2013–2015 m. visose valstybėse narėse mažėjo didmeninės dujų kainos, nes Europos dujų kainoms spaudimą daro maža paklausa, pasiūlos perteklius pagrindinėse regioninėse rinkose, mažos naftos kainos ir pastovus suskystintų gamtinių dujų (SGD) importas. Priešingai nei elektros energijos atveju nacionalinės kainos akivaizdžiai vienodėjo – prie to prisidėjo naftos kainų mažėjimas, sudaręs sąlygas pagal naftos kainas indeksuojamoms dujų kainoms priartėti prie Šiaurės Vakarų Europos dujų biržos kainų.

Daugelis valstybių narių padarė didelę pažangą siekdamos atverti savo didmenines rinkas konkurencijai ir tai davė daug naudos. Tačiau tarp valstybių narių esama didelių skirtumų, ir daugelis jų dar ne visiškai įgyvendino būtinas taisykles, kuriomis sudaromos sąlygos rinkų, visų pirma didmeninių dujų rinkų, konkurencingumui ir likvidumui. Be to, keliose valstybėse narėse įmonės tebeturi didelę įtaką rinkoje. Todėl, siekiant užtikrinti rinkų atvirumą ir konkurencingumą, ir toliau labai svarbu užtikrinti konkurencijos teisės aktų vykdymą.

Kitaip nei didmeninės kainos, mažmeninės dujų ir elektros energijos kainos pastaraisiais penkeriais metais daugiausia didėjo. Elektros energijos atveju prie to prisidėjo didėjanti į mažmeninę kainą įeinanti mokesčių ir rinkliavų dalis. Ir elektros energijos, ir dujų mažmeninės rinkos vis dar yra nacionalinės (arba subnacionalinės). Būtina dėti daugiau pastangų stiprinti regioninę rinkų integraciją. Kai kuriais atvejais gali būti būtini konkurencijos teisės aktų vykdymo užtikrinimo veiksmai.

Nors keliose valstybėse narėse (Airijoje ir Latvijoje) neseniai atsisakyta galutiniams vartotojams taikomų kainų reguliavimo, maždaug pusėje valstybių narių namų ūkiams taikomos kainos ir toliau skirtingu laipsniu reguliuojamos – tai trukdo vartotojams dalyvauti rinkoje ir sudaro kliūčių konkurencijai mažmeninėje rinkoje.

Tik keliose valstybėse narėse (labiausiai Suomijoje, Italijoje, Švedijoje ir Maltoje), diegiant pažangiojo matavimo sistemas, buvo veiksmingai suteikta daugiau galių vartotojams. Estijoje, Ispanijoje ir Danijoje elektros energijos pažangieji skaitikliai jau įrengti apie pusėje namų ūkių. Dujų pažangiųjų skaitiklių naudojimo rodikliai gerokai padidėjo tik Nyderlanduose – čia pažangieji skaitikliai įrengti beveik 30 proc. namų ūkių. Keliose valstybėse narėse vartotojai dėl administracinių kliūčių negali pakeisti tiekėjų ir pasirinkti geresnių sutarčių sąlygų.

Daugelyje valstybių narių aktuali energijos nepritekliaus problema. Išlaidos su energija susijusioms reikmėms Europos Sąjungoje vidutiniškai sudaro 8,6 proc. mažas pajamas gaunančių namų ūkių išlaidų. Be to, daugumoje valstybių narių ši procentinė dalis nuo 2005 m. didėja. Taip pat pasakytina, kad vis didesnė šių namų ūkių dalis (2015 m. – 23 proc.) neturi pakankamai finansinių išteklių savo būstams tinkamai apšildyti. Valstybės narės turi imtis tikslingesnių pažeidžiamiems vartotojams skirtų priemonių, kuriomis būtų veiksmingai sprendžiamos energijos ir kuro nepritekliaus problemos.

Energijos vartojimo efektyvumas

Energijos vartojimo efektyvumo srityje padaryta didelė pažanga. 2014 m. Europos Sąjungos pirminės energijos suvartojimas tik 1,6 proc. viršijo jos 2020 m. pirminės energijos suvartojimo tikslą, o galutinis energijos suvartojimas 2014 m. jau buvo mažesnis už sutartą 2020 m. tikslą. Nors manoma, kad 2015 m., palyginti su 2014 m., pirminės energijos suvartojimas ir galutinis energijos suvartojimas padidėjo atitinkamai apie 1,5 proc. ir 2 proc., 2020 m. tikslai gali būti pasiekti, jei bus taikomos būtinos priemonės.

Energijos vartojimo efektyvumo politika labai padeda mažinti energijos suvartojimą ir priklausomybę nuo iškastinio kuro, be to, ji gali padėti gerinti oro kokybę. Turi būti dedama daugiau pastangų renovuoti esamus pastatus siekiant sumažinti bendrą energijos suvartojimą bei vartotojų išlaidas energijai ir užtikrinti, kad Europos Sąjungos pastatai taptų išmanesni ir tvaresni. Šiuo atžvilgiu valstybėse narėse būtina toliau gerinti investicijų į energijos vartojimo efektyvumą finansavimo sąlygas, be kita ko, stiprinti projektų vykdytojų ir finansuotojų tarpusavio sąveiką ir skatinti telkti projektus. Daug galimybių padėti didinti energijos vartojimo efektyvumą teikia nauji įgūdžiai ir informacinės ir ryšių technologijos (IRT). Norint išnaudoti likusias galimybes, daugumoje valstybių narių reikia dar didinti energijos vartojimo efektyvumą transporto sektoriuje.



Priklausomybės nuo iškastinio kuro mažinimas

2013 m. ir 2014 m. 27 valstybių narių išmetamas ŠESD kiekis nesiekė Sprendime dėl pastangų pasidalijimo joms nustatytų metinių ribų. Išmetamas ŠESD kiekis nustatytą ribą šiais dvejais metais viršijo tik Maltoje.

Remiantis valstybių narių prognozėmis, parengtomis atsižvelgiant į jau įgyvendintą politiką, numatoma, kad dauguma valstybių narių pasieks Sprendime dėl pastangų pasidalijimo nustatytus savo 2020 m. tikslus. Kelios valstybės narės vis dar turi imtis papildomų priemonių arba 2020 m. pasinaudoti lankstumo priemonėmis. Tai visų pirma pasakytina apie Airiją, Liuksemburgą ir Belgiją.

Svarbus indėlis į energetikos sąjungos veiksmus Europos Sąjungoje yra pajamos, kurias valstybės narės gauna iš prekybos apyvartiniais taršos leidimais aukcionuose pagal Europos Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą (ATLPS). 2013–2015 m. šiuose aukcionuose gauta beveik 11,8 mlrd. EUR. Valstybės narės klimato ir energetikos sričių tikslais panaudojo arba planuoja panaudoti apie 80 proc. šių pajamų. Didžiąją šių pajamų dalį valstybės narės savo viduje panaudoja atsinaujinančiosios energijos (2,89 mlrd. EUR), energijos vartojimo efektyvumo (1,96 mlrd. EUR) ir darniojo transporto (730 mln. EUR) srityse.

Vidutinė atsinaujinančiosios energijos dalis 2013–2014 m. visose valstybėse narėse, išskyrus vieną (Nyderlandus), atitiko arba viršijo Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvoje atitinkamai kiekvienai jų nustatytą orientacinę trajektoriją. Skaičiavimai rodo, kad 25 valstybės narės 2015 m. jau viršijo joms nustatytas 2015–2016 m. orientacines trajektorijas. Trijose valstybėse narėse (Prancūzijoje, Nyderlanduose ir Liuksemburge) apskaičiuota 2015 m. atsinaujinančiosios energijos dalis nesiekė kiekvienai jų nustatytos 2015–2016 m. orientacinės trajektorijos.

Tačiau, norėdamos pasiekti savo privalomus 2020 m. tikslus, valstybės narės turės tęsti, o kelios jų – sustiprinti savo pastangas, nes artėjant 2020 m. trajektorija tampa statesnė.

Siekiant sudaryti sąlygas mažataršiam judumui, labai svarbi transporto alternatyviųjų degalų infrastruktūra. Alternatyviųjų degalų direktyvoje valstybėms narėms yra nustatytas reikalavimas iki 2016 m. lapkričio mėn. pranešti apie nacionalinės politikos sistemas, susijusias su alternatyviųjų degalų infrastruktūra. Dauguma valstybių narių dar neįvykdė šio įsipareigojimo.

Moksliniai tyrimai, inovacijos ir konkurencingumas

Europos pramonė, mokslinių tyrimų institutai ir novatoriški akademiniai subjektai apskritai užima geras pozicijas pasaulinėje energetikos panoramoje. Europos Sąjungai tenka 30 proc. visų pasaulio patentų atsinaujinančiųjų energijos išteklių srityje – tai lemia jos pirmavimą mažo anglies dioksido kiekio pagrindinių technologijų inovacijų srityje. Tačiau reikia nuveikti daugiau, kad šios inovacijos greitai ir sėkmingai pasiektų rinką ir kad, stiprinant jų pozicijas vidaus ir eksporto rinkose, atsirastų ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo galimybių.

Naujausi – 2014 m. – duomenys rodo, kad bendra (viešųjų ir privačiųjų) investicijų į mokslinius tyrimus ir inovacijas prioritetinėse energetikos sąjungos mokslinių tyrimų ir inovacijų srityse suma nuo 2010 m. 28 ES šalyse padidėjo 22 proc. Šį padidėjimą lėmė privatusis sektorius – didžiausią visų privačiųjų investicijų dalį (43 proc.) sudaro investicijos darniojo transporto sektoriuje. Viešosios nacionalinės investicijos, išskyrus investicijas į pažangiosios energetikos sistemos sektorių, šiuo laikotarpiu šiek tiek sumažėjo tiek absoliučiąja verte, tiek bendrojo vidaus produkto (BVP) dalies išraiška. Viešosios investicijos dabar sudaro tik 15 proc. bendros visų investicijų sumos.

Palyginti su pagrindiniais ekonominiais partneriais, Europos gamybos pramonė pagal faktinių energijos vieneto kainų, išreikštų pridėtinės vertės procentine dalimi, mažumą 2014 m. užėmė antrą vietą – pirmąją užėmė JAV. Kinijoje, Rusijoje, Japonijoje ir Australijoje šios vertės gerokai didesnės nei Europos Sąjungoje. Geri Europos Sąjungos rezultatai daugiausia paaiškinami nedideliu energijos suvartojimo intensyvumu gamybos sektoriuje – tai padėjo kompensuoti didesnes realiąsias energijos kainas.