Rengdama šią direktyvą Komisija įvertino dabartinę pranešimo procedūrą, nustatytą Paslaugų direktyvoje. Vertinimas atskleidė, kad dabartinė procedūra turi keletą trūkumų, visų pirma: valstybės narės, Komisija ir suinteresuotosios šalys turi mažai galimybių aktyviai įsikišti, kol nėra priimta nacionalinė taisyklė, priemonės, kurios skirtos imtis veiksmų dėl praneštų reikalavimų, kuriems taikoma ši procedūra, yra nenuoseklios, trūksta tinkamų proporcingumo vertinimų ir nėra aišku, kokios atsiranda teisinės pasekmės, kai nevykdoma pareiga pranešti. O svarbiausia – ne visos valstybės narės laikosi pareigos pranešti. Dėl to nukenčia paslaugų teikėjai ir paslaugų gavėjai ir dėl to gali pasunkėti ir tapti sudėtingesnis nacionalinių administracijų ir teisminių institucijų darbas.

Šios priemonės neaprėpia daugiau, nei būtina tam, kad būtų išspręstos nustatytos problemos ir pasiekti nustatyti tikslai. Jomis paslaugų teikėjams nėra nustatomos jokios prievolės. Be to, jomis valstybėms nenustatomos neproporcingos išlaidos: valstybių narių valdžios institucijos jau yra įpareigotos laikytis Paslaugų direktyvos ir, remiantis Paslaugų direktyva, pranešti Komisijai apie kai kurias priemones. Numatomą mažą valstybių narių administracinių išlaidų padidėjimą praktikoje galėtų iš dalies kompensuoti sumažėjusios išlaidos, kurios priešingu atveju būtų patirtos dėl pažeidimo bylų, o šių bylų skaičius šia iniciatyva turėtų būti sumažintas, nes ja siekiama išvengti tam tikrų paslaugų sektoriaus kliūčių, kurios nesuderinamos su Paslaugų direktyva.

Teisėkūros iniciatyva leistų įgyvendinti kelias galimybes. Ja galėtų būti siekiama pagerinti pranešimo procedūros veiksmingumą, aprėptį ir kokybę, galėtų būti nustatyta pareiga pranešti apie teisės aktų projektus, užtikrinamas sistemos skaidrumas, paaiškinami procedūros etapai ir užduotys ir padidinama į pranešimą įtraukiamos informacijos kokybė (3 galimybė). Norint, kad pareiga pranešti būtų veiksmingesnė ir aktualesnė, jos aprėptis galėtų būti išplėsta, kad reikėtų pranešti ir apie svarbius reglamentavimo reikalavimus, kuriuos aprėpia Paslaugų direktyva, bet neaprėpia dabartinė pareiga pranešti (4 galimybė). Be to, pagal šią iniciatyvą galėtų būti numatytos priemonės, kad valstybės narės geriau vykdytų pareigą pranešti – šiuo atveju esama dviejų papildomų galimybių (5a galimybė ir 5b galimybė).

5 straipsnyje nustatytas trijų mėnesių konsultacijų laikotarpis po pranešimo apie rengiamą priemonę. Komisija ir kitos valstybės narės gali ne vėliau kaip per du mėnesius pateikti pastabas dėl praneštos priemonės, o pranešančioji valstybė narė gali atsakyti į šias pastabas ne vėliau kaip per vieną mėnesį. Būtinybė veikti greitai ir veiksmingai turi būti suderinta su galimybe, kad susijusios šalys prireikus galėtų pateikti išsamias ir konstruktyvias pastabas, o pranešančioji valstybė narė spręstų susirūpinimą keliančius klausimus. Visos šalys turi įgyvendinti šią procedūrą lojalaus bendradarbiavimo pagrindu ir rodydamos pagarbą kitų šalių teisėtoms reikmėms, kad pranešimo procedūra veiktų sklandžiai ir veiksmingai.

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 53 straipsnio 1 dalį, 62 ir 114 straipsnius,

atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę,

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros,

kadangi:

(1)Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) paslaugų teikėjams užtikrina įsisteigimo laisvę kitose valstybėse narėse ir laisvę teikti paslaugas tarp valstybių narių;

(2)Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/123/EB nurodyta įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti tam tikras paslaugas aprėptis. Joje, be kita ko, nustatyta, kad pagal leidimų išdavimo tvarką ir tam tikrų rūšių reikalavimus, susijusius su paslaugomis, neturi būti diskriminuojama dėl pilietybės arba gyvenamosios vietos, jie turi būti pagrįsti svarbiomis viešojo intereso priežastimis ir proporcingi;

(3)Direktyvoje 2006/123/EB nustatyta, kad valstybės narės įpareigojamos įvertinti ir pritaikyti savo teisės aktus, nustatančius leidimų išdavimo tvarką ir tam tikrus su paslaugomis susijusius reikalavimus, kad šie teisės aktai būtų suderinti su toje direktyvoje nustatytomis taisyklėmis. Be to, siekiant ateityje lengviau patikrinti, kaip valstybės narės laikosi reikalavimų, Direktyvoje 2006/123/EB nustatyta, kad valstybės narės įpareigojamos pranešti apie naujus įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriuose nustatomi tam tikri nauji reikalavimai, kuriems taikoma ta direktyva, arba apie bet kokius esminius tokių reikalavimų pakeitimus;

(4)Komisija gauna iš valstybių narių vis daugiau pranešimų apie naujai nustatytus reikalavimus pagal Direktyvą 2006/123/EB. Tačiau ne visais šiais nacionaliniais reikalavimais nediskriminuojama dėl pilietybės arba gyvenamosios vietos, ne visi jie yra pagrįsti ir proporcingi, dėl to Komisija valstybių narių atžvilgiu pradeda daug struktūrinių dialogų. Tai rodo, kad esama pranešimo procedūra nėra pakankama, kad užkirstų kelią reikalavimams, kuriais diskriminuojama dėl pilietybės arba gyvenamosios vietos, kurie yra nepagrįsti ir neproporcingi. Dėl to paslaugų vidaus rinkoje nukenčia piliečiai ir įmonės. Be to, atrodo, kad visiškai nebuvo pranešta apie kai kuriuos naujus arba pakeistus su paslaugomis susijusius reikalavimus, kuriems taikoma Direktyva 2006/123/EB;

(5)dėl šių priežasčių Komisija savo bendrosios rinkos strategijoje paskelbė iniciatyvą pagerinti atitiktį Direktyvai 2006/123/EB, keičiant joje nustatytą pranešimo procedūrą;

(6)patobulinus Direktyvoje 2006/123/EB nustatytą esamą pranešimo procedūrą, pagal kurią pranešama apie nacionalinę leidimų išdavimo tvarką ir tam tikrus reikalavimus dėl savarankiškai dirbančių asmenų galimybės pradėti veiklą ir ją vykdyti, turėtų būti veiksmingiau užtikrinamas toje direktyvoje nustatytų taisyklių, reglamentuojančių paslaugų vidaus rinką, įgyvendinimas. Turėtų būti paprasčiau neleisti priimti nacionalinių nuostatų, kuriomis nustatomi reikalavimai ir leidimų išdavimo tvarka, prieštaraujantys Direktyvai 2006/123/EB. Ši direktyva nedaro poveikio Sutartyse numatytiems Komisijos įgaliojimams ir valstybių narių pareigai laikytis Sąjungos teisės nuostatų;

(7)šioje direktyvoje nustatyta pareiga pranešti turėtų būti taikoma valstybių narių reglamentavimo priemonėms, pvz., bendro pobūdžio įstatymams ir kitiems teisės aktams arba bet kurioms kitoms privalomoms bendro pobūdžio taisyklėms, įskaitant profesinių organizacijų priimtas taisykles, kolektyviai reglamentuojančias galimybę pradėti su paslaugomis susijusią veiklą ir ją vykdyti. Visgi pareiga pranešti neturėtų būti taikoma nacionalinių valdžios institucijų priimtiems individualiems sprendimams;

(8)valstybių narių pareiga pranešti apie priemonių projektus, kuriais nustatoma šios direktyvos 4 straipsnyje nurodyta leidimų išdavimo tvarka arba reikalavimai, bent prieš tris mėnesius iki jų priėmimo nustatyta siekiant užtikrinti, kad patvirtintinos priemonės atitiktų Direktyvą 2006/123/EB. Kad pranešimo procedūra būtų veiksminga, konsultacijos dėl praneštų priemonių turėtų vykti likus pakankamai laiko iki jų priėmimo. Taigi, tikslinga skatinti gerą Komisijos ir valstybių narių bendradarbiavimą ir skaidrumą ir tolesnę Komisijos ir nacionalinių institucijų komunikaciją dėl naujos ar pakeistos leidimų išdavimo tvarkos ir tam tikrų reikalavimų, numatytų Direktyvoje 2006/123/EB, vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio 3 dalimi. Siekiant užtikrinti šios procedūros veiksmingumą, pareigos pranešti arba nepriimti praneštos priemonės nesilaikymas, taip pat ir laikotarpiu po perspėjimo gavimo, turėtų būti laikomas esminiu rimtu procedūriniu pažeidimu, atsižvelgiant į jo pasekmes atskiriems asmenims;

(9)kai priemonės projektas, dėl kurio pradėta šioje direktyvoje nustatyta pranešimo procedūra, keičiama iš esmės, pranešančioji valstybė narė, vadovaudamasi skaidrumo ir bendradarbiavimo principais, turėtų apie tokius pakeitimus laiku informuoti Komisiją, kitas valstybes nares ir suinteresuotąsias šalis. Apie tik administracinio pobūdžio pakeitimus pranešti nereikia;

(10)pranešančiosios valstybės narės pateiktina informacija turėtų būti pakankama, kad būtų galima įvertinti atitiktį Direktyvai 2006/123/EB, o ypač tai, ar pranešta leidimų išdavimo sistema arba reikalavimas yra proporcingas. Todėl, vadovaujantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (ESTT) praktika, tokioje informacijoje turėtų būti paaiškintas siekiamas viešojo intereso tikslas, išdėstyta, kodėl pranešta leidimų išdavimo tvarka arba reikalavimai yra būtini ir pateisinami šiam tikslui pasiekti, ir paaiškinta, kaip pasireiškia jų proporcingumas; todėl joje turėtų būti paaiškinta, kodėl jie yra tinkami, kodėl juose nenumatoma nieko, kas nėra būtina, kodėl nėra kitų alternatyvų ir mažesnio ribojamojo poveikio priemonių. Kartu su priežastimis, kurias atitinkama valstybė narė gali nurodyti kaip pagrindą, turėtų būti pateikti tinkami įrodymai ir praneštos priemonės proporcingumo analizė;

(11)siekiant užtikrinti, kad valstybės narės ir Komisija veiksmingai keistųsi informacija, remiantis šia direktyva toliau turėtų būti naudojamasi Vidaus rinkos informacine sistema, nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1024/2012;

(12)Direktyvoje 2006/123/EB nustatyta pareiga pranešti, įpareigojanti valstybes nares pranešti Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie reikalavimus, numatytus Direktyvos 2006/123/EB 15 straipsnio 2 dalyje, 16 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje ir 16 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje. Taikant tą direktyvą paaiškėjo, kad leidimų išdavimo tvarka ir reikalavimai, susiję su leidimų išdavimo tvarka, profesinės atsakomybės draudimu, garantijomis, arba panašios priemonės yra dažnai taikomi, ir jie gali būti didelėmis kliūtimis bendrajai paslaugų rinkai. Todėl apie juos taip pat turėtų būti privaloma pranešti, kad būtų lengviau pasiekti valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų projektų atitiktį Direktyvai 2006/123/EB. Apie Direktyvos 2006/123/EB 16 straipsnio 2 dalyje nurodytus reikalavimus privaloma pranešti tokiu mastu, kokiu jiems taikoma 16 straipsnio 3 dalis;

(13)dabartinėje direktyvoje nustatytas trijų mėnesių konsultacijų laikotarpis, kad būtų galima įvertinti priemonės projektą ir užmegzti veiksmingą dialogą su pranešančiąja valstybe nare. Kad konsultacinis darbas vyktų sklandžiai / būtų vykdomas praktiškai, o valstybės narės, Komisija ir suinteresuotosios šalys turėtų galimybę tinkamai pateikti pastabas, apie priemonių projektus valstybės narės turėtų pranešti bent prieš tris mėnesius iki jų priėmimo. Laikydamosi Sąjungos teisės aktų, pranešančiosios valstybės narės turėtų atsižvelgti į pateiktas pastabas dėl praneštos priemonės projekto;