[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 21.2.2006 KOM (2006) 72 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA Antroji Komisijos ataskaita, parengta remiantis 2001 m. birželio 26 d. Tarybos pamatinio sprendimo dėl pinigų plovimo, nusikaltimo priemonių ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų nustatymo, paieškos, įšaldymo, areštavimo ir konfiskavimo 6 straipsniu {SEK (2006) 219} ĮVADAS Šis antrasis vertinimas yra 2004 m. balandžio 5 d. Komisijos ataskaitos[1], parengtos remiantis 2001 m. birželio 26 d. Tarybos pamatinio sprendimo dėl pinigų plovimo, nusikaltimo priemonių ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų nustatymo, paieškos, įšaldymo, areštavimo ir konfiskavimo[2] 6 straipsniu, tęsinys. 2004 m. spalio 25 ir 26 d. posėdžiuose Taryba pažymėjo Komisijos parengtą ataskaitą ir paragino pamatinio sprendimo iki galo dar neįgyvendinusias valstybes nares kuo greičiau tai padaryti bei pateikti informaciją apie padarytą pažangą. Be to, Taryba pritarė, kad būtų parengta antroji vertinimo ataskaita, ir naujųjų valstybių narių, aišku, neįvertintų per pirmąjį vertinimą, paprašė perduoti su teisės akto perkėlimu į nacionalinę teisę susijusią tinkamą informaciją. Nors informacija turėjo būti perduota ne vėliau kaip 2004 m. gruodžio 31 d., ne visos valstybės narės pajėgė laiku atsiųsti atsakymus. 2005 m. kovo 4 d. Komisija išsiuntė laišką, kuriame priminė apie prašymą, o birželio mėn. paskutinį kartą priminė apie tai el. laiške, todėl 2005 m. liepos mėn. pabaigoje tik viena iš naujųjų valstybių narių (MT) dar nebuvo perdavusi Komisijai informacijos. Tik dvi valstybės narės (AT ir PT), laiku neperdavusios jokios pirmajam vertinimui reikalingos informacijos, tuo tarpu perdavė svarbiausią informaciją. Deja tenka apgailestauti, kad trūksta informacijos iš kai kurių valstybių narių, kurios, kaip nustatyta, iš dalies įgyvendino pamatinį sprendimą arba kurios pateikė nepakankamai informacijos, leidžiančios Komisijai atlikti analizės funkciją. GR pateiktoje informacijoje itin daug spragų. Tik DE, IT, SE ir UK pateikė papildomus paaiškinimus, kuriuos rengiant atsižvelgta į pirmosios ataskaitos pastabas. Ši ataskaita iš esmės skirta valstybėms narėms, kurios nebuvo aptartos pirmojoje ataskaitoje. Kalbant apie tas valstybes nares, kurios pirmojoje ataskaitoje buvo aptartos, tačiau vėliau pateikė paaiškinimus, ataskaitoje pateikiama suvestinė jų padėties apžvalga. Komisija atsižvelgė tik į atsakymus, gautus iki 2005 m. liepos 30 d. Dėl didžiausio leistino į visas Europos Sąjungos kalbas verčiamų dokumentų dydžio šiame dokumente pateikiama tik glausta atsakymų į 2, 3 ir 4 straipsnius analizė[3]. PAMATINIAM SPRENDIMUI ĮGYVENDINTI PRIIMTŲ NACIONALINIŲ PRIEMONIŲ ANALIZĖ 1 straipsnis: 1990 m. konvencijos išlygos 1 straipsnio a dalis: 1990 m. konvencijos 2 straipsnio išlygos Pirmojoje vertinimo ataskaitoje pažymėta, kad trys valstybės (GR, LU ir SE) nesilaiko 1 straipsnio a dalies. 2004 m. rugpjūčio 30 d. ir 2005 m. birželio 29 d. laiškuose SE pateikė papildomos informacijos. 2005 m. liepos 1 d. įsigaliojęs 2005 m. gegužės 19 d. įstatymas, iš dalies keičiantis baudžiamąjį kodeksą, konfiskavimo procedūrą numato taikyti ir kitiems pažeidimams, už kuriuos skiriama mažiausiai vienerių metų bausmė. Išlyga dėl pajamų iš mokestinių nusikaltimų konfiskavimo ir toliau galioja, tačiau pamatinis sprendimas numato tokią išimtį. Devynios iš 10 naujųjų valstybių narių laikosi 1 straipsnio a dalies nuostatų. 1999 m. lapkričio 19 d. įregistruotoje deklaracijoje MT nurodė 2 straipsnį taikanti tik Maltos teisėje nusikaltimais laikomiems pažeidimams. 1 straipsnio b dalis: 1990 m. konvencijos 6 straipsnio išlygos Per pirmąjį vertinimą keturios valstybės (AT, GR, LU ir PT) įvertintos kaip 1 straipsnio b dalies neatitinkančias išlygas pateikusios valstybės. PT perdavė informaciją apie vieną jos baudžiamojo kodekso pataisų, pagal kurią į pagrindinius pažeidimus numatoma įtraukti visus mažiausiai šešių mėnesių ir daugiausiai penkerių metų bausmėmis baudžiamus nusikaltimus. AT taiko išlygą, pagal kurią pagrindiniais pažeidimais laikomi tik tie nusikaltimai, kurie Austrijos baudžiamajame kodekse baudžiami didesne nei trejų metų bausme. AT mano, kad tai suderinama su 1 straipsnio b dalies formuluote, nes ji laiko save minimalių bausmių sistemą turinčia šalimi. Šios minimalios bausmės numatytos pažeidimų, baustinų ne mažiau kaip penkerių metų ir didesne laisvės atėmimo bausme, atveju. Tačiau yra ir pažeidimų, baustinų trejų metų ir mažesnėmis (tačiau didesnėmis nei vienerių metų) bausmėmis, kurių atveju nėra numatytos minimalios bausmės. Tokie pažeidimai dėl Austrijos išlygos šiuo metu neįeina į 1990 m. konvencijos 6 straipsnio taikymo sritį, o tai reiškia, kad išlyga neatitinka 1 straipsnio b dalies nuostatų. GR pareiškė, kad šiuo metu vyksta konsultacijos dėl įstatymo, kuriuo būtų panaikintos įstatymo Nr. 2655/1998 2 ir 6 straipsniuose numatytos išlygos, projekto. Šiame įstatymo projekte numatoma nustatyti tris pirminių pinigų plovimo pažeidimų kategorijas. Įstatymo projekte pateikiamas specialus nusikaltimų sąrašas ir papildoma pagrindinio pažeidimo apibrėžtis, įtraukiant į ją įkalinimo bausme (dydis dar nenustatytas) baudžiamus nusikaltimus ir įkalinimo bausme, kurių dydis taip pat dar nėra nustatytas, baudžiamus nusikaltimus, už kuriuos gautos tam tikros sumos (dydis dar nenustatytas) neviršijančios pajamos. Kol kas sunku spręsti, ar priėmus šį įstatymo projektą pirmojoje ataskaitoje nustatyti prieštaravimai neteks pagrindo. Be papildomos informacijos sunku spręsti ir apie tai, ar LU atsižvelgė į kritiką, pareikštą per pirmąjį vertinimą. Aštuonios iš 10 naujųjų valstybių narių laikosi 1 straipsnio b dalies nuostatų. Tačiau 1999 m. lapkričio 19 d. įregistruotoje deklaracijoje MT nurodė 6 straipsnio 1 dalį taikanti tik Maltos teisėje nusikaltimais laikomiems pažeidimams. 2000 m. kovo 2 d. deklaracijoje HU nurodė 6 straipsnio 1 dalį taikanti tik pagrindiniams baudžiamajame kodekse apibrėžtiems pažeidimams. 2 straipsnis: sankcijos Pirmojoje ataskaitoje pabrėžta, kad 11 informaciją perdavusių šalių laikosi 2 straipsnio nuostatų. Tačiau DK, FI ir SE teisėje numatyta, kad 2 straipsnio nuostatas atitinkančios bausmės skiriamos tik už sunkius arba sunkinančiomis aplinkybėmis padarytus pinigų plovimo atvejus. Pradiniai pažeidimai ir toliau baudžiami mažesnėmis nei pamatiniame sprendime nustatytomis bausmėmis. SE patikslino, kad nėra esminio skirtumo tarp jos nacionalinės sistemos ir daugumoje kitų šalių veikiančių sistemų, nes bausmės paprastai skiriamos atsižvelgiant į pažeidimo rimtumą, nesvarbu, ar ryšys tarp pažeidimo sunkumo ir bausmės aiškiai nustatytas, kaip Švedijoje, ar toks ryšys nėra akivaizdus, kaip kitose Europos teisinėse sistemose, kuriose teisėjas turi didesnę laisvę, spręsdamas, kokia bausmė turi būti skiriama už pažeidimą. Taigi švedai pateikia papildomus paaiškinimus, kuriais patvirtinama išvada, jog SE laikosi 2 straipsnio nuostatų. Nepaisant įvairiose šalyse skelbiamų bausmių skalių, tik atlikus nuodugnią teismo bylų analizę būtų galima palyginti tikrąjį skirtingų Europos teisminių sistemų griežtumo nagrinėjant pinigų plovimo bylas laipsnį, o tai jau nėra šios ataskaitos tikslas. AT, siekdama pateisinti panašią bausmių skalę, taip pat įrodinėjo, kad būtina atsižvelgti į teisminių sistemų nuoseklumą. Tačiau bausmių gradavimas galėtų turėti netikėtų ir nepageidaujamų pasekmių pamatinio sprendimo 2005/212/TVR įgyvendinimui. Pažeidimų, susijusių su pinigų plovimu, atvejais 3 straipsnyje nustatyti sustiprinti konfiskavimo įgaliojimai tinka, jei pažeidimą įvykdo nusikalstamas susivienijimas, už kurį baudžiama didžiausia ne mažesne kaip ketverių metų laisvės atėmimo bausme. Todėl būtų naudinga užtikrinti, kad nusikalstamų grupuočių vykdomas pinigų plovimas kaskart būtų traktuojamas kaip „ypatingai rimtas arba įprastas“ (DK) ar „ekstensyvus ir profesionalus“ (FI)[4]. Apskritai kyla klausimas, ar paprastas su pinigų plovimu susijęs pažeidimas pamatiniame sprendime 2005/212/TVR laikomas pažeidimu, kuris skiriasi nuo sunkinančiomis aplinkybėmis įvykdyto pažeidimo[5]. GR nepateikė raštu informacijos, leidžiančios įvertinti, kaip įgyvendinamas 2 straipsnis. Kalbant apie informaciją perdavusias devynias naująsias valstybes nares: – Vengrijos teisėje numatyta, kad asmenys, atskleidę ar atskleidžiantys policijai nežinomus pinigų plovimo atvejus, savaime nepersekiojami baudžiamąja tvarka. Tokia nuostata atrodo pernelyg tolerantiška, nes ji taip pat gali būti naudinga „įžūliam“ pinigų plovėjui – tokiam, kuris atskleistų policijai savo pinigų plovimo veiklą, kad nebūtų persekiojamas baudžiamąja tvarka. Kita vertus, reikia paminėti, kad pagal Vengrijos įstatymus asmuo laikomas įvykdžiusiu su pinigų plovimu susijusį pažeidimą tik tokiu atveju, kai pažeidimas susijęs su jo profesine veikla, o tai pernelyg siauras vertinimas; – 2004 m. birželio 9 d. Čekijos vyriausybės priimtame įstatymo projekte numatyta, kad didžiausia bausmė už pradinį pažeidimą nuo šiol bus ne dveji, o ketveri metai, tačiau įtraukiama nuostata, pagal kurią paskyrus vienu metu atliktinas bausmes pirmenybė teikiama už pagrindinį pažeidimą skirtai bausmei, jei už pagrindinį pažeidimą skirta bausmė yra švelnesnė nei bausmė, skirta už pažeidimą, susijusį su pinigų plovimu. Nors sunku įvertinti tikrąsias šios teisinės priemonės pasekmes, Čekija turėtų pakoreguoti šią savo įstatymo projekto dalį, kad būsimieji jos įstatymai visiškai atitiktų reikalavimus. 3 straipsnis: Vertybių konfiskavimas Per pirmąjį vertinimą nustatyta, kad tam tikro lygio vertybių konfiskavimas, bent kaip alternatyvi priemonė (nors kartais ji taikoma tik ypatingiems atvejams, pažeidimams ar turtui), numatyta pačių vienuolikos valstybių narių (BE, DK, DE, FR, IE, IT, LU, NL, FI, SE ir UK) procesinėse normose, o užsienio valstybių prašymai nagrinėjami mažiausiai devyniose valstybėse narėse (BE, DK, FR, IE, IT, NL, FI, SE, UK ir veikiausiai DE). LU ir ES per pirmąjį vertinimą nurodė, kad rengia įstatymus, papildančius atitinkamas nacionalines priemones, kuriomis siekiama įgyvendinti 3 straipsnį, tačiau nepranešė apie tai, kiek toli pažengė atitinkamos teisėkūros procedūros. GR pranešė įgyvendinusi 3 straipsnį, tačiau nepateikė atitinkamų dokumentų. Nacionalinė teisena Antrajam vertinimui surinkta informacija rodo, kad vertybių konfiskavimo procedūra taikoma plačiai arba bent tada, kai neįmanoma konfiskuoti nusikalstamu būdu įgytų pajamų. Todėl, sprendžiant iš nacionalinės teisenos, IT, PT, LT, PL, CY, CZ, SK, SI ir HU laikosi 3 straipsnio nuostatų. Austrijos baudžiamojo kodekso 20 straipsnyje numatyta, kad asmenims, įvykdžiusiems pažeidimą, bauda už neteisėtą praturtėjimą gali būti skiriama tokio dydžio, kokį siekia pajamos, gautos įvykdžius šį pažeidimą arba jam įvykdyti. Bauda neskiriama, jei gautos pajamos neviršija 21 802 EUR, tačiau ši suma akivaizdžiai viršija 3 straipsnyje nustatytą sumą. Iš LV perduotos informacijos galima daryti prielaidą, kad ji nenumato vertybių konfiskavimo galimybės. Užsienio valstybių prašymai Kaip žinoma, visos valstybės narės ratifikavo Europos Tarybos konvenciją Nr. 141, kuria konvencijos šalys įpareigojamos priimti būtinas priemones užtikrinti, kad būtų nagrinėjami užsienio valstybių prašymai dėl nusikaltimo vertę atitinkančių piniginių sumų konfiskavimo. Pirmojoje vertinimo ataskaitoje pažymėtas gana miglotas tam tikrų paaiškinimų, pateiktų kai kurių valstybių narių, pobūdis. Nors per antrąjį etapą surinkta informacija yra vertinga, ji leidžia daryti panašias išvadas. Reikia pažymėti DE pasiūlymą dėl pakeitimų, kuris galėtų padėti išsiaiškinti jos padėtį 3 straipsnio atžvilgiu. 4 straipsnis: Tarpusavio pagalbos prašymų nagrinėjimas Pagal šį straipsnį kitų valstybių narių tarpusavio pagalbos prašymai dėl pajamų nustatymo, paieškos, įšaldymo, areštavimo ir konfiskavimo turi būti nagrinėjami teikiant jiems tokią pat pirmenybę kaip ir atitinkamiems veiksmams nacionalinėse bylose. Pirmojoje ataskaitoje pažymėta, kad Komisija negavo iš valstybių narių pakankamai informacijos, kad galėtų spręsti, ar ši konkreti nuostata buvo perkelta į nacionalinę teisę. Po pirmosios ataskaitos gauti dokumentai paprastai mini 1990 m. Europos Tarybos konvenciją (CY, CZ, SI), užsienio valstybių prašymų nagrinėjimo sąlygas reglamentuojančius teisės aktus (AT, CY, SE, EE ir HU) ar antrinius teisės aktus, nurodančius, kaip teisminės institucijos turi nagrinėti tokius prašymus (DE, PT). Komisija neprieštarauja dėl pateiktos informacijos turinio, tačiau daro tą pačią pastabą, nes siekiant tinkamai įvertinti 4 straipsnio įgyvendinimą reikėtų taikyti kitokio pobūdžio vertinimo metodus. Pažangiomis 2003 m. liepos 22 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2003/577/TVR, kurį valstybės turėjo įgyvendinti iki 2005 m. rugpjūčio 2 d., nuostatomis netiesiogiai siekiama geresnio 4 straipsnio taikymo[6]. Šiuo metu vykstančių svarstymų dėl konfiskavimo sprendimų tarpusavio pripažinimo principo logika – tokia pati. Greitas šio pamatinio sprendimo priėmimas be jokios abejonės būtų reikšminga pažanga. 7 straipsnis: Teritorinis taikymas 7 straipsnyje numatyta, kad pamatinis sprendimas įsigalioja Gibraltare tuomet, kai šioje teritorijoje ima galioti 1990 m. Europos Tarybos konvencija. UK nurodė, kad ši sąlyga nevykdoma ir kad nesiimta jokių priemonių padėčiai ištaisyti. IŠVADOS Konkrečios nuostatos įgyvendintos taip: 1 straipsnio a dalis: Graikija, Liuksemburgas ir Malta tikriausiai turės performuluoti savo išlygas dėl 1990 m. konvencijos 2 straipsnio. 1 straipsnio b dalis: Austrija, Graikija ir Liuksemburgas dar neįvykdė būtinų sąlygų. Iš naujųjų valstybių narių Maltos ir Vengrijos išlygos neatitinka reikalavimų. 2 straipsnis: Visos atsakiusios valstybės narės laikosi šio straipsnio nuostatų. Tačiau reikia padaryti tris pastabas: - Čekija galėtų pakeisti šią sritį reglamentuojančio įstatymo projektą, kad jis visiškai atitiktų reikalavimus; - Vengrija galbūt turės performuluoti nuostatą, pagal kurią pinigų plovimo veiklą atskleidžiantys asmenys savaime nepersekiojami baudžiamąja tvarka, ir su pinigų plovimu susijusio pažeidimo apibrėžtį; - Pagal 2 straipsnį didžiausia bausmė numatoma tik tuomet, kai teisėjas pinigų plovimo atvejį apibūdina kaip sunkinančiomis aplinkybėmis padarytą pažeidimą (Austrija, Danija, Suomija, Švedija, Čekija, Slovakija). 3 straipsnis: Tam tikro lygio vertybių konfiskavimas, bent kaip alternatyvi priemonė (nors kartais ji taikoma tik ypatingiems atvejams, pažeidimams ar turtui), numatytas daugumos valstybių narių procesinėse normose. Tik Latvija nėra numačiusi tokios normos. Austrijoje konfiskavimo procedūra taikoma tik tokiais atvejais, kai konfiskuojamo turto vertė viršija 3 straipsnio nuostatose nustatytą sumą. Kalbant apie užsienio valstybių prašymus, negauta daug informacijos, leidžiančios papildyti per pirmąjį vertinimą padarytas išvadas. Informaciją pateikusios naujosios valstybės narės tvirtino taikančios atitinkamus tarptautinius teisės aktus. 4 straipsnis: Komisija ir toliau laikosi nuomonės, kad negavo pakankamai informacijos, kad galėtų spręsti, ar ši konkreti nuostata buvo perkelta į nacionalinę teisę. Komisija mano, kad šį straipsnį įgyvendinti bus lengviau, jei bus kuo greičiau priimti šiuo metu svarstomi pasiūlymai dėl konfiskavimo sprendimų tarpusavio pripažinimo. 7 straipsnis: Šios nuostatos Jungtinė Karalystė dar neįgyvendino. [1] KOM (2004) 230, 2004 4 5. [2] OL L 182, 2001 7 5, p. 1. [3] Išsamesnė analizė pateikiama pridedame SEK dokumente. [4] Pavyzdžiui. [5] Pavyzdžiui, Austrijoje tokiu pažeidimu laikomas nusikalstamų susivienijimų ar teroristinių grupuočių pajamų plovimas per trečiąsias šalis. [6] 2004 m. gruodžio 17 d. dokumentas 14622/04 COPEN 135 ir 2005 m. sausio 17 d. dokumentas 14622/04 COR 1 COPEN 135.