KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Paryžiaus protokolas. Kaip švelninsime klimato kaitą pasaulyje po 2020 m.? /* COM/2015/081 final */





Turinys 1............ Santrauka. 3 2............ Paryžiaus protokolas. 5 3............ Didelio užmojo įsipareigojimų sumažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį nustatymas 6 3.1......... 2030 m. ES tikslas ir numatomas nacionalinis indėlis. 6 3.2......... Pasaulinių pastangų pasidalijimas. 7 4............ Susitarimo progresyvumo užtikrinimas reguliariai peržiūrint tikslus. 8 5............ Skaidrumo ir atskaitomybės didinimas. 9 6............ Atsparumo klimato kaitos poveikiui didinimas prisitaikanti prie jos. 9 7............ Įgyvendinimo ir bendradarbiavimo skatinimas. 10 7.1......... Viešojo ir privačiojo sektorių lėšų sutelkimas klimato kaitai švelninti 10 7.2......... Bendrų tarptautinių veiksmų intensyvinimas. 11 7.3......... Parama su klimatu susijusių technologijų kūrimui ir diegimui 11 7.4......... Gebėjimų stiprinimas. 12 8............ Kitų ES politikos krypčių orientavimas. 12 9............ Tolesni veiksmai 14 1. Santrauka Remiantis naujausiomis Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos (angl. santrumpa IPPC) išvadomis, jei nebus imtasi skubių veiksmų, klimato kaita turės skaudžių, visaapimančių ir negrįžtamų padarinių visiems pasaulio gyventojams ir visoms ekosistemoms. Siekdamos, kad vidutinė pasaulio temperatūra nustotų pavojingai kilti ir klimatas neatšiltų nė2°C (t. y. siekdamos tikslo neleisti pasaulio temperatūrai pakilti 2 °C), visos valstybės turės smarkiai ir nuosekliai mažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį. Pereiti prie mažataršių technologijų visame pasaulyje įmanoma nesutrikdant ekonomikos ir užimtumo augimo, o tai padarius gali atsiverti didžiulės galimybės atgaivinti Europos ir viso pasaulio ekonomiką. Klimato kaitos švelninimo veiksmai taip pat labai svarbūs visuomenės gerovei užtikrinti. Jei bus delsiama pereiti prie mažataršių technologijų, prireiks daugiau bendrų išlaidų, taip pat sumažės galimybių veiksmingai sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį ir prisitaikyti prie klimato kaitos. Visos valstybės turi veikti skubiai ir vieningai. Nuo 1994 m. Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos šalys (angl. santrumpa UNFCCC) siekė spręsti šią problemą – daugiau kaip 90 išsivysčiusių ir besivystančių valstybių įsipareigojo iki 2020 m. sumažinti savo išmetamų teršalų kiekį. Tačiau šių įsipareigojimų nepakanka sutartam tikslui – neleisti pasaulio temperatūrai pakilti 2 °C – pasiekti[1]. Todėl 2012 m. UNFCCC šalys pradėjo derybas dėl naujo visoms šalims teisiškai privalomo susitarimo, kuris padės pasaulio valstybėms siekti minėto tikslo. 2015 m. susitarimas turi būti galutinai sudarytas 2015 m. gruodžio mėn. Paryžiuje ir pradėtas įgyvendinti 2020 m. Neseniai Limoje vykusioje klimato kaitos konferencijoje padaryta pažanga teikia vilčių, kad Paryžiuje pavyks pasiekti griežtą susitarimą. Svarbiausia tai, kad buvo nuspręsta, kaip valstybės turėtų suformuluoti ir pateikti savo išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo pasiūlymus ir kad tai jos turėtų padaryti gerokai prieš Paryžiaus konferenciją. Buvo parengtas ir pirmas 2015 m. susitarimo išsamaus teksto projektas, kuriame atsižvelgiama į visų šalių pozicijas dėl kiekvieno derybose svarstyto elemento. Dar gerokai prieš Limos konferenciją ES ilgą laiką rodė pavyzdį ir ryžtingai siekė sušvelninti klimato kaitą pasaulyje. 2014 m. spalio mėn. Europos aukščiausiojo lygio susitikime valstybių narių vadovai susitarė, kad ES turėtų sustiprinti pastangas ir iki 2030 m. sumažinti savo išmetamųjų teršalų kiekį mažiausiai 40 proc., palyginti su 1990 m. lygiu. Netrukus po to savo tikslus paskelbė Kinija ir JAV. Limoje ES valstybės narės pažadėjo Žaliajam klimato fondui skirti apie pusę 10 mlrd. JAV dolerių pradinio kapitalo, kad padėtų besivystančioms šalims. ES priėmė naują investicijų planą. Tai paskatins privatųjį ir viešąjį sektorius per ateinančius trejus metus (2015–2017 m.) į realiają ekonomiką investuoti mažiausiai 315 mlrd. EUR. Šios investicijos padės modernizuoti BVP ES ekonomiką ir dar labiau sumažinti jos priklausomybę nuo iškastinio kuro. Šis komunikatas parengtas remiantis Limoje priimtais sprendimais ir yra vienas iš pagrindinių elementų, kuriais remiamasi įgyvendinant Komisijos pirmininko politinėse gairėse nustatytą prioritetą sukurti atsparią energetikos sąjungą ir perspektyvią klimato kaitos politiką. Jis padės ES pasirengti paskutiniam derybų etapui, po kurio 2015 m. gruodžio mėn. įvyks Paryžiaus konferencija. Šiame komunikate visų pirma: remiantis 2014 m. spalio mėn. Europos aukščiausiojo lygio susitikime priimtu sprendimu, nustatytas siūlomas ES išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo tikslas – numatomas nacionalinis indėlis, – kurio pasiūlymą numatyta pateikti iki pirmojo 2015 m. ketvirčio pabaigos; siūloma, kad visos UNFCCC šalys savo numatomų nacionalinių indėlių pasiūlymus pateiktų dar gerokai prieš Paryžiaus konferenciją. Kinija, JAV ir kitos Didžiojo dvidešimtuko valstybės ir vidutines bei dideles pajamas gaunančios valstybės turėtų tai padaryti dar iki pirmojo 2015 m. ketvirčio pabaigos. Mažiausiai išsivysčiusioms šalims turėtų būti numatytas lankstesnis terminas; išdėstoma ES vizija, koks turi būti skaidrus ir progresyvus teisiškai privalomas susitarimas, kuriame nustatyti visų šalių sąžiningi plataus užmojo įsipareigojimai, grindžiami kintančiomis bendrosiomis ekonomikos ir geopolitikos aplinkybėmis. Jei šių įsipareigojimų visuma atitiks mokslininkų reikalavimus, jie turėtų padėti pasauliui iki 2050 m. bendrą išmetamųjų teršalų kiekį sumažinti bent 60 proc., palyginti su 2010 m. lygiu. Jei Paryžiuje prisiimtų įsipareigojimų lygis neatitiks mokslininkų reikalavimų, turėtų būti parengta 2016 m. pradėtina vykdyti darbo programa, pagal kurią bus glaudžiai bendradarbiaujama su Žaliuoju klimato fondu siekiant numatyti papildomus išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo veiksmus; siūloma 2015 m. susitarimą sudaryti kaip Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos protokolą. Ekonomiškai stipriausios valstybės, visų pirma ES, Kinija ir JAV, turėtų parodyti politinį pavyzdį ir kuo anksčiau prisijungti prie protokolo. Jis turėtų įsigalioti kai tik jį ratifikuos pakankamai šalių, kad bendras jų išmetamųjų teršalų kiekis atitiktų 80 % šiandien pasaulyje išmetamų teršalų kiekio. Pagal naująjį protokolą visos šalys turėtų būti skatinamos dalyvauti finansuojant klimato kaitos švelninimo priemones, plėtojant bei platinant technologijas ir stiprinant gebėjimus, taip pat turėtų būti sudaromos sąlygos veiksmingai įgyvendinti išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo ir prisitaikymo prie neigiamo klimato kaitos poveikio strategijas; pabrėžiama, kad Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, Tarptautinė jūrų organizacija ir Monrealio protokolo šalys iki 2016 m. pabaigos turėtų imtis veiksmų, kuriais siektų veiksmingai reguliuoti tarptautinės aviacijos ir laivybos išmetamųjų teršalų kiekį ir fluorintų dujų gamybą bei naudojimą; išdėstoma, kaip kitomis ES politikos kryptimis, pvz., prekybos, mokslinių tyrimų, bendradarbiavimo inovacijų ir technologijų, taip pat ekonomikos ir plėtros srityse, nelaimių rizikos mažinimo ir aplinkosaugos, gali būti remiama ir stiprinama ES tarptautinė klimato kaitos politika; komunikatas papildytas Diplomatijos klimato kaitos srityje veiksmų planu, kurį drauge parengė Europos išorės veiksmų tarnyba ir Komisija. Šiuo planu siekiama išplėsti ES užmojus ir kurti tarptautinius aljansus su kitomis pažangiomis valstybėmis partnerėmis rengiantis Paryžiaus konferencijai. Kai kurie šio komunikato aspektai išsamiau išdėstyti pridedamame Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. 2. Paryžiaus protokolas Siekiant paskatinti imtis bendrų su IPCC išvadomis suderinamų veiksmų, Paryžiaus protokolo nuostatos turi atitikti šiuos tikslus: nustatyti didelio užmojo įsipareigojimus sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį: o nurodant, kad ilgalaikis tikslas turėtų būti pasaulinį išmetamųjų teršalų kiekį iki 2050 m. sumažinti mažiausiai 60 proc., palyginti su 2010 m. lygiu[2]; o tuo remiantis nustatant aiškius, konkrečius ir sąžiningus teisiškai privalomus didelio užmojo klimato kaitos švelninimo įsipareigojimus, kurie padėtų pasauliui siekti tikslo neleisti pasaulio temperatūrai pakilti 2 °C. Šie įsipareigojimai turi atitikti UNFCCC principus, taikomus atsižvelgiant į kintančią šalių atsakomybę, galimybes ir skirtingas nacionalines aplinkybes; užtikrinti susitarimo progresyvumą numatant kas penkerius metus atlikti visaapimančią peržiūrą, kad atsižvelgiant į naujausią mokslinę informaciją klimato kaitos švelninimo įsipareigojimus būtų galima padidinti; padidinti skaidrumą ir atskaitomybę, kad būtų galima įvertinti, ar pavyko įgyvendinti išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo tikslus ir įvykdyti su jais susijusius įsipareigojimus. Reikia nustatyti bendrą taisyklių ir procedūrų rinkinį, pagal kurį bus teikiamos metinės ataskaitos, atliekamas reguliarus duomenų tikrinimas ir pagal kurį tarptautiniai ekspertai rengs išmetamųjų teršalų inventorių peržiūras; siekti klimato kaitai atsparios ir tvarios plėtros skatinant tarptautinį bendradarbiavimą ir remiant politiką, kuria siekiama sumažinti valstybių pažeidžiamumą ir pagerinti jų galimybes prisitaikyti prie klimato kaitos poveikio; skatinti veiksmingai įgyvendinti tikslus ir bendradarbiauti, remiant politiką, kuria siekiama sutelkti stambias, skaidrias ir nuspėjamas viešojo ir privačiojo sektorių investicijas į mažataršių ir klimato kaitai atsparių technologijų plėtrą. Šie tikslai turėtų būti nustatyti protokole. Techninio darbo programoje, kuri turi būti užbaigta iki 2017 m., turėtų būti išdėstytos išsamios taisyklės ir procedūros, reikalingos šiems tikslams pasiekti, ir nurodytos už tai atsakingos institucijos. Kad galėtų prisijungti prie protokolo, šalis turi prisiimti klimato kaitos švelninimo įsipareigojimą. Šalys galės dalyvauti pagal protokolą priimant sprendimus ir turės teisę į finansinius ir kitokius išteklius, reikalingus protokolo įgyvendinimui paremti. Pagal protokolą prisiimti klimato kaitos švelninimo įsipareigojimai turėtų būti visoms šalims vienodai teisiškai privalomi. Jie bus akivaizdžiausias ženklas vyriausybėms, rinkoms ir visuomenei, kad protokolo šalys įsipareigojusios kovoti su klimato kaita, nes jais aiškiausiai išreiškiamas kiekvienos šalies politinis pasiryžimas vykdyti įsipareigojimus; visiems viešiesiems ir privatiems suinteresuotiesiems subjektams suteikiamas būtinas nuspėjamumas ir tikrumas; garantuojama, kad įsipareigojimai bus vykdomi net pasikeitus vidaus politikai. Valstybės, teigiančios, kad klimato kaitos švelninimo įsipareigojimai neturėtų būti privalomi tarptautiniu lygmeniu, turėtų išdėstyti, kaip minėti privalumai galėtų būti užtikrinti alternatyviomis priemonėmis. Tikimasi, kad visos Didžiojo dvidešimtuko valstybės, kurios drauge išmeta apie 75 proc. pasaulinio išmetamųjų teršalų kiekio, ir kitos dideles ir vidutines pajamas gaunančios valstybės laiku ratifikuos protokolą ir pradės jį įgyvendinti 2020 m. ES, Kinija ir JAV turėtų parodyti rimtą politinį pavyzdį ir taip paskatinti kitas valstybes kuo anksčiau prisijungti prie protokolo. Protokolas turėtų įsigalioti kai tik ratifikavimo dokumentus deponuos tiek valstybių, kad bendras jų 2015 m. išmetamųjų teršalų kiekis atitiktų daugiau kaip 40 Gt CO2 ekvivalento. Tai sudarytų apie 80 proc. dabartinio pasaulinio išmetamųjų teršalų kiekio. 3. Didelio užmojo įsipareigojimų sumažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį nustatymas 3.1. 2030 m. ES tikslas ir numatomas nacionalinis indėlis ES klimato ir energetikos politikos pastangos duoda vaisių. ES išmetamųjų teršalų kiekis 1990–2013 m. sumažėjo 19 proc., o BVP per tą patį laikotarpį išaugo 45 proc. 2030 m. ES klimato ir energetikos politikos strategija, dėl kurios ES vadovai susitarė 2014 m. spalio mėn., padės dar labiau pagerinti politinę aplinką. Strategijoje nustatytas visiems ekonomikos sektoriams ir visiems taršos šaltiniams, įskaitant žemės ūkį, miškininkystę ir žemės naudojimą kitoms reikmėms, privalomas tikslas iki 2030 m. išmetamųjų teršalų kiekį sumažinti mažiausiai 40 proc., palyginti su 1990 m. kiekiu. Šis tikslas yra didelio užmojo, sąžiningas ir atitinka siekį iki 2050 m. ES išmetamųjų teršalų kiekį ekonomiškai efektyviomis priemonėmis sumažinti mažiausiai 80 proc.[3] ES jau ėmėsi reikšmingų priemonių siekdama sukurti išmetamųjų teršalų atžvilgiu efektyviausią ekonomiką pasaulyje. Įgyvendinus 2030 m. tikslą ES ekonomikos taršos intensyvumas sumažėtų dar 50 proc. ES neseniai patvirtino investicijų planą, kuriuo bus paskatinta daug privačių lėšų skirti ES ekonomikai modernizuoti ir jos priklausomybei nuo iškastinio kuro dar labiau sumažinti. Siūlyti didesnį sąlyginį tikslą šiuo metu nėra prasmės. Jei derybų rezultatai duotų pagrindo nustatyti didesnį tikslą, ES turėtų būti pasirengusi vidaus įsipareigojimus papildyti tarptautinių kreditų panaudojimu, jei tik bus užtikrintas pakankamas jų aplinkosauginis naudingumas ir išvengta dvigubos apskaitos. 3.2. Pasaulinių pastangų pasidalijimas ES išmeta 9 proc. pasaulinio išmetamųjų teršalų kiekio ir ši dalis tolydžio mažėja. 2014 m. lapkričio mėn. dvi didžiausią teršalų kiekį pasaulyje išmetančios valstybės – Kinija (25 proc. pasaulinio išmetamųjų teršalų kiekio) ir JAV (11 proc.) – pasekė ES pavyzdžiu ir paskelbė savo preliminarius laikotarpio po 2020 m. tikslus. Šie tikslai kartu atitinka beveik pusę pasaulinio išmetamųjų teršalų kiekio. Kad protokolas būtų veiksmingas ir kad juo visoms pasaulio valstybėms būtų sudarytos vienodos sąlygos, jis turi atitikti šiuos reikalavimus: · būti plačios geografinės apimties. Kad į protokolo taikymo sritį patektų visų reikiamų valstybių išmetamieji teršalai, visos šalys, išskyrus mažiausiai išsivysčiusias valstybes, turi savo numatomų nacionalinių indėlių pasiūlymus pateikti kuo anksčiau 2015 m. Visos Didžiojo dvidešimtuko valstybės ir dideles bei vidutines pajamas gaunančios valstybės ypač turėtų būti pasirengusios tai padaryti dar iki pirmojo 2015 m. ketvirčio pabaigos. Numatomų nacionalinių indėlių pasiūlymai turėtų būti pateikti laikantis Limoje sutartų informacijos teikimo reikalavimų. 1 lentelėje nurodomas 2014 m. spalio mėn. ES valstybių vadovų sutartas tikslas ES išmetamųjų teršalų kiekį sumažinti mažiausiai 40 proc.; jis pateikiamas kaip numatomas nacionalinis indėlis laikantis Limoje sutartų informacijos teikimo reikalavimų, kuriais užtikrinama, kad tikslai būtų skaidrūs, kiekybiškai įvertinami ir palyginami. Šioje lentelėje pateikiamas paprastas šablonas, kuriuo kaip pavyzdžiu galėtų pasinaudoti savo numatomų nacionalinių indėlių pasiūlymus tebeformuluojančios šalys. Mažiausiai išsivysčiusios valstybės galėtų savanoriškai pateikti numatomų nacionalinių indėlių pasiūlymus, kuriuose apibendrintų politiką ir priemones ir nurodytų, kiek apytikriai ketina sumažinti savo išmetamųjų teršalų kiekį. Visos kitos protokolo šalys privalo nuolat vykdyti klimato kaitos švelninimo įsipareigojimus. Šie įsipareigojimai turėtų būti pateikti protokolo priede abėcėlės tvarka pagal šalies pavadinimą; · apimti pakankamai sektorių ir teršalų. Šalių įsipareigojimai privalo būti stipri paskata visiems dalyviams dar labiau mažinti ir riboti pasaulinį išmetamųjų teršalų kiekį. Protokole turėtų būti reikalaujama išmetamųjų teršalų (įskaitant fluorintas dujas) kiekį mažinti visuose sektoriuose, įskaitant žemės ūkį, miškininkystę, žemės naudojimą kitoms reikmėms, tarptautinę aviaciją ir laivybą. Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, Tarptautinė jūrų organizacija ir Monrealio protokolo šalys iki 2016 m. pabaigos turėtų imtis veiksmų, kuriais siektų veiksmingai reguliuoti, atitinkamai, tarptautinės aviacijos ir laivybos išmetamųjų teršalų kiekį ir fluorintų dujų gamybą bei naudojimą; · būti kuo didesnio užmojo. Dar gerokai prieš Paryžiaus konferenciją kiekviena šalis turi pasirinkti klimato kaitos švelninimo įsipareigojimo tipą ir, atsižvelgdama į savo kintančią atsakomybę, galimybes ir individualias nacionalines aplinkybes, apibrėžti jo užmojį ir apimtį. Valstybės, kurioms tenka didžiausia atsakomybė ir kurios turi daugiausiai galimybių, privalo prisiimti didžiausius klimato kaitos švelninimo įsipareigojimus. Kiekvienos šalies numatomas nacionalinis indėlis turėtų būti daug platesnio užmojo ir apimties nei dabartinis jos įsipareigojimas. Jis turi būti suderinamas ir su tikslu siekti kuo mažesnio bendro išmetamųjų teršalų kiekio ir kuo mažesnio vienam gyventojui tenkančio išmetamųjų teršalų kiekio, ir su siekiu ilgainiui mažinti taršos intensyvumą; · į jį įtraukti klimato kaitos švelninimo įsipareigojimai turi būti griežti. Visos ekonomikos masto absoliutieji tikslai, derinami su turimomis leidžiamų išmesti teršalų kvotomis, yra griežčiausi įsipareigojimai. Jie turi daug privalumų – yra patikimi, skaidrūs, lankstūs ir, jei taikomi pakankamai plačiai, padeda sumažinti anglies dioksido nutekėjimo riziką. Laikydamosi principo, kad tikslai turi ilgainiui progresuoti, visos tokius tikslus jau turinčios valstybės turėtų juos palikti galioti ir padidinti, palyginti su įprastų bazinių metų arba referencinio laikotarpio lygiu. Didžiojo dvidešimtuko valstybės ir kitos dideles pajamas gaunančios valstybės, kurios neturi laikotarpio po 2020 m. absoliučiųjų tikslų, turėtų įsipareigoti juos nustatyti iki 2025 m. Kitos naujai susiformavusios rinkos ekonomikos šalys ir vidutines pajamas gaunančios valstybės raginamos tai padaryti kuo anksčiau ir ne vėliau kaip 2030 m. 4. Susitarimo progresyvumo užtikrinimas reguliariai peržiūrint tikslus Protokole turėtų būti nustatyta visoms šalims taikoma procedūra, pagal kurią klimato kaitos švelninimo įsipareigojimai būtų reguliariai peržiūrimi ir didinami atsižvelgiant į ilgalaikį protokolo tikslą. Jei bendrų pastangų nepakaks, šia procedūra šalys turėtų būti skatinamos padidinti įsipareigojimus ir vėlesniems laikotarpiams nustatyti pakankamą jų užmojį. Peržiūros procedūra, kuri bus pradėta 2020 m., turėtų būti vykdoma kas penkerius metus ir padėti užtikrinti, kad šalių klimato kaitos švelninimo įsipareigojimai būtų skaidrūs bei aiškūs, ir geriau suprasti, kodėl šalis būtent taip prisideda prie minėto tikslo – neleisti temperatūrai pakilti 2°C – įgyvendinimo. Per peržiūrą šalys turėtų būti raginamos išdėstyti, kokią pažangą jos padarė vykdydamos savo klimato kaitos švelninimo įsipareigojimus ir kodėl, jų manymu, jų veiksmai buvo sąžiningi ir pakankamo užmojo. Per procedūrą turėtų būti konsultuojamasi su mokslininkais, ji turėtų būti grindžiama įrodymais ir vykdoma atsižvelgiant į kintančią šalių atsakomybę, galimybes ir skirtingas nacionalines aplinkybes. Procedūra turėtų būti paprasta, veiksminga ir nesidubliuoti su kitomis procedūromis. Peržiūros tvarka laikui ilgainiui turėtų būti tobulinama pagal poreikius, iškylančius siekiant tikslo neleisti pasaulio temperatūrai pakilti 2 °C. Protokole ir jo šalių konferencijoje priimtuose sprendimuose turi būti numatyta progresyviai telkti finansavimą klimato kaitos švelninimo priemonėms, platinti technologijas ir stiprinti gebėjimus jų stokojančiose šalyse, ypač turinčiose mažiausiai galimybių. Tuo tikslu reikės nustatyti procedūras, pagal kurias būtų reguliariai vertinamas ir gerinamas įgyvendinimo priemonių, sutelktų Žaliojo klimato fondo, Pasaulio aplinkos fondo ir kitų atitinkamų institucijų pastangomis, adekvatumas ir efektyvumas. Paryžiaus konferencijoje taip pat turės būti užtikrinta pagalba šalims reguliariai peržiūrint ir ilgainiui stiprinant savo prisitaikymo prie klimato kaitos strategijas. 5. Skaidrumo ir atskaitomybės didinimas Protokole turi būti nustatyti pagrindiniai visoms šalims taikomos bendros skaidrumo ir atskaitomybės užtikrinimo sistemos elementai. Į ją turi būti įtrauktos griežtos stebėsenos, ataskaitų teikimo, tikrinimo ir atskaitomybės taisyklės ir kiekvienos šalies atsiskaitymo už įsipareigojimų vykdymą užtikrinimo procedūra. Ši sistema bus itin svarbi stiprinant tikėjimą šalių pastangomis vykdyti savo įsipareigojimus ir sėkmingai siekti savo tikslo. Ji taip pat labai padės didinti pasitikėjimą, plėsti užmojus ir užtikrinti nuspėjamumą ir teisinį tikrumą. Todėl šalys ne vėliau kaip ratifikavimo dieną turėtų pateikti naujausią metinių išmetamųjų teršalų kiekių inventorių rinkinį, kuriame pateikiami 2010–2015 m. duomenys. Ši sistema turėtų būti pritaikyta ilgai naudoti. Nors ji turėtų būti pakankamai lanksti, kad tiktų įvairiausių tipų įsipareigojimams, nacionalinėms galimybėms ir aplinkybėms, šis lankstumas turėtų būti suderinamas su skaidrumu, atskaitomybe ir dideliu užmoju. Nepriklausomų ekspertų grupės turėtų reguliariai atlikti peržiūras. Naujajame protokole turėtų būti pripažįstami grynieji pervedimai tarp šalių, kurios nusprendė susieti savo anglies dioksido rinkas, ir į tai turėtų būti atsižvelgiama vertinant atitiktį reikalavimams. Galiausiai, pagal protokolą turėtų būti įsteigta institucija, padėsianti palengvinti įgyvendinimą ir spręsti klausimus, susijusius su atitiktimi reikalavimams šalims vykdant įsipareigojimus. Ši institucija daugiausia dėmesio turėtų skirti įsipareigojimams, susijusiems su klimato kaitos švelninimu, įskaitant stebėseną, ataskaitų teikimą, tikrinimą ir atskaitomybę. Institucijos darbuotojai turėtų būti politiškai neangažuoti atitinkamos srities ekspertai, o jos įgaliojimai nustatyti protokole. 6. Atsparumo klimato kaitos poveikiui didinimas prisitaikanti prie jos Nors didelio užmojo klimato kaitos švelninimo veiksmai yra itin svarbūs, ne mažiau svarbu bus skatinti imtis individualių ir bendrų veiksmų, kuriais būtų siekiama pasirengti neigiamam klimato kaitos poveikiui ir prie jo prisitaikyti. Žemės naudojimo sektoriaus vaidmuo stiprinant aprūpinimo maistu saugumą klimato kaitos sąlygomis ir kita jo nauda aplinkai, socialinei santvarkai ir ekonomikai yra itin svarbūs šiame darbe. ES prisitaikymo prie klimato kaitos strategija, kuria papildomos valstybių narių strategijos, siekiama, kad Europa taptų atsparesnė klimato kaitos poveikiui. Prisitaikymą prie klimato kaitos grindžiant ekosistemos aspektu galima būtų sumažinti potvynių riziką ir dirvožemio eroziją, taip pat pagerinti vandens ir oro kokybę. Kad visoms šalims pavyktų užtikrinti klimato kaitai atsparią ir tvarią plėtrą, protokole turėtų būti joms visoms nustatyti papildomi įpareigojimai toliau formuluoti, planuoti ir įgyvendinti prisitaikymo prie klimato kaitos gerinimo priemones ir nacionaliniuose pranešimuose teikti jų įgyvendinimo ataskaitas. Protokole turėtų būti numatytos palankesnės sąlygos teikti pagalbą tiems regionams ir valstybėms, kurie itin pažeidžiami neigiamo klimato kaitos poveikio, be kita ko, skiriant finansinę bei techninę paramą ir stiprinant pajėgumus. Tokiu būdu protokolu bus siekiama atkreipti daugiau dėmesio į prisitaikymo prie klimato kaitos veiksmus ir paramą jiems, taip pat sustiprinti pagal JUNFCCC priimtas stebėsenos ir ataskaitų teikimo nuostatas. Jis taip pat padės remiantis nacionalinėmis ataskaitomis ir kita aktualia informacija geriau suprasti, ar priemonės, kuriomis siekiama sudaryti sąlygas adekvačiai prisitaikyti prie klimato kaitos, yra pakankamai efektyvios; šiomis išvadomis būtų galima vadovautis šalims numatant tolesnius intensyvesnius veiksmus. Priėmus protokolą tolesni šalių konferencijose priimti sprendimai turėtų padėti intensyviau įgyvendinti pagal Kankūno prisitaikymo prie klimato kaitos programą ir Nairobio darbo programą priimtas nuostatas. 7. Įgyvendinimo ir bendradarbiavimo skatinimas 7.1. Viešojo ir privačiojo sektorių lėšų sutelkimas klimato kaitai švelninti Kad būtų galima pereiti prie klimato kaitai atsparios mažataršių technologijų ekonomikos, būtinai prireiks smarkiai keisti investavimo modelius. Protokolu turėtų būti skatinama investuoti į klimato kaitai atsparių mažataršių technologijų diegimo programas ir politines strategijas. Visos šalys turėtų įsipareigoti imtis priemonių, kuriomis remtų aplinką, palankią klimato požiūriu tinkamoms investicijoms pritraukti. Remiantis Komisijos komunikatu „Visuotinė partnerystė siekiant panaikinti skurdą ir užtikrinti tvarų vystymąsi po 2015 m.“ visi ištekliai turėtų būti veiksmingai naudojami įvairiems tarptautiniu lygmeniu sutartiems tvarios plėtros ir klimato tikslams įgyvendinti. Tai padaryti pajėgios valstybės turėtų sutelkti finansinę paramą toms protokolo šalims, kurioms jos labiausiai reikia. Finansinės paramos pagrindas ilgainiui turėtų būti išplėstas, nes šalių galimybės kinta. Visos šalys taip pat turėtų pateikti informacijos apie lėšų srautų, kurie nepriklauso klimato kaitos švelninimo finansavimui, poveikį klimato tikslų įgyvendinimui. Klimato kaitos švelninimo veiksmai ir toliau turėtų būti finansuojami atsižvelgiant į nacionalinių vyriausybių įsipareigojimus, palankią aplinką ir investicijų strategijas, numatytas įgyvendinti po 2020 m. Klimato kaitos švelninimo priemonių finansavimo suma taip pat priklausys nuo siūlomų numatomų nacionalinių indėlių užmojo ir kokybės, tolesnių investicijų planų ir prisitaikymo prie klimato kaitos poveikio nacionalinio planavimo procesų. Kadangi šiuo etapu dar ne visi numatomi nacionaliniai indėliai ir prisitaikymo prie klimato kaitos nacionalinio planavimo procesai žinomi, dar per anksti smulkiau prognozuoti finansavimo, kurio reikės po 2020 m., apimtį ir tipą. Klimato kaitai švelninti skirtos viešojo sektoriaus lėšos ir toliau bus labai svarbios telkiant išteklius laikotarpiui po 2020 m. Protokole taip pat turėtų būti pripažinta privačiojo sektoriaus, kaip svarbiausio lėšų šaltinio didinant klimato kaitai švelninti skirtą finansavimą, svarba. Protokole turėtų būti aiškiau apibrėžtas Žaliojo klimato fondo ir Pasaulio aplinkos fondo vaidmuo teikiant įgyvendinimo paramą. Jame taip pat turėtų būti numatytos garantijos, kad skurdžiausioms valstybėms ir klimato kaitos poveikio labiausiai pažeidžiamoms valstybėms ir toliau bus teikiama prioritetinė parama. Šiuo tikslu svarbiausia, kad Protokolo finansinis pagrindas būtų visiškai suderinamas su vystymosi proceso finansavimu ir vystymosi po 2015 m. darbotvarke. Protokolu turėtų būti skatinama kurti ir diegti aplinką, visapusiškai palankią pereiti prie klimato kaitai atsparios mažataršių technologijų ekonomikos. Šią aplinką turėtų sudaryti: plataus užmojo nacionalinė klimato kaitos politika, veiksmingos valdymo priemonės, įskaitant investicijų sistemas, su kainomis susijusias paskatas ir investuoti į klimato kaitai atsparias mažataršes technologijas palankias finansines priemones, ir teikiama informacija apie tai, kaip švelninti klimato kaitą. Šioje srityje didžiausia svarba teks anglies dioksido kainoms ir valstybinių plėtros bankų investicijų politikai. Įtraukus klimato kaitos aspektą į visų sričių politiką, plėtros strategijas ir investicijų planus būtų galima geriausiai išnaudoti plėtros, klimato kaitos švelninimo ir prisitaikymo prie jos priemonių finansavimo sinergiją. 7.2. Bendrų tarptautinių veiksmų intensyvinimas Dalijantis politikos formavimo patirtimi ir skatinant taikyti geriausią praktiką bus galima smarkiai paspartinti ir išplėsti klimato kaitos švelninimo veiksmus. Pastaraisiais metais ES aktyviai įsitraukė į šios srities dvišales ir daugiašales iniciatyvas, pvz., dalyvavo dvišaliuose politiniuose dialoguose dėl prekybos apyvartiniais taršos leidimais, ėmėsi tvariosios energetikos iniciatyvų, kuriomis prisidėta prie mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos kūrimo, taip pat Pasauliniame kovos su klimato kaita aljanse, kuriam dabar priklauso 398 pažeidžiamos besivystančios valstybės ir aštuoni Afrikos, Azijos, Karibų jūros ir Ramiojo vandenyno regionai, skatino kurti ir praktiškai įgyvendinti prisitaikymo prie klimato kaitos politiką. Protokolo nuostatomis turėtų būti skatinama sistemingiau keistis patirtimi geografiniuose regionuose ir tarp jų, kaupiant specialios paskirties organizacijų, privačiojo sektoriaus, akademinės bendruomenės, regionų, savivaldybių ir kitų susijusių šalių technines žinias. Protokole turėtų būti numatyta pripažinti reikšmingas iniciatyvas, kurios padeda įgyvendinti ir papildo nacionalines pastangas sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį ir prisitaikyti prie neigiamo klimato kaitos poveikio. Paryžiaus konferencijoje taip pat turėtų būti sutarta tęsti darbo programą ir glaudžiai bendradarbiaujant su Žaliojo klimato fondu ir kitomis finansinėmis institucijomis planuoti papildomus 2016 m. klimato kaitos švelninimo veiksmus. Tai bus itin svarbu tuo atveju, jei paaiškėtų, kad klimato kaitos švelninimo įsipareigojimų suma neatitinka išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo lygio, būtino tikslui – neleisti pasaulio temperatūrai pakilti 2 °C – pasiekti. 7.3. Parama su klimatu susijusių technologijų kūrimui ir diegimui Norint įgyvendinti klimato kaitos švelninimo tikslus, itin svarbu kurti ir diegti su klimatu susijusias technologijas; tai taip pat padėtų kurti naujas darbo vietas ir užtikrinti tvarų ekonomikos augimą. Derinant mokslinių tyrimų finansavimą, rinkos įsisavinimo priemones, švietimo programas, finansus ir politines teršalų išmetimo apmokestinimo priemones galima sukurti aplinką, palankią plataus spektro technologijoms plėtoti. Tai, be kitų, būtų technologijos, susijusios su atsparumo ekstremalioms oro sąlygoms didinimu, klimato srities paslaugomis ir vandentvarkos sistemomis, taip pat energijos gamyba, pramonės procesais, transportu, žemės ūkiu ir miškų naikinimo mažinimu. Šalys galėtų rinktis joms tinkamiausias technologijas remdamosi technologijų poreikių vertinimu ir Klimato technologijų centro ir tinklo rekomendacijomis. Inovacijų diegimas, įskaitant būtiną technologijų platinimo plėtrą, priklauso nuo savanoriško bendradarbiavimo su privataus sektoriaus subjektais kuriant, finansuojant ir diegiant technologiją. Būtina išsaugoti esamas intelektinės nuosavybės taisykles. Protokolu turėtų būti pripažinta Technologijų vykdomojo komiteto ir Klimato technologijų centro ir tinklo atliekamo vaidmens ir pakoreguoto technologijų poreikių vertinimo proceso svarba. 7.4. Gebėjimų stiprinimas Gebėjimų stiprinimas turėtų būti neatsiejamas elementas bet kokioje su protokolu susijusioje veikloje, įskaitant prisitaikymo prie klimato kaitos poveikio planavimą, ataskaitų teikimo įpareigojimų vykdymą, išmetamųjų teršalų inventorių sudarymą, technologijų platinimą ir klimato kaitos švelninimo projektus. Todėl gebėjimų stiprinimu turėtų užsiimti už paramą minėtų sričių veiklai atsakingos institucijos, atsižvelgdamos į valstybės poreikius. Dabartinė pagal konvenciją nustatyta tvarka galėtų būti sugriežtinta, nors toliau apie tai diskutuojama turėtų būti Durbano gebėjimų stiprinimo forume. ES aktyviai integruoja gebėjimų stiprinimo aspektą į paramą klimato kaitos švelninimo veiksmams (taip pat ir susijusiems su švelninimo įsipareigojimų vykdymu) besivystančiose šalyse. Paryžiaus konferencijoje turėtų būti sutarta padėti toms valstybėms, kurioms reikia pagalbos sudarant išmetamųjų teršalų inventorius, rengiant stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo sistemas ir kuriant klimato kaitai atsparių mažataršių technologijų plėtros strategijas, kuriose numatytos tinkamos paskatų struktūros. 8. Kitų ES politikos krypčių orientavimas Ateinančiais mėnesiais rengdamasi Paryžiaus konferencijai ES sustiprins savo diplomatiją klimato srityje. ES užsienio reikalų ministrai patvirtino Diplomatijos klimato kaitos srityje veiksmų planą, kurį drauge parengė Europos išorės veiksmų tarnyba ir Komisija. Į šį planą įtraukti tokie veiksmai: klimato kaitos klausimą laikyti strateginiu prioritetu politiniuose dialoguose, įskaitant Didžiojo septynetuko ir didžiojo dvidešimtuko susitikimus ir JT Generalinę Asamblėją, remti klimato kaitai ir nelaimėms atsparių mažataršių technologijų plėtrą, vykdomą ES vystomojo bendradarbiavimo priemonėmis, ir sieti klimato kaitą su jos potencialiais ilgalaikiais padariniais, įskaitant saugumo problemas. Be to, kitų ES politikos sričių tarptautinėse derybose gali būti aktyviai remiami ES tikslai ir skatinama įgyvendinti protokolą valstybėse partnerėse. Jų priemonėmis gali būti padedama valstybėms partnerėms pasirengti įgyvendinti protokolą ir vėliau jį įgyvendinti. Šios priemonės galėtų būti: ekonominis ir vystomasis bendradarbiavimas. ES ir jos valstybės narės jau ir taip aktyviausiai teikia oficialią paramą vystymuisi ir finansavimą klimato kaitos švelninimui besivystančiose šalyse. 2013 m. klimato kaitos švelninimo veiksmams ES skyrė daugiau kaip 9,5 mlrd. EUR. Ji ir toliau ketina atsižvelgti į klimato kaitos švelninimo tikslus vykdydamos ekonominio ir vystomojo bendradarbiavimo iniciatyvas. Šiuo tikslu jau sutarta 2014–2020 m. laikotarpiu bent 20 proc. ES paramos vystymuisi lėšų, t. y. maždaug 14 mlrd. EUR, skirti klimato kaitos švelninimo veiksmams. Valstybės narės taip pat turėtų nustatyti aiškius klimato aspekto įtraukties tikslus. Be to, ES ir jos valstybės narės turėtų griežčiau koordinuoti pasaulinį klimato kaitos švelninimo veiksmų finansavimą, kad padidintų jo poveikį ir veiksmingumą; mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir inovacijų diegimo politika. ES sieks geriau išnaudoti tai, kad jos bendrojoje mokslinių tyrimų ir inovacijų programoje „Horizontas 2020“ gali visapusiškai dalyvauti trečiosios valstybės, o mažiau išsivysčiusios šalys pagal programą gali gauti finansinę paramą. ES sieks plačiau informuoti apie savo įsipareigojimą pagal programą į klimato kaitos švelninimo veiksmus investuoti mažiausiai 28 mlrd. EUR. Ši suma pakankamai didelė, kad būtų galima užtikrinti plataus masto tarptautinį bendradarbiavimą, kurio tikslas – teikti klimato kaitos švelninimo technologijas rinkoms, šviesti mokslininkus ir verslininkus; ji taip pat padės siekti diplomatijos klimato srityje tikslų; prekybos politika. Pagal dvišalius prekybos susitarimus ES ir jos laisvosios prekybos partneriai įsipareigoja remti klimato kaitos švelninimo tikslus ir veiksmingai įgyvendinti UNFCCC, be kita ko, dalyvaudamos reguliariai rengiamuose struktūriniuose dialoguose ir bendradarbiaudamos klimato ir prekybos srityse. Pagal bendrąją lengvatų sistemą (GSP+) besivystančioms šalims, kurios yra ratifikavusios ir veiksmingai įgyvendina tarptautines konvencijas, įskaitant konvencijas dėl klimato kaitos, ES siūlo daugiau patekimo į rinką galimybių. Pasaulio prekybos organizacijoje ES ir jos prekybos partnerės bendradarbiauja siekdamos iki 2015 m. pabaigos sudaryti reikšmingą tarptautinį susitarimą dėl prekybos ekologiškomis prekėmis ir paslaugomis liberalizavimo, kad padidintų klimato kaitos neskatinančių technologijų sklaidą ir diegimą; aplinkos politika. Norėdama veiksmingai spręsti klimato kaitos problemą ir drauge užtikrinti socialinę, ekonominę ir kultūrinę naudą, ES privalės įvykdyti savo įsipareigojimus, prisiimtus pagal pasaulinį strateginį biologinės įvairovės išsaugojimo planą, patvirtintą pagal ES biologinės įvairovės išsaugojimo strategiją; nelaimių rizikos mažinimas. ES bendradarbiavimas nelaimių rizikos valdymo srityje[4], kurio vienas iš uždavinių yra rengti nacionalinius rizikos vertinimus ir kuriuo, be kita ko, siekiama spręsti klimato kaitos keliamas problemas ir didinti rizikos valdymo pajėgumus, padeda geriau prisitaikyti prie klimato kaitos. 9. Tolesni veiksmai ES turi: iki 2015 m. pirmojo ketvirčio pabaigos pateikti savo numatomo nacionalinio indėlio pasiūlymą; paraginti ekonomiškai stiprias valstybes parodyti pavyzdį – nedelsti paskelbti apie savo plataus užmojo numatomus nacionalinius indėlius – visų pirma Stipriausios ekonomikos valstybių forume ir Didžiojo dvidešimtuko bei Didžiojo septynetuko susitikimuose; paraginti kuo daugiau šalių parengti didelio užmojo numatomų nacionalinių indėlių pasiūlymus ir padėti joms tai padaryti; diplomatiniuose santykiuose ir dialoguose su valstybėmis partnerėmis pirmenybę teikti plataus užmojo visuotinių klimato kaitos švelninimo veiksmų skatinimui; UNFCCC šalių susitikimuose ir kitose daugiašalėse ir dvišalėse diskusijose kelti uždavinį sudaryti plataus užmojo, skaidrų ir progresyvų protokolą, apie kurį plačiau išdėstyta pirmiau; parodyti ir užtikrinti finansinės paramos, kurią ES bendrai skiria tarptautinių partnerių įgyvendinamai klimato kaitai atsparių mažataršių technologijų plėtrai, stabilumą ir nuspėjamumą; reikalauti, kad kuo skubiau, t. y. iki 2015 m. pabaigos, būtų liberalizuota prekyba ekologiškomis prekėmis ir paslaugomis; užtikrinti, kad klimato kaitos švelninimo veiksmai derėtų su JT derybų dėl tvarios plėtros tikslų ir finansavimo po 2015 m. rezultatais ir su laikotarpiui po 2015 m. skirta nelaimių rizikos mažinimo programa; užtikrinti, kad ES, jos valstybės narės ir tiek protokolo šalių, kiek reikia įsigaliojimui užtikrinti, iki 2015 m. pabaigos ratifikuotų antrąjį Kioto protokolo įsipareigojimų laikotarpį. Europos Komisija organizuos tarptautinę konferenciją, kurioje prieš Paryžiaus susitikimą šalys bus geriau informuojamos apie pasiūlytų numatomų nacionalinių indėlių spektrą ir jų bendro tikslo reikšmę. Šioje konferencijoje, kuri įvyks iki 2015 m. lapkričio mėn., bus siekiama suburti valstybes partneres, svarbius ekspertus iš akademinės bendruomenės ir analitikų grupių bei tarptautinių organizacijų atstovus. Iki 2015 m. vidurio Komisija pradės Europos Parlamentui ir Tarybai teikti teisės aktų pasiūlymus, kuriais bus siekiama įgyvendinti 2030 m. ES klimato ir energetikos politikos strategiją. Komisija ir toliau sieks klimato kaitos švelninimo veiksmus įtraukti į ekonominio ir vystomojo bendradarbiavimo iniciatyvas, imsis iniciatyvos artimiau bendradarbiauti su valstybėmis narėmis telkiant lėšas su klimato kaitos švelninimu susijusiai plėtrai ir sieks geriau išnaudoti savo mokslinių tyrimų ir inovacijų programų lankstumą tarptautinėms partnerėms remti padėdama joms pasirengti vykdyti įsipareigojimus pagal naująjį protokolą. Komisija ragina Europos Parlamentą ir Tarybą kuo skubiau patvirtinti siūlomą planą. 1 lentelė. ES siūlomas numatomas nacionalinis indėlis Įsipareigojimas Tipas || Absoliutus išmetamųjų teršalų kiekio sumažinimas, palyginti su bazinių metų kiekiu. Apimtis || Visi ekonomikos sektoriai Taikymo sritis || Visos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, kurių išmetamas kiekis nėra kontroliuojamas pagal Monrealio protokolą: Anglies dioksidas (CO2) · Metanas (CH4) · Diazoto oksidas (N2O) · Hidrofluorangliavandeniliai (HFC) · Perfluorangliavandeniliai (PFC) · Sieros heksafluoridas (SF6) · Azoto trifluoridas (NF3) Baziniai metai || 1990 m. Laikotarpis || 2021–2030 m. imtinai Sumažinimo lygis || Iki 2030 m. ES išmetamųjų teršalų kiekį sumažinti mažiausiai 40 proc. Išmetamųjų teršalų kiekio, kuriam taikomas įsipareigojimas, procentinė dalis || 100 proc. Ar įtraukiamas žemės ūkis, miškininkystė ir žemės naudojimas kitoms reikmėms? || Taip Grynasis įnašas pagal tarptautines rinka grindžiamas priemones || Įnašo nėra Planavimo procesas || 2014 m. spalio 23 ir 24 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino 2030 m. ES klimato ir energetikos politikos strategiją (EUCO 169/14). Europos Komisija parengs teisės aktų pasiūlymus 2030 m. strategijai (2015 m. Komisijos darbo programa) įgyvendinti, įskaitant dėl žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės. Įsipareigojimo sąžiningumas ir užmojis || Įsipareigojimas atitinka ES politikos siekį pereiti prie mažataršės ekonomikos, kurį įgyvendinus tikėtina, kad pasiseks pasiekti tikslą neleisti pasaulio temperatūrai pakilti 2 °C. Jis padės ES ekonomiškai efektyviomis priemonėmis siekti ilgalaikio tikslo ES išmetamųjų teršalų kiekį sumažinti 80 proc., kuris atitinka Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos atlikto vertinimo išvadą, kad išsivysčiusios valstybės turi iki 2050 m. kartu sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį 80–95 proc., palyginti su 1990 m. lygiu. ES išmetamųjų teršalų kiekio didėjimo kulminacinis taškas jau praeityje. Remiantis EDGAR duomenų bazės duomenimis, 28 ES valstybių narių išmatomųjų teršalų kiekis didžiausias buvo 1979 m. – apie 6,4 Gt CO2 ekvivalento. Pagrindinės prielaidos Taikomas skaičiavimo kriterijus || Visuotinio atšilimo potencialas 100 metų laiko skalėje, remiantis 4-ąja Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos atlikto vertinimo ataskaita Išmetamųjų teršalų kiekio apskaičiavimo metodika || 2006 m. Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos gairės Atskaitomybės už žemės ūkio, miškininkystės ir žemės naudojimo kitoms reikmėms sektoriuose išmetamų teršalų kiekį būdas || Išsami apskaitos sistema, veikla arba žemės paskirtimi grindžiamas metodas, taikomas žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės išmetamųjų teršalų kiekiui nustatyti, grindžiamas: i) taisyklėmis, sutartomis pagal Sprendimą Nr. 2/CMP.7, galiojančius šalių konferencijoje priimtus sprendimus ir ES vidaus teisės aktus (Sprendimą 529/2013/ES); ii) dabartiniu aplinkosauginio naudingumo lygiu. Apimtis Sektorių ir šaltinių kategorijos || · Energetika o Kuro deginimas § Energetikos pramonė § Gamybos pramonė ir statyba § Transportas § Kiti sektoriai § Kita o Kuro nevaldomieji išmetamieji teršalai § Kietasis kuras § Nafta, gamtinės dujos ir kiti taršūs energijos gamybos būdai o Transportuojant ir sandėliuojant išmetamas CO2 · Pramonės procesai ir produktų naudojimas o Mineralinių medžiagų apdirbimo pramonė o Chemijos pramonė o Metalo pramonė o Ne energetikos produktai, susiję su kuro ir tirpiklių naudojimu o Elektronikos pramonė o Produktų, kurie yra OAM pakaitalai, naudojimas o Kitų produktų gamyba ir naudojimas o Kita · Žemės ūkis o Žarnyno fermentacija o Mėšlo tvarkymas o Ryžių auginimas o Žemės ūkio dirvožemis o Numatytas savanų deginimas o Žemės ūkio atliekų deginimas laukuose o Kalkinimas o Karbamido naudojimas o Kitos anglies turinčios trąšos o Kita · Atliekos o Kietųjų atliekų šalinimas o Kietųjų atliekų biologinis apdorojimas o Atliekų deginimas deginimo įrenginiuose ir atvirame ore o Nuotekų valymas ir šalinimas o Kita · Žemės naudojimas, žemės naudojimo paskirties keitimas ir miškininkystė, kaip nustatyta Sprendime 529/2013/ES o Miško įveisimas, atkūrimas o Miškų naikinimas o Miškotvarka o Pasėlių kultivavimas o Ganyklų kultivavimas o Arba lygiavertis žemės paskirtimi grindžiamas atsiskaitymo būdas naudojant UNFCCC pateiktas ataskaitų teikimo kategorijas o Kitos kategorijos ar veikla, atrinktos ES ir jos valstybių narių, kaip Kioto protokolo ir Dohos pakeitimo šalių. [1] Jungtinių Tautų aplinkos programos 2014 m. apibendrinamoji ataskaita dėl atotrūkio išmetamųjų teršalų srityje (angl. „The emissions gap report 2014. A UNEP synthesis report“). [2] Tai atitinka jau seniai užsibrėžtą ES tikslą užtikrinti, kad iki 2050 m. pasaulinis išmetamųjų teršalų kiekis tesudarytų pusę 1990 m. kiekio, kaip dar kartą pabrėžta 2014 m. spalio 28 d. Aplinkos tarybos išvadose. [3] COM(2011) 112 galutinis. Konkurencingos mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos sukūrimo iki 2050 m. planas. [4] Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo 1313/2013 dėl Sąjungos civilinės saugos mechanizmo 5 ir 6 straipsniai. Priedas. Pagrindinė informacija apie ES ir daugiausia teršalų išmetančių pasaulio valstybių išmetamųjų teršalų kiekį ES išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio mažinimas augant ekonomikai Šaltinis. EAA, ECFIN GD (Ameco duomenų bazė), Eurostatas