Europai tvari bioekonomika yra būtina, kad ateityje pasiektume anglies dioksido poveikio neutralizavimo tikslus, užsibrėžtus Paryžiaus susitarime. Pavyzdžiui, kompozitinės medienos naudojimas statybų sektoriuje teikia didelę naudą aplinkai ir puikių ekonominių galimybių. Tyrimai rodo, kad, pastato statybai vietoj 1 tonos cemento sunaudojus 1 toną medienos, per visą jo gyvavimo ciklą (įskaitant naudojimą ir šalinimą) anglies dioksido būtų išmetama vidutiniškai 2,1 tonos mažiau . Tvari bioekonomika taip pat labai svarbi mažinant išmetamųjų teršalų kiekį Europos energetikos sektoriuje. Tikimasi, kad bioenergija, kuri šiuo metu yra didžiausias ES atsinaujinantis energijos išteklius, 2030 m. išliks svarbia energijos rūšių derinio sudedamąja dalimi ir padės ES pasiekti atsinaujinančiosios energijos tikslus: 20 proc. 2020 m. ir bent 32 proc. 2030 m. . Tvari pirminė gamyba sausumoje ir jūroje ne tik prisideda prie bendro bioekonomikos tvarumo – ji taip pat padės mažinti atmosferoje esančio anglies dioksido kiekį (anglies dioksido absorbentais) ir vykdyti įsipareigojimus pagal Paryžiaus susitarimą.

Tvari Europos bioekonomika prisideda prie ES pramonės bazės modernizavimo ir stiprinimo, nes kuriamos naujos vertės grandinės ir žalesni bei ekonomiškesni pramonės procesai. Sumaniai pasinaudodama neregėta pažanga gyvybės mokslų ir biotechnologijų srityje ir tarpdisciplininėmis – materialųjį, skaitmeninį ir biologinį pasaulius susiejančiomis – inovacijomis, Europos pramonės bazė gali išlaikyti ir sustiprinti pirmaujamąjį vaidmenį pasaulyje. Atlikdami mokslinius tyrimus, kurdami inovacijas ir diegdami novatoriškus sprendimus naujiems ir tvariems bioproduktams (pvz., biochemijos produktams, biodegalams) gaminti, ne tik padidinsime savo galimybes surasti pakaitalų iškastinėms žaliavoms labai svarbiuose Europos pramonės segmentuose (pvz., statybos, pakuočių, tekstilės, chemijos, kosmetikos, farmacijos produktų sudedamųjų dalių, vartojimo prekių), bet ir lengviau pasieksime atnaujintos pramonės politikos tikslus. Remiantis pramonės sektoriaus prognozėmis, tikimasi, kad pramoninių biotechnologijų paklausa per ateinantį dešimtmetį beveik padvigubės .

Tvari bioekonomika yra žiedinės ekonomikos atsinaujinančiųjų išteklių segmentas. Ji gali biologines atliekas, liekanas ir atmatas paversti vertingais ištekliais ir sukurti inovacijų bei paskatų, leisiančių mažmenininkams ir vartotojams iki 2030 m. maisto atliekų kiekį sumažinti 50 proc. Pavyzdžiui, gyvulininkystės sektoriuje inovacijos leidžia vis daugiau maisto atliekų saugiai perdirbti į gyvulių pašarus, jei tai daroma laikantis taisyklių ir teisinių reikalavimų . Apskaičiuota, kad pasitelkiant inovacijas galima taip sumažinti šiuo metu gyvulių pašarams auginti naudojamos žemės plotą, kad būtų galima išmaitinti papildomus tris milijardus žmonių . Miestai turėtų tapti pagrindiniais žiedinės bioekonomikos centrais. Žiedinės ekonomikos principais pagrįsti miestų plėtros planai galėtų būti naudingi ne tik aplinkai, bet ir ekonomikai. Pavyzdžiui, apskaičiuota, kad Amsterdamo mieste geriau perdirbant vertingas organines atliekas per metus būtų sukurta papildoma 150 mln. EUR vertė, ilgainiui būtų sukurta 1200 naujų darbo vietų, o anglies dioksido kasmet būtų išmetama 600 000 tonų mažiau . Jei tai būtų įgyvendinta 50-yje didžiausių Europos miestų, kuriuose gyvena 11 proc. Europos gyventojų, bendras poveikis būtų 50 kartų didesnis.

Palaikyti sveikas ekosistemas – Europos prioritetas. Bioekonomika gali padėti atkurti ekosistemas, pavyzdžiui, užkirsti kelią jūrų ir vandenynų taršai plastiku. Europos aplinkos agentūra jau dabar pataria vietoj plastikų naudoti biologines ar biologiškai skaidžias medžiagas, jei yra didelė jų pasklidimo ekosistemoje rizika, pavyzdžiui, tepalams, susidėvinčioms medžiagoms ir vienkartiniams gaminiams gaminti . Tvari bioekonomika padės įgyvendinti darnaus vystymosi tikslą iki 2030 m. sustabdyti dirvožemio būklės blogėjimą ir iki 2020 m. atkurti bent 15 proc. nualintų ekosistemų .

Tačiau nieko nedarant šis potencialas liks neišnaudotas. Reikia investuoti, kurti inovacijas, rengti strategijas ir įgyvendinti sisteminius pokyčius įvairiuose sektoriuose – žemės ūkio, miškininkystės, žuvininkystės, akvakultūros, maisto ir biopramonės. Turime išmokti geriau pasinaudoti visų rūšių inovacijų teikiamomis galimybėmis, kad pateiktume rinkai naujų produktų ir paslaugų, o kartu vietos mastu sukurtume naujų darbo vietų. Turime tai daryti savaip – europietiškai, tai yra, ekonomiškai perspektyviai ir visų pirma vadovaudamiesi tvarumo ir žiediškumo principais.

Šiuo atžvilgiu labai svarbu kuo labiau padidinti ES mokslinių tyrimų ir inovacijų poveikį . Norint, kad Europa taptų naujas rinkas kuriančių inovacijų lydere, reikalingas joms palankus reglamentavimas ir finansavimas. Tai pabrėžta neseniai atnaujintoje Europos mokslinių tyrimų ir inovacijų darbotvarkėje . Programa „Horizontas 2020“ ir Europos regioninės plėtros fondas ir toliau padės gauti svarbių mokslinių tyrimų ir inovacijų rezultatų, galinčių padėti išspręsti su bioekonomika susijusius kompleksinius uždavinius ir atverti naujų galimybių. Komisijos pasiūlymai dėl kitos 2021–27 m. daugiametės finansinės programos, visų pirma tie 10 mlrd. EUR , kurie numatyti programos „Europos horizontas“ veiksmų grupei „Maistas ir gamtos ištekliai“, labai paskatins sisteminius mokslinius tyrimus ir inovacijas bioekonomikai svarbiuose sektoriuose . Šias idėjas atspindi ir daugelis sumanios specializacijos strategijų, kuriose nustatyta su bioekonomika susijusių prioritetų, taip pat regionus suburianti veikla su bioekonomika susijusiose sumanios specializacijos platformose ir vykdant partnerystės iniciatyvas, kuriomis siekiama paskatinti ES regionų įsitraukimą. Galiausiai bioekonomikos srities moksliniai tyrimai ir inovacijos – svarbi bendradarbiavimo pasauliniu mastu sritis.

Vis dėlto turime neapsiriboti mokslinių tyrimų ir inovacijų skatinimu – turime strategiškai ir sistemingai diegti jų rezultatus, kad atsiskleistų visapusė bioekonomikos nauda ekonomikai, visuomenei ir aplinkai. Mąstant, kaip tai padaryti, reikėtų suburti visus skirtingų teritorijų ir vertės grandinių subjektus siekiant išsiaiškinti jų poreikius ir nustatyti, kokių veiksmų turi būti imamasi. Norinti sudaryti sąlygas (sparčiau) diegti žiedinės ekonomikos modelius, reikės išspręsti sistemines daugeliui sektorių būdingas problemas, ieškoti sinergijos ir kompromisų. Taip pat reikės kuo geriau pasinaudoti visomis turimomis priemonėmis ir jau vykdoma politika, kaip antai išnaudoti sinergiją su kitais ES ir nacionaliniais fondais ir priemonėmis, visų pirma bendra žemės ūkio politika, bendra žuvininkystės politika, sanglaudos politika ir ES investicijų programos „InvestEU“ finansinėmis priemonėmis.

3. Bioekonomikos potencialo išnaudojimas

2012 m. bioekonomikos strategijos tikslas – padėti pamatus novatoriškesnei, tausiau išteklius naudojančiai ir konkurencingesnei visuomenei, kuri suderintų apsirūpinimą maistu, tausų atsinaujinančių išteklių naudojimą pramoniniams tikslams ir aplinkos apsaugos užtikrinimą – tebėra aktualus ir šiandien. Peržiūrint šią strategiją pripažinta, kad ji sėkmingai paskatino šios srities mokslinius tyrimus ir inovacijas, padėjo pritraukti privačiųjų investicijų, sukurti naujų vertės grandinių, rengti nacionalines bioekonomikos strategijas ir įtraukti suinteresuotuosius subjektus. Atlikus peržiūrą padaryta išvada, kad penki 2012 m. bioekonomikos strategijos tikslai išlieka aktualūs.

Nors pripažįstamas bioekonomikos strategijos indėlis į žiedinę ekonomiką ir energetikos sąjungą, kartu atkreipiamas dėmesys į tai, kad strategijos tikslų aprėptį reikėtų pakoreguoti atsižvelgiant į bendrus Europos prioritetus. Todėl ir veiksmus reikėtų perorientuoti taip, kad jie kuo labiau padėtų siekti tų prioritetų, visų pirma išdėstytų atnaujintoje pramonės politikoje , žiedinės ekonomikos veiksmų plane ir švarios energijos visiems europiečiams dokumentų rinkinyje .

Pirmas – apsirūpinimo maistu ir mitybos saugumo – tikslas išlieka itin svarbus. Maisto ir ūkininkavimo sistemoms tenka apie trys ketvirtadaliai bendro bioekonomikos užimtumo ir maždaug du trečdaliai bioekonomikos apyvartos. Tačiau grėsmę jų tvarumui kelia didėjantis pasaulio gyventojų skaičius, kintantys vartojimo įpročiai ir mityba, netvarus biomasės naudojimas ir atliekos, taip pat klimato kaita . Todėl turi būti sparčiau pereinama prie tvarių, sveikų, į racionalią mitybą orientuotų, efektyviai išteklius naudojančių, atsparių, žiediškumo principais grįstų ir integracinių maisto ir ūkininkavimo sistemų. Tai, be kita ko, reiškia, kad iš organinių atliekų, liekanų ir išmetamo maisto turi būti gaminami saugūs bioproduktai, pavyzdžiui, nedidelėse biologinio perdirbimo įmonėse, padedama ūkininkams, miškininkams ir žvejams įvairinti pajamų šaltinius ir geriau valdyti rinkos riziką. Kartu visa tai padėtų siekti žiedinės ekonomikos tikslų.

Antras tikslas – tvarus gamtos išteklių valdymas – dabar, kai neigiamas poveikis aplinkai vis didėja ir nyksta biologinė įvairovė, yra dar svarbesnis . Būtina laiku imtis veiksmų, kad išvengtume ekosistemų būklės blogėjimo ir atkurtume bei sustiprintume ekosistemų funkcijas – taip galėsime geriau apsirūpinti maistu ir vandeniu ir labai pagerinti savo galimybes prisitaikyti prie klimato kaitos ir ją sušvelninti (dėl anglies dioksido absorbentų ir dėl to, kad tuomet bus sugeriama daugiau anglies dioksido, nei išmetama) . Be to, jūrų, vandenynų, miškų ir dirvožemio ekosistemų sveikumo išlaikymas ir produktyvumas priklauso nuo biologinės įvairovės. Taip pat turime gerinti savo gebėjimą stebėti ir prognozuoti gamtos išteklių būklę ir raidą.