[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 22.2.2008 KOM(2008) 109 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI dėl PVM sistemos keitimo priemonių siekiant kovoti su sukčiavimu {SEC(2008) 249} TURINYS 1. Bendroji informacija 3 2. Komunikato tikslas 4 3. Sandorių Bendrijos viduje apmokestinimas išvykimo valstybėje narėje 4 3.1. Komisijos analizės rezultatai 5 3.2. Išvada dėl sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo 6 4. Atvirkštinis apmokestinimas 7 4.1. Komisijos analizės rezultatai 7 4.2. Derėjimas su dabartine PVM sistema 9 4.3. Išvados dėl atvirkštinio apmokestinimo 9 5. Galimybė suinteresuotoje valstybėje narėje vykdyti ribotos trukmės bandomąjį projektą 9 5.1. Komisijos analizės rezultatai 9 5.2. Bandomojo projekto išvados 11 KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI dėl PVM sistemos keitimo priemonių siekiant kovoti su sukčiavimu 1. BENDROJI INFORMACIJA 2007 m. birželio 5 d. ECOFIN taryba Komisijos paprašė ištirti dar dvi platesnio masto kovos su PVM sukčiavimu priemones: - sandorių Bendrijos viduje apmokestinimą ir - galimybę taikyti bendrą mokestinės atsakomybės perkėlimą (bendrąją atvirkštinio apmokestinimo sistemą). Be to, Taryba Komisijos paprašė išnagrinėti galimybę suinteresuotoje valstybėje narėje vykdyti ribotos trukmės bandomąjį bendrojo atvirkštinio apmokestinimo projektą. 2007 m. gruodžio 4 d. posėdyje Taryba paragino Komisiją pateikti išvadas dėl veiklos, susijusios su tokiomis plataus masto priemonėmis, kad jas būtų galima aptarti per pirmąjį 2008 m. ketvirtį. Šis komunikatas Komisijos pateiktas reaguojant į minėtą Tarybos prašymą. Kalbant apie Bendrijos vidaus sandorių apmokestinimą, Taryba Komisijos paprašė pirmiausia ištirti galimybę šiuos sandorius apmokestinti išvykimo valstybėje narėje ir sutelkti dėmesį į šiuos dalykus: - bendrą tarpuskaitos procedūros poveikį valstybių narių biudžetams, konkrečiai daugiausia importuojančioms valstybėms narėms ir daugiausia eksportuojančioms valstybėms narėms, - apytikslę mokesčių mokėtojams ir mokesčių administratoriams tenkančių papildomų sąnaudų, kurių atsirastų apmokestinus sandorius Bendrijos viduje, sąmatą, - naujų sukčiavimo rūšių atsiradimo riziką ir esamos nesąžiningos veiklos šalinimo veiksmingumą, - pareigų ir rizikos paskirstymą išvykimo valstybei narei, kur mokestis sumokamas, ir atvykimo valstybei narei, kur mokestis atskaitomas, - sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo konkurencinių aspektų palyginimą su nacionalinėmis mokesčių taisyklėmis ir šiuo metu galiojančia sistema. Kalbant apie bendrojo atvirkštinio apmokestinimo koncepciją, Taryba Komisijos paprašė išnagrinėti šiuos dalykus: - poveikį valstybėms narėms, kurios netaiko atvirkštinio apmokestinimo sistemos, visų pirma poveikį jų biudžetams, be kita ko, atsižvelgiant į jose veikiančių įmonių konkurencingumą, - PVM teisės aktų nuoseklumą ir darną ES, - mokesčių mokėtojams ir administracinėms valdžios institucijoms tenkančias atvirkštinio apmokestinimo sistemos įgyvendinimo sąnaudas, - sukčiavimo persikėlimą į atvirkštinio apmokestinimo sistemos netaikančias valstybes nares, - naujų rūšių sukčiavimo atsiradimo riziką, - galimybę suinteresuotoje valstybėje narėje vykdyti ribotos trukmės bandomąjį projektą. 2. KOMUNIKATO TIKSLAS Atsižvelgiant į tai, kad Komisija turėjo palyginti nedaug laiko, analizės rezultatai daugiausia grindžiami keliais specialiais konsultanto tyrimais, kurių nauda yra sąlyginė, iš mokesčių institucijų gautais klausimynų atsakymais, įmonių pastabomis bei Komisijos tarnybų analize. Nors į kai kuriuos klausimus būtų galima atsakyti tik atlikus papildomą ir nuodugnesnę analizę, remiantis pirminiais rezultatais jau galima suformuluoti keletą esminių klausimų Ministrų Tarybai, kad Komisijai būtų nurodytos tolesnės veiklos gairės. Nuodugnesnė analizė pateikta pridėtame tarnybų darbiniame dokumente. Remiantis ta analize, šiame komunikate aiškinamos su įvairiomis dabartinės PVM sistemos keitimo galimybėmis susijusios aplinkybės, taip gvildenant Komisijai pateiktus Tarybos klausimus, ir keliami politiniai klausimai, į kuriuos, Komisijos manymu, turėtų atsakyti Taryba. Veikla, susijusi su PVM sistemos keitimo priemonėmis siekiant kovoti su sukčiavimu, galėtų būti tęsiama tik gavus šiais klausimais aiškias ir glaustas gaires ir sulaukus daugiau tinkamų pasiūlymų iš mokesčių institucijų. 3. SANDORIų BENDRIJOS VIDUJE APMOKESTINIMAS IšVYKIMO VALSTYBėJE NARėJE Nuo 1987 m., kaip vienintelę tikros vidaus rinkos sukūrimo užtikrinimo priemonę, Komisija rekomenduoja taikyti PVM kilmės šalies principą. 1987 m. ir 1995 m. pasiūlymai buvo grindžiami PVM tarifų suderinimu ar bent jau aiškiu tų tarifų suvienodinimu, kad konkurencija nebūtų iškraipoma. Tačiau tuo metu valstybės narės nenorėjo ir vis dar nenori atsisakyti savo suverenios teisės nustatyti PVM tarifus. Todėl, kurdama sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo sistemą, Komisija parengė sistemą, kurios nebūtina derinti tokiu plačiu mastu. Remiantis šia sistema, sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo koncepcija grindžiama principu, pagal kurį nacionaliniai PVM tarifai bus taikomi kaip iki šiolei, o vienintelis pasikeitimas – sandorių Bendrijos viduje neapmokestinimo pakeitimas 15 % tarifo mokesčiu. Kai prekių atvežimo valstybė narė taiko didesnį kaip 15 % tarifą, tas papildomas PVM būtų apskaičiuojamas toje valstybėje narėje; kai prekių atvežimo valstybė narė taiko mažesnį kaip 15 % tarifą (nes tam tikrose valstybėse taikomas vienas ar daugiau lengvatinių PVM tarifų arba nulinis tarifas), pirkėjo valstybė narė suteiks mokesčio kreditą apmokestinamajam asmeniui, įsigyjančiam Bendrijos viduje prekių. Tuo pačiu būdu atvežimo valstybė narė galės surinkti PVM, susidariusį dėl bet kokio apribojimo, taikomo gavėjo teisei į pirkimo PVM atskaitą. Taip konkurencija nėra iškraipoma, kas galėtų būti dėl skirtingų nacionalinių PVM tarifų. 3.1. Komisijos analizės rezultatai Sandorių Bendrijos viduje apmokestinimas galėtų būti tinkamas problemų dėl dingusių ūkio subjektų sukčiavimo Bendrijos viduje sprendimas. Tačiau tai jokiais būdais neužkirstų kelio kitų rūšių sukčiavimui . Iš tiesų, sandorių Bendrijos viduje apmokestinimas galėtų suteikti daugiau galimybių tokiems sandoriams taikyti kitus paplitusius sukčiavimo modelius. Tačiau šiuo etapu neįmanoma įvertinti, kokių galima tikėtis bendrų rezultatų, įvedus sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo išvykimo valstybėje narėje sistemą. Be to, reikia tinkamai atsižvelgti į konkurencinius aspektus . Nors mažai tikėtina, kad mokesčių skirtumai tarp bendro 15 % tarifo ir šiuo metų valstybių narių taikomų tarifų gali turėti didelį poveikį, galimas grynųjų pinigų srautų poveikis kelia nemažai rūpesčių. Iš tiesų, atsižvelgiant į tai, kad šiuo metu sandorių Bendrijos viduje vertė per metus siekia 2 400 mlrd. EUR, įmonės turėtų sumokėti 360 mlrd. EUR dydžio PVM sumą, tad grynųjų pinigų srautų poveikis, kurį sunku įvertinti dėl įvairių faktinių aplinkybių, pvz., ryšių tarp tiekėjų ir gavėjų bei tarp apmokestinamųjų asmenų ir susijusių mokesčių institucijų, galėtų būti įvairus. Neįmanoma apibendrinti tokių individualių aplinkybių, nes patikimoms išvadoms padaryti būtina atlikti išsamų modeliavimą. Tačiau akivaizdu, kad dėl sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo MVĮ padėtis greičiausia pablogėtų. Taip yra todėl, kad išankstinio finansavimo srityje MVĮ padėtis vidaus rinkoje jau dabar yra blogesnė. Kitos mokesčių mokėtojų sąnaudos daugiausia priklauso nuo informacijos teikimo prievolių, kurios laikomos būtinomis tiek sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo, tiek itin svarbios tarpuskaitos sistemos požiūriu. Komisijos manymu, turėtų užtekti, kad tiekėjas ir gavėjas kas mėnesį teiktų sumuojamąsias ataskaitas. Šiuo atveju patirtos išlaidos – tai iš esmės tipiškos vienkartinės išlaidos, susijusios su pasikeitimais ir beveik neturinčios ilgalaikio poveikio. Pagal dabartinę sistemą laikotarpį, už kurį teikiamos sumuojamosios ataskaitos, numatyta trumpinti bet kuriuo atveju (reaguodama į 2007 m. birželio mėn. ECOFIN raginimą, Komisija jau rengiasi pateikti atitinkamus pasiūlymus), o informacijos teikimo prievolės srities išplėtimas prekių įsigyjantiems apmokestinamiesiems asmenims bus greičiausia susijęs su ribotomis išlaidomis. Atrodo, kad gana sudėtinga šiek tiek tiksliau nustatyti apytikres mokesčių administratorių sąnaudas . Valstybių narių pateiktuose klausimyno atsakymai nėra labai naudingi šiuo klausimu. Tarpuskaitos sistemos taikymo būdas – valstybėms narėms bene pats svarbiausias nagrinėtinas klausimas. Kitaip nei 1996 m. priimtoje pozicijoje, Komisija didesnę pirmenybę teiktų sumuojamosiomis ataskaitomis grindžiamai mikroekonominei dvišalei tarpuskaitai. Todėl valstybėms narėms tektų didesnė veiksmų laisvė pagal kol kas neparengtas bendrąsias gaires apibrėžti tikslų šios tarpuskaitos taikymo būdą. Sumuojamųjų ataskaitų informacija, kuri būtų naudinga taip pat tarpuskaitos požiūriu, turėtų būti grindžiama pateiktomis ir gautomis sąskaitomis faktūromis, nes dabartinių apmokestinamiesiems įvykiams, susijusiems su sandoriais Bendrijos viduje, taikomų taisyklių neužtektų siekiant užtikrinti, kad tiekėjo deklaracijos, mokesčio mokėjimo, tiekėjo sumuojamosios ataskaitos, pirkėjo sumuojamosios ataskaitos ir pirkėjo atskaitos laikotarpis būtų tas pats. Siekiant nuoseklumo, vidaus sandoriams reikėtų taikyti tas pačias taisykles. Tarpuskaitos sistema būtų aktuali visoms valstybėms narėms: atsižvelgiant į jų santykinį prekybos balansą, jos arba atliktų mokėjimus kitoms valstybėms narėms, arba juos iš jų gautų. Iš esmės, visos valstybės narės turėtų atlikti ir gauti mokėjimus. Remiantis bendruoju prekybos duomenų balansu, iš viso 16 valstybių narių būtų neto gavėjos, likusios 11 valstybių narių – neto mokėtojos. Minėtose 16 valstybių narių patiektas prekes viršijančių įgytų prekių bendra vertė buvo maždaug 200 mlrd. EUR. Tai reikštų, kad, taikant 15 % PVM tarifą, šios valstybės narės iš kitų valstybių narių turėtų gauti 30 mlrd. EUR mokesčių pajamų. Šią sumą reikėtų vertinti atsižvelgiant į tai, kad daugumoje valstybių narių sandorių Bendrijos viduje vertė sudaro nuo 10 % iki 20 % visų sandorių , tad bet kuriuo atveju valstybės narės vis dar būtų garantuotos, kad iš savo pačių apmokestinamųjų asmenų gali tikėtis 80–90 % bendros PVM sumos. Šiuo etapu Komisija dar nepradėjo nagrinėti, kaip būtų taikoma tarpuskaitos sistema. Tačiau akivaizdu, kad, siekiant išvengti biudžeto deficito, pirmasis valstybių narių tarpusavio mokėjimas turės būti atliktas beveik iškart po ataskaitinio mėnesio, o „galutinis“ balansinis atsiskaitymas turės būti išdėstytas tinkamais intervalais (kas 6 ir 12 mėnesių). Šiuo etapu labai svarbu suprasti valstybių narių tarpusavio įsipareigojimus. Valstybė narė visuomet privalėtų pirkėjo valstybei narei sumokėti sumuojamoje tiekėjo ataskaitoje nurodytą PVM, net jeigu sandorį sudarantis apmokestinamasis asmuo savo valstybės iždui mokesčių nemokėjo. Pirkėjo valstybė narė įprasta tvarka kontroliuotų savo apmokestinamuosius asmenis, siekdama užtikrinti, kad neatskaitytų daugiau PVM už įsigyjamas Bendrijos viduje prekes nei priklauso. Taikant šiuos principus, galima užtikrinti, kad kiekviena valstybė narė būtų skatinama teisingai rinkti ir kontroliuoti PVM. Tačiau jeigu liktų nepaaiškintų skirtumų, abiem šalims rekomenduojama lygiomis dalimis padengti bet kokią trūkstamą sumą, siekiant užtikrinti, kad abi turėtų paskatų tinkamai vykdyti kontrolės funkciją. 3.2. Išvada dėl sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo Per Tarybos nustatytą laikotarpį Komisijai atlikus analizę, paaiškėjo, kad sandorių Bendrijos viduje apmokestinimo sistema yra susijusi su keletu teigiamų dalykų. Analizėje taip pat nurodytos tam tikros problemos, tačiau, atsižvelgiant į jų pobūdį, sistemos nereikėtų atmesti. Tačiau, Komisijos manymu, prieš tęsiant sistemos analizę reikia išsiaiškinti vieną svarbų klausimą. Politiškai sudėtingiausia problema – užtikrinti atskirų valstybių narių mokesčių pajamų priklausomybę nuo kitų valstybių narių pervedimų. Kadangi pajamų suma gali siekti maždaug 10 % bendrų PVM pajamų, o bendra suma ES mastu sudaro apie 30 mlrd. EUR, kyla logiškas klausimas, ar valstybės narės pasirengusios tokiai priklausomybei . Jeigu atsakymas būtų teigiamas , Komisija būtų pasirengusi pateikti išsamesnės informacijos apie tarpuskaitos sistemos taikymo detales ir užbaigtų išsamią apmokestinimo sistemos diegimo analizę. Akivaizdu, kad tokiam darbui atlikti būtinas didesnis mokesčių institucijų indėlis. Jeigu atsakymas vis dėlto būtų neigiamas , būtų atsisakyta bet kokios sistemos su tarpuskaitos modeliu. Tokiu atveju tik sandorių Bendrijos viduje apmokestinimas paskirties šalyje taptų alternatyva ; Komisija tikisi, kad Taryba nurodys, ar tęsti šios alternatyvos analizę, ar ne. Tačiau Komisija norėtų aiškiai nurodyti, kad tokia alternatyva negalima realiai neįgyvendinus „vieno langelio“ principo, kuriam Taryba ir Europos Parlamentas bet kuriuo atveju pritaria, ir kad, pasirinkus šią alternatyvą, įsigijimo valstybėje narėje būtų galima nustatyti reikiamo tarifo apmokestinimą, t. y. nebereikėtų bendrojo 15 % tarifo, taikomo sandoriams Bendrijos viduje. Be to, sumažėtų apmokestinamųjų asmenų ir mokesčių institucijų sąnaudų. Komisijos manymu, tai yra klausimai, dėl kurių Taryba turėtų pateikti tolesnes gaires, kad būtų galima nustatyti, ar sandorių Bendrijos viduje apmokestinimas vis dar yra svarstytina alternatyva. 4. ATVIRKšTINIS APMOKESTINIMAS 4.1. Komisijos analizės rezultatai Komisija tikisi, kad, įdiegus bendrąją atvirkštinio apmokestinimo sistemą, gerokai sumažėtų dingusių ūkio subjektų sukčiavimo bei kitokių rūšių sukčiavimo, susijusio su atskaita. Tačiau neramu, kad, atsiradus naujų rūšių sukčiavimui, atvirkštinis apmokestinimas gali vis dėlto turėti neigiamą poveikį valstybių narių pajamoms. Siekiant kovoti su tokiu naujų rūšių sukčiavimu , visų pirma siekiant išvengti neapmokestinamo vartojimo ir piktnaudžiavimo PVM mokėtojo kodais, drauge su sistema reikės taikyti priemones, dėl kurių sistema taps sudėtingesnė, o verslui ir mokesčių institucijoms atsiras naujos naštos. Pirmiausia gali tekti taikyti slenkstinę vertę , siekiant apriboti neapmokestinamo galutinio vartojimo riziką. Tokia slenkstinė vertė galėtų būti didelė problema, nes dėl jos tektų taikyti atskyrimo procedūrą, kurios šiuo metu nėra ir kuri neatitinka komercinės tikrovės. Kad būtų galima slenkstinę vertę taikyti praktikoje, taip pat būtina nustatyti ne vieną naują apibrėžtį, įtraukiant visus galimus atvejus. Antra, kadangi sistema būtų grindžiama apmokestinamųjų asmenų, kurie gali įsigyti pagal atvirkštinio apmokestinimo sistemą, atskyrimu nuo likusių asmenų, šią naują tapatybę turėsiantiems apmokestinamiesiems asmenims nustatomos naujos prievolės . Mokesčių institucijos turės parengti ir pasiūlyti įmonėms naujų priemonių tokiems klausimams spręsti ir užtikrinti būtiną teisinį tikrumą, kai bus sprendžiama, ar taikyti įprastąją PVM sistemą, ar atvirkštinį apmokestinimą. Reikėtų nepamiršti, kad iš esmės visiems apmokestinamiesiems asmenims greičiausia gali tekti abi sistemas taikyti lygiagrečiai, todėl gali kilti daug problemų. Be to, taikant sistemą, iš apmokestinamųjų asmenų, nebegalėsiančių išskaičiuoti mokesčių už mažesnius pirkinius, nes jų parduodamos prekės pagal atvirkštinį apmokestinimą liks neapmokestinamos, padaugės prašymų grąžinti mokesčius. Kadangi valstybės narės jau dabar skiria neproporcingai daug savo išteklių prašymams grąžinti mokesčius tikrinti, joms gali prireikti dar daugiau žmogiškųjų išteklių siekiant užtikrinti tokio paties lygio apmokestinamųjų asmenų, kurių deklaracijose yra įsipareigojimų, kontrolę. Tai gali tiesiogiai paveikti PVM, kaip valstybių narių pajamų šaltinio, efektyvumą. Trečia, vietoj atsisakomos apmokėjimo dalimis sistemos reikėtų nustatyti informacijos teikimo prievoles , kad būtų galima atlikti kryžminį iš tiekėjų ir gavėjų gautos informacijos patikrinimą. Tokias prievoles dar reikėtų patikslinti, siekiant užtikrinti informacijos teikimo nuoseklumą ir taip vengti duomenų neatitikimo. Nors dar nėra gerai žinoma, kokių papildomų išlaidų įmonės turės dėl šios sistemos, vien tik dėl informacijos teikimo prievolių nustatymo susidarytų didelių vienkartinių ir einamųjų išlaidų. Atrodo, kad teisingas slenkstinės ribos taikymas – įmonėms pats brangiausias atvirkštinio apmokestinimo dalykas. Vienos prekybos rūmų užsakymu atliktame Austrijos MVĮ tyrimų instituto tyrime nurodoma, kad vienkartinės MVĮ išlaidos gali sudaryti 12 750–20 000 EUR, o einamosios metinės išlaidos gali siekti 6 000–9 300 EUR. Remiantis ankstesniu Vokietijos tyrimu apskaičiuota, kad bendrosios Vokietijos apmokestinamųjų asmenų išlaidos atvirkštinio apmokestinimo sistemos įvedimo metais sudarytų 1,6–2 mlrd. EUR, o einamosios metinės išlaidos – 100–200 mln. EUR. Mokesčių administratorių sąnaudos labai priklausytų nuo kontrolės priemonių, kurias jie taikytų. Nors, viena vertus, su PVM atskaita susijusio sukčiavimo sumažėjimas iš esmės yra naudingas, antra vertus, atsirastų naujų sričių, kuriose neišvengiamai reikėtų taikyti specialią kontrolę. Iš tikrųjų, pagal atvirkštinio apmokestinimo sistemą didžiąją dalį PVM mokėtų galutiniai tiekimo grandinės tiekėjai, kurie daugelyje šalių gali būti maži ir ne tokie patikimi kaip didelės įmonės, kurių yra nedaug ir kurios daugelyje valstybių narių šiuo metu moka didelę dalį PVM. Akivaizdu, kad dėl mažmeninės prekybos sektoriaus pobūdžio jam kontroliuoti būtini didesni ištekliai, ypač kai visi mažmenininkai įsigytų neapmokestinamas prekes ir paslaugos. Nustačius visiems ūkio subjektams naujas išsamias informacijos teikimo prievoles, taip pat reikėtų naujų rizikos valdymo būdų , kad būtų galima apdoroti daug naujos informacijos. Apmokestinamųjų asmenų registracija būtų dar svarbesnė nei pagal dabartinę sistemą, ir tam reikėtų papildomų pastangų bei išteklių. Galiausiai, ir toliau reikia bendrai kontroliuoti visas įmones (ne tik tas, kurios moka PVM), siekiant vengti nukreipto prekes ir paslaugas į šešėlinę ekonomiką . Atsakinėdamos į klausimyno klausimus, valstybės narės beveik negalėjo nurodyti, koks galėtų būti institucijų sąnaudų dydis. Valstybių narių atsakymuose beveik nebuvo konkrečių užuominų apie galimą atvirkštinio apmokestinimo sistemos taikymo kitai valstybei narei poveikį. Tačiau iš atsakymų matyti, kad būtina taikyti labai griežtą kontrolės sistemą, kuri apsaugotų kitas valstybes nares nuo galimo neigiamo atvirkštinio apmokestinimo poveikio. Buvo išreikšta nuomonė, kad, siekiant prisitaikyti prie tokios naujos situacijos, reikia tobulinti administracinį bendradarbiavimą. Beveik nėra įrodymų, kad dėl specialių kovos su sukčiavimu priemonių sukčiavimas persikeltų į kitas valstybes nares. Kadangi anksčiau tokios priemonės tradiciškai buvo taikomos tik tam tikriems sektoriams, baiminamasi, kad bendresnė priemonė, tokia, kaip atvirkštinis apmokestinimas, gali turėti kitokį poveikį. 4.2. Derėjimas su dabartine PVM sistema Komisijos požiūriu, toks esminis PVM sistemos pokytis, įvedus pasirinktinai taikomą bendrąjį atvirkštinį apmokestinimą, labai paveiktų ES PVM sistemos nuoseklumą ir derinimą bei jos būsimos raidos galimybes. Šiuo metu ES teisės aktai rengiami ir tobulinami pagal bendrąją sistemą. Jeigu Europos Bendrijoje būtų dvi iš esmės skirtingos PVM sistemos, rengiant ir aptariant teisės aktus reikėtų svarstyti jas abi. Dvejopą sistemą būtų itin sudėtinga plėtoti, siekiant prisitaikyti prie vidaus rinkos pokyčių. Tai itin svarbu, kai susiduriama su prievolėmis pagal dvi visiškai skirtingas sistemas. Tokia šališka sistema ateityje labai trukdytų derinti PVM, nes, darant patobulinimus, valstybių narių poreikių skirtumus lemtų jų taikomos sistemos. Todėl svarbu suprasti, kad galimybė pasirinkti atvirkštinį apmokestinimą reikštų, kad bus nutolta nuo dabartinio bendrojoje rinkoje veiklą vykdančioms įmonėms naudingo darnos lygio. Papildomos problemos, kurių įmonėms kiltų dėl galimybės pasirinkti atvirkštinį apmokestinimą, būtų tarsi akibrokštas siekiant Bendrijos augimo ir užimtumo tikslų, kurie siejami su įmonių prievolių mažinimu. Visų pirma, tai prieštarautų dabartinei PVM strategijai, kuria siekiama toliau paprastinti PVM taikymą bendrojoje rinkoje, mažinti įmonių naštą ir prievolių ir suteikti joms teisinį tikrumą. 4.3. Išvados dėl atvirkštinio apmokestinimo Bendroji atvirkštinio apmokestinimo sistema neabejotinai būtų nauja koncepcija, kuri galėtų turėti ir neigiamą, ir teigiamą poveikį. Nesvarbu, koks būtų galutinis sprendimas dėl sistemos, neprivalomo atvirkštinio apmokestinimo sistema vis dėlto susijusi su didele problema. Taip yra todėl, kad atvirkštinis apmokestinimas iš esmės skirtųsi nuo dabar taikomos sistemos. Todėl ES lygmeniu reikėtų apibrėžti dar vieną sistemą, o tai neigiamai paveiktų vidaus rinką; taip pat nukentėtų PVM sistemos darna ir tobulinimo ateityje galimybės. Be to, neprivalomas bendrosios atvirkštinio apmokestinimo sistemos pobūdis buvo pripažintas kaip įmonių sąnaudų veiksnys ir kaip vienas iš svarbiausių veiksnių, dėl kurių kyla pavojus, kad ES atsiras naujų sukčiavimo rūšių. Komisijos manymu, dėl šių priežasčių visoje ES teritorijoje reikėtų nustatyti privalomą bendrąją atvirkštinio apmokestinimo sistemą arba iš viso atsisakyti šios koncepcijos. 5. GALIMYBė SUINTERESUOTOJE VALSTYBėJE NARėJE VYKDYTI RIBOTOS TRUKMėS BANDOMąJį PROJEKTą 5.1. Komisijos analizės rezultatai Atsižvelgdama į minėtą analizę, Komisija vis dar abejoja, ar bendrojo atvirkštinio apmokestinimo modelis tinka PVM sistemai nuo sukčiavimo geriau apsaugoti. Ji sutinka, kad atgrasomasis poveikis su dingusiais ūkio subjektais susijusiam sukčiavimui būtų akivaizdus, tačiau jai neramu dėl kito tokios permainos poveikio. Tačiau reikia pabrėžti, kad atvirkštinio apmokestinimo analizė iš esmės yra hipotetinio pobūdžio, nes nėra praktinės patirties, kuria būtų galima remtis. Galutinis sprendimas negalėtų būti priimtas remiantis dabartine analize, visų pirma dėl to, kad trūksta empirinių duomenų (pasaulyje nėra valstybės, kuri taikytų tokią sistemą). Kadangi atliekant bet kokią tolesnę hipotetinę analizę tektų susidurti su ta pačia problema, Komisijos manymu, tik po bandomojo projekto valstybėje narėje būtų galima atsakyti į Tarybos iškeltus klausimus. Tačiau reikia pabrėžti, kad bandomuoju projektu būtų siekiama išbandyti privalomojo atvirkštinio apmokestinimo sistemą, nes dėl vidaus rinkai būdingų priežasčių ir de facto panaikinus bendrąją PVM sistemą negalima planuoti, kad taip pakeisti PVM sistemą būtų leidžiama tik kelioms valstybėms narėms. Bandomasis projektas turėtų būti organizuojamas taip, kad būtų sudarytos palankiausios sąlygos žinioms apie atvirkštinio apmokestinimo sistemos veikimą gauti, nekeliant valstybei narei savanorei arba bet kokiai kitai valstybei narei didelio pavojaus. Šiuo atžvilgiu svarbu, kad valstybės narės savanorės nacionalinės ekonomikos mastas būtų pakankamai didelis ir dėl to ekonomika būtų tipiška, tačiau ne toks didžiulis, kad paveiktų Bendrijos vidaus prekybą. Bandomasis projektas iš esmės būtų vykdomas tam tikrą laikotarpį. Laikotarpis turi būti tokios trukmės, kad būtų galima pasiekti būtinus rezultatus ir išvengti neproporcingai didelių išlaidų, kurias apmokestinamieji asmenys patirtų dėl perėjimo prie atvirkštinio apmokestinimo sistemos ir galimo grįžimo prie tradicinės PVM sistemos. Atlikus bandomąjį projektą turėtų paaiškėti: - kokiu mastu atvirkštiniu apmokestinimu iš tikrųjų būtų prisidedama prie sukčiavimo ribojimo ir mažinimo (vertinant tai, reikės atsižvelgti tiek į bendrą PVM netekimo dėl sukčiavimo mažėjimą, tiek į sukčiavimo rūšių įvairovės mažėjimą), - kokiu mastu naujų rūšių sukčiavimas kelia realų pavojų ir kokiomis priemonėmis labiausiai tikėtina išvengti tokios rizikos (reikės atlikti nuolatinį įvairių rūšių sukčiavimo raidos ir sukčiavimui riboti taikomų kontrolės priemonių vertinimą, tačiau reikia turėti omenyje, kad tai neturi būti pagal dabartinę sistemą taikomos daug žadančios kovos su sukčiavimu priemonės), - su sistemos įgyvendinimu ir veikimu susijusios įmonių ir mokesčių institucijų išlaidos ir ar šios išlaidos būtų proporcingos iždo gautai naudai. Akivaizdu, kad į projektą reikėtų įtraukti stebėsenos sistemą, kuri užtikrintų viso proceso skaidrumą ir numatytų grįžtamąją informaciją apie galimą neigiamą poveikį kitoms valstybėms narėms. Siekiant subalansuoto suinteresuotųjų šalių dalyvavimo, siūloma iš šalies savanorės, Komisijos ir bent jau kaimyninių valstybių narių atstovų sudaryti projekto priežiūros grupę. Komisijos nuomone, bandomąjį projektą reikėtų vykdyti mažiausiai penkerius metus, nes jo poveikiui įvertinti būtini statistiniai duomenys bet kuriuo atveju būtų pateikti tik po trejų metų. Gali būti svarstomas net ilgesnis laikotarpis, nes sukčiautojai gali neskubėti kurti naujų sukčiavimo modelių, žinodami, kad bandomasis projektas vyktų tik labai ribotą laikotarpį. Komisija yra pasirengusi drauge su visomis pirmąją darbo grupę sudarančiomis delegacijomis parengti bendrajam atvirkštiniam apmokestinimui bandomuoju laikotarpiu taikyti būtiną išsamią informaciją. Remdamasi tuo, Komisija galėtų pateikti tinkamą teisės akto pasiūlymą. 5.2. Bandomojo projekto išvados Atvirkštinio apmokestinimo koncepcijos šiuo etapu negalima ir nereikėtų atsisakyti, nes ji yra susijusi su keletu neabejotinų privalumų. Tačiau jos niekaip nepavyktų įdiegti pasirinktinai, nepažeidus sklandaus vidaus rinkos veikimo principo, nes ši sistema gerokai skiriasi nuo dabartinės. Kadangi nėra empirinių duomenų apie tokią sistemą ir todėl sprendimą ją diegti būtų pirmalaikis, Tarybos prašoma : - apsvarstyti, ar reikėtų numatyti bandomąjį projektą, siekiant nustatyti, ar atvirkštinis apmokestinimas būtų tinkamas atsakas kovojant su PVM sukčiavimu, ir, - jeigu toks bandomasis projektas būtų numatytas, patvirtinti, kad Komisijai reikėtų imtis parengiamojo darbo, kad šalis savanorė galėtų pradėti įgyvendinti bandomąjį projektą pagal šiame komunikate išdėstytas sąlygas.