenka į valstybės pagalbos taisyklių taikymo sritį, nes jos yra bendrojo pobūdžio priemonės[16]. Komunikate „Strategijos „Europa 2020“ pavyzdinė iniciatyva „Inovacijų sąjunga““[17] Komisija nurodo, ką, jos nuomone, reikia padaryti siekiant paskatinti inovacijas ir perorientuoti MTTP ir inovacijų politiką taip, kad būtų galima įveikti mūsų visuomenei kylančias problemas: klimato kaitos, energijos ir išteklių vartojimo efektyvumo, sveikatos ir demografinių pokyčių. 2011 m. vasario 4 d. Europos Vadovų Tarybos posėdyje dėmesys sutelktas į energetiką ir inovacijas, sutarta dėl keleto prioritetinių veiksmų, kuriuos įgyvendinus būtų labai padėta paskatinti augimą ir darbo vietų kūrimą, taip pat padidinti Europos konkurencingumą[18]. „Inovacijų sąjunga“ bus įgyvendinama kartu su pavyzdine iniciatyva „Globalizacijos erai pritaikyta pramonės politika“, kurioje išdėstyti stiprios, įvairios ir konkurencingos Europos pramonės bazės rėmimo strategijos metmenys. Šioje iniciatyvoje pabrėžiama konkurencinių rinkų, kaip inovacijas, veiksmingumą, įmonių siekius didinti našumą skatinančių veiksnių, svarba ir pabrėžiama, kad valstybės pagalbos kontrolės vaidmuo yra ypač svarbus „siekiant išvengti bendrosios rinkos iškraipymo; be to, taikant nustatytas valstybės pagalbos taisykles skatinamas pramonės konkurencingumas Europoje. Valstybės pagalbos taisyklės yra pagrindas, kuriuo vadovaujantis valstybių narių investicijos nukreipiamos nustatytiems rinkos trūkumams ištaisyti“ [19]. Taigi svarbiausia atsakyti į klausimą, kokių veiksmų valstybės narės turėtų imtis, kad pasiektų šį tikslą, ir koks vaidmuo šiuo atžvilgiu tektų valstybės pagalbos taisyklėms. Be to, kai biudžeto ištekliai apriboti, valstybės narės turi išlaikyti sudėtingą pusiausvyrą: ir koreguoti valdžios sektoriaus išlaidas, ir išsaugoti augimui palankų išlaidų lygį[20]. Nors veiksmingiausias būdas paskatinti inovacijas – puoselėti konkurenciją ir bendras tinkamų sąlygų kūrimo priemones, valstybės pagalba tam tikromis aplinkybėmis gali būti tinkamas būdas skatinti papildomas privačias investicijas į MTTP ir inovacijas ir šalinti nustatytus rinkos trūkumus. MTTP ir inovacijoms aktualiausi rinkos trūkumai yra teigiami išorės veiksniai (kai nauda visuomenei smarkiai viršija privačią konkrečios įmonės, kuri investuoja į MTTP ir inovacijas, naudą), viešosios gėrybės (kai konkrečios veiklos rezultato negalima apsaugoti, kad jo nepanaudotų įmonių, kurios pirmiausia investavo į MTTP ir inovacijas, konkurentai), nepakankama ir asimetrinė informacija, koordinavimo ir tinklų nepakankamumas. Valstybės pagalba gali padėti pakeisti privačių įmonių akstiną ir priversti jas investuoti į MTTP ir inovacijas. Tačiau jei valstybės pagalba bus naudojama nacionalinėms įmonėms apsaugoti, neveiksmingoms įmonėms išlaikyti, konkurencijai iškraipyti ir susiskaldžiusioms rinkoms dirbtinai palaikyti, bendras MTTP bei inovacijų ir ekonomikos augimo lygis gali sumažėti. Iš tiesų, kai įmonė gauna pagalbą, jos padėtis rinkoje paprastai sustiprėja, o konkurentų investicijų grąža gali sumažėti. Be to, akstinas diegti inovacijas naudos gavėjų lygmeniu gali sumažėti tada, kai dėl pagalbos suvaržomi naudos gavėjų biudžetai. Be to, gali nutikti taip, kad tokia pagalba bus paremtos neefektyviai veikiančios įmonės arba pagalbos gavėjui bus leista intensyviau vykdyti antikonkurencinius veiksmus arba įgyti įtaką rinkoje. Todėl valstybės pagalba gali padėti paskatinti MTTP ir inovacijas tik tada, jei ja bus šalinami aiškiai nurodyti rinkos trūkumai, dėl kurių rinkos negali užtikrinti optimalaus MTTP ir inovacijų lygio, ir jei ji tinkamai suplanuota ( jei bus užtikrintas kuo mažesnis konkurencijos ir prekybos iškraipymas ir kuo didesnis viešųjų išlaidų veiksmingumas (kaip paaiškinta Gaya projekto pavyzdyje, 3.3 dalies langelyje). Vis dėlto, kaip jau minėta, derėtų atminti, kad valstybės pagalba yra tik vienas gerokai platesnio priemonių, reikalingų MTTP ir inovacijų lygiui kelti, paketo aspektų. Valstybės pagalba negali pakeisti reformų, reikalingų struktūriniams šios konkrečios srities trūkumams šalinti. Valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms taisyklės Taisyklės, kurios reglamentuoja valstybės pagalbą MTTP ir inovacijoms, įgyvendinant Lisabonos strategiją buvo persvarstytos, pripažinus, kad MTTP ir inovacijų lygis ekonomikos požiūriu nėra optimalus. Valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms tikslas ( padėti padidinti privačias investicijas šioje srityje, galiausiai užtikrinsiančias didesnį Sąjungos ekonomikos augimą. 2006 m. Valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms sistema[21] ir 2008 m. Bendrasis bendrosios išimties reglamentas[22] sudaro teisinį valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms priemonių vertinimo pagrindą. Šiais metais Komisija atliks sistemos laikotarpio vidurio peržiūrą, atsižvelgdama į pastarojo meto bylų patirtį, ir preliminariai nustatys, kokius praktinius patobulinimus būtų galima įgyvendinti 2013 m. persvarstant sistemą. Bendrasis bendrosios išimties reglamentas Į Bendrąjį bendrosios išimties reglamentą (BBIR), kuris yra suderintas su valstybės pagalbos MTTP ir inovacijų sistema, įtrauktos ir MTTP bei inovacijų priemonės. BBIR numatytos šios priemonės: pagalba MTTP projektams, pagalba techninių galimybių tyrimams, pagalba su MVĮ pramoninės nuosavybės teisėmis susijusioms išlaidoms padengti, pagalba inovacijas diegiančioms naujoms mažoms įmonėms, pagalba inovacijų diegimo konsultacinėms paslaugoms ir inovacijų diegimo rėmimo paslaugoms, pagalba įdarbinant kviestinius aukštos kvalifikacijos darbuotojus ir pagalba MTTP žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose. Valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms sistema Valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms sistemoje išdėstytos sąlygos, kurių valstybės narės turėtų laikytis teikdamos pagalbą MTTP ir inovacijoms skatinti, vis dėlto valstybėms narėms leidžiama paramą MTTP ir inovacijoms pritaikyti pagal savo nacionalinę specifiką. 2006 m. sistemos tikslas ( padėti valstybėms narėms tiksliau panaudoti pagalbą atitinkamiems rinkos trūkumams šalinti. Joje daug dėmesio skiriama MVĮ, kurias labiausiai paveikia rinkos trūkumai, poreikiams, taip pat didelėms įmonėms siūloma daug galimybių gauti paramą, kai šios paramos pagrįstai reikia. Valstybės pagalba turi pakeisti jos gavėjo elgseną taip, kad jo veikloje pakiltų MTTP ir inovacijų lygis. Sistemoje numatytos valstybės pagalbos priemonės įvairiose MTTP ir inovacijų srityse: pagalba MTTP projektams, pagalba techninių galimybių tyrimams, pagalba su MVĮ pramoninės nuosavybės teisėmis susijusioms išlaidoms padengti, pagalba novatoriškoms naujoms įmonėms, pagalba procesų ir organizacinėms inovacijoms paslaugų teikimo srityje, pagalba konsultacinėms ir inovacijų rėmimo paslaugoms, pagalba įdarbinant kviestinius aukštos kvalifikacijos darbuotojus ir pagalba inovacijų grupėms. Joje taip pat išdėstytos specialios žemės ūkiui ir žuvininkystei taikomos taisyklės. Taisyklės taikomos remiantis patikslinta ekonomine analize. Priemonės, pagal kurias teikiama didelė parama ir kurios labiausiai gali iškraipyti konkurenciją bei prekybą, vertinamos išsamiai, o priemonės, pagal kurias teikiama parama yra mažesnė, vertinamos ne taip griežtai, remiantis per se taisyklėmis, ir net gali būti atleistos nuo prievolės pagal Bendrąjį bendrosios išimties reglamentą iš anksto pranešti apie jas. Dėl MTTP projektų ( sistemoje išskiriamos trys pagalbos kategorijos, kurios priklauso nuo to, kiek mokslinių tyrimų pobūdis yra susijęs su rinka: fundamentalieji moksliniai tyrimai, pramoniniai tyrimai ir bandomoji taikomoji veikla, kaip siūloma Frascati vadove „Mokslinės ir technologinės veiklos vertinimas“[23]. Taip galima teikti skirtingo intensyvumo paramą, atsižvelgiant į rinkos trūkumų svarbą mokslinių tyrimų projektui. Taip pat pateikiamos gairės, paaiškinančios, ar įmonių ir viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų organizacijų vykdomuose MTTP ir inovacijų projektuose teikiama valstybės pagalba. Tai padidino teisinį tikrumą mokslinių tyrimų organizacijoms jų mokslinių tyrimų veikloje, vykdomoje pagal sutartis arba bendradarbiaujant, ir tai turėtų sustiprinti valstybinių mokslinių tyrimų įmonių vaidmenį ir sudaryti sąlygas viešajam ir privačiajam sektoriams bendradarbiauti. Išsamiai vertinamos pagalbos suderinamumas Kadangi tais atvejais, kai vienam naudos gavėjui teikiama pagalba viršija sistemoje nustatytas konkrečias ribas, kyla didesnė konkurencijos iškraipymo rizika, apie konkretų pagalbos atvejį reikalaujama pranešti. Pagalba vertinama pagal sistemą, vertinimo tikslas ( išnagrinėti poveikį konkurencijai ir tai, kaip MTTP projektas padeda siekti bendrojo intereso tikslų. Sprendimai dėl valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms ir praktiniai pavyzdžiai 2004(2010 m. Europos Komisija priėmė 426 galutinius sprendimus dėl MTTP ir inovacijų priemonių, iš jų 12 sprendimų, kad valstybės pagalba nebuvo teikiama, ir 413 sprendimų, kad valstybės pagalba yra suderinama. Komisija priėmė vieną iš dalies neigiamą sprendimą su reikalavimu sugrąžinti pagalbą (byla C31/2004 Schiefergruben Magog (Vokietija)). 2004 m. patvirtintos 38 valstybės pagalbos priemonės. Per kitus dvejus metus jų skaičius išaugo iki maždaug 70 per metus – daugiausia dėl to, kad į bendrą skaičių įtrauktos naujos valstybės narės ir padidėjo Vokietijos bylų skaičius. Nuo MTTP ir inovacijų sistemos įsigaliojimo 2007 m. sausio 1 d. iki 2010 m. pabaigos Komisija patvirtino 195 valstybės pagalbos schemas, iš kurių 143 buvo skirtos tik MTTP, 14 ( inovacijoms, 38 priemonės buvo mišrios, pagal jas siekta ir MTTP, ir inovacijų tikslų. Tuo pat metu Komisija patvirtino dar 44 individualias ir ad hoc pagalbos MTTP schemas, iš kurių 39 patvirtintos po išsamaus įvertinimo (tarp jų yra dvi priemonės, dėl kurių atliktos oficialios tyrimo procedūros)[24]. Komisija taip pat stebėjo 192 konkrečias priemones, vykdomas pagal patvirtintas pagalbos schemas, kurių vertė viršijo 3 mln. EUR, bet apie jas atskirai nebuvo pranešta. 2007 m. pagal MTTP ir inovacijų sistemą patvirtintos 64 priemonės ( panašiai kaip ankstesniais metais, bet 2008 m. šis skaičius išaugo ir siekė apie 110 daugiausia dėl didelio Vokietijos (26) ir Ispanijos (24) priemonių skaičiaus. Per pastaruosius dvejus metus pastebėtas ryškus priemonių skaičiaus sumažėjimas. 2009 m. patvirtinta apie 40 priemonių, 2010 m. ( apie 30. Šią tendenciją galima paaiškinti ir tuo, kad 2008 m. antrąjį pusmetį priimtas BBIR, pagal kurį pagalbą MTTP ir inovacijoms buvo galima teikti be ex ante Komisijos patikrinimo[25]. Valstybės narės per tą patį laikotarpį (2004(2010 m.) įgyvendino 559 pagalbos MTTP ir inovacijoms priemones, kurioms taikyta bendroji išimtis[26]. Beveik 60 proc. visų priemonių įgyvendino keturios valstybės narės: Italija (109), Lenkija (79), Ispanija (73) ir Vokietija (67). Šioje diagramoje parodytos 2004–2010 m. MTTP ir inovacijų priemonių tendencijos: [pic] Dėl remtos veiklos pobūdžio ( iš visų pagal BBIR įgyvendintų pagalbos MTTP ir inovacijoms priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis, 100 buvo skirta fundamentaliesiems moksliniams tyrimams, 299 – pramoniniams moksliniams tyrimams, 290 – eksperimentinei technologinei plėtrai. Dėl BBIR tikslų ( 109 priemonės skirtos MVĮ pramoninės nuosavybės teisėms, 54 – novatoriškoms naujoms įmonėms, 115 – techninių galimybių tyrimams, 79 – inovacijų konsultacinėms paslaugoms ir inovacijų rėmimo paslaugoms, 54 – MTTP žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose, 39 – kviestiniams aukštos kvalifikacijos darbuotojams įdarbinti. Toliau pateikiami dviejų valstybių narių įgyvendintų priemonių, skirtų paskatinti investicijas į MTTP ir inovacijas, pavyzdžiai. Pirmoji priemonė ( Ispanijos įgyvendinta priemonė, kuriai taikyta bendroji išimtis ir kuri skirta automobilių sektoriui, antroji ( Prancūzijos individuali pagalba, skirta variklių biokuro technologijoms, pagal kurią taikytos tam tikros kompensuojamosios priemonės siekiant ištaisyti konkurencijos iškraipymą. Automobilių sektoriaus konkurencingumo planas (X 59/2009, Ispanija) 2009 m. Ispanija pranešė Komisijai apie įgyvendintą priemonę, kuriai taikyta bendroji išimtis, skirtą automobilių sektoriaus konkurencingumui pagerinti. Pagal ją skirta pagalba aplinkos apsaugos tikslams, MTTP ir inovacijoms, mokymui. Bendras biudžetas sudarė 800 mln. EUR ir buvo skirtas 2009 m. investicijoms finansuoti. Dėl MTTP ir inovacijų ( pagalbą galima teikti eksperimentinei technologinei plėtrai ir techninių galimybių tyrimams. Naudos gavėjai gali būti ir MVĮ, ir didelės įmonės. Pagal BBIR nuostatas MVĮ skirta didesnio intensyvumo pagalba. Pagalba suteikta kaip dotacijos ir lengvatinės paskolos. 2009 m. pagalba pagal šią schemą (194 mln. EUR) sudarė daugiau kaip du trečdalius visos Ispanijos MTTP ir inovacijoms skirtos valstybės pagalbos, kuriai taikyta bendroji išimtis, ir apie 20 proc. visos ES valstybės pagalbos MTTP inovacijoms, kuriai taikyta bendroji išimtis. Gaya projektas (N 493/2009, Prancūzija) 2009 m. Prancūzija Komisijai pranešė, kad ketina įgyvendinti Gaya mokslinių tyrimų programą, skirtą antrosios kartos variklių biokuro gamybos technologijoms plėtoti. Projektui vadovavusi GDF SUEZ grupė ir jos partneriai planavo įkurti pasirengimo pramoninei gamybai MTTP parodomąją gamyklą ir gamybos grandinėje išbandyti biomasės dujofikavimo procesus. Šią gamyklą ketinta naudoti MTTP bendradarbiavimo programoje, o vėliau – pramoninės gamybos cikle. Numatytas bendras septynerių metų trukmės projekto biudžetas buvo 46,5 mln. EUR. Atlikusi išsamią analizę, 2010 m. Komisija leido suteikti 18,9 mln. EUR pagalbą šiai programai. Ji nustatė, kad MTTP projektas suteiks nemažos naudos ( bus paskleistos mokslinės žinios, sustiprinta aplinkos apsauga, žemės naudojimo planavimas, sumažinta Europos energetinė priklausomybė. Tačiau, kadangi Gaya projekte galimos komercinės naudos buvo galima tikėtis ne anksčiau kaip 2020(2030 m., projektui buvo reikalingas viešasis finansavimas. Komisijai susirūpinimą ypač kėlė tai, ar ateityje intelektinės nuosavybės teisių pasiskirstymas tarp GDF SUEZ grupės ir jos partnerių ( mokslinių tyrimų institucijų – neiškraipys konkurencijos sąlygų biometano rinkoje. GDF SUEZ įsipareigojo atsisakyti išimtinių teisių į technologijas, kurias jai galėjo suteikti jos partneriai. Todėl pagalbos sukeltas konkurencijos iškraipymas buvo apribotas, visų pirma dėl to, kad ateityje parodomoji gamykla bus atvira kitiems šio sektoriaus suinteresuotiesiems subjektams. Galiausiai dėl to, kad Europoje veikė stambūs konkurentai, ir dėl to, kad projektas skyrėsi nuo kitų numatomų technologijų, energetikos rinkose buvo galima išsaugoti konkurencinį spaudimą. Pagalba suteikta pagal Prancūzijos aplinkos apsaugos ir energetikos valdymo agentūros pagalbos schemą, kurią Komisija patvirtino 2010 m. kovo mėn. Išlaidos MTTP ir inovacijoms Kaip jau minėta, pavyzdinėje iniciatyvoje „Inovacijų sąjunga“ nustatytas bendras ES tikslas ( pasiekti, kad į MTTP ir inovacijas būtų investuojama 3 proc. ES BVP (ir valstybės, ir privačiųjų išlaidų kartu). 2009 m. ES išlaidos MTTP sudarė 2,01 proc. BVP (apie 236,5 mlrd. EUR)[27] – tai kiek daugiau negu 2008 m. (1,92 proc.), bet dar gerokai mažiau už strategijoje „Europa 2020“[28] nustatytą tikslą. Padėtis valstybėse narėse taip pat labai skyrėsi. Trys valstybės narės viršijo 3 proc. tikslą[29], tik trys kitos valstybės narės viršijo ES vidurkį[30], o devynių valstybių narių[31] bendros viešosios ir privačiosios išlaidos MTTP nepasiekė net 1 proc. BVP. Valdžios sektorius finansavo apie trečdalį visų ES MTTP išlaidų (0,65 proc. BVP). Valstybės pagalba sudarė palyginti mažą šių išlaidų dalį (13 proc.) ir 2009 m. siekė 10,6 mlrd. EUR, arba 0,09 proc. BVP (ES vidurkis). Devynių valstybių narių MTTP ir inovacijoms skirta valstybės pagalba buvo didesnė už ES vidurkį: Belgijos (0,22 proc.), Slovėnijos (0,19 proc.), Čekijos (0,18 proc.), Liuksemburgo (0,16 proc.), Suomijos (0,14 proc.), Ispanijos (0,13 proc.), Prancūzijos (0,11 proc.), Austrijos (0,11 proc.) ir Vengrijos (0,10 proc.). Kita vertus, šešios valstybės narės (Kipras, Slovakija, Graikija, Latvija, Lenkija ir Estija) MTTP ir inovacijoms skyrė tik 0,01 proc. savo BVP arba dar mažesnę valstybės pagalbą. 2009 m. beveik 60 proc. visos valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms skyrė trys valstybės narės: Vokietija (2,5 mlrd. EUR, 24 proc. visos ES valstybės pagalbos), Prancūzija (2,2 mlrd. EUR, 20 proc.) ir Ispanija (1,4 mlrd. EUR, 13 proc.). [pic] 2009 m. valstybės pagalba, kuriai taikyta bendroji išimtis ir kuri ataskaitose nurodyta kaip pagalba MTTP ir inovacijoms, sudarė apie 1 mlrd. EUR. Tai sudaro 9 proc. visos šiam tikslui suteiktos pagalbos. Daugiausia šia priemone pasinaudojo Ispanija (282 mln. EUR), Italija (267 mln. EUR) ir Belgija (beveik 130 mln. EUR). Valstybės narės šioje srityje pagalbą daugiausia teikė keturiems (iš devynių) BBIR tikslams: bandomajai taikomajai veiklai (BBIR 31 str. 2 dalies c punktas, 428 mln. EUR), pramoniniams moksliniams tyrimams (BBIR 31 str. 2 dalies b punktas, 312 mln. EUR), techninių galimybių tyrimams (BIR 32 str., 65 mln. EUR) ir pagalbai su MVĮ pramoninės nuosavybės teisėmis susijusioms išlaidoms padengti (BBIR 33 str., 53 mln. EUR). 2009 m. valstybės pagalba MTTP ir inovacijoms buvo suteikta pagal maždaug 420 priemonių (iš jų 137 taikyta bendroji išimtis), bet ketvirtadalis visų išlaidų patirta įgyvendinant šešias didžiausias schemas (jas visas Komisija patvirtino). Šios priemonės kartu su dar 13 kitų schemų (dviem iš jų taikyta bendroji išimtis) sudarė beveik pusę visos ES suteiktos valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms. Iš 19 didžiausių priemonių 5 įgyvendino Prancūzija, 3 – Vokietija, 3 – Ispanija, 3 – Italija, 2 – Jungtinė Karalystė, 1 – Belgija, 1 – Suomija ir 1 – Austrija. Ilgainiui ryškėja pastovi ir santykinio, ir nominaliojo pagalbos MTTP ir inovacijoms masto augimo tendencija. 2004(2009 m. jis išaugo nuo 0,05 proc. (5,7 mlrd. EUR) ES BVP iki 0,09 proc. Per šį laikotarpį daugiau kaip pusę visos 46,5 mlrd. EUR pagalbos MTTP ir inovacijoms suteikė dvi valstybės narės: Vokietija (29 proc.) ir Prancūzija (22 proc.), kitos penkios valstybės narės suteikė dar trečdalį visos pagalbos: Italija (11 proc.), Ispanija (9 proc.), Jungtinė Karalystė (7 proc.), Belgija (5 proc.) ir Nyderlandai (4 proc.). Valstybės narės valstybės pagalbą MTTP ir inovacijoms daugiausia teikė pagal schemas, o ne kaip ad hoc individualias priemones. 2009 m. pagal schemas suteikta valstybės pagalba sudarė 98 proc. visos valstybės pagalbos, o ad hoc priemonės ( likusius 2 proc. Šios proporcijos per pastaruosius šešerius metus nekito. Dėl pagalbos priemonių, 2009 m. dažniausiai naudotos tiesioginės dotacijos (apie 80 proc. visos pagalbos), lengvatinės paskolos[32] (11 proc.) ir atleidimas nuo mokesčių (9 proc.). Kitos priemonės, pavyzdžiui, dalyvavimas akciniame kapitale, mokesčių atidėjimas arba garantijos, nebuvo tokios svarbios. Daugiau kaip 70 proc. Ispanijos ir Prancūzijos pagalbos sudarė lengvatinės paskolos, o Belgija ir Jungtinė Karalystė bendrai beveik 85 proc. pagalbos MTTP ir inovacijoms skyrė atleidimo nuo mokesčių forma. Valstybės pagalba ir inovacijų diegimo rezultatai Palyginus valstybių narių suteiktos valstybės pagalbos lygį[33] ir inovacijų diegimo rezultatus[34], pastebėta, kad tarp šių dviejų kintamųjų tiesioginės sąsajos nėra. Inovacijų diegimo rezultatus sudaro daugelis aspektų, tarp jų, pavyzdžiui, be išlaidų MTTP (ir valstybinių, ir privačiųjų) lygio, jaunimo švietimo įgyvendinimo lygis, įmonių prieiga prie plačiajuosčio ryšio, Bendrijos prekių ženklų milijonui gyventojų skaičius. Visi šie aspektai prisideda prie šalies inovacijų diegimo. Tai rodo, kad valstybės narės turi skirtingas galimybes naudotis MTTP ir inovacijomis. Valstybės pagalba yra tik viena iš turimų priemonių. Valstybių narių, pavyzdžiui, Švedijos, Vokietijos arba Danijos, priskirtų inovacijų lyderių grupei (santykinai, remiantis procentine BVP dalimi), suteiktos valstybės pagalbos lygis atiko ES vidurkį arba buvo už jį žemesnis. Tačiau Suomija, taip pat inovacijų lyderė, valstybės pagalbos suteikė daugiau nei ES vidurkis. Visais šiais atvejais valdžios sektoriaus išlaidos MTTP ir inovacijoms buvo didesnės už ES vidurkį[35]. [pic] Daugumoje pažangių novatorių grupės valstybių narių valstybės pagalbos lygis yra artimas ES vidurkiui (2009 m. 0,09 proc. BVP) arba didesnis. Tik Jungtinėje Karalystėje, Estijoje ir Kipre valstybės pagalba MTTP ir inovacijoms buvo mažesnė (perpus mažesnė už ES vidurkį). Be Vengrijos, Ispanijos ir Čekijos, kurių suteikta pagalba viršijo ES vidurkį, likusiose vidutiniokių arba atsiliekančių novatorių šalių grupėse valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms teikta mažai (mažiau už ES vidurkį). Išvada dėl valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms Europa dar turi padaryti nemažą pažangą, kad pasiektų Europos tikslą iki 2020 m. MTTP ir inovacijoms skirti 3 proc. ES BVP. Norint pasiekti šį kiekybinį tikslą, taip pat reikia vykdyti struktūrines reformas, kad būtų pagerinta aplinka ir bendros sąlygos privačiojo sektoriaus moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai. Komunikate „Strategijos „Europa 2020“ pavyzdinė iniciatyva „Inovacijų sąjunga““ Komisija nurodo, ką, jos nuomone, reikia padaryti siekiant pagerinti MTTP ir inovacijų finansavimo sąlygas bei galimybes, įveikti mūsų visuomenei kylančias problemas ir užtikrinti, kad novatoriškos idėjos virstų augimą ir darbo vietas kuriančiais produktais ir paslaugomis. Valstybės pagalbos taisyklės yra papildomos šių sunkumų įveikimo priemonės. Pagrindinė valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms paskirtis ( teikti finansavimą, kai rinkos dėl savo pačių veikimo trūkumų negali užtikrinti optimalaus MTTP ir inovacijų lygio. Ne visada daugiausia valstybės pagalbos MTTP ir inovacijoms skiria tos valstybės narės, kurios laikomos inovacijų lyderėmis. VALSTYBėS PAGALBA APLINKOS APSAUGAI Politinės aplinkybės Gamt os ištekliai yra Europos ir pasaulio ekonomikos veikimo, taip pat mūsų gyvenimo kokybės pagrindas. Intensyviai naudojant pasaulio išteklius daromas spaudimas mūsų planetai ir keliama grėsmė šių išteklių tiekimo saugumui. Todėl reikia keisti dabartinį išteklių naudojimą ( kad augimas būtų tvarus, ūkis išteklius turėtų naudoti tausiau, į aplinką išskirti mažiau anglies dioksido. Atsižvelgiant į tai strategijoje „Europa 2020“ tvarus augimas[36] nurodytas kaip vienas pagrindinių ateinančių metų prioritetų: pavyzdinėje iniciatyvoje „Tausiai išteklius naudojanti Europa“ nustatyti konkretūs tikslai[37] ir pateikta ilgalaikė veiksmų programa. Ilgalaikėje programoje numatyti tam tikri suderinti veiksmai įvairiose srityse[38], kuriais remiamos politikos darbotvarkės dėl klimato kaitos, energetikos[39], transporto, pramonės, žaliavų, žemės ūkio, žuvininkystės, biologinės įvairovės ir regioninės plėtros; tai padės: - gerinti ekonominės veiklos rezultatus, kartu mažinant išteklių naudojimą; - nustatyti ir suteikti naujas ekonomikos augimo ir didesnių inovacijų galimybes, taip pat didinti ES konkurencingumą; - užtikrinti pagrindinių išteklių tiekimo saugumą; - kovoti su klimato kaita ir mažinti išteklių naudojimo poveikį aplinkai. Daugelio šių tikslų siekiama taikant reguliavimo arba bendras priemones, pagal kurias valstybės pagalba neteikiama. Be to, pagal SESV 191 straipsnio nuostatas[40] ES aplinkos apsaugos veiksmai grindžiami atsargumo principu, kad žala aplinkai pirmiausia turėtų būti taisoma prie žalos šaltinio, o teršėjas už tai sumokėti, tai reiškia, kad aplinkos apsaugos išlaidas visiškai prisiima teršėjai ir tam valstybės pagalba neteikiama. Iš tiesų iniciatyvoje „Tausiai išteklius naudojanti Europa“ rašoma: „Neretai ištekliai naudojami netausiai, nes nėra informacijos apie visuomenei tenkančias tikrąsias naudojimo išlaidas, todėl įmonės ir fiziniai asmenys negali atitinkamai keisti savo įpročių.“ Tam tikrais atvejais, jei vyriausybė neįsikiša, įmonės gali išsisukti ir padengti ne visas savo veikla padarytos žalos aplinkai išlaidas, todėl rinkoje ištekliai bus paskirstomi neveiksmingai, o įmonės savo elgsenos aplinkos apsaugos atžvilgiu nepakeis. Tokiais atvejais valstybės pagalba gali padėti pašalinti rinkos nepakankamumą, susijusį su neigiamais aplinkos veiksniais. Akstinas įmonėms didinti aplinkos apsaugą ir prisiimti jos išlaidas gali būti suteiktas, pavyzdžiui, taikant rinkos priemones[41] (pvz., apmokestinimą) ir (arba) reguliavimo priemones (pvz., privalomus ES standartus). Viešoji parama, taip pat valstybės pagalba gali atlikti tam tikrą vaidmenį, kai rinkos nepakankamumas neleidžia įmonėms pasiekti veiksmingesnės aplinkos apsaugos ir kai negalima panaudoti kitų rinkos priemonių[42]. Pagrindinis valstybės pagalbos kontrolės aplinkos apsaugos srityje[43] tikslas ( užtikrinti, kad valstybės pagalbos priemonėmis būtų siekiama aukštesnio aplinkos apsaugos lygio, nei tai būtų įmanoma pasiekti be šios pagalbos, ir užtikrinti, kad teigiamas pagalbos poveikis nusvertų neigiamus jos padarinius, būtent konkurencijos iškraipymą ir poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai taisyklės Šiuo metu galiojančios gairės[44], kurios reglamentuoja valstybės pagalbą aplinkos apsaugai, sudarė 2008 m. Klimato kaitos paketo dalį. Jos parengtos siekiant užtikrinti valstybės pagalbos kontrolės įgyvendinimą laikantis ES aplinkos apsaugos ir energetikos politikos. Šios gairės papildytos BBIR nuostatomis ir į bendrosios išimties reglamentą pirmą kartą įtrauktos specialios nuostatos dėl aplinkos apsaugos. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai gairės Šiuo metu galiojančiose Pagalbos aplinkos apsaugai gairėse, kurios įsigaliojo 2008 m. balandžio mėn., Komisija išdėsto suderinamumo taisykles, atsižvelgdama į galimybę kai kurias įprastas pagalbos priemones taikyti aplinkos apsaugos tikslais. Kitokio pobūdžio pagalbos priemones taip pat galima skelbti esant suderinamas, bet jos bus tiesiogiai vertinamos pagal SESV 107 straipsnį (teigiamo ir neigiamo poveikio palyginimas). Pavyzdžiui, gairėse valstybės narės skatinamos remti energijos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių gamybą ir veiksmingą bendrą šilumos ir elektros energijos gamybą, tuo tikslu atsinaujinančiųjų energijos išteklių arba bendros šilumos ir elektros energijos gamybos įmonėms leidžiama teikti veiklos pagalbą ( padengti visą gamybos sąnaudų ir rinkos kainos skirtumą. Be to, išdėstytos nuostatos dėl pagalbos išankstiniam būsimų ES standartų taikymui, pagalbos aplinkos apsaugos tyrimams atlikti, pagalbos centralizuotam šildymui, atliekų tvarkymui ir pagalbos, susijusios su prekybos leidimais schemomis. Dėl mokesčių mažinimo, gairėse skelbiama, kad energijos mokesčių mažinimas yra suderinamas, jeigu po sumažinimo atitinkamos įmonės moka bent minimalaus ES lygio mokestį (ir jei tokiems mokesčiams taikoma bendroji išimtis, žr. toliau). Jeigu įmonės nemoka bent minimalaus ES lygio mokesčio, atleidimas nuo mokesčio vis tiek gali būti skelbiamas suderinamu su vidaus rinka, bet tada valstybė narė turi įrodyti, kad tai nekenkia bendram mokesčio aplinkos apsaugos tikslui ir kad tokios išimtys yra būtinos ir proporcingos. Gairėse numatytas standartinis ir išsamus vertinimai. Priemonės, taip pat investicinė pagalba, kuri vienam naudos gavėjui yra didesnė kaip 7,5 mln. EUR, ir veiklos pagalbos priemonės, kurioms nustatyta tam tikra riba ir kurios gali iškraipyti konkurenciją ir prekybą, vertinamos išsamiai. Bendrasis bendrosios išimties reglamentas (BBIR) BBIR pirmą kartą į bendrąsias išimtis reglamentuojančias nuostatas įtrauktos normos dėl pagalbos aplinkos apsaugai ir energijos taupymui. Taisyklės yra suderintos su valstybės pagalbos aplinkos apsaugai gairėmis. Tačiau svarbus gairių ir BBIR skirtumas yra tas, kad BBIR paprastai numatoma supaprastinta išlaidų skaičiavimo metodika. Reglamente leidžiama valdžios institucijoms teikti tam tikras pagalbos priemones, kurios būtų naudingos aplinkos apsaugai arba kuriomis tam tikromis sąlygomis būtų sprendžiami klimato kaitos klausimai. Šios priemonės, be kitų dalykų, – tai investicijos į energijos taupymą, atsinaujinančiuosius energijos išteklius ir pagalba, teikiama mažinant aplinkos apsaugai skirtą suderintų energijos mokesčių dalį, netaikant prievolės iš anksto informuoti Komisiją. Jeigu viršijamos tam tikros ribos, kai reikia pranešti apie individualią pagalbą, arba jeigu neįvykdomos BBIR sąlygos, apie konkrečią pagalbą vis tiek reikia pranešti Komisijai, kad Komisija išnagrinėtų poveikį konkurencijai ir bendrajam interesui. Sprendimai dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir praktiniai pavyzdžiai 2004(2010 m. Komisija priėmė 347 galutinius sprendimus dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai, t. y. dėl energijos taupymo arba kitų aplinkos apsaugos tikslų. Iš jų priimta 320 sprendimų, kad pagalba suderinama, 21 sprendimas, kad pagalba nebuvo teikiama, ir 6 neigiami sprendimai. Didžioji dauguma sprendimų (kiek daugiau kaip 82 proc.) priimta dėl schemų, 6 proc. – dėl individualaus schemų taikymo ir 11 proc. – dėl ad hoc priemonių. Pusė visų sprendimų priimta dėl penkių valstybių narių: Italijos (44), Nyderlandų (36), Jungtinės Karalystės (33) ir Čekijos (26). Beveik 140 sprendimų priimta 2006(2007 m., iki valstybės pagalbos aplinkos apsaugai gairių ir BBIR įsigaliojimo. 2008 m. balandžio mėn. atliktas išsamus ekonominis pagalbos aplinkos apsaugai gairių vertinimas, per laikotarpį iki 2010 m. pabaigos Komisija priėmė 10 teigiamų sprendimų dėl išsamaus vertinimo. Valstybės narės įgyvendino 219 priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis, iš jų 194 įgyvendintos kaip schemos. Daugiausia schemų įgyvendino Vokietija (40), Italija (39), Ispanija (38) ir Jungtinė Karalystė (21). Dėl išsamių tikslų, kurių siekta šia pagalba, ( dažniausiai pagalba buvo teikiama energijos gamybai iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių (pagal Bendrojo bendrosios išimties reglamento 21 straipsnį) ( ši pagalba (kaip vieninteliam tikslui arba kaip vienam iš tikslų) teikta pagal 120 priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis. Antros pagal dydį buvo investicijos į energijos taupymo priemones (BBIR 21 straipsnis, 101 priemonė), investicinė pagalba, leidžianti įmonėms vykdyti griežtesnius aplinkos apsaugos standartus nei ES nustatytieji (BBIR 18 str., 71 priemonė), pagalba aplinkos apsaugos tyrimams (24 str., 61 priemonė) ir investicijos į labai veiksmingą bendrą šilumos ir elektros energijos gamybą (BBIR 22 str., 58 priemonės). Kitiems BBIR tikslams teko kiek menkesnis vaidmuo[45]. [pic] Toliau pateikiami konkrečių priemonių, kurias įgyvendino dvi valstybės narės, siekdamos pagerinti aplinkos apsaugą, pavyzdžiai. Pirmas pavyzdys ( Vokietijos priemonė, skirta paremti išmetamo CO2 atskyrimo ir perdirbimo plieno gamybos procese projektą. Antrasis pavyzdys susijęs su Danijos įgyvendinta cemento pramonei skirta mokestine priemone. Degiųjų dujų perdirbimo (angl. TGR) projektas – Pagalba „ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH“ (Vokietija, N 450/2009) 2009 m. Vokietija Komisijai pranešė, kad ketina teikti pagalbą „ArcelorMittal Eisenhuettenstadt GmbH“ (toliau ( AMEH) ir paremti degiųjų dujų perdirbimo (TGR) parodomąjį projektą. TGR yra novatoriškas, ekologiškas procesas, kurio metu iš kitų iš krosnių išleidžiamų dujų išskiriamas CO2, šios dujos perdirbamos į dujas be CO2, kurios naudojamos plieno gamybai, taip taupant energiją. TGR technologija pramoniniams tikslams dar neįdiegta. Kadangi 30,18 mln. EUR pagalba viršija 7,5 mln. EUR investicinės pagalbos vienai įmonei ribą, buvo atliktas išsamus vertinimas, palyginant atitinkamos pagalbos teigiamą poveikį ir neigiamus padarinius. Komisija nustatė, kad paremtas projektas naudingas aplinkai ir padeda siekti klimato kaitos tikslų. Nustatyta, kad projektas labai neiškraipys konkurencijos, o turės skatinamąjį poveikį. Be to, priemonė atitinka formalius proporcingumo kriterijus. Pagalbos intensyvumas (55 proc.) neviršija maksimalaus leidžiamo pagalbos reikalavimus atitinkančioms išlaidoms intensyvumo (60 proc.) (sutaupytos išlaidos dėl CO2 pagal Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai gaires neįskaitomos). Komisija pažymėjo, kad, atsižvelgdama į su TGR projektu susijusią riziką ir pagalbos poveikį rinkoms, Komisija šiuo atveju gali leisti teikti siūlomo dydžio pagalbą. 2010 m. kovo 9 d. Komisija patvirtino šią priemonę. Cemento gamintojų atleidimas nuo mokesčių (Danija, N 327/2008 ir C 30/2009) 2008 m. birželio mėn. Danija pranešė Komisijai apie du cemento pramonės atleidimo nuo aplinkos apsaugos mokesčio atvejus: vienu atveju atleista nuo naujai nustatyto azoto oksido (NOx) mokesčio, kitu – visiškai atleista nuo atliekų mokesčio už tam tikras cemento gamybos atliekas. Pagal pagalbos aplinkos apsaugai gaires pagalba mažinant aplinkos apsaugos mokesčius arba nuo jų atleidžiant laikoma suderinama su vidaus rinka, jei nors ir netiesiogiai padeda didinti aplinkos apsaugos lygį ir jei mokesčio sumažinimas arba atleidimas nuo jo netrukdo siekti bendro siekiamo tikslo. Dėl NOX mokesčio sumažinimo ( nauda aplinkos apsaugai yra netiesioginė ir gaunama dėl to, kad bendras mokesčio lygis gali būti didesnis negu būtų tuo atveju, jei mokestis nebūtų sumažintas. Dėl rizikos siekiamam bendram tikslui ( Danija stengėsi kiek įmanydama apriboti mokesčio mažinimą, apribojo naudos gavėjų skaičių ir reikalavo, kad naudos gavėjai mokėtų bent 53 proc. mokesčio. Komisija padarė išvadą, kad priemonė būtina ir proporcinga ir 2009 m. spalio 28 d. patvirtino NOX mokesčio sumažinimą. Tačiau dėl visiško atleidimo nuo atliekų mokesčio Komisija suabejojo, ar atleidimas nuo mokesčio reikalingas ir proporcingas, visų pirma dėl to, kad, įmonę visiškai atleidus nuo mokesčio, nebeliks paskatos prisidėti prie atliekų mokesčiu siekiamo aplinkos apsaugos tikslo. 2009 m. spalio 28 d. Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą (dabar tai byla C 30/2009) ir pakvietė trečiąsias šalis teikti pastabas. Galutinis sprendimas dar nepriimtas. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai išlaidos Strategijoje „Europa 2020“ nustatytas vadinamasis „20/20/20“ aplinkos apsaugos tikslas: 20 proc. sumažinti išmetamo CO2 kiekį, pasiekti, kad 20 proc. viso ES suvartojamo energijos kiekio sudarytų atsinaujinantieji energijos ištekliai ir 20 proc. padidinti energijos vartojimo efektyvumą. Valstybės pagalba gali tiesiogiai arba netiesiogiai padėti siekti šių tikslų, ypač kai ja šalinami rinkos trūkumai arba papildomos nepakankamos skatinamosios aplinkos apsaugos priemonės (pvz., bendros reguliavimo priemonės). Kaip jau paaiškinta, ne visos viešosios paramos priemonės yra valstybės pagalba, pavyzdžiui, bendrosios apmokestinimo priemonės nėra valstybės pagalba, nes jos nėra atrankiosios. Toliau pateikti skaičiai atspindi tik tas paramos priemones, kurios yra valstybės pagalba. 2009 m. valstybės pagalba aplinkos apsaugai sudarė 13,2 mlrd. EUR (iš jų 93 proc., arba 12,2 mlrd. EUR, skirti aplinkos apsaugai, išskyrus energijos taupymą, ir tik 7 proc., arba 0,97 mlrd. EUR, skirti energijos taupymui). Pagal santykinį mastą pagalba aplinkos apsaugai sudarė 22,6 proc. visos pagalbos pramonės ir paslaugų sektoriams, arba 0,11 proc. ES-27 valstybių narių BVP. Tik šešios valstybės narės suteikė daugiau pagalbos nei ES vidurkis: Švedija (0,66 proc. BVP), Vokietija (0,23 proc.), Danija (0,19 proc.), Suomija (0,19 proc.), Nyderlandai (0,19 proc.) ir Austrija (0,13 proc.). Pagal nominalųjį pagalbos mastą daugiausia valstybės pagalbos suteikė Vokietija (5,7 mlrd. EUR, 43 proc. viso ES masto), Švedija (1,9 mlrd. EUR, 14 proc.), Jungtinė Karalystė (1,2 mlrd., 9 proc.) ir Nyderlandai (1,1 mlrd. EUR, 8 proc.). Pagalba aplinkos apsaugai apima daug įvairių tikslų, tarp jų ( paramos priemones atsinaujinantiesiems energijos ištekliams, energijos taupymui, atliekų tvarkymui, užterštų vietovių tvarkymui ir gamybos procesų tobulinimui. Šio pobūdžio priemonėmis valstybių narių teikiama pagalba siekiama tiesioginės naudos aplinkai. Todėl pagal valstybės pagalbos išlaidas galima spręsti apie planuotą gauti naudą aplinkai. 2009 m. jos sudarė 35,5 proc. visos pagalbos aplinkos apsaugai, t. y. apie 4,7 mlrd. EUR. Daugiausia išlaidų skyrė: Ispanija (828 mln. EUR), Jungtinė Karalystė (746 mln. EUR), Austrija (358 mln. EUR) ir dvi Skandinavijos valstybės narės – Danija (362 mln. EUR) ir Švedija (343 mln. EUR). Kita valstybės pagalbos priemonių kategorija, numatyta pagalbos aplinkos apsaugai gairėse, – aplinkos apsaugos mokesčių sumažinimas arba atleidimas nuo jų. Išlaidos pagal šios kategorijos pagalbos schemas rodo, kokios dalies mokestinių pajamų netekta, todėl pagal jas negalima spręsti, kokią naudą aplinkos apsaugai suteikė patys mokesčiai. 2009 m. prie šios kategorijos priskirta 56,1 proc., arba apie 7,4 mlrd. EUR, pagalbos aplinkos apsaugai. Iš šios sumos daugiausia pagalbos suteikė Vokietija (apie 5 mlrd. EUR), Švedija (1,6 mlrd. EUR), Jungtinė Karalystė (0,4 mlrd. EUR), Suomija (0,2 mlrd. EUR), Danija (58 mln. EUR) ir Slovakija (31 mln. EUR). Kadangi pagalbos aplinkos apsaugai gairėse numatyti nauji atleidimo nuo mokesčių, kai mokesčiai yra mažesni už ES minimalų lygį (suderintų mokesčių atveju), būtinumo ir proporcingumo vertinimo aspektai, Komisija patvirtino tik vieną tokio atleidimo nuo mokesčių atvejį Danijoje (N327/2008, žr. pirmiau pateiktą paaiškinimą)[46]. Tačiau valstybės narės iki 2012 m. gruodžio 31 d. turi patvirtinti atitinkamas priemones, kad mokesčiai būtų mažinami, įskaitant atvejus, kai mokesčiai yra mažesni už ES minimalų lygį, laikantis pagalbos aplinkos apsaugai gairių. Todėl iki 2012 m. Komisija gali gauti pranešimų apie kitas bylas. Pagalba aplinkos apsaugai, kuriai taikoma bendroji išimtis ir kurią bendrai galima priskirti prie tiesioginę naudą aplinkos apsaugai suteikiančių priemonių, 2009 m. sudarė 732 mln. EUR, t. y. 6 proc. visos pagalbos aplinkos apsaugos tikslams (tai gana nedaug, palyginti su kitais horizontaliais tikslais). Valstybės narės šioje srityje dažniausiai siekė trijų (iš aštuonių) BBIR tikslų: skatinimo naudoti energiją iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių (BBIR 23 str., 341 mln. EUR), investicinės pagalbos, leidžiančios įmonėms taikyti griežtesnius aplinkos apsaugos standartus nei nustatytieji ES (BBIR 18 str., 188 mln. EUR), ir investicijų į energijos taupymo priemones (BBIR 21 str., 116 mln. EUR). Pagalbos aplinkos apsaugos srityje, kuriai taikyta bendroji išimtis, dalis yra ypač maža dėl to, kad praeityje patvirtintos tik kelios atleidimo nuo mokesčių schemos, kurios savo pinigine verte yra tokios reikšmingos, kad ir toliau sudaro didžiausią šioje srityje suteiktos valstybės pagalbos dalį. Beveik pusę (47 proc.) pagalbos, kuriai taikyta bendroji išimtis, šioje srityje suteikė Vokietija, o Ispanija ir Belgija kartu suteikė dar 44 proc. Lyginant dviejų laikotarpių iš eilės, 2004(2006 ir 2007(2009 m., valstybės pagalbos išlaidų aplinkos apsaugai tendencijas, galima pastebėti, kad mažėjo ir santykinis (kaip procentinė BVP dalis ( nuo 0,12 proc. BVP iki 0,11 proc. BVP), ir nominalusis jų dydis (vidutiniškai 0,6 mlrd. EUR per metus). Taip pat jų dalis, palyginti su visa valstybės pagalba pramonės ir paslaugų sektoriams, sumažėjo nuo 25,5 proc. iki 23,3 proc. Šios išlaidos sumažėjo dėl kelių priežasčių. Pirmoji priežastis – jau įgyvendintos rinkos paskatos, dėl kurių veiklos vykdytojai prisiima aplinkos apsaugos išlaidas ir valstybės pagalbos teikti nereikia. Antroji priežastis, dėl kurios mažėja valstybės pagalba, – griežtesni ES aplinkos apsaugos standartai: veiklos vykdytojai privalo laikytis ES standartų, šių standartų būtina laikytis be viešosios paramos. Galiausiai krizės sukelti biudžeto apribojimai taip pat galėjo paveikti aplinkos apsaugai numatytas skirti viešąsias išlaidas, bent jau antruoju laikotarpiu. 2004(2009 m. ES suteikta pagalba aplinkos apsaugai sudarė 79 mlrd. EUR, Vokietija ir Švedija (įskaitant jų atleidimo nuo mokesčių atvejus) suteikė atitinkamai 51 proc. ir 16 proc. visos pagalbos. Gamybos sektoriaus atleidimas nuo energijos mokesčio už elektrą sudarė didžiausias Švedijos pagalbos išlaidas nuo 2005 m. ir daugiau kaip pusę Švedijos suteiktos pagalbos aplinkos apsaugai[47]. Vokietijoje išlaidos iki 2006 m. stabiliai augo, 2002 m. patvirtinus priemones, kuriomis toliau taikytas atleidimas nuo Vokietijos energijos mokesčių už elektrą ir mineralinę alyvą. Pakoregavus šias Vokietijos atleidimo nuo mokesčių priemones, pagalba, suteikta pagal atleidimo nuo aplinkos apsaugos mokesčių schemas, 2006–2009 m. gerokai sumažėjo – 3,2 mlrd. EUR. 2009 m. trečdalis Vokietijos pagalbos aplinkos apsaugai suteikta pagal mokesčių priemonę, skirtą stambiems gamybos sektoriaus energijos vartotojams. Beveik visa pagalba aplinkos apsaugai teikiama pagal schemas. 2004(2009 m. individuali ad hoc pagalba šiam tikslui sudarė mažiau kaip 0,5 proc. visos pagalbos. Dėl dažniausiai naudojamų pagalbos priemonių ( buvo pasirenkamos atleidimo nuo mokesčių priemonės, 2004(2009 m. jos sudarė 77 proc. visos valstybės pagalbos aplinkos apsaugai, antros pagal dažnumą buvo tiesioginės dotacijos (23 proc.). Išvada dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energijos taupymui Remiantis strategija „Europa 2020“ valstybės pagalba gali būti būtina ES aplinkos apsaugos tikslams siekti, kai jų neįmanoma pasiekti rinkos paskatomis arba reguliavimo priemonėmis. Valstybės pagalbos kontrolės tikslas ( užtikrinti, kad teikiant pagalbą aplinkos apsaugos tikslams siekti, nebūtų nepagrįstai iškraipoma konkurencija. Valstybės pagalbos kontrolė gali būti toliau naudojama valstybių narių paramos schemoms derinti Europos energetikos vidaus rinkoje. Valstybės pagalba gali atlikti svarbų vaidmenį, visų pirma padėti labiau suderinti paramą atsinaujinantiesiems energijos ištekliams, apriboti įvairiose valstybėse narėse gaminamų atsinaujinančiųjų energijos išteklių konkurencijos iškraipymą ir per artimiausius metus išvengti pernelyg didelių kompensacijų mokėjimo. VALSTYBėS PAGALBA REGIONINEI PLėTRAI Politinės aplinkybės Regionine valstybės pagalba sprendžiant nepalankioje padėtyje esančių regionų problemas skatinama ir valstybių narių, ir visos Sąjungos ekonominė, socialinė ir teritorinė sanglauda ir taip prisidedama prie strategijos „Europa 2020“ tikslų įgyvendinimo. Šia prasme regioninė pagalba skiriasi nuo kitų pagalbos rūšių, nes ja daugiausia siekiama šalinti ne tik rinkos trūkumus, bet ir sanglaudos pusiausvyros sutrikimus. Regioninės valstybės pagalbos kontrolę reikia skirti nuo ES sanglaudos politikos. Teikiant regioninę pagalbą, nepalankioje padėtyje esantiems regionams iš esmės skiriama daugiau dėmesio negu įgyvendinant ES regioninę politiką, pagal kurią šiuo metu nustatyti bendresni tikslai ir kuri teritoriniu požiūriu įgyvendinama plačiau. Pagrindinis regioninės valstybės pagalbos tikslas – šalinti teritorinės gyvenimo lygio ir užimtumo pusiausvyros trūkumus (koncentracijos poveikį) skatinant remiamose teritorijose vykdyti vietos ekonominę veiklą (padedant įveikti kitus veiksnius: darbo išlaidų, prieigos prie rinkų, mokesčių, našumo ir kt.). Regioninė pagalba leidžia valstybėms narėms remti naujas investicijas, kurios, netiesiogiai skatindamos ekonominę veiklą (sverto poveikis), padeda vietos lygiu kurti darbo vietas ir steigtis naujoms įmonėms. ES sanglaudos politika siekiama mažinti regionų plėtros lygio skirtumus ir nepalankiausias sąlygas turinčių regionų atsilikimą. Pagal ją finansuojamos įvairios veiklos sritys: nuo infrastruktūros (transporto, telekomunikacijų, energetikos, socialinio sektoriaus) iki žmogiškojo kapitalo. Išlaidų kategorija „Parama įmonėms ir inovacijoms“ yra labiausiai susijusi su tiesiogine parama verslui, todėl apima valstybės pagalbą ir sudaro 20 proc. visų sanglaudos politikos išlaidų. Valstybės pagalbos taisyklės taikomos tik nedidelei daliai sanglaudos politikos finansavimo, nes didžioji struktūrinių fondų išlaidų dalis skiriama veiklai, kuri nepatenka į valstybės pagalbos apibrėžtį, pavyzdžiui, bendrai infrastruktūrai. Be to, tiesioginė finansinė parama įmonėms gali būti teikiama įvairiomis formomis (pvz., kaip dotacijos, rizikos kapitalas, paskolos) ir įvairiems tikslams (pvz., inovacijoms, aplinkos apsaugai, mokymui ir t. t.). Todėl nemaža valstybės pagalbos, suteiktos įgyvendinant sanglaudos politiką, dalis nėra tiesiogiai susijusi su regionine investicine pagalba pagal RPTG, bet priskirtina prie kitų valstybės pagalbos taisyklių (pvz., MTTP ir inovacijų, aplinkos apsaugos, rizikos kapitalo ir t. t.). Regioninė valstybės pagalba gali būti taikoma labai plačiai: gali būti įgyvendinamos ir visai regiono ekonomikai naudingos priemonės, pavyzdžiui, bendros paramos remiamų vietovių įmonėms priemonės (pvz., pagalba steigiantis, investicinė pagalba), ir individuali valstybės pagalba dideliems investicijų projektams, kurie gali turėti didesnį iškraipomąjį poveikį ir kuriems teikiama savaime mažesnė pagalba. Tačiau regioninė pagalba galės būti veiksminga tik tada, jei ja bus skatinama tvari veikla ir jei ji bus teikiama nepalankiausioje padėtyje esantiems Sąjungos regionams. Be to, pagalbos regioninei plėtrai nepalankesnėje padėtyje esančiam regionui suteikti pranašumai turi nusverti jos sukeltus konkurencijos iškraipymus, t. y. konkurentų išstūmimo iš rinkos riziką, kurią kelia konkrečiam naudos gavėjui arba ribotai naudos gavėjų grupei suteikta pagalba. Pagal ES valstybės pagalbos taisykles Komisija vienintelė gali priimti sprendimus dėl pagalbos regioninei plėtrai, atlikusi suderinamumo su vidaus rinka vertinimą. Tuo tarpu struktūrinių fondų lėšos turi būti naudojamos pagal veiksmų programas, kurias bendradarbiaudama su Komisija siūlo kiekviena valstybė narė. Jų įgyvendinimą užtikrina nacionalinės valdymo institucijos, kurios pagal Bendrąjį struktūrinių fondų reglamentą[48] privalo užtikrinti, kad būtų laikomasi Sąjungos politikos, taip pat ir valstybės pagalbos taisyklių. Valstybės pagalbos taisyklių nesilaikymas yra pažeidimas pagal šį reglamentą, kurį padarius gali būti pareikalauta sugrąžinti ES bendrą finansavimą. Dideli projektai, t. y. projektai, kurių reikalavimus atitinkančios išlaidos viršija 50 mln. EUR, turi būti oficialiai teikiami Komisijai[49]. Taigi Komisija sprendžia dėl bendro finansavimo, atsižvelgdama į visas Sąjungos politikos sritis. Valstybės pagalbos regioninei plėtrai taisyklės Regioninės pagalbos teikimo gairėse (RPTG) išdėstyti kriterijai, kuriuos Komisija taiko vertindama, ar regioninė valstybės pagalba yra suderinama su vidaus rinka. RPTG atsižvelgiama į santykinį problemos, trikdančios atitinkamų regionų vystymąsi, mastą ( nustatytos tam tikros regioninės pagalbos ribos, kurios iš esmės atspindi Komisijos siekį užtikrinti teigiamo pagalbos poveikio ir neigiamų padarinių pusiausvyrą. Kaip nurodyta RPTG, 2009 m. Komisija priėmė komunikatą, kuriame pateikti regioninės pagalbos dideliems investicijų projektams[50], t. y. projektams, kurių reikalavimus atitinkančių išlaidų dabartinė vertė yra ne mažesnė kaip 50 mln. EUR, nuodugnaus vertinimo kriterijai. Apie tam tikras ribas viršijančią regioninę pagalbą dideliems investicijų projektams būtina atskirai pranešti Komisijai, nes ji kelia didesnę konkurencijos iškraipymo riziką. Tam tikromis aplinkybėmis Komisija pradeda oficialią tyrimo procedūrą ir atlieka nuodugnų vertinimą[51]. 2007(2013 m. regioninės pagalbos teikimo gairės RPTG pateiktos valstybės pagalbos, kuria skatinama nepalankioje padėtyje esančių ES regionų plėtra, pvz., remiant investicijas ir darbo vietų kūrimą, teikimo taisyklės. Atsižvelgiant į santykinį problemų, kurios trikdo atitinkamų regionų plėtrą, rimtumą, išskirtos dvi regionų kategorijos: - Regionai, kuriuose vienam gyventojui tenkantis BVP yra mažesnis nei 75 proc. ES vidurkio, ir atokiausi regionai (SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktas) gali gauti didesnę pagalbą ir veiklos pagalbą (regioninę pagalbą, skirtą įmonės einamosioms išlaidoms padengti). Teikiama pagalba sudaro 30(50 proc. reikalavimus atitinkančių išlaidų. - Regionai, kuriuos, vadovaudamosi nacionaline regioninės plėtros politika, pagal tam tikrus parametrus, daugiausia susijusius su mažu gyventojų tankumu ir (arba) ypač mažu vienam gyventojui tenkančiu BVP arba aukštu nedarbo lygiu, apibrėžia pačios valstybės narės (SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas). Šiems regionams valstybės narės gali teikti mažesnę valstybės pagalbą (iš esmės 10(15 proc. reikalavimus atitinkančių išlaidų). Pagalbos dydis visuose remiamuose regionuose gali būti padidintas 20 procentinių punktų, kai pagalba teikiama mažosioms įmonėms, ir 10 procentinių punktų, kai pagalba teikiama vidutinėms įmonėms. Nors veiklos pagalbą paprastai draudžiama teikti, tam tikromis sąlygomis ji galima. Siekiant paskatinti įmonių steigimąsi ir pradinę plėtrą, pagalbą galima teikti mažųjų įmonių steigimosi ir plėtros etapais pirmuosius penkerius metus. Veiklos pagalbą galima teikti siekiant nusverti mažiausiai apgyvendintų vietovių ir atokiausių regionų gyventojų skaičiaus mažėjimo poveikį ir taip kompensuoti papildomas išlaidas, kurios patiriamos vykdant ekonominę veiklą dėl tuose regionuose esamų problemų, pavyzdžiui, nuošalumo, izoliuotumo, mažo dydžio, sudėtingos topografijos ir klimato, ekonominės priklausomybės nuo keleto produktų. Galiausiai RPTG nustatytos taisyklės dideliems investicijų projektams, taip pat tam tikro pobūdžio pagalbos skaidrumo mechanizmui. Regioninės pagalbos teikimo dideliems investicijų projektams nuodugnaus vertinimo gairės RPTG numatyta, kad tam tikrais atvejais apie didelius investicijų projektus reikia atskirai pranešti Komisijai, nes jie gali kelti didesnę konkurencijos iškraipymo riziką. Šių priemonių nuodugnus vertinimas reikalingas tada, kai pagalbos gavėjas užima didesnę negu 25 proc. rinkos dalį arba kai projektu sukurtas gamybos pajėgumas viršija 5 proc. rinkos dalį (ir kai atitinkamos produkto rinkos augimo tempas yra lėtesnis už EEE BVP augimo vidurkį). Gairėse išdėstyta nuodugnaus regioninės pagalbos teikimo dideliems investicijų projektams suderinamumo vertinimo metodika. Jos esmę sudaro teigiamo pagalbos poveikio ir neigiamų galimo konkurencijos iškraipymo padarinių, kuriuos gali sukelti pagalba, palyginimas. Todėl valstybės narės turi pateikti informaciją apie teigiamą pagalbos poveikį, taip pat apie jos tinkamumą, proporcingumą ir skatinamąjį poveikį. Bendrasis bendrosios išimties reglamentas Pagal BBIR nuo prievolės pranešti Komisijai atleidžiamos skaidrios regioninės investicijos ir pagalbos užimtumui schemos, kurios vykdomos laikantis išlaidoms taikomų taisyklių ir didžiausio pagalbos intensyvumo, nustatyto atitinkamos valstybės narės regioninės pagalbos žemėlapyje, reikalavimų. Pagrindinės pagalbos investicijoms taisyklės ir BBIR, ir RPTG yra tokios pačios, taigi tai, kad pranešama apie priemonę, kuriai taikoma išimtis, pranašumo nesuteikia. Pagal BBIR išimtis taip pat taikoma regioninei pagalbai, kuri teikiama naujai įsteigtoms mažosioms įmonėms, – tai nauja RPTG nustatyta regioninės pagalbos forma. Pagal RPTG nuostatas BBIR numatyta didesnė pagalba mažosioms ir vidutinėms įmonėms. Didelėms įmonėms suteiktai ad hoc pagalbai BBIR netaikomas, išskyrus skaidrią pagalbą, jeigu ji naudojama pagal schemas teikiamai pagalbai papildyti ir jeigu ad hoc dalis neviršija 50 proc. bendros pagalbos sumos. Tam tikromis sąlygomis apie didelius investicijų projektus reikia pranešti atskirai. Jeigu BBIR sąlygos neįvykdomos, apie pagalbą būtina pranešti ir ji bus vertinama pagal RPTG. Sprendimai dėl regioninės valstybės pagalbos ir praktiniai pavyzdžiai 2004(2010 m. Komisija priėmė 570 galutinių sprendimų dėl regioninei plėtrai skirtų priemonių. Iš jų priimta 523 sprendimai, kad pagalba yra suderinama, 14 sprendimų, kad pagalba nebuvo teikiama, ir 33 neigiami sprendimai. Kiek daugiau nei pusė (52 proc.) visų sprendimų priimta dėl schemų; kiti sprendimai priimti dėl ad hoc individualių priemonių (29 proc.) ir dėl individualios pagalbos pagal schemas (19 proc.). Šeši iš dešimties sprendimų priimti dėl penkių valstybių narių: Lenkijos (96 sprendimai), Vokietijos (91), Italijos (60), Čekijos (46) ir Prancūzijos (18). Per tą patį laikotarpį Komisija atliko 59 nuodugnius didelių investicijų projektų vertinimus ir vieną nuodugnų vertinimą pagal gaires[52]. Ad hoc priemonių dalis dėl Lenkijos ad hoc bylų skaičiaus yra palyginti didelė. 2004(2009 m. per metus buvo patvirtinama po 60(100 regioninės valstybės pagalbos priemonių, galima išskirti tris intensyviausius laikotarpius: 2004 m. (92 priemonės), 2006 m. (96 priemonės) ir 2009 m. (86 priemonės). 2010 m. patvirtintų priemonių skaičius labai sumažėjo iki maždaug 50. Iš viso valstybės narės įgyvendino 778 regioninei plėtrai skirtas priemones, kurioms taikyta bendroji išimtis, 97 proc. iš jų buvo schemos. Daugiausia schemų įgyvendino dvi valstybės narės, kurios atsakomybę už valstybės pagalbą decentralizavo regioninių administracijų lygmeniu: Italija (120) ir Ispanija (112), dar Čekija (76), Lenkija (68) ir Austrija (57). Po ypač intensyvaus pagalbos laikotarpio 2009 m., kai iš viso patvirtintos 266 priemonės, kurioms taikyta bendroji išimtis, 2010 m. jų skaičius nukrito iki 145. Tai galima paaiškinti tuo, kad 2008 m. įsigaliojo naujasis BBIR, ir tuo, kad didelė regioninės pagalbos dalis yra susijusi su struktūrinių fondų remiama veikla, kuriai vykdyti skirtos 2007(2013 m. laikotarpio veiksmų programos buvo patvirtintos anksčiau. Apie 60 proc. visų regioninei plėtrai skirtų priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis, buvo įgyvendintos pagal BBIR (kuris įsigaliojo 2008 m.). Šioje grupėje schemos sudarė 96 proc. Dėl išsamių BBIR tikslų ( 87 proc. patvirtintų priemonių buvo apibrėžtos kaip regioninės pagalbos schemos (BBIR 13 str.). Likusioji dalis ( tai pagalba naujai įsteigtoms mažosioms įmonėms (10 proc., BBIR 14 str.) ir regioninės ad hoc pagalbos priemonės (mažiau kaip 4 proc., BBIR 13 str. 1 dalis). [pic] Toliau pateikiami keturių valstybių narių įgyvendintų regioninės pagalbos priemonių pavyzdžiai. Pirmasis pavyzdys ( Vokietijos priemonė, skirta investicijoms tam tikruose remiamuose regionuose remti. Antrasis pavyzdys ( Maltos priemonė, skirta naujų įmonių kūrimuisi skatinti, pasinaudojant pirmą kartą 2007(2013 m. RPTG numatyta galimybe. Trečiasis pavyzdys ( Prancūzijos priemonė, skirta tam tikroms kliūtims, su kuriomis susiduria atokiausi regionai, kompensuoti. Paskutinysis pavyzdys ( Vengrijos įgyvendintas didelis investicijų projektas. „Investitionszulagengesetz 2007“ (Vokietija, N 357a/2006 ir XR 6/2007) 2006 m. birželio mėn. Vokietija pranešė Komisijai ketinanti įgyvendinti schemą, kuria tęsiamos investicijų priemokų įstatyme numatytos pagalbos priemonės; pagal šią schemą numatyta teikti fiskalinę paramą investicijų projektams naujose Vokietijos Länder ir Berlyne. Pradiniame pranešime numatyta, kad schema bus taikoma ir iki 2006 m. gruodžio 3 d., ir po šios datos pradėtiems projektams. Suderinus su Vokietijos valdžios institucijomis, priemonė padalyta į dvi dalis: a) pagalba N 357a/2006, susijusi su pradiniais investicijų projektais, pradėtais iki 2007 m. sausio 1 d.; b) schema XR 6/2006, kuriai taikoma bendroji išimtis ir pagal kurią remiami po 2006 m. gruodžio 31 d. pradėti projektai. Ši priemonė atleista nuo prievolės apie ją pranešti, jos Komisijai nereikėjo tvirtinti. Bendras abiem priemonėms numatytas biudžetas buvo apie 1,74 mlrd. EUR. 2009 m. beveik 20 proc. visos regioninės valstybės pagalbos buvo skirta pagal šias dvi priemones: apie 11 proc. – pagal schemą N 357a/2006, likusioji dalis – pagal priemonę, kuriai taikyta bendroji išimtis. Tai sudaro tris ketvirtadalius visos Vokietijos regioninės pagalbos. Pagalbos schema, skirta naujai įkurtoms mažoms įmonėms (Malta, N 622/2007) 2007 m. spalio mėn. Malta Komisijai pranešė ketinanti pagal RPTG tikslą „Pagalba naujai įkurtoms mažoms įmonėms“ taikyti schemą, skirtą naujoms, didelės pridėtinės vertės įmonėms, kurios gali prisidėti prie regiono ekonominio vystymosi, remti. Tai nauja pagalbos forma, pirmą kartą numatyta 2007(2013 m. laikotarpio regioninės pagalbos teikimo gairėse. Ši schema galioja visoje Maltos teritorijoje, kuri pagal Maltos 2007(2013 m. regioninės pagalbos žemėlapį yra remtina teritorija, galinti gauti nacionalinę regioninę valstybės pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkto leidžiančią nukrypti nuostatą. Pagalba gali būti teikiama mažosioms įmonėms, kurios įsteigtos ne anksčiau kaip prieš trejus metus iki schemos įgyvendinimo ir kuriose dirba ne mažiau kaip trys viso etato darbuotojai. Valstybė narė įdiegė apsaugos nuo galimo piktnaudžiavimo pagalba mechanizmą. Ši priemonė taikytina tik tam tikruose ūkio sektoriuose. Pagalba skiriama kaip tiesioginės dotacijos. Bendra dotacijos vienam naudos gavėjui vertė negali būti didesnė kaip 2 mln. EUR, o per metus pagalba negali viršyti 33 proc. 2 mln. EUR vienai įmonei sumos. Atlikusi įvertinimą Komisija padarė išvadą, kad schema atitinka Regioninės pagalbos teikimo gairių reikalavimus ir yra suderinama su vidaus rinka. Pagalbos schemos, skirtos Prancūzijos užjūrio departamentams (Prancūzija, N 542/2006 ir kt.) 2007 m. Komisija patvirtino dešimt Prancūzijos užjūrio departamentams skirtų schemų. Pagal šias dešimt schemų numatyta atleisti nuo mokesčio ir socialinio draudimo įmokų, siekiant kompensuoti specifines atokiausių regionų kliūtis. Šie atokiausi regionai 2007(2103 m. gali gauti pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkto leidžiančią nukrypti nuostatą. Šias dešimt schemų Komisija jau patvirtino pagal 2000(2006 m. regioninės pagalbos teikimo gaires. Tam tikromis sąlygomis įmonės taip pat gali pasinaudoti pagalba investicijoms ( Prancūzijos Gvianos didelės įmonės iki 60 proc. pagalba, Martinikos, Gvadelupos ir Reunjono didelės įmonės iki 50 proc. pagalba (su priemoka MVĮ, jei pagalba joms teikiama). Pagal RPTG veiklos pagalba taip pat gali būti teikiama, bet turi būti pagrįsta, kad ja prisidedama prie regiono vystymosi, o jos dydis turi būti proporcingas papildomoms išlaidoms, kurios patiriamos dėl SESV 349 straipsnyje nurodytų veiksnių. Atlikusi vertinimą, Komisija padarė išvadą, kad bendra pagalba, apie kurią pranešta, sudaro apie 6,5 proc. atitinkamo regiono BVP, todėl šis lygis yra proporcingas bendroms papildomoms išlaidoms, kurias įmonės patiria šiuose regionuose. 2009 m. 22,7 proc. Europoje suteiktos regioninės pagalbos buvo suteikta pagal šias 10 schemų, kurios sudaro apie 77 proc. visos Prancūzijos regioninės pagalbos. N 671/2008, Vengrija, didelis investicijų projektas, regioninė pagalba „Mercedes-Benz Manufacturing Hungary“ investicijoms 2008 m. gruodžio mėn. Vengrijos valdžios institucijos, remdamosi RPTG, pranešė ketinančios skirti regioninę pagalbą dideliam „Mercedes-Benz Manufacturing Hungary“ investicijų projektui. Vengrija ketino skatinti regioninį vystymąsi teikdama regioninę pagalbą „Mercedes-Benz“ šiai kuriant naują gamyklą, kurioje būtų gaminama 180 000 keleivinių automobilių. Šis regionas yra nepalankioje padėtyje ir turi teisę pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą gauti pagalbą kaip regionas, kuriame neįprastai žemas pragyvenimo ir aukštas nedarbo lygis. Reikalavimus atitinkančios investicijų projekto išlaidos sudarė 548,4 mln. EUR. Apie 400 mln. EUR visų projekto išlaidų būtų finansuojamos iš EIB paskolos be valstybės garantijos, o valstybės pagalba sudaro 111,5 mln. EUR. Investicija bus sukurta 2 500 tiesioginių ir 10 000(14 000 netiesioginių darbo vietų. Vengrijos valdžios institucijų teigimu, projektas padės 0,5 proc. sumažinti regiono nedarbo lygį. Atlikdama regioninės pagalbos dideliam investicijų projektui vertinimą Komisija siekia nustatyti, ar naudos gavėjo užimama rinkos dalis ir investicija sukurtas gamybos pajėgumas neviršys RPTG nustatytų ribų. Jeigu šios ribos neviršijamos, tariama, kad pagalbos padarinius konkurencijai nusveria jos teigiamas indėlis į regiono plėtrą. Komisija padarė išvadą, kad „Daimler Group“, kuriai priklauso gamykla, rinkos dalis atitinkamose rinkoje bus daug mažesnė už 25 proc. ribą ir iki, ir po planuojamos investicijos ir kad projektu sukurtas papildomas gamybos pajėgumas išliks mažesnis už 5 proc. atitinkamo produkto vartojimo EEE. 2009 m. lapkričio mėn. Komisija patvirtino šią valstybės pagalbos priemonę. Regioninės valstybės pagalbos išlaidos 2009 m. regioninė valstybės pagalba sudarė 13,9 mlrd. EUR. Ši suma sudaro apie 24 proc. visos valstybės pagalbos pramonės ir paslaugų sektoriams, arba 0,12 proc. viso ES 27 valstybių narių BVP. Apie 4,9 mlrd. EUR (35 proc.) pagalbos buvo taikyta bendroji išimtis. Pagal santykinį mastą, kaip procentinę BVP dalį, 12 valstybių narių suteikta pagalba buvo didesnė už ES vidurkį: Graikijos (0,57 proc.), Vengrijos (0,28 proc.), Slovėnijos (0,27 proc.), Maltos (0,25 proc.), Čekijos (0,23 proc.), Prancūzijos (0,22 proc.), Airijos (0,18 proc.), Slovakijos (0,17 proc.), Lenkijos (0,17 proc.), Vokietijos (0,15 proc.), Lietuvos (0,14 proc.) ir Ispanijos (0,12 proc.). Palyginti su visa pagalba pramonės ir paslaugų sektoriams, pagalba regioninei plėtrai buvo ypač svarbi ES-12 šalyse: ji sudarė apie 30 proc. visos pagalbos ir viršijo ES-15 lygį (23 proc.). Tai galima paaiškinti tuo, kad šiose valstybėse narėse yra daugiau reikalavimus atitinkančių regionų, todėl jie turi daugiau galimybių gauti didesnę pagalbą. Didžiausią pagalbos regioninei plėtrai dalį, palyginti su visa pagalba pramonės ir paslaugų sektoriams, suteikė Graikija (76 proc.), Bulgarija (59 proc.), Lietuva (51 proc.), Slovakija (47 proc.) ir Čekija (46 proc.), o keturiose valstybėse narėse (Danijoje, Nyderlanduose, Kipre ir Suomijoje) ji sudarė mažiau kaip 2 proc. Pagal nominalųjį pagalbos mastą daugiausia pagalbos suteikė Prancūzija (4,1 mlrd. EUR, 30 proc. visos ES pagalbos), Vokietija (3,7 mlrd., 27 proc.), Graikija (1,4 mlrd., 10 proc.), Ispanija (1,2 mlrd., 9 proc.) ir Italija (1 mlrd. EUR, 7 proc.). 2009 m. beveik pusė (45 proc.) visos ES pagalbos regioninei plėtrai buvo suteikta pagal penkias priemones. Tai trys Vokietijos schemos (iš kurių dviem taikyta bendroji išimtis), pagal kurias siekiama remti investicijas vargingiausiuose regionuose (būtent Rytų Vokietijoje), ir dvi Prancūzijos schemos, pagal kurias teikiama veiklos pagalba Prancūzijos užjūrio departamentams. Lyginant du laikotarpius iš eilės, 2004(2006 ir 2007(2009 m., matyti, kad didėjo ir nominalioji (2,7 mlrd. EUR), ir santykinė pagalbos regioninei plėtrai vertė, kaip procentinė BVP dalis (nuo 0,08 proc. iki 0,1 proc. BVP). Taip pat jos dalis, palyginti su bendra pagalba pramonės ir paslaugų sektoriams, išaugo nuo 19 proc. iki 23 proc. Regioninė pagalba pirmą kartą bendrosios išimties reglamente numatyta 2007 m. Reglamentas priimtas 2006 m., o įsigaliojo 2007 m. Nuo to laiko iš viso suteikta 1,4 mlrd. EUR valstybės pagalbos, apie ją iš anksto Komisijai nepranešus. Regioninės pagalbos, kuriai taikyta bendroji išimtis, dalis laipsniškai išaugo iki 35 proc. bendros 2009 m. suteiktos regioninės pagalbos. BBIR priemonės sudarė tik 15 proc. visų išlaidų regioninei plėtrai, kurioms taikyta bendroji išimtis. 2004(2010 m. ES suteikta 67 mlrd. EUR pagalbos. Beveik visa ši pagalba buvo skirta pagal schemas (96 proc.), o ad hoc individuali pagalba sudarė tik 4 proc. visos pagalbos. Dėl pagalbos priemonių, atleidimo nuo mokesčių priemonės sudarė 55 proc. visos suteiktos pagalbos (šiuo laikotarpiu pastebėta jos didėjimo tendencija), antros pagal dažnumą buvo tiesioginės dotacijos (42 proc.). Išvada dėl valstybės pagalbos regioninei plėtrai Regioninė valstybės pagalba ir toliau padės siekti ekonominės, socialinės ir teritorinės Europos Sąjungos sanglaudos. Per pastaruosius metus šio tikslo svarba padidėjo, ypač 2004 ir 2007 m. į ES įstojus naujoms valstybėms narėms. Šiuo metu regioninė valstybės pagalba yra horizontalus tikslas, o didžiausia pagalbos dalis skiriama pramonės ir paslaugų sektoriams. Ypač daug dėmesio skiriama atokiausiems regionams, nes jie patiria specifinių papildomų išlaidų, kylančių dėl struktūrinių kliūčių, kurias sukuria geografinis nuošalumas, specifiniai integracijos į vidaus rinką apribojimai. VALSTYBėS PAGALBA MVĮ Politinės aplinkybės Strategijos „Europa 2020“ pavyzdinėje iniciatyvoje „Globalizacijos erai pritaikyta pramonės politika“[53]pabrėžiama mažųjų ir vidutinių įmonių (MVĮ), kaip darbo vietų kūrimo ir augimo skatinimo veiksnių, svarba ES ekonomikai: „MVĮ dirba maždaug 2/3 pramonės darbuotojų, o aktyvios ir dinamiškos MVĮ didele dalimi prisideda prie ES pramonės augimo ir darbo vietų kūrimo potencialo. Todėl naujos integruotos ES pramonės politikos pagrindu turi būti MVĮ steigimo, augimo ir tarptautinės veiklos skatinimas.“ Jame taip pat pabrėžiama, kad, nepaisant per pastaruosius metus padarytos nemenkos pažangos[54], vis dar išliko svarbių ir akivaizdžių problemų, susijusių su pažangiu reguliavimu ir verslo aplinka, ypač MVĮ. Visų pirma „daugelis valstybių narių nurodė finansavimo galimybes kaip silpnąją vietą, ypač MVĮ ir inovacijų finansavimui“ [55]. Iš tiesų, dabartinėmis ekonomikos augimo sulėtėjimo ir finansų krizės sąlygomis MVĮ dažnai patiria sunkumų pritraukdamos kapitalą, rizikos kapitalą arba paskolas dėl nenoro tam tikrose finansų rinkose prisiimti riziką ir ribotų MVĮ galimybių suteikti užstatą. Be to, dėl ribotų išteklių gali būti apribotos jų galimybės gauti informaciją, ypač apie naujas technologijas ir potencialias rinkas. Kad pašalintų šiuos sunkumus, valstybės narės privalo labiau stengtis taikyti principą „visų pirma galvokime apie mažuosius“ ir supaprastinti paramos schemas. Norėdamos paremti MVĮ, vyriausybės gali imtis keleto veiksmų, kurie nėra laikomi valstybės pagalba, pavyzdžiui, taikyti bendrąsias paramos priemones, tarp jų ( bendrai sumažinti darbo jėgos apmokestinimą ir socialines išlaidas, mažinti apmokėjimo laikotarpius, taip pagerindamos MVĮ pinigų srautų padėtį, paprastinti taisykles, taip sumažindamos administracinę naštą, ir t. t. Kai pačios rinkos pajėgumo nepakanka, papildomai galima imtis valstybės pagalbos priemonių ir suteikti viešąjį finansavimą. Iš tiesų pavyzdinėje iniciatyvoje „Globalizacijos erai pritaikyta pramonės politika“ tai pripažįstama nurodant, kad „taikant nustatytas valstybės pagalbos taisykles skatinamas pramonės konkurencingumas Europoje. Valstybės pagalbos taisyklės yra pagrindas, kuriuo vadovaujantis valstybių narių investicijos nukreipiamos nustatytiems rinkos trūkumams ištaisyti.“ Tačiau ypač svarbu kontroliuoti valstybės pagalbą tam, kad visoms vidaus rinkoje veikiančioms įmonėms būtų užtikrintos vienodos veiklos sąlygos, nepaisant to, kurioje valstybėje narėje jos yra įsisteigusios. Komisija turi budriai sekti, ar priemonėmis siekiama aiškaus tikslo; užtikrinti, kad pagalba nestabdytų investuotojų, nebūtų panaudota neveiksmingoms įmonėms išsaugoti ir ja nebūtų iškraipoma konkurencija. Valstybės pagalbos MVĮ taisyklės Įgyvendindama Lisabonos augimo, darbo vietų kūrimo ir konkurencingumo strategiją Komisija atnaujino valstybės pagalbos taisykles ir sustiprino konkrečioms MVĮ skirtas priemones. Šiuo metu MVĮ gali gauti visų kategorijų pagalbą, kurią leidžiama teikti pagal ES valstybės pagalbos taisykles, o pagal tam tikras priemones MVĮ gali naudotis didesnio intensyvumo pagalba[56]. Be to, BBIR valstybės pagalbos taisyklės gerokai supaprastintos ir racionalizuotos; dabar valstybės narės gali taikyti daugybę MVĮ skirtų pagalbos priemonių, laikydamosi minimalių administracinių reikalavimų. Komisija ragina valstybes nares pasinaudoti šiomis galimybėmis ir tiksliau panaudoti turimą pagalbos biudžetą. Kadangi didelės pagalbos sumos kelia didesnę konkurencijos iškraipymo riziką, Komisija kiekvienu atveju ją vertina atskirai ir analizuoja jos poveikį konkurencijai bei indėlį siekiant bendrojo intereso. Todėl BBIR nustatytos skirtingos ribos, kada apie pagalbą būtina pranešti, atsižvelgiant į pagalbos kategoriją ir tikėtiną jos poveikį konkurencijai. 2006 m. Komisija priėmė Rizikos kapitalo gaires (RKG)[57], kurios tapo svarbia MVĮ finansavimo priemone. Rizikos kapitalo veiksmų planas patvirtintas dar 1998 m., rizikos kapitalui Lisabonos strategijoje skirta nemažai dėmesio, jis išlieka pagrindiniu strategijos „Europos 2020“ aspektu. RKG taikomos iki 2013 m. gruodžio 31 d., bet yra numatyta laikotarpio viduryje jas persvarstyti. Šiuo atžvilgiu Komisija komunikate „Inovacijų sąjunga“ paskelbė, kad ji „įvertins 2008 m. priimtų laikinų valstybės pagalbos priemonių veiksmingumą, įskaitant didesnes rizikos kapitalo investicijų saugumo garantijas, ir pateiks būtinų pasiūlymų“ . Ši laikotarpio vidurio peržiūra atlikta 2010 m.[58], po jos laikinas „saugaus uosto“ ribos, nustatytos pagal laikinąją tvarką, padidinimas pakeistas nuolatine nuostata, taikytina iki RKG galiojimo pabaigos (t. y. iki 2013 m. pabaigos). Toliau apibendrinami bendri BBIR nustatytų MVĮ skirtų taisyklių ir Rizikos kapitalo gairių aspektai. Bendrasis bendrosios išimties reglamentas (BBIR) BBIR nustatyta tvarka, kuria valstybės narės gali teikti pagalbą, skirtą darbo vietoms kurti, konkurencingumui didinti ir aplinkos apsaugai gerinti Komisijai šiame procese nedalyvaujant. Priemonės, kurios yra išvardytos BBIR ir atitinka jame nustatytas sąlygas ir kriterijus, atleistos nuo reikalavimo apie jas pranešti. BBIR yra ypač svarbus MVĮ, nes visas 26 jame numatytas priemones galima taikyti MVĮ (leidžiamą pagalbos dydį padidinus tam tikra dalimi), kai kurios priemonės yra skirtos specifiniams rinkos trūkumams, su kuriais susiduria MVĮ, pašalinti. MVĮ gali gauti pagalbą įvairiais savo vystymosi etapais. MVĮ visų pirma skirtos būtent šių kategorijų pagalbos priemonės: pagalba MVĮ investicijoms ir pagalba užimtumui; MVĮ teikiama pagalba konsultavimui; pagalba MVĮ dalyvavimui mugėse; pagalba rizikos kapitalo forma; pagalba su MVĮ pramoninės nuosavybės teisėmis susijusioms išlaidoms padengti; pagalba naujiems ES aplinkos apsaugos standartams pritaikyti arba pagalba aplinkos apsaugos tyrimams atlikti; pagalba inovacijoms; pagalba naujai įsteigtoms remiamų regionų mažosioms įmonėms ir pagalba moterų verslumui skatinti. Apie pagalbos priemones, kurios viršija ribą, nuo kurios būtina pranešti apie individualią pagalbą, vis tiek reikia atskirai pranešti Komisijai, kad Komisija galėtų įvertinti pagalbos poveikį konkurencijai ir indėlį siekiant bendrojo intereso. Rizikos kapitalo gairės RKG siekiama dvejopo tikslo: nustatyti sąlygas valstybėms narėms, kuriomis jos gali teikti papildomą rizikos kapitalą MVĮ ankstyvuosiuose jų vystymosi etapuose, kai nustatomas akcinio kapitalo trūkumas, ir paskatinti rizikos kapitalo sektoriaus plėtrą, kartu išsaugodamos konkurenciją. Pagalba rizikos kapitalo priemonėmis gali būti teikiama įvairiais lygmenimis: privačių bendrų investuotojų lygmeniu, jeigu jiems taikomos palankesnės sąlygos negu valstybei; investicinių fondų ir (arba) jų valdytojų lygmeniu, jeigu, pavyzdžiui, valdymo mokesčiai yra didesni už rinkos lygį; ir įmonių, į kurias investuojama, lygmeniu, kai pagalba teikiama kitais lygmenimis arba kai MVĮ naudos gavėja gauna kapitalo injekcijų, kurių priešingu atveju rinka nebūtų galėjusi suteikti. RKG numatytos įvairios priemonės (investicinių fondų ir (arba) alternatyvių vertybinių popierių rinkų kūrimas, garantijos ir kitos finansinės priemonės rizikos kapitalo investuotojams arba fondams, žvalgymo išlaidos), taip pat fiskalinės paskatos fondams ir (arba) jų valdytojams ir investuotojams investuoti rizikos kapitalą. Tačiau individualios valstybės kapitalo injekcijos nepatenka į RKG taikymo sritį, RKG taikomos tik schemoms. Kitaip nei kitose valstybės pagalbos taisyklėse, Rizikos kapitalo gairėse nėra jokio reikalavimus atitinkančių išlaidų sąrašo, pagalbos intensyvumo skaičiavimo, bet laikomasi nuomonės, kad turi būti vertinamas visos įdėto akcinio kapitalo sumos, įskaitant privačių investuotojų dalyvavimą, suderinamumas. RKG nustatyti didžiausios investicijų dalies lygio reikalavimai, parengiamojo, veiklos pradžios ir plėtros etapų finansavimo apribojimai, reikalavimai dėl akcinio kapitalo ir iš dalies akcinio kapitalo dominavimo, privačių investuotojų dalyvavimo, investicijų sprendimų siekiant pelno ir komercinio valdymo. Kai priemonė įgyvendinama dalyvaujant privačiame akcinį kapitalą investuojančiame fonde ir kai įvykdomos visos pirmiau išvardytos sąlygos, valstybės narės gali teikti pagalbą pagal BBIR. RKG numatyta dviejų lygių analizė, kurią atliekant kontrolė sutelkiama į didžiausią iškraipomąjį poveikį darančias schemas. Jeigu rizikos kapitalo schemos atitinka pagrindines suderinamumo sąlygas („saugus uostas“), vertinimas būna švelnesnis arba net taikoma bendroji išimtis. Sprendimai dėl valstybės pagalbos MVĮ ir praktiniai pavyzdžiai 2004(2010 m. Komisija priėmė 139 galutinius sprendimus dėl tiesiogiai MVĮ skirtų priemonių (iš jų 108 priemonės buvo susijusios su rizikos kapitalu). Šiuose sprendimuose 99 rizikos kapitalo priemonės (visos schemos) ir 30 kitų pagalbos MVĮ priemonių (23 schemos, 4 ad hoc individualios pagalbos priemonės ir 3 individualiai taikytos schemos) paskelbtos suderinamomis su vidaus rinka. Komisija taip pat priėmė 7 sprendimus, kad pagal rizikos kapitalo priemones pagalba nebuvo teikiama, ir 3 neigiamus sprendimus (2 dėl rizikos kapitalo priemonių ir 1 dėl pagalbos MVĮ). Daugiau kaip pusę patvirtintų rizikos kapitalo priemonių įgyvendino trys valstybės narės: Vokietija (28), Jungtinė Karalystė (16) ir Italija (12), o daugiausia pagalbos MVĮ priemonių įgyvendino Vokietija (7), Austrija (5) ir Slovakija (6 ( visas priemones įgyvendino 2004 m.). 2004(2009 m. laikotarpiu per metus buvo patvirtinama po 10(19 rizikos kapitalo priemonių, bet šis skaičius 2010 m. sumažėjo iki 7 priemonių. 2004 m. patvirtinta 10 pagalbos MVĮ priemonių, vėliau šis skaičius sumažėjo ir per metus buvo patvirtinama po 2(5 priemones. 2004(2010 m. patvirtinta 1 500 rizikos kapitalui ir MVĮ skirtų priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis. Iš visos suteiktos pagalbos rizikos kapitalui skirta pagalba (nuo BBIR įsigaliojimo ji gali būti teikiama kaip priemonės, kurioms taikoma bendroji išimtis) buvo teikiama tik pagal 28 priemones. Daugiau kaip tris ketvirtadalius priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis, įgyvendino šešios valstybės narės: Italija (322), Ispanija (220), Vokietija (186), Jungtinė Karalystė (184), Lenkija (121) ir Austrija (113). 2004(2006 m. įgyvendinta 130(160 priemonių, kurioms taikyta bendroji išimtis. Įsigaliojus BBIR šis skaičius 2007 m. išaugo iki 269, 2008 m. siekė 303, o 2009 m. – 346. 2010 m. priemonių skaičius labai sumažėjo – iki 144, tai galima paaiškinti tuo, kad dažniausiai valstybės narės dar taikė ankstesniais metais įdiegtas priemones. Dėl pagalbos kategorijų, daugiausia naujų priemonių (360) buvo skirta pagalbai MVĮ investicijoms arba pagalbai užimtumui (BBIR 15 str.), taip pat MVĮ teikiamai pagalbai konsultavimui (26 str.; 308 priemonės), pagalbai MVĮ dalyvavimui mugėse (27 str.; 99 priemonės), pagalbai rizikos kapitalo forma (28(29 str.; 28 priemonės) ir pagalbai moterų verslininkių naujai įsteigtoms mažosioms įmonėms (18 str.; 18 priemonių). [pic] Toliau pateikti konkrečių valstybių narių įgyvendintų MVĮ skirtų priemonių pavyzdžiai. Pirmasis pavyzdys ( priemonė, Jungtinės Karalystės įgyvendinta remiantis Rizikos kapitalo gairėmis, kuria teikta pagalba siekiant pašalinti nustatytas rinkos kliūtis investicijoms. Antrasis pavyzdys ( priemonė, kuriai taikyta bendroji išimtis, įgyvendinta vadovaujantis BBIR nustatytomis specialiomis MVĮ skirtomis taisyklėmis. Įmonių investavimo schema ir Įmonių rizikos kapitalo schema (Jungtinė Karalystė, NN42a/2007) 2007 m. Jungtinė Karalystė pranešė Komisijai apie priemonę, kuria siekė paskatinti privačius asmenis ir įmones investuoti į mažesnes, nekotiruojamas, galinčias smarkiai augti Jungtinės Karalystės įmones, kad jos taptų tvariomis, pelningomis įmonėmis. Šią priemonę sudarė trys skirtingos schemos: Įmonių investavimo schema, Rizikos kapitalo patikos schema ir Įmonių rizikos kapitalo schema. Pagal Įmonių investavimo schemą privatiems asmenims teiktos mokesčių lengvatos, kad