·bendroji taisyklė yra ta, kad gyvūnų laikymo tankis negali viršyti 33 kg/m2;

·nukrypti leidžiančią nuostatą leisti padidinti gyvūnų laikymo tankį nuo 33 iki 39 kg/m2 galima taikyti tais atvejais, kai apie kiekvieną paukštidę kaupiami papildomi dokumentais patvirtinti išsamūs duomenys ir paukštidėje užtikrinami tam tikri klimatiniai parametrai. Be to, atvežus pulką į skerdyklą pateikiamuose dokumentuose turi būti nurodytas gaištamumo per dieną procentas ir kaupiamasis gaištamumo per dieną procentas;

·dar labiau padidinti gyvūnų laikymo tankį nuo 39 iki 42 kg/m2 leidžiama tais atvejais, kai įvykdžius ankstesniame punkte minėtas sąlygas, institucijoms atlikus patikrinimą, patvirtinama, kad paukščių gaištamumas nedidelis ir laikomasi gerosios valdymo patirties reikalavimų. Esant tokiam maksimaliam gyvūnų laikymo tankiui, Direktyvoje nustatytas pagal tam tikrą formulę apskaičiuojamas kaupiamasis gaištamumo per dieną procentas, kurio negalima viršyti.

2017 m. tyrimo duomenimis, perkeldamos Direktyvą į nacionalinę teisę, Austrija, Danija, Jungtinė Karalystė, Švedija ir Vokietija nusprendė nepasinaudoti kai kuriomis arba visomis iš šių nukrypti leidžiančių nuostatų dėl gyvūnų laikymo tankio. Tiek Vokietija, tiek Jungtinė Karalystė nurodė, kad jų sprendimas buvo pagrįstas moksliniais įrodymais, kad didesnis gyvūnų laikymo tankis gali pakenkti gyvūnų gerovei. Kitose 23-ose valstybėse narėse Direktyva buvo tiesiogiai perkelta į nacionalinę teisę. Taigi, tuo metu, kaip buvo atliekamas 2017 m. tyrimas, dalyje valstybių narių didžiausias leidžiamas broilerių laikymo tankis buvo 33 kg/m2, kitose – 39 kg/m2, trečioje grupėje valstybių – 42 kg/m2; apskritai beveik trijų ketvirtadalių Europos Sąjungoje auginamų broilerių laikymo tankis yra mažesnis nei 39 kg/m2 (žr. diagramą).

2017 m. tyrimo duomenimis, esant didžiausiam gyvūnų laikymo tankiui, ES auginama šiek tiek daugiau nei ketvirtadalis broilerių; jų laikytojai įpareigoti laikytis tam tikrų Direktyvoje nustatytų papildomų reikalavimų. Daugiau kaip pusė (55 proc.) didžiausiu tankiu laikomų broilerių auginama Prancūzijoje, 18 proc. – Nyderlanduose ir 9 proc. – Belgijoje.

Vykdydamos atsitiktinai pasirinktų ūkių tikrinimus, institucijos užtikrina, kad rizikingais laikotarpiais paukštidėse nebūtų pernelyg daug paukščių. Vienas iš tokių rizikingų laikotarpių yra prieš vadinamąjį retinimą; tokia praktika vadovaujamasi daugelyje valstybių narių – dalis paukščių išvežami skersti keliomis dienomis anksčiau nei dauguma pulko paukščių, taip paukštidėje atlaisvinant daugiau vietos. Kitas laikotarpis, kai gyvūnų laikymo tankis gali būti didžiausias, yra prieš pat išvežant paukščius skersti, t. y. užbaigus auginimo ciklą. Siekdamos veiksmingai įvertinti, ar vykdomi Direktyvoje nustatyti teisiniai reikalavimai, valstybės narės turi nustatyti aiškius atitikties kriterijus, kad inspektoriai galėtų priimti tinkamą sprendimą dėl ūkių atitikties teisės nuostatoms. Daugumoje valstybių narių buvo patvirtintos tam tikros rekomendacijos dėl praktinių žingsnių gyvūnų laikymo tankiui nustatyti, bet tik keliose buvo parengtos inspektoriams skirtos rekomendacijos, kaip įvertinti, ar vėdinimas pakankamas. Vėdinimas yra itin svarbus aspektas siekiant užtikrinti atitinkamas klimato sąlygas paukštidėje, bet vos kelių valstybių narų institucijos apibrėžė didžiausią dujų koncentraciją ir aprūpino įranga dujų koncentracijai išmatuoti. Atliekant atsitiktinai pasirinktų ūkių tikrinimus, paprastai visas dėmesys sutelkiamas į tiekiamus išteklius, o ne į pačius paukščius, nes įvertinti atskirus gyvus paukščius, kai paukštidėje yra keli tūkstančiai paukščių, yra sunku.

Kai kurios institucijos, ypač veikiančios Danijoje (joje ilgiausiai taikoma konkrečių rodiklių stebėsenos skerdyklose sistema), nurodė, kad veiksmingesnis būdas nustatyti probleminius ūkius yra vykdyti stebėseną skerdyklose, o ne pasikliauti atsitiktinai pasirinktų ūkių tikrinimais. Šių institucijų nuomone, atsižvelgiant į konkrečių gyvūnų ypatumus nustatytų rodiklių, kuriuos galima įvertinti po skerdimo ir kurie glaudžiai susiję su klimato sąlygomis paukštidėje broilerių auginimo laikotarpiu, taikymas yra veiksmingiausias būdas organizuoti kontrolę ir spręsti galimas problemas, susijusias su aplinkos sąlygomis ūkyje.

Tiek pramonės atstovų, tiek institucijų manymu, reikalavimas kartu su skersti atvežto pulko dokumentais pateikti duomenis ir apie gaištamumo per dieną procentą, ir apie kumuliacinį gaištamumo per dieną procentą, yra pernelyg didelė našta. Daugumoje valstybių narių, atvežus pulką į skerdyklą, nurodomas tik kumuliacinis gaištamumo per dieną procentas. Kad galėtų ištirti, kada paukščiai nugaišo, pvz., ar prieš pat skerdžiant paukščius ar ankstesniame auginimo etape, jeigu gyvūnų laikymo tankis yra didesnis nei 33 kg/m2, institucijoms reikia žinoti gaištamumo per dieną procento duomenis. Kai kuriose valstybėse narėse pateikti šiuos duomenis yra paprasčiau, nes laikytojai gaištamumo per dieną procento duomenis įveda tiesiai į duomenų bazę ir su šiais duomenimis taip pat gali susipažinti valstybiniai veterinarijos gydytojai, kuriems gali tekti tirti, kada paukščiai nugaišo.

Valstybėse narėse nustatytas nevienodas didžiausias gyvūnų laikymo tankis. Griežtesni valdymo ir stebėsenos reikalavimai, kurių laikantis gyvūnų laikymo tankis gali būti didesnis, padeda sumažinti galimas su gerove susijusias problemas. Pramonės atstovai palankiai vertina reikalavimą rengti mokymo kursus laikytojams, be to, kai kurie šio pramonės sektoriaus atstovai taip pat rengia papildomus mokymo kursus vežimo organizatoriams ir darbuotojams, kurie gaudo paukščius prieš juos išvežant. Ūkių tikrinimais paprastai užtikrinama, kad būtų įvykdyti teisės aktuose nustatyti reikalavimai, bet valstybės narės ne visada nustato aiškius atitikties kriterijus, kad jų inspektoriai galėtų praktiškai įvertinti, ar ūkiai laikosi teisės aktų, nors yra keletas gerosios patirties pavyzdžių, pvz., išsamiai apibrėžta didžiausia dujų koncentracija ir esama įranga dujų koncentracijai nustatyti. Kai kuriose valstybėse narėse vadovaujamasi gerąja patirtimi dalytis gyvūnų gaištamumo duomenimis, kurie padeda, vadovaujantis Direktyva, tirti itin didelio gaištamumo atvejus.

4Gerovės rodiklių rengimas

4.1Privalomasis rodiklis

Kad rodiklis būtų naudingas vykdant stebėsenos programą, jis turėtų būti aiškiai apibrėžtas, praktiškai išmatuojamas ir padėti priimti sprendimą dėl ūkyje sudarytų sąlygų priimtinumo. Toks rodiklis – tai Direktyvoje nustatytas kaupiamasis gaištamumo per dieną procentas ūkiuose, kuriuose auginamų broilerių laikymo tankis yra didžiausias.

Naudojant šį rodiklį (kiekvieno pulko atveju jis apskaičiuojamas pagal Direktyvoje nurodytą formulę), galima įvertinti, ar laikytojui pavyko išvengti, kad auginimo laikotarpiu nenugaištų pernelyg daug vištų. Jeigu pulkuose, kuriuose gyvūnų laikymo tankis yra didžiausias, viršijama nustatyta riba, institucijos reikalauja, kad laikytojai pateiktų atitinkamą paaiškinimą, kad šią padėtį lėmė tokie veiksniai, kurių neįmanoma kontroliuoti, o priešingu atveju jie įpareigojami, laikant kitus septynis paukščių pulkus iš eilės, sumažinti gyvūnų laikymo tankį. Šiuo laikotarpiu laikytojas turi neviršyti nustatytos ribos, vėliau jam leidžiama vėl padidinti gyvūnų laikymo tankį.

Neretai tais atvejais, kai viršijami gaištamumo rodikliai, paukščiai būna nugaišę pirmą jų auginimo savaitę ir laikytojas teigia, kad tai nutiko dėl sąlygų perykloje ir (arba) pirminiuose pulkuose. Institucijos sutinka su tokiais teiginiais, bet netiria sąlygų perykloje. ES teisės aktuose nenustatyta konkrečių perykloms keliamų reikalavimų ir nė vienoje valstybėje narėje, kurioje auditą atliko Sveikatos ir maisto saugos GD, nebuvo nustatyta kriterijų, pagal kuriuos būtų galima vertinti, kaip laikomasi Direktyvoje 98/58/EB nustatytų bendrųjų reikalavimų dėl šių įstaigų.

Neretai gyvūnų laikymo tankio sumažinimas vėliau laikomuose pulkuose, atsižvelgiant į kaupiamąjį gaištamumo per dieną procentą, vertinamas kaip sankcija. Kad neviršytų nustatytos ribos ir siekdami išvengti gyvūnų laikymo tankio sumažinimo, laikytojai gali, užuot žudę paukščius dėl gyvūnų gerovės, galimai netinkamos būklės paukščius išvežti skersti, kad jie nebūtų įtraukti į jų ūkio gaištamumo rodiklius.

Kai skerdyklose atliekamas įprastinis tikrinimas po skerdimo, pagal nustatytus reikalavimus tikrinama, ar gyvūnai nesirgo tam tikromis ligomis, pvz., ar pulke nebuvo pernelyg daug kontaktiniu dermatitu, sisteminėmis ligomis sergančių ir parazitais užsikrėtusių gyvūnų. Tačiau Direktyvoje neapibrėžtas sergamumo tokiomis ligomis lygis ar ligų sunkumas, kurie atitiktų gerovę neužtikrinančių sąlygų kriterijus. Taigi, nors valstybinis veterinarijos gydytojas įpareigotas pateikti rezultatus laikytojui ir kompetentingai institucijai, jeigu iš tikrinimo rezultatų matyti, kad gyvūnų gerovė neužtikrinama, pati valstybė narė turi išsamiau apibrėžti išmatuojamus kriterijus ir nurodyti rodiklį, kuriais būtų galima pagrįsti šį sprendimą.

4.2Neprivalomi rodikliai

2017 m. tyrimo duomenimis, 18-os valstybių narių nacionalinės teisės aktuose nustatytas reikalavimas registruoti pėdos dermatito atvejus ir 15-oje iš šių valstybių šis reikalavimas susietas su tiksliniais veiksmais. Pėdų dermatitas – tai rodiklis, kuris stebimas skerdyklose ir kurį galima naudoti siekiant nustatyti probleminius ūkius, kuriuose reikia imtis taisomųjų veiksmų esminėms problemoms išspręsti. Pėdų dermatitas yra tam tikros formos kontaktinis dermatitas, kuris pasireiškia dėl amoniako sukeltų nudegimų, kai dėl ilgalaikio sąlyčio su netinkamos kokybės labai įmirkusiu ir gausiai amoniako prisotintu kraiku pasireiškia cheminis odos sudirginimas. Pėdų dermatitas tarpusavyje susijęs su kitų formų kontaktiniu dermatitu, kaip antai kulkšnies nudegimais ir krūtinės pūslėmis, kurie rodo ne tik prastą kraiko kokybę, bet ir galimą raišumą arba judėjimo problemas. Šiai ligai neturi įtakos gaudymas, vežimas ar skerdimo sąlygos, todėl tai yra geros gyvūnų gerovės ūkyje rodiklis. Tai, kad 15-oje valstybių narių šis rodiklis teisės aktais susietas su tiksliniais veiksmais (įskaitant Jungtinę Karalystę ir Ispaniją, kuriose tokios sistemos įgyvendintos jų neapibrėžus teisės aktuose), reiškia, kad ši vertinimo balais sistema taikoma beveik 80 proc. paukštienos gamybos ES.

Švedija, Danija, Nyderlandai ir Jungtinė Karalystė ilgiausiai praktiškai naudoja šį rodiklį ir taiko trijų pakopų vertinimo balais sistemą, kuri pirmąkart buvo pradėta naudoti Švedijoje. Vienuolikoje valstybių narių, kuriose netaikoma tokia su tiksliniais veiksmais susieta vertinimo balais sistema, vis dėlto atliekami tikrinimai po skerdimo, kaip to reikalaujama pagal Reglamentą (EB) Nr. 854/2004, bet šie duomenys sistemingai nenaudojami, siekiant nustatyti, kuriuose ūkiuose reikėtų pirmiausia atlikti tikrinimus.