KOMISIJOS PRANEŠIMAS. IŠ EUROPOS STRUKTŪRINIŲ IR INVESTICIJŲ (ESI) FONDŲ LĖŠŲ FINANSUOJAMŲ IŠLAIDŲ SUPAPRASTINTO APMOKĖJIMO GAIRĖS. PATIKSLINTA REDAKCIJA

(2021/C 200/01)

Supaprastinto išlaidų apmokėjimo gairės. Finansavimas taikant fiksuotąsias normas, fiksuotieji vieneto įkainiai, fiksuotosios sumos

(pagal Reglamento (ES) Nr. 1303/2013 67, 68, 68a ir 68b straipsnius, Reglamento (ES) Nr. 1304/2013 14 straipsnį ir Reglamento (ES) Nr. 1299/2013 19 straipsnį)

Patikslinta redakcija, skelbiama įsigaliojus Reglamentui (ES, Euratomas) 2018/1046

ATSAKOMYBĖS RIBOJIMO PAREIŠKIMAS Tai Komisijos tarnybų parengtas dokumentas. Jame, remiantis taikytina ES teise, pateikiamos techninės gairės, skirtos kolegoms ir įstaigoms, kurie stebi, kontroliuoja arba įgyvendina Europos struktūrinius ir investicijų fondus. Šios gairės nedaro poveikio Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo aiškinimams.

TURINYS

1 skyrius. Įvadas 6

1.1. Tikslas 6

1.2. Kodėl reikėtų naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą? 6

2 skyrius. Horizontalieji principai ir taikymo sritis 7

2.1. Kada naudoti supaprastintas išlaidas? 7

2.2. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimas 7

2.2.1. Principas 7

2.2.2. Išimtis. Atvejai, kai privaloma taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą [skyrius patikslintas įsigaliojus Reglamentui „Omnibus“] 7

2.2.3. Taikymo terminai ir pereinamojo laikotarpio nuostatos 10

2.3. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdų derinimas 11

2.3.1. Bendrieji principai 11

2.3.2. Derinių pavyzdžiai 11

2.4. Viešieji pirkimai ir supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimas 12

2.4.1. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimas viešuosiuose pirkimuose 12

2.4.2. Fiksuotosios normos naudojimas apskaičiuojant tiesiogines personalo išlaidas veiksmams, įgyvendinamiems rengiant viešuosius pirkimus 14

2.5. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo suderinamumas su valstybės pagalbos taisyklėmis 15

2.5.1. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo taikymo suderinamumas su Bendruoju bendrosios išimties reglamentu ir Žemės ūkio bendrosios išimties reglamentu 15

2.6. Supaprastintų išlaidų naudojimas įgyvendinant veiksmus, iš kurių gaunama grynųjų pajamų 16

2.6.1. Veiksmai, kuriuos įgyvendinus gaunama grynųjų pajamų (BNR 61 straipsnis) 16

2.6.2. Veiksmai, iš kurių juos įgyvendinant gaunama grynųjų pajamų ir kuriems netaikomos BNR 61 straipsnio 1–6 dalys 17

2.7. ERPF ir ESF taikomas kryžminis finansavimas 18

2.7.1. Veiksmų, kuriems taikoma BNR 98 straipsnio 2 dalis, deklaravimas, kai naudojamas supaprastintas išlaidų apmokėjimas 18

2.7.2. Pavyzdžiai 18

2.8. EŽŪFKP ir ETB taikomos konkrečios taisyklės 19

3 skyrius. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdai 19

3.1. Finansavimas taikant fiksuotąją normą 19

3.1.1. Išlaidų kategorijų nustatymas 19

3.1.2. BNR ir konkretiems fondams skirtuose reglamentuose išsamiai apibūdintos konkrečios finansavimo taikant fiksuotąją normą sistemos, skirtos išlaidoms pagal kategorijas apskaičiuoti 20

3.1.2.1. Netiesioginių išlaidų skaičiavimo metodai 21

3.1.2.2. Nustatant tiesiogines personalo išlaidas taikoma fiksuotoji norma 21

3.1.2.3. Nustatant visas kitas veiksmo išlaidas, kurios nėra tiesioginės personalo išlaidos, taikoma fiksuotoji norma 22

3.1.2.4. BNR nustatytų fiksuotųjų normų pagrindimas 23

3.1.2.5. Taikymo terminai 23

3.2. Fiksuotieji vieneto įkainiai 25

3.2.1. Bendrieji principai 25

3.2.2. Pagal valandinį įkainį apskaičiuojamos personalo išlaidos (BNR 68a straipsnio 2–4 dalys) 26

3.2.3. Tinkamų finansuoti personalo išlaidų nustatymas naudojant apskaičiuotą valandinį įkainį 27

3.2.4. Darbuotojai, kurie įgyvendindami veiksmą dirba ne visą darbo laiką, bet per mėnesį dirbto laiko dalis yra fiksuotoji 28

3.2.5. Taikymo terminai 28

3.3. Fiksuotosios sumos 29

3.3.1. Bendrieji principai 29

3.3.2. Reglamentu „Omnibus“ nustatyti pakeitimai ir taikymo terminai 29

3.3.3. Fiksuotosios sumos pavyzdžiai 29

3.4. Konkretus atvejis, susijęs su teikiant techninę paramą taikomomis fiksuotomis normomis 30

3.4.1. Taikymo sritis 30

3.4.2. Mokėjimų paraiškos ir atlyginamos išlaidos 31

3.4.3. Techninės paramos asignavimų, skiriamų pagal fiksuotąją normą, poveikis veiksmų programai arba kaimo plėtros programai 32

3.4.4. Audito seka ir pataisų poveikis 32

4 skyrius. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo nustatymas 32

4.1. Supaprastintas išlaidų apmokėjimas turi būti nustatytas iš anksto 33

4.2. Sąžiningas, teisingas ir patikrinamas skaičiavimo metodas 33

4.2.1. Bendrieji principai 33

4.2.1.1. Jis turi būti sąžiningas 33

4.2.1.2. Jis turi būti teisingas 33

4.2.1.3. Jis turi būti patikrinamas 33

4.2.2. Praktinis metodikų taikymas 34

4.2.2.1. Statistinių duomenų, ekspertų vertinimo arba kitos objektyvios informacijos naudojimas (67 straipsnio 5 dalies a punkto i papunktis) 34

4.2.2.2. Atskirų paramos gavėjų duomenų naudojimas (BNR 67 straipsnio 5 dalies a punkto ii ir iii papunkčiai) 34

4.3. Biudžeto projektas 35

4.3.1. Biudžeto projekto kaip metodo, kuriuo naudojantis nustatomi fiksuotieji vieneto įkainiai, fiksuotosios sumos ir fiksuotosios normos, naudojimas kitų fondų atveju iki Reglamento „Omnibus“ įsigaliojimo 37

4.4. Kitų sričių fiksuotųjų vieneto įkainių, fiksuotųjų sumų ir fiksuotųjų normų naudojimas 37

Remiantis kitomis Sąjungos politikos sritimis 37

BNR 67 straipsnio 5 dalies b punktas 37

BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos c punktas 38

Remiantis valstybių narių visiškai finansuojamomis subsidijų programomis 38

2007–2013 m. taikytos fiksuotosios normos 39

Kaip įvertinti, ar veiksmų pobūdis ir paramos gavėjai yra panašūs? 39

4.5. BNR arba konkrečiam fondui taikomose taisyklėse nustatytų normų naudojimas 39

4.6. Fiksuotųjų normų, fiksuotųjų sumų ir fiksuotųjų vieneto įkainių pritaikymo terminai 39

4.7. Konkretūs metodai, kurie taikomi nustatant dydžius, numatytus pagal konkrečiam fondui taikomas taisykles 39

5 skyrius. Pasekmės auditui ir kontrolei 40

5.1. Bendrojo audito ir kontrolės metodo poreikis 40

5.2. Audito institucijos vaidmuo rengiant supaprastintą išlaidų apmokėjimą 40

5.3. Bendras valdymo patikrinimų ir audito metodas 40

5.3.1. Patikrinimas, ar teisingai nustatytas skaičiavimo metodas, kuriuo nustatomas supaprastintas išlaidų apmokėjimas 41

5.3.2. Metodo teisingo taikymo patikrinimas 41

5.3.2.1. Teisingo fiksuotųjų normų taikymo patikrinimas 42

5.3.2.2. Teisingo fiksuotųjų vieneto įkainių taikymo patikrinimas 42

5.3.2.3. Teisingo fiksuotųjų sumų taikymo patikrinimas 43

5.3.2.4. Patikrinimas, kuris atliekamas, kai vykdant tą patį veiksmą naudojamas supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdų derinys 43

5.3.3. Galimos klaidos ir pažeidimai, susiję su supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimu 43

I priedas. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo pavyzdžiai 45

II priedas. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo suderinamumo su valstybės pagalbos taisyklėmis pavyzdys 51

III priedas. Supaprastintas išlaidų apmokėjimas ir specialios EŽŪFKP priemonės 54

IV priedas. Supaprastintas išlaidų apmokėjimas ir specialios EJRŽF priemonės 60

1 SKYRIUS

Įvadas

1.1. Tikslas

Šiame dokumente pateikiamos ESI fondams taikomos techninės gairės, kaip deklaruoti išlaidas naudojant fiksuotąją normą, fiksuotąsias sumas ir fiksuotuosius vieneto įkainius (toliau – supaprastintas išlaidų apmokėjimas), ir jo tikslas – pasidalyti geriausia patirtimi siekiant paskatinti valstybes nares naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Dokumente pristatomos galimybės, numatytos ESI fondų teisinėje sistemoje 2014–2020 m. programavimo laikotarpiu.

Nuo 2018 m. rugpjūčio 2 d. įsigaliojus Reglamentui (ES, Euratomas) 2018/1046 (1) (toliau – Reglamentas „Omnibus“), šioje patikslintoje gairių redakcijoje atsižvelgiama į Reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (2) (Bendrųjų nuostatų reglamento, toliau – BNR) ir Reglamento (ES) Nr. 1304/2013 (3) (Europos socialinio fondo reglamento, toliau – ESF reglamentas) pakeitimus, nustatytus Reglamentu „Omnibus“. Šie pakeitimai yra grindžiami galimybėmis, kurios buvo pradėtos taikyti 2014 m., ir jas plėtoja, atsižvelgiant į Aukšto lygio grupės supaprastinimo klausimais rekomendacijas (4). Šiais pakeitimais taip pat numatoma, kad įgyvendinant visus ESI fondus būtų galima taikyti daugiau supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdų, kurie anksčiau buvo nustatyti tik konkretiems fondams skirtuose reglamentuose.

Šį kartą tikslinant gaires į jas taip pat įtraukti papildomi paaiškinimai, grindžiami valstybių narių ir suinteresuotųjų subjektų per dabartinį programavimo laikotarpį pateiktais klausimais.

Į šias gaires nėra įtraukti bendrų veiksmų planai, supaprastintas išlaidų apmokėjimas, naudojamas pagal ESF reglamento 14 straipsnio 1 dalį (5), arba finansavimas, kuris nėra susijęs su BNR 67 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytomis išlaidomis.

1.2. Kodėl reikėtų naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą?

Naudojant supaprastintą išlaidų apmokėjimą, tinkamos finansuoti veiksmo išlaidos apskaičiuojamos pagal iš anksto nustatytą metodą, remiantis atliktu darbu, rezultatais arba kai kuriomis kitomis išlaidomis, kurie yra iš anksto aiškiai apibrėžti, arba nurodant sumą už vienetą, arba taikant procentinį dydį. Taigi supaprastintas išlaidų apmokėjimas – tai alternatyvus metodas, kurį naudojant apskaičiuojamos tinkamos finansuoti veiksmo išlaidos ir kuris skiriasi nuo tradicinio metodo, kai išlaidos apskaičiuojamos pagal faktiškai patirtas ir apmokėtas išlaidas (BNR 67 straipsnio 1 dalies a punktas, toliau – realiosios išlaidos). Taikant supaprastintą išlaidų apmokėjimą, nebereikia remiantis atskirais patvirtinamaisiais dokumentais atsekti kiekvieno euro, kuris buvo išleistas bendrai finansuojamoms išlaidoms, ir tai yra supaprastinto išlaidų apmokėjimo esmė, nes reikšmingai sumažinama administracinė našta.

Be to, tai reiškia, kad naudojant supaprastintą išlaidų apmokėjimą, ESI fondų valdymui skirtus žmogiškuosius išteklius ir administracines pastangas galima sutelkti siekiant politinių tikslų, nes (finansinių) dokumentų rinkimui ir tikrinimui reikia mažiau išteklių.

Naudojant supaprastintą valdymo procesą, mažiesiems paramos gavėjams taip pat bus sudarytos palankesnės sąlygos pasinaudoti ESI fondais (6) (ESF, ERPF, EŽŪFKP, EJRŽF, SF).

Galiausiai, taikant supaprastintą išlaidų apmokėjimą, prisidedama prie to, kad ESI fondai būtų naudojami efektyviau ir teisingiau (mažesnis klaidų lygis). Daugelį metų Europos Audito Rūmai pakartotinai rekomenduoja Komisijai skatinti naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą ir sudaryti tam daugiau galimybių, visų pirma dėl to, kad supaprastintas išlaidų apmokėjimas yra mažiau veikiamas klaidų. 2017 m. metinėje ataskaitoje (7) Audito Rūmai pažymėjo, kad per praėjusius penkerius metus iš 1 437 atliekant auditą patikrintų sandorių 135 sandoriai buvo atlikti naudojant supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Šiuose sandoriuose nebuvo nustatyta kiekybiškai įvertinamų klaidų, todėl Audito Rūmai padarė išvadą, kad mažiau klaidų veikiami yra projektai, kuriuose taikomas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, palyginti su projektais, kuriuose naudojamos realiosios išlaidos (8). Be to, 2018 m. paskelbtoje specialiojoje ataskaitoje „Nauji būdai finansuoti kaimo plėtros projektus“ Audito Rūmai padarė išvadą, kad taikant supaprastintą išlaidų apmokėjimą reikšmingai supaprastinami procesai ir sumažinama administracinė našta tiek paramos gavėjams, tiek valstybių narių institucijoms (9).

2 SKYRIUS

Horizontalieji principai ir taikymo sritis

2.1. Kada naudoti supaprastintas išlaidas?

Supaprastintas išlaidų apmokėjimas gali būti naudojamas tik tuo atveju, kai vykdomi subsidijomis ir grąžinamosiomis subsidijomis finansuojami veiksmai (BNR 67 straipsnio 1 dalis).

Išskyrus atvejus, kai privaloma taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, rekomenduojama naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą esant vienai arba daugiau iš toliau nurodytų aplinkybių:

— jei valstybės narės siekia, kad valdant ESI fondus daugiausia dėmesio būtų skiriama atliktam darbui ir būtų siekiama rezultatų, o ne susitelkiama ties įnašais;

— realiąsias išlaidas sunku patikrinti (daug patvirtinamųjų dokumentų, kurie susiję su smulkiomis išlaidomis, pavieniui darančiomis mažą poveikį numatomam vykdant veiksmus atliekamam darbui arba nedarančiomis tam jokio poveikio, sudėtingi paskirstymo principai ir pan.);

— yra patikimų duomenų apie finansinį ir kiekybinį veiksmų įgyvendinimą (10);

— paprastesnis dokumentų valdymas;

— veiksmai vykdomi įprastine tvarka;

— jau yra parengti panašaus pobūdžio veiksmams ir paramos gavėjams skirti supaprastinto išlaidų apmokėjimo metodai pagal nacionalines finansavimo schemas arba kitą ES priemonę.

Pastaba. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudoti negalima, jei parama veiksmui teikiama naudojant finansinę priemonę ar apdovanojimą. Vis dėlto, jei parama veiksmui teikiama kaip subsidijos ar grąžinamosios subsidijos ir finansinės priemonės ar apdovanojimo derinys , tai supaprastintą išlaidų apmokėjimą galima naudoti tai paramos daliai, kuri teikiama kaip subsidija ar grąžinamoji subsidija. Išskyrus tam tikras išimtis, supaprastintas išlaidų apmokėjimas negali būti taikomas veiksmams, kuriuos paramos gavėjai įgyvendina vykdydami viešuosius pirkimus.

2.2. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimas

2.2.1. Principas

Išskyrus veiksmus, kuriems taikoma BNR 67 straipsnio 2a dalis (11), valstybės narės neprivalo taikyti supaprastinto išlaidų apmokėjimo. Vadovaujančioji institucija ar Europos teritorinio bendradarbiavimo (ETB) programų stebėsenos komitetas gali nuspręsti, ar toks apmokėjimo būdas taikomas pasirinktinai, ar privalomai visoms arba kai kurioms projektų kategorijoms ir veiksmams, taip pat ar visam veiksmui, ar tik jo daliai. Siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi skaidrumo ir vienodo požiūrio į paramos gavėjus principų, kvietime teikti pasiūlymus turėtų būti aiškiai apibrėžta ir paskelbta supaprastinto išlaidų apmokėjimo taikymo sritis, t. y. projektų ir veiklos kategorijos, kuriose bus galima taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą.

2.2.2. Išimtis. Atvejai, kai privaloma taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą [skyrius patikslintas įsigaliojus Reglamentui „Omnibus“]

BNR 67 straipsnio 2a dalyje nustatyta, kad vykdant ESF ir ERPF veiksmus, kurių viešosios paramos dalis neviršija 100 000 EUR, taikomi fiksuotieji vieneto įkainiai, fiksuotosios sumos arba finansavimas taikant fiksuotąsias normas. Taigi privaloma taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą.

Šia nuostata siekiama apriboti realiųjų išlaidų kontrolę, kuri atsižvelgiant į mažas šių veiksmų vertes nebūtų ekonomiškai efektyvi.

100 000 EUR suma turi būti laikoma didžiausia paramos gavėjui mokėtina viešąja parama, nurodyta dokumente, kuriuo nustatomos paramos teikimo paramos gavėjui sąlygos (didžiausią sumą, nustatytą finansavimo susitarime arba, jeigu taikoma, sprendime, sudaro ERPF, ESF ir atitinkamo viešojo nacionalinio finansavimo bendra paramos gavėjui mokama suma). Į šią paramą neįeina nei paramos gavėjo viešieji įnašai, jeigu tokių yra, nei išmokos arba atlyginimai, kuriuos įgyvendinant veiksmą dalyvavusiems asmenims išmokėjo trečioji šalis. Tai, ar turi būti taikoma 67 straipsnio 2a dalis, priklauso tik nuo programoje numatytos viešosios paramos.

Jei veiksmui teikiama parama iš ERDF ir ESF, veiksmui suteikta viešoji parama apskaičiuojama sudedant iš abiejų fondų skirtą paramą. Be to, jei bendra viešosios paramos suma yra ne didesnė kaip 100 000 EUR, prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą taikoma iš kiekvieno fondo gautai paramai (t. y. tiek iš ERPF, tiek iš ESF).

Pavyzdys Pagal veiksmui skirtą viešojo subjekto biudžeto projektą bendrą tinkamų finansuoti išlaidų sumą, lygią 105 000 EUR, sudaro: (EUR) Viešasis nacionalinis finansavimas 20 000 ESF 22 500 ERPF 22 500 Finansavimas iš savo lėšų 25 000 Išmokos, kurias dalyviams moka valstybinė užimtumo tarnyba 15 000 Bendro finansavimo planas 105 000 Nors bendra tinkamų finansuoti išlaidų suma yra 105 000 EUR, šis veiksmas vis tiek priskiriamas prie veiksmų, kuriems privaloma naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, kategorijos. Šiam veiksmui suteikta viešoji parama apskaičiuojama sudedant abiejų fondų ir viešąjį nacionalinį finansavimą. Nustatant paramos gavėjui mokamą viešosios paramos sumą viešojo subjekto finansavimas iš savo lėšų (25 000 EUR) neįskaičiuojamas. Neįskaičiuojamos ir valstybinės užimtumo tarnybos išmokos mokomiems asmenims (15 000 EUR), nes jas dalyviams moka trečioji šalis. Todėl viešąją paramą sudaro 45 000 EUR (ERPF+ESF) + 20 000 EUR = 65 000 EUR, t. y. mažesnė už ribinę 100 000 EUR sumą.

Šiai prievolei taikomos dvi išimtys:

— veiksmai arba veiksmo dalį sudarantis projektas įgyvendinami išimtinai rengiant viešuosius darbų, prekių arba paslaugų pirkimus (žr. BNR 67 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį);

— teikiant valstybės pagalbą, kuri nėra laikoma de minimis pagalba (12), remiami veiksmai (žr. 67 straipsnio 2a dalies pirmą pastraipą).

Kai taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, ji susijusi su visomis tinkamomis finansuoti veiksmo išlaidomis, išskyrus du atvejus, nustatytus BNR 67 straipsnio 2a dalies antroje ir trečioje pastraipose:

(1) Išlaidų kategorijos, kurioms taikoma fiksuotoji norma. Šios išlaidų kategorijos, kurioms taikoma fiksuotoji norma, gali būti apskaičiuojamos pagal realiąsias išlaidas (pvz., jei naudojama fiksuotoji norma, kurią sudaro iki 15 proc. netiesioginių išlaidų, kaip nustatyta BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punkte, tinkamos finansuoti tiesioginės personalo išlaidos gali būti deklaruojamos remiantis realiosiomis išlaidomis).

(2) Dalyviams išmokamos išmokos ir atlyginimai, jei naudojama iki 40 proc. fiksuotoji norma, kaip nustatyta BNR 68b straipsnio 1 dalyje (13).

Jei naudojama iki 40 proc. fiksuotoji norma, kaip nurodyta BNR 68b straipsnio 1 dalyje, dalyviams mokamos išmokos ir atlyginimai (jie laikomi papildomomis tinkamomis finansuoti išlaidomis, neįskaičiuotomis į fiksuotąją normą) taip pat gali būti atlyginami remiantis realiosiomis išlaidomis.

Pastaba. Dėl ESF. Prieš įsigaliojant Reglamentui „Omnibus“ jau buvo privaloma naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą nedidelio masto iš ESF remiamiems veiksmams. Buvusioje ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalyje buvo nustatyta, kad įgyvendinant veiksmus, kuriems skiriant subsidijas ir grąžinamąsias subsidijas suteiktos viešosios paramos dalis neviršija 50 000 EUR, turi būti taikomas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, išskyrus veiksmus, remiamus pagal valstybės pagalbos schemą.

Nors ši nuostata buvo išbraukta Reglamentu „Omnibus“, ji toliau taikoma veiksmams, remiamiems pagal kvietimus teikti pasiūlymus, kurie buvo paskelbti prieš įsigaliojant Reglamentui „Omnibus“ (14).

Skirtumai tarp 14 straipsnio 4 dalyje nustatytos prievolės ir BNR 67 straipsnio 2a dalies yra šiose srityse:

(1) veiksmams, kuriems teikiama parama yra laikoma de minimis pagalba, netaikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą (15);

(2) dalyviams mokami atlyginimai ir išmokos negali būti deklaruojami remiantis realiosiomis išlaidomis, kai naudojama ESF reglamento 14 straipsnio 2 dalyje nustatyta 40 proc. fiksuotoji norma (šių išlaidų negalima deklaruoti papildomai prie tų išlaidų);

(3) apskaičiuojant ribinę 50 000 EUR sumą atsižvelgiama tik į susitarime nurodytą paramos gavėjui mokėtiną ESF paramą ir atitinkamą nacionalinį finansavimą (ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalis taikoma tik ESF).

Trumpa apžvalga. Pagrindiniai Reglamentu „Omnibus“ nustatyti privalomo supaprastinto išlaidų apmokėjimo pakeitimai:

(1) išplėstas prievolės naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą taikymas, ją nustatant iš ERPF suteiktai paramai. Į BNR įtraukus naują 67 straipsnio 2a dalį, kuri taikoma ERPF ir ESF, ESF reglamento 14 straipsnis 4 dalis tapo nebereikalinga ir todėl buvo išbraukta;

(2) ribinė suma buvo padidinta nuo 50 000 EUR iki 100 000 EUR;

(3) veiksmams, kuriems teikiama parama yra laikoma de minimis pagalba, dabar taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą.

2.2.3. Taikymo terminai ir pereinamojo laikotarpio nuostatos

BNR 67 straipsnio 2a dalis taikoma tik veiksmams, remiamiems pagal kvietimus teikti pasiūlymus, kurie buvo paskelbti nuo Reglamento „Omnibus“ įsigaliojimo dienos (t. y. nuo 2018 m. rugpjūčio 2 d.). Ji netaikoma veiksmams, remiamiems pagal iki šios dienos paskelbtus kvietimus teikti pasiūlymus, net jei dokumentas, kuriuo nustatomos paramos sąlygos (pvz., finansavimo sprendimas ar susitarimas dėl dotacijos), išduotas vėliau, nei įsigaliojo Reglamentas „Omnibus“. Veiksmams, kuriems parama teikiama ne pagal kvietimą teikti pasiūlymus (pvz., tiesioginio skyrimo procedūra), taikomi BNR 67 straipsnio 2a dalyje nustatyti reikalavimai, jei susitarimas dėl dotacijos arba dokumentas, kuriuo nustatomos paramos sąlygos, pasirašytas 2018 m. rugpjūčio 2 d. arba vėliau.

Pagal BNR 152 straipsnio 7 dalį vadovaujančioji institucija arba ETB programų stebėsenos komitetas gali nuspręsti netaikyti privalomo supaprastinto išlaidų apmokėjimo ne ilgiau kaip 12 mėnesių nuo 2018 m. rugpjūčio 2 d. Jei vadovaujančioji institucija arba ETB programų stebėsenos komitetas nusprendžia, kad privalomai taikant supaprastintą išlaidų apmokėjimą būtų sukuriama neproporcingai didelė administracinė našta, jie gali nuspręsti šį laikotarpį pratęsti tiek, kiek mano esant tikslinga.

BNR 152 straipsnio 7 dalyje nurodytos pereinamojo laikotarpio nuostatos netaikomos ESF remiamoms subsidijoms ir grąžinamosioms subsidijoms, kurių viešosios paramos dalis neviršija 50 000 EUR. Tokia nuostata taikoma, nes iš ESF remiamiems veiksmams, kai viešosios paramos dalis neviršija 50 000 EUR, jau buvo nustatyta prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą iki Reglamento „Omnibus“ įsigaliojimo (ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalis).

Todėl iš ESF remiamiems veiksmams, kai viešosios paramos dalis neviršija 50 000 EUR, BNR 67 straipsnio 2a dalis taikoma nuo Reglamento „Omnibus“ įsigaliojimo dienos (t. y. nuo Reglamento „Omnibus“ įsigaliojimo dienos paskelbtiems kvietimams teikti pasiūlymus).

Tai daro svarbų poveikį tuo atveju, jei ESF parama yra laikoma de minimis pagalba.

Pagal ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalį veiksmams, kuriems teikiama parama buvo laikoma de minimis pagalba, nebuvo taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Vis dėlto BNR 67 straipsnio 2a dalyje numatyta išimtis tik pagal valstybės pagalbą, kuri nėra laikoma de minimis pagalba, remiamiems veiksmams. Tai reiškia, kad iš ESF remiami veiksmai, kurių viešosios paramos dalis iki 2018 m. rugpjūčio 2 d. neviršijo 50 000 EUR, o po 2018 m. rugpjūčio 2 d. neviršija 100 000 EUR, ir ji yra laikoma de minimis pagalba, nebėra atleidžiami nuo prievolės naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Galiausiai, galimybė atidėti BNR 67 straipsnio 2a dalies taikymą negali būti suteikta ESF veiksmams, kurių viešosios paramos dalis neviršija 50 000 EUR, kaip nurodyta BNR 152 straipsnio 7 dalies paskutinėje pastraipoje.

Veiksmams ir projektams, atrinktiems pagal kvietimus teikti pasiūlymus, kurie buvo paskelbti prieš įsigaliojant Reglamentui „Omnibus, taikoma ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalis. Iš ESF remiamiems veiksmams, kuriems teikiama viešoji parama neviršija 50 000 EUR, taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, bet veiksmai, kuriems teikiama parama laikoma valstybės pagalba (įskaitant de minimis pagalbą), yra atleidžiami nuo šios prievolės.

Reglamento „Omnibus“ poveikis kitiems aspektams Iš ESF ir ERPF bendrai teikiama parama Jei veiksmas remiamas tiek iš ESF, tiek iš ERPF ir jis buvo atrinktas pagal kvietimą teikti pasiūlymus, kuris buvo paskelbtas prieš įsigaliojant Reglamentui „Omnibus“: nėra atsižvelgiama į ERPF paramą nustatant, ar pasiekta ribinė suma, nuo kurios taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, o atsižvelgiama tik į ESF paramą ir atitinkamą viešąją nacionalinę paramą. Tik tai veiksmo daliai, kuriai suteikta ESF ir atitinkama viešoji nacionalinė parama, taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, nes ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalis buvo taikoma tik ESF ir nebuvo nuostatos, kuria būtų reikalaujama, kad gavus ERPF paramą tokiam veiksmui būtų naudojamas supaprastintas išlaidų apmokėjimas. Veiksmų ir projektų, atrinktų pagal kvietimus teikti pasiūlymus, kurie buvo paskelbti įsigaliojus Reglamentui „Omnibus“, atveju, skaičiuojant viešąją paramą atsižvelgiama tiek į ESF, tiek į ERPF paramą, nebent vadovaujančioji institucija arba ETB programų stebėsenos komitetas pasinaudoja pereinamojo laikotarpio nuostatomis. Kryžminis finansavimas Jei vykdomas kryžminis finansavimas pagal BNR 98 straipsnio 2 dalį, pvz., finansuojant ESF remiamus veiksmus – t. y. finansavimas iš ESF taip pat naudojamas remiant pagal ERPF tinkamas finansuoti išlaidas – siekiant nustatyti, ar viešosios paramos sumai taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, atsižvelgiama į visą ESF remiamą sumą ir atitinkamą viešąją nacionalinę paramą (šiuo atveju viešoji parama veiksmui teikiama naudojant ne paramą iš ERPF, bet tik paramą iš ESF). Veiksmai ir projektai, vykdomi pagal kvietimus teikti pasiūlymus, kurie buvo paskelbti prieš įsigaliojant Reglamentui „Omnibus, turi būti vertinami pagal ESF reglamento 14 straipsnio 4 dalį (16). Nors siekiant nustatyti, ar pagal šią nuostatą veiksmui taikoma prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą, atsižvelgiama į visą iš ESF gautą sumą ir atitinkamą viešąjį nacionalinį finansavimą, prievolė nustatoma tik tai paramos daliai, kuriai taikomos ESF taisyklės, t. y. paramos daliai, kuriai taikomos ERPF taisyklės, negalioja prievolė naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Tuo atveju, kai veiksmai ir projektai remiami pagal kvietimus teikti pasiūlymus, kurie buvo paskelbti įsigaliojus Reglamentui „Omnibus“, paramos daliai, kuriai taikomos ERPF taisyklės, taip pat turi būti naudojamas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, jei vadovaujančioji institucija arba ETB programų stebėsenos komitetas nepasinaudojo BNR 152 straipsnio 7 dalies pereinamojo laikotarpio nuostatomis.

2.3. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdų derinimas

2.3.1. Bendrieji principai

BNR 67 straipsnio 1 dalimi vadovaujančiajai institucijai suteikiama galimybė rinktis iš penkių subsidijų ir grąžinamųjų subsidijų, kurios bendrai finansuojamos iš ESI fondų, valdymo galimybių.

Siekiant išvengti dvigubo tų pačių išlaidų finansavimo, pagal BNR 67 straipsnio 3 dalį šias galimybes galima derinti tik tokiais atvejais:

1) kiekviena iš jų turi būti taikoma skirtingoms tinkamų finansuoti išlaidų kategorijoms Arba

2) jos turi būti taikomos skirtingiems to paties veiksmo projektams, Arba

3) jos turi būti taikomos nuosekliems veiksmo etapams.

2.3.2. Derinių pavyzdžiai

1 pavyzdys. To paties veiksmo skirtingų projektų finansavimas (ESF) Toliau pateikiamas veiksmo, kurį sudaro jaunų bedarbių mokymo projektas ir po jo rengiamas seminaras galimiems darbdaviams regione, pavyzdys. Su mokymu susijusios išlaidos galėtų būti apmokėtos taikant fiksuotuosius vieneto įkainius (pvz., 1 000 EUR už vieną mokymo dieną). Seminaras būtų apmokėtas taikant fiksuotąsias sumas. Kadangi veiksmą sudaro du skirtingi projektai, dvigubo finansavimo rizikos nėra, nes abiejų projektų išlaidos aiškiai atskirtos.

2 pavyzdys. Nuoseklūs veiksmo etapai (ESF), kaip nurodyta BNR 67 straipsnio 3 dalyje Tai jau pradėto įgyvendinti ir remiantis realiosiomis išlaidomis valdomo veiksmo, kurį vadovaujančioji institucija siekia valdyti toliau taikydama supaprastintą išlaidų apmokėjimą, pavyzdys. Du etapai turės būti aiškiai apibrėžti. Pirmojo etapo išlaidos iki tam tikros dienos galėtų būti apskaičiuojamos pagal realiąsias išlaidas. Antrojo etapo, t. y. būsimos, išlaidos galėtų būti apskaičiuojamos pagal fiksuotuosius vieneto įkainius, jeigu į vieneto įkainį neįtraukiamos anksčiau remtos išlaidos. Pasirinkus tokią galimybę, ji turėtų būti taikoma visiems paramos gavėjams, esantiems tokioje pat padėtyje (užtikrinant skaidrumą ir vienodą požiūrį). Todėl, jei tai nebuvo numatyta, kilus poreikiui iš dalies pakeisti dokumentą, kuriuo nustatomos paramos sąlygos, gali atsirasti didesnė administracinė našta. Valstybės narės institucijos privalo parengti aiškų ir išsamų kiekvieno veiksmo etapo aprašymą. Veiksmas turėtų būti padalytas į bent du aiškius, atskiriamus finansinius ir – geriausia – fizinius arba įgyvendinimo eigos lygmenis, atitinkančius susijusius etapus. Tai turi būti padaryta siekiant užtikrinti skaidrų įgyvendinimą ir stebėseną, taip pat sudaryti palankesnes sąlygas kontrolei.

3 pavyzdys. Skirtingos tinkamų finansuoti išlaidų kategorijos (ESF) Pavyzdys, kuriame mokymo programos išlaidos padengiamos derinant: — fiksuotąjį vieneto įkainį, taikomą mokytojų atlyginimams, pvz., 450 EUR per dieną; — realiąsias išlaidas: nuomojama patalpa – 800 EUR per mėnesį (nustatyta nuomos sutartimi) 12 mėnesių laikotarpiu; — fiksuotąją normą netiesioginėms išlaidoms, pvz., 10 proc. tiesioginių išlaidų. Pasibaigus mokymo programai, jeigu buvo pateisinta 200 mokytojo darbo dienų, subsidija bus išmokama tokiu pagrindu: tiesioginės išlaidos (1 tipas (17)): — mokytojų atlyginimai: 200 dienų x 450 EUR = 90 000 EUR; — mokymo patalpa: 12 mėn. x 800 EUR = 9 600 EUR; — tarpinė tiesioginių išlaidų suma: 99 600 EUR. Netiesioginės išlaidos (2 tipas): 10 proc. tiesioginių išlaidų = 10 proc. × 99 600 EUR = 9 960 EUR. Tinkamos finansuoti išlaidos: (90 000 EUR + 9 600 EUR) + 9 960 EUR = 109 560 EUR. Tokiu atveju, kalbama apie skirtingas išlaidų kategorijas: mokytojų algas, patalpos nuomos išlaidas, netiesiogines išlaidas. Tačiau norėdamos patikrinti, ar nėra dvigubo finansavimo, institucijos turi užtikrinti, kad fiksuotasis vieneto įkainis netaikomas išlaidoms, susijusioms su patalpos nuoma arba netiesioginėms išlaidoms (pvz., administracinio personalo ar apskaitininko atlyginimu). Lygiai tas pats taikoma apibrėžiant netiesiogines išlaidas, jos neturi būti susijusios su išlaidomis, kurioms taikomi fiksuotieji vieneto įkainiai, arba su realiosiomis patalpos nuomos išlaidomis. Jeigu yra sutapimo rizika arba neįmanoma įrodyti, kad sutapimų nėra, vadovaujančioji institucija turės pasirinkti tinkamesnį būdą, kad būtų išvengta dvigubo finansavimo (rizikos).

2.4. Viešieji pirkimai ir supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimas

2.4.1. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo naudojimas viešuosiuose pirkimuose

Kaip nurodyta BNR 67 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje, jei BNR 2 straipsnio 9 dalimi apibrėžtą veiksmą arba veiksmo dalį sudarantį projektą (jis remiamas suteikiant subsidiją ar grąžinamąją subsidiją) paramos gavėjas įgyvendina išimtinai rengdamas darbų, prekių arba paslaugų viešuosius pirkimus, negalima naudoti supaprastinto išlaidų apmokėjimo. Vis dėlto pagal 67 straipsnio 4 dalies antrą sakinį, jei viešieji pirkimai pagal veiksmą arba veiksmo dalį sudarantį projektą apsiriboja tik tam tikrų kategorijų išlaidomis, „visam veiksmui arba veiksmo dalį sudarančiam projektui“ galima taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Šis sakinys buvo nustatytas Reglamentu „Omnibus“ siekiant paaiškinti ankstesnę BNR 67 straipsnio 4 dalį. Juo paaiškinama, kad tai atvejais, kai pagal veiksmą arba veiksmo dalį sudarantį projektą rengiami viešieji pirkimai, siekiant užsakyti dalį prekių arba paslaugų, galima naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą apskaičiuojant visas veiksmo išlaidas, įskaitant tas, kurios susijusios su viešaisiais pirkimais.

Veiksmais, vykdomais pagal viešųjų pirkimų sutartis, Komisija laiko veiksmus, įgyvendinamus sudarant viešąsias sutartis pagal Direktyvą 2004/18/EB (įskaitant jos priedus), Direktyvą 2009/81/EB ir Direktyvą 2014/24/ES, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB, arba įgyvendinamus sudarant viešąsias sutartis, kurių vertės yra mažesnės už tomis pačiomis direktyvomis nustatytas ribines vertes.

Ar veiksmas arba projektas įgyvendinamas išimtinai rengiant viešuosius pirkimus, priklauso nuo valstybių narių apibrėžtos veiksmo arba projekto apimties.

Siekiant tai įvertinti, veiksmą sudarančius projektus būtina apibrėžti kuo žemesniu lygmeniu. Jei į rengiamus viešuosius pirkimus įtraukiamos visos projekto išlaidų kategorijos, tam projektui negalima taikyti supaprastinto išlaidų apmokėjimo.

Kai kuriais atvejais paramos gavėjas gali beveik visą ar didžiąją dalį veiksmo arba projekto įgyvendinti taikydamas veiklos rangą, kuriai įsigyti rengia viešuosius pirkimus, ir pats galbūt vykdyti veiklą, susijusią tik su projekto valdymu ir ryšiais. Tokiais atvejais akivaizdu, kad veiksmas arba projektas neįgyvendinamas išimtinai rengiant viešuosius pirkimus ir visam projektui arba veiksmui galima taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą. Vis dėlto praktiškai, kai didžioji projekto dalis įgyvendinama rengiant viešuosius pirkimus, gali būti, kad rengiant supaprastinto išlaidų apmokėjimo tvarką išlaidų, kurios padengiamos per viešuosius pirkimus, kategorijoms, ištekliai nebus veiksmingai panaudojami, nes didžioji išlaidų dalis jau bus padengta surengus šiuos viešuosius pirkimus. Ar naudoti supaprastintą išlaidų apmokėjimą visam projektui, kuris nėra įgyvendinamas išimtinai rengiant viešuosius pirkimus, nustato vadovaujančioji institucija, nors šiuo atveju jį naudoti nėra rekomenduojama.

Pavyzdys (ESF). Valstybinei užimtumo tarnybai (t. y. paramos gavėjui) skiriama 20 000 000 EUR subsidija, kad ši tarnyba per dvejus metus į darbo rinką reintegruotų 5 000 ilgalaikių bedarbių („veiksmas“). Šis veiksmas bus įgyvendinamas keliais projektais: 7 000 000 EUR skiriama prie individualių poreikių pritaikytiems pagalbos projektams, kuriuos įgyvendina paramos gavėjas, 5 000 000 EUR – mokymo projektams, kuriuos įgyvendina paramos gavėjas, o likusi dalis (8 000 000 EUR) – projektams, kurie bus užsakyti išimtinai pagal viešųjų pirkimų sutartis. Kadangi paramos gavėjas yra viešasis subjektas, užsakomus vykdyti projektus įgyvendinsiančios mokymo įstaigos turės būti atrinktos išimtinai pagal viešųjų pirkimų procedūras, o įgyvendinant šiuos veiksmo dalį sudarančius projektus nebus galima naudoti supaprastinto išlaidų apmokėjimo. Supaprastintą išlaidų apmokėjimą galima naudoti tik 12 000 000 EUR sumai. Kalbant apie mokymo projektus, kuriuos paramos gavėjas įgyvendina savo priemonėmis, yra tinkama, kad kai kurie išlaidų punktai (pvz., išorės ekspertai, valymo paslaugos ir pan.) būtų užsakomi rengiant viešuosius pirkimus ir jiems būtų taikomas supaprastintas išlaidų apmokėjimas.

Pavyzdys (ERDF). Savivaldybė gauna daugiausiai 1 000 000 EUR tinkamų finansuoti išlaidų subsidiją, skirtą keliui tiesti. Tam savivaldybė turi skirti maždaug 700 000 EUR vertės viešųjų darbų pirkimo sutartį. Savivaldybė taip pat patiria tam tikrų susijusių išlaidų, kurios yra 300 000 EUR (žemės paėmimas visuomenės poreikiams, bylinėjimosi (18) išlaidos, darbų vietoje pasiektos pažangos stebėjimas, pačios savivaldybės darbuotojų atlikti aplinkos tyrimai, kampanijos, kelio priėmimo bandymai ir pan.). 300 000 EUR tiesioginių išlaidų sumai, jei šios išlaidos tinkamos finansuoti pagal nacionalinės ir Sąjungos teisės aktų nuostatas, galima taikyti supaprastintą išlaidų apmokėjimą (pvz., netiesioginės išlaidos apskaičiuojamos pagal fiksuotąją normą).

Pavyzdys (ERDF). Paramos gavėjas (savivaldybė) gauna daugiausiai 1 000 000 EUR tinkamų finansuoti išlaidų subsidiją keliui tiesti.

Vykdydama šį veiksmą, kuris nėra įgyvendinimas vien pagal viešuosius pirkimus, vadovaujančioji institucija netiesiogines išlaidas siekia apskaičiuoti pagal BNR 68 straipsnio 1 dalies b punktą. Tačiau vadovaujančioji institucija nori sušvelninti pagal subrangos sutartį samdomo personalo naudojimo poveikį netiesioginių išlaidų dydžiui. Ji nusprendžia tiesiogines pagal subrangos sutartį pasamdyto personalo išlaidas atimti iš tiesioginių personalo išlaidų, kurioms taikoma fiksuotoji norma.

Veiksmo biudžeto projektas yra toks:

1 projektas: darbas (viešųjų pirkimų procedūra) 700 000 EUR 2 projektas: kitos išlaidos 298 500 EUR Tiesioginės personalo išlaidos 50 000 EUR Iš jų – pagal subrangos sutartį pasamdyto personalo tiesioginės išlaidos 10 000 EUR Kitos tiesioginės išlaidos 242 500 EUR Netiesioginės išlaidos (Tiesioginės personalo išlaidos – tiesioginės pagal subrangos sutartį pasamdyto personalo išlaidos) × 15 proc. = 40 000 EUR × 15 proc. = 6 000 EUR Iš viso deklaruotų išlaidų 998 500 EUR

Kai veiksmai įgyvendinami rengiant viešųjų pirkimų procedūras, skelbime apie pirkimą nurodyta kaina iš esmės yra fiksuotasis vieneto įkainis arba fiksuotoji suma, kuria remdamasis paramos gavėjas atlieka mokėjimus rangovui. Vis dėlto BNR 67 straipsnio tikslais, remiantis sumomis, kurios buvo nustatytos taikant viešųjų pirkimų procedūras, paramos gavėjo nustatytos ir sumokėtos išlaidos yra faktiškai patirtos ir apmokėtos realiosios išlaidos pagal BNR 67 straipsnio 1 dalies a punktą (19).

Pavyzdys (ESF) Jei paramos gavėjas organizuoja mokymo kursus rengdamas viešuosius pirkimus, gali būti, kad skelbdamas kvietimą teikti pasiūlymus paramos gavėjas paprašys konkurso dalyvių kainas siūlyti vienam mokomam asmeniui, kuriam baigus kursą bus išduotas sertifikatas. Todėl sutarties sąlygos gali būti tokios: sertifikato išdavimas vienam išmokytam asmeniui – 1 000 EUR. Jeigu baigiantis kursui sertifikatus gauna dešimt išmokytų asmenų, paramos gavėjas vadovaujančiajai institucijai gali deklaruoti 10 000 EUR tinkamas finansuoti išlaidas. Ši 10 000 EUR suma bus laikoma pagrįsta realiosiomis išlaidomis. Todėl vykdant šių išlaidų kontrolę arba auditą, bus tikrinama viešųjų pirkimų procedūra ir sutarties sąlygų laikymasis (šiame pavyzdyje – ar yra įrodymų, kad sumokėtų fiksuotųjų vieneto įkainių skaičius atitinka išmokytiems asmenims išduotų sertifikatų skaičių). Su mokymu susijusios išlaidos (įrangos nuoma, personalo išlaidos) nebus tikrinamos, nes sutartyje tokių išlaidų apmokėjimas nenumatytas.

2.4.2. Fiksuotosios normos naudojimas apskaičiuojant tiesiogines personalo išlaidas veiksmams, įgyvendinamiems rengiant viešuosius pirkimus

Kaip numatyta BNR 68a straipsnyje, apskaičiuojant veiksmo tiesiogines personalo išlaidas taikant fiksuotąją normą, kurią sudaro iki 20 proc. tiesioginių išlaidų, išskyrus personalo išlaidas, nebus reikalaujama atlikti skaičiavimą metodikai nustatyti, nebent į veiksmo išlaidas yra įtrauktos viešojo darbų pirkimo sutartys, kurių vertė viršija Direktyvos 2014/24/ES 4 straipsnio a punkte nustatytą ribą. Tai reiškia, kad, jei veiksmo tiesioginės išlaidos yra bent iš dalies padengiamos naudojant tokią viešojo darbų pirkimo sutartį, kurios vertė viršija Direktyvos 2014/24/ES 4 straipsnio a punkte nustatytą ribą, galima taikyti Reglamente nustatytą 20 proc. fiksuotąją normą, bet reikės parengti metodiką taikytinai normai nustatyti.

2.5. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo suderinamumas su valstybės pagalbos taisyklėmis

Reikėtų pabrėžti, kad Sutartyje nustatytos valstybės pagalbos taisyklės yra bendrosios paskirties. Be to, pagal BNR 6 straipsnį veiksmai atitinka taikytiną Sąjungos teisę ir nacionalinę teisę, susijusią su Sąjungos teisės taikymu. Tai reiškia, kad reikia laikytis valstybės pagalbos taisyklių. Todėl, jei pagal SESV 107 straipsnį finansavimas laikomas valstybės pagalba, skaičiuojant ir administruojant supaprastintą išlaidų apmokėjimą būtina laikytis šių taisyklių, kaip nustatyta BNR 67 straipsnyje. Todėl vadovaujančiosios institucijos privalo užtikrinti, kad išlaidų kategorijos, kurioms nustatomas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, būtų tinkamos finansuoti tiek pagal ESI fondų taisykles, tiek pagal valstybės pagalbos taisykles. Jos taip pat privalo užtikrinti, kad būtų laikomasi didžiausio pagalbos intensyvumo reikalavimų, nustatytų valstybės pagalbos taisyklėse.

Išimčių sąlygos, kurias atitinkančioms valstybėms narėms netaikoma prievolė pranešti apie pagalbos schemas ir ad hoc pagalbą, nustatytos bendrosios išimties reglamentuose, t. y. Bendrajame bendrosios išimties Komisijos reglamente (ES) Nr. 651/2014 (20), Žemės ūkio bendrosios išimties reglamente (ES) Nr. 702/2014 ir Žuvininkystės bendrosios išimties reglamente (ES) Nr. 1388/2014.

Vis dėlto reikėtų atkreipti dėmesį, kad ne visai viešojo sektoriaus institucijų teikiamai paramai taikomos valstybės pagalbos taisyklės. Visų pirma turėtų būti įvertinta, ar veiksmui suteikta parama yra laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Daugiau informacijos apie valstybės pagalbos sąvoką galima rasti Komisijos pranešime (21), kuriame paaiškinama, kaip Komisija supranta Sutarties 107 straipsnio 1 dalį pagal tai, kaip ją aiškina Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas. Taip pat reikėtų atsižvelgti į Reglamento dėl de minimis (22) pagalbos nuostatas. Pagalba, kuri yra de minimis pagalba, nėra laikoma valstybės pagalba pagal Sutarties 107 straipsnį. Todėl, jei iš ESI fondų finansuojamam veiksmui taikomas susijęs de minimis reglamentas, tai reiškia, kad iš ESI fondų suteiktas indėlis nėra laikomas valstybės pagalba. Todėl tuo atveju, kai teikiama de minimis pagalba, nėra būtina įvertinti, ar yra laikomasi valstybės pagalbos taisyklių (taikoma tik su ESI fondais susijusiems veiksmams ir sąlygoms, kuriomis remiantis vertinama, ar parama yra de minimis pagalba).

Tam, kad veiksmui būtų galima taikyti atitinkamą de minimis reglamentą, turi būti vykdomos (tame reglamente nustatytos) sąlygos:

1) suteiktai pagalbai taikomas atitinkamo de minimis reglamento 1 straipsnis;

2) suteiktai pagalbai taikomos atitinkamo de minimis reglamento 3 straipsnyje nustatytos viršutinės ribos;

3) suteiktai pagalbai taikomi atitinkamo de minimis reglamento 4 straipsnyje nustatyti bendrojo subsidijos ekvivalento apskaičiavimo reikalavimai;

4) suteiktai pagalbai taikomos atitinkamo de minimis reglamento 5 straipsnyje nustatytos sumavimo taisyklės;

5) suteiktai pagalbai taikomi atitinkamo de minimis reglamento 6 straipsnyje nustatyti stebėsenos reikalavimai.

2.5.1. Supaprastinto išlaidų apmokėjimo taikymo suderinamumas su Bendruoju bendrosios išimties reglamentu ir Žemės ūkio bendrosios išimties reglamentu

Atliekant patikrinimą, ar vykdant ESI fondų veiksmus yra laikomasi Bendrojo bendrosios išimties reglamento (BBIR) arba Žemės ūkio bendrosios išimties reglamento (ŽŪBIR), turėtų būti atliekami šie veiksmai:

— Tinkamos finansuoti išlaidos pagal BBIR ir ŽŪBIR ir ESI fondams taikomas taisykles Visų pirma, kai vadovaujančioji institucija siekia suteikti paramą, kuri yra laikoma valstybės pagalba, ji turi patikrinti pagalbos teikimo sąlygas pagal atitinkamas BBIR arba ŽŪBIR nurodytas pagalbos arba išimties taikymo nuostatas. Paskui vadovaujančioji institucija turėtų patikrinti, ar teikiant pagalbą pagal šią kategoriją, numatomos su veiksmu susijusios išlaidos yra tinkamos finansuoti tiek remiantis susijusiomis išimčių nuostatomis pagal BBIR ir ŽŪBIR, tiek pagal ESI fondų taisykles. Šiuo požiūriu BBIR 7 straipsnio 1 dalimi ir ŽŪBIR 7 straipsnio 1 dalimi (abu reglamentai su pakeitimais, nustatytais 2017 m. birželio 14 d. Reglamentu (ES) 2017/1084) suteikiama galimybė tinkamas finansuoti išlaidas pagal BBIR ir ŽŪBIR apskaičiuoti naudojant BNR nustatytą supaprastintą išlaidų apmokėjimą su sąlyga, kad veiksmas bent iš dalies finansuojamas iš Sąjungos fondo, kuriam taikomose nuostatose numatyta galimybė naudoti tokį supaprastintą išlaidų apmokėjimą, ir kad ta išlaidų kategorija yra tinkama finansuoti pagal atitinkamame BBIR ar ŽŪBIR nustatytą išimtį. Tai reiškia, kad jei pagal BNR arba konkretiems fondams skirtus reglamentus yra nustatytas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, ši suma kaip taisyklė bus naudojama siekiant patikrinti, ar laikomasi valstybės pagalbos taisyklių, su sąlyga, kad pati išlaidų kategorija yra tinkama finansuoti pagal valstybės pagalbos taisykles ir kad pagalba atitinka visas BBIR ar ŽŪBIR nustatytas sąlygas. Jei naudojamas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, išlaidų, kurios apskaičiuojamos pagal supaprastintą išlaidų apmokėjimą, kategorijos turėtų būti nurodytos metodikoje, naudojamoje nustatant supaprastintų išlaidų sumą. Jei naudojamas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, apibrėžtas BNR ar kitose konkrečiam fondui taikomose taisyklėse, jį turi nustatyti vadovaujančioji institucija skelbdama kvietimus teikti pasiūlymus veiksmams, kuriems gali būti taikomos valstybės pagalbos taisyklės, ir nurodydama to veiksmo išlaidų kategorijas, kurios bus finansuojamos iš ESI fondų ir kurios taip pat atitinka BBIR ir ŽŪBIR nuostatas. Tai turėtų būti papildomai išdėstyta dokumente, kuriuo nustatomos veiksmo rėmimo sąlygos, nurodant to veiksmo išlaidų kategorijas, kurios laikomos tinkamomis finansuoti. Siekiant patikrinti, ar netiesioginės išlaidos (ESI fondų atveju) yra tinkamos finansuoti pagal BBIR, reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad netiesioginės išlaidos dažnai bus laikomos veiklos sąnaudomis pagal BBIR 2 straipsnio 39 dalį („Veiklos išlaidos apima išlaidas personalui, medžiagoms, rangovų paslaugoms, ryšiams, energijai, techninei priežiūrai, nuomai, administravimui.“). Todėl, jei veiklos sąnaudos yra tinkamos finansuoti pagal BBIR, tai reiškia, kad netiesioginės išlaidos ESI fondų atveju taip pat gali būti laikomos tinkamomis finansuoti išlaidomis pagal BBIR. Kalbant apie 40 proc. fiksuotąją normą (BNR 68b straipsnio 1 dalis), dokumente, kuriuo nustatomos veiksmo rėmimo sąlygos, turėtų būti aiškiai nurodyta, kurioms išlaidų kategorijoms taikoma 40 proc. norma.

— Didžiausio pagalbos intensyvumo tikrinimas Jei pagal BNR 67, 68, 68a ir 68b straipsnius arba atitinkamas konkretiems fondams skirtų reglamentų nuostatas yra nustatytas supaprastintas išlaidų apmokėjimas, ši suma gali būti naudojama siekiant patikrinti, ar laikomasi BBIR arba ŽŪBIR, įskaitant pagalbos intensyvumo reikalavimą. Todėl analogiškai veiksmams, kurie turėtų būti atliekami naudojant realiąsias išlaidas pagal BBIR (arba ŽŪBIR), suma, gauta naudojant supaprastinto išlaidų apmokėjimo apskaičiavimo metodiką, gali būti naudojama tikrinant, ar laikomasi atitinkamai valstybės pagalbos kategorijai taikomų didžiausio pagalbos intensyvumo nuostatų. Kadangi taikoma metodika turi atitikti patikimo finansų valdymo principus, vadovaujančiosios institucijos privalo remtis pagrįstomis ir atsargiomis prielaidomis siekdamos užtikrinti, kad supaprastintas išlaidų apmokėjimas būtų patikimas realiųjų išlaidų pakaitinis rodiklis. Tai suteiks galimybę naudoti supaprastintose išlaidose nurodytas sumas siekiant sudaryti palankesnes sąlygas įrodyti, kad laikomasi reikalavimų, taikomų didžiausiam pagalbos intensyvumui, didžiausioms pagalbos sumoms arba pranešimo riboms pagal BBIR ar ŽŪBIR. Siekiant užtikrinti, kad metodika atitiktų taikytinas ESI fondų ir valstybės pagalbos taisykles, bus atliekamas jos auditas. Žr. 2 priede pateiktą pavyzdį.

2.6. Supaprastintų išlaidų naudojimas įgyvendinant veiksmus, iš kurių gaunama grynųjų pajamų

Supaprastintas išlaidų apmokėjimas – tai būdas apskaičiuoti elementus, susijusius su veiksmo išlaidomis. Todėl supaprastintas išlaidų apmokėjimas turėtų būti taikomas neatsižvelgiant į tai, ar įgyvendinant veiksmą gaunama pajamų, ar ne. Tačiau norint išsaugoti supaprastinimo poveikį, į BNR įtraukta specialiųjų nuostatų dėl veiksmo, iš kurio gaunama pajamų ir kuriam taikomos fiksuotosios sumos arba fiksuotieji vieneto įkainiai.

2.6.1. Veiksmai, kuriuos įgyvendinus gaunama grynųjų pajamų (BNR 61 straipsnis)

BNR 61 straipsnis taikomas veiksmams, kai su jais susijusios grynosios pajamos

a) gaunamos tik įgyvendinus veiksmus arba

b) gaunamos įgyvendinant veiksmus ir baigus juos įgyvendinti.

Kaip nustatyta BNR 61 straipsnio 7 dalies f punkte, jei baigus veiksmus, kuriems buvo taikomos fiksuotosios sumos arba fiksuotieji vieneto įkainiai, gauta grynųjų pajamų, BNR 61 straipsnio 1–6 dalys nėra taikomos. Jei grynųjų pajamų gaunama įgyvendinant veiksmus ir baigus juos įgyvendinti, t. y. jei taikomas BNR 61 straipsnis, tai, kaip nurodyta BNR 61 straipsnio 7 dalies f punkte, nereikia atsižvelgti į grynąsias pajamas tuo atveju, kai veiksmams viešoji parama skiriama teikiant fiksuotąsias sumas arba fiksuotuosius vieneto įkainius. Jei naudojamos fiksuotosios normos, vykdant veiksmą gautos grynosios pajamos turėtų būti nustatytos iš anksto ir išskaičiuotos iš tinkamų finansuoti projekto išlaidų.

2.6.2. Veiksmai, iš kurių juos įgyvendinant gaunama grynųjų pajamų ir kuriems netaikomos BNR 61 straipsnio 1–6 dalys (23)

Kai veiksmuose naudojamos fiksuotosios sumos ir fiksuotieji vieneto įkainiai ir juos vykdant gaunama grynųjų pajamų, iš grynųjų pajamų tinkamų finansuoti išlaidų nereikia atimti tol, kol į grynąsias pajamas buvo ex ante atsižvelgta apskaičiuojant fiksuotąsias sumas arba fiksuotuosius vieneto įkainius (pagal BNR 65 straipsnio 8 dalies f punktą).

Jei apskaičiuojant fiksuotąsias sumas arba fiksuotuosius vieneto įkainius ex ante nebuvo atsižvelgta į grynąsias pajamas, tuomet vėliausiai tada, kai paramos gavėjas teiks galutinį mokėjimo prašymą, tinkamos finansuoti išlaidos, kurios yra bendrai finansuojamos iš ESI fondų, turės būti sumažintos įgyvendinant gautų grynųjų pajamų suma proporcingai tinkamų ir netinkamų finansuoti išlaidų dalims (BNR 65 straipsnio 8 dalies antra pastraipa).

Jei nuspręsta naudoti finansavimą taikant fiksuotąją normą, visos grynosios pajamos, į kurias nebuvo atsižvelgta tvirtinant veiksmą ir kurios buvo tiesiogiai gautos įgyvendinant veiksmą, vėliausiai tada, kai paramos gavėjas teiks galutinį mokėjimo prašymą, turės būti atimtos iš tinkamų finansuoti išlaidų (kurioms buvo taikoma fiksuotoji norma), kurios yra bendrai finansuojamos iš ESI fondų, proporcingai tinkamų ir netinkamų finansuoti išlaidų dalims (BNR 65 straipsnio 8 dalies antra pastraipa).

Pavyzdys (ESF) Surengta verslumo skatinimo konferencija. Paramos gavėjas pateikė biudžeto projektą, kuriame nurodyta, kad bendra tinkamų finansuoti išlaidų suma turėtų būti 70 000 EUR. Bus taikomas 3 EUR dalyvavimo konferencijoje mokestis. Organizatorius tikisi, kad dalyvaus 200 žmonių. Numatoma gauti pajamų suma lygi: 3 EUR x 200 = 600 EUR. Konferencija susilaukia didelio pasisekimo, dalyvių skaičius viršija lūkesčius (300 dalyvių). Kadangi šis veiksmas tik iš dalies finansuojamas ESF ir grynosios pajamos nėra gaunamos baigus jį įgyvendinti, BNR 61 straipsnis nėra taikomas, nes grynosios pajamos negautos baigus įgyvendinti. Tačiau taikoma BNR 65 straipsnio 8 dalis. — 1 galimybė. Į gautas pajamas atsižvelgta ex ante Fiksuotoji suma nustatyta remiantis prielaida, kad tuo atveju, jeigu konferencija įvyks, bendros tinkamos finansuoti veiksmo išlaidos bus tokios: 70 000 EUR – 600 EUR = 69 400 EUR. Viešoji parama šiam veiksmui teikiama kaip fiksuotoji suma ir nustatant fiksuotąją sumą atsižvelgiama į pajamas. Faktinis dalyvių skaičius nedaro poveikio tinkamai finansuoti sumai (fiksuotoji suma). Pagal audito sekos reikalavimus reikės pateikti konferencijos surengimo ir įėjimo bilieto kainos įrodymus. — 2 galimybė. Į gautas pajamas atsižvelgta ex ante, tačiau įgyvendinimo metu pasikeičia sąlygos Fiksuotoji suma nustatyta remiantis prielaida, kad tuo atveju, jeigu konferencija įvyks, bendros tinkamos finansuoti veiksmo išlaidos bus tokios: 70 000 EUR – 600 EUR = 69 400 EUR. Viešoji parama šiam veiksmui teikiama kaip fiksuotoji suma ir nustatant fiksuotąją sumą atsižvelgiama į pajamas. Tačiau organizatorius galiausiai nusprendžia už įėjimo bilietą prašyti 5 EUR, o ne 3 EUR. Tokiu atveju turėtų būti atimtas finansavimo skirtumas ((5 EUR × 300) – 600 EUR = 900 EUR). Bendros tinkamos finansuoti išlaidos bus tokios: 69 400 EUR – 900 EUR = 68 500 EUR. — 3 galimybė. Į gautas pajamas ex ante neatsižvelgta Fiksuotoji suma nustatyta remiantis prielaida, kad tuo atveju, jeigu konferencija įvyks, bendra tinkamų finansuoti veiksmo išlaidų suma bus 70 000 EUR. Viešoji parama šiam veiksmui teikiama kaip fiksuotoji suma ir nustatant fiksuotąją sumą į pajamas neatsižvelgiama. Paramos gavėjui prašant atlyginti išlaidas (70 000 EUR), jam reikės pateikti įrodymus, kad konferencija įvyko. Jis taip pat turės atimti įgyvendinant veiksmą gautas realiąsias pajamas (3 EUR × 300 = 900 EUR). Šiuo atveju fiksuotoji suma bus tokia: 70 000 EUR – 900 EUR = 69 100 EUR.

2.7. ERPF ir ESF taikomas kryžminis finansavimas

2.7.1. Veiksmų, kuriems taikoma BNR 98 straipsnio 2 dalis, deklaravimas, kai naudojamas supaprastintas išlaidų apmokėjimas

Kaip nurodyta BNR 98 straipsnio 2 dalyje, jei iš ERPF arba ESF teikiama parama veiksmo daliai, kurios išlaidos yra tinkamos finansuoti iš kito fondo (kryžminis finansavimas), tai veiksmo daliai taikomos kitam fondui nustatytos taisyklės (24). Kryžminis finansavimas gali būti naudojamas neviršijant 10 proc. kiekvienai prioritetinei krypčiai skiriamo Sąjungos finansavimo.

Vienas supaprastintas išlaidų apmokėjimo būdas gali būti naudojamas išlaidoms, kurios yra tinkamos finansuoti pagal vieną arba kitą fondą, išskyrus fiksuotąsias normas.

Taikant supaprastintą išlaidų apmokėjimą vis tiek reikalaujama, kad valstybės narės laikytųsi 10 proc. viršutinės ribos kiekvienai prioritetinei krypčiai (pagal fondą ir, kai tinkama, regiono kategoriją). Kryžminio finansavimo suma turėtų būti registruojama ir stebima pagal kiekvieną veiksmą, remiantis supaprastintam išlaidų apmokėjimui nustatytais naudotais duomenimis.

Konkrečiai kryžminio finansavimo atveju, kai finansuojama taikant fiksuotąją normą, iš ESF ir ERPF finansuojamoms veiksmo dalims turėtų būti taikomos atskiros fiksuotosios normos. ESF ir ERPF fiksuotosios normos panašiems veiksmams bus taikomos atitinkamai ESF ir ERPF finansuojamoms dalims. Negalima naudoti abiejų normų vidurkio, nes turi būti galima atsekti išlaidas siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi kryžminiam finansavimui taikomos bendros 10 proc. viršutinės ribos. Nesant kitame fonde panašaus pobūdžio veiksmams nustatytos normos (pvz., todėl, kad ši taisyklė kitam fondui (25) netaikoma arba nėra iš kito fondo finansuojamų panašių veiksmų), vadovaujančioji institucija turi nustatyti taikytiną normą remdamasi bendrais teisiniais principais pagal BNR 67 straipsnio 5 dalį ir 68 straipsnio pirmą pastraipą.

2.7.2. Pavyzdžiai

ESF ir ERPF kryžminio finansavimo taikant fiksuotuosius vieneto įkainius arba fiksuotąsias sumas pavyzdys Jei ESF veiksmo atveju į fiksuotąjį vieneto įkainį, skaičiuojamą pagal formulę „6 EUR už valandą × mokomų asmenų skaičius“, įtraukiamas infrastruktūros įsigijimas mokant 0,50 EUR už valandą (tinkamas finansuoti iš ERPF), kryžminio finansavimo suma bus skaičiuojama taip: 0,50 EUR × valandų skaičius × mokomų asmenų skaičius. Tas pats principas taikomas fiksuotosioms sumoms: jeigu į išsamų biudžeto projektą įtraukiamos ir kryžminio finansavimo išlaidos, jos bus apskaitomos ir stebimos atskirai. Pavyzdžiui, iš 20 000 EUR fiksuotosios sumos, finansuojamos pagal ESF programą, ERPF finansuojamos išlaidos sudaro 5 000 EUR. Baigus veiksmą, kryžminio finansavimo suma bus ex ante nustatyta suma (5 000 EUR iš 20 000 EUR) arba nulis, jei subsidija neišmokėta, nes iš anksto nustatytas darbas nebuvo atliktas. Dvinaris fiksuotosios sumos principas, jei jo taikymas nėra sušvelninamas nustatant tarpines reikšmes, bus taip pat taikomas kryžminio finansavimo išlaidoms.

ESF ir ERPF kryžminio finansavimo, kai naudojamas finansavimas taikant fiksuotąją normą, pavyzdys Tuo atveju, kai netiesioginėms išlaidoms taikoma fiksuotoji norma, kryžminio finansavimo suma bus kryžminio finansavimo tiesioginių išlaidų suma, pridėta prie netiesioginių išlaidų, apskaičiuotų pagal šioms kryžminio finansavimo tiesioginėms išlaidoms taikytiną fiksuotąją normą, sumos. Pavyzdžiui, pagal ERPF programą finansuojant 15 000 EUR vertės veiksmą, ESF būdingos tiesioginės išlaidos yra 3 000 EUR, o netiesioginės išlaidos apskaičiuojamos kaip 10 proc. tiesioginių išlaidų (300 EUR). Taigi kryžminio finansavimo suma bus 3 300 EUR. Jeigu baigiant veiksmą tiesioginės išlaidos būtų sumažintos, kryžminio finansavimo suma (įskaitant netiesioginėms išlaidoms skirtą sumą) būtų sumažinama pagal tą pačią formulę.

2.8. EŽŪFKP ir ETB taikomos konkrečios taisyklės

EŽŪFKP taikomos konkrečios taisyklės

Supaprastinto išlaidų apmokėjimo sričiai priskiriamų EŽŪFKP priemonių sąrašas pateikiamas šių gairių III priede.

ETB taikomos konkrečios taisyklės Konkrečios bendradarbiavimo programų išlaidų tinkamumo finansuoti taisyklės, susijusios su personalo, biuro ir administracinėmis, kelionių ir apgyvendinimo, išorės ekspertų ir aptarnavimo, įrangos išlaidomis, nustatytos ES lygmeniu. Nepažeisdamas bendradarbiavimo programai taikomų tinkamumo finansuoti taisyklių, nustatytų BNR, ETB reglamente ir konkrečiose tinkamumo finansuoti taisyklėse, stebėsenos komitetas nustato visai bendradarbiavimo programai taikomas papildomas išlaidų tinkamumo finansuoti taisykles. Pirmiau nurodytose taisyklėse neaptartiems aspektams taikomos valstybės narės, kurioje patirtos išlaidos, nacionalinės taisyklės.

3 SKYRIUS

Supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdai

3.1. Finansavimas taikant fiksuotąją normą

Jei finansuojama taikant fiksuotąją normą, iš anksto aiškiai apibrėžtos konkrečių kategorijų tinkamos finansuoti išlaidos apskaičiuojamos taikant procentinį dydį, kuris ex ante nustatomas vienai arba kelioms kitoms tinkamų finansuoti išlaidų kategorijoms.

3.1.1. Išlaidų kategorijų nustatymas

Pagal finansavimo taikant fiksuotąją normą sistemą galimi ne daugiau kaip trys išlaidų kategorijų tipai:

— 1 tipas. Tinkamų finansuoti išlaidų, kuriomis remiantis turi būti taikoma fiksuotoji norma siekiant apskaičiuoti tinkamas finansuoti sumas, kategorijos.

— 2 tipas. Tinkamų finansuoti išlaidų, kurios bus apskaičiuojamos taikant fiksuotąją normą, kategorijos.

— 3 tipas. Kai tinkama, kitos tinkamų finansuoti išlaidų kategorijos (norma joms netaikoma ir jos neapskaičiuojamos taikant fiksuotąją normą).

Pagal finansavimo taikant fiksuotąją normą sistemą vadovaujančioji institucija privalo apibrėžti kiekvienam tipui priskiriamas išlaidų kategorijas – bet kokia išlaidų kategorija aiškiai priskiriama tik vienam iš šių trijų tipų. Atkreipkite dėmesį, kad kartais vienam tipui gali būti priskiriama supriešinimo su kitu tipu arba kitais tipais principu (pvz., jeigu pagal sistemą yra tik tiesioginės išlaidos (1 tipas) ir netiesioginės išlaidos (2 tipas), netiesioginėmis išlaidomis gali būti laikomos visos tinkamos finansuoti išlaidos, kurios nėra tinkamos finansuoti tiesioginės išlaidos).

BNR nenustatyta jokių apribojimų dėl tinkamų finansuoti išlaidų kategorijų, kurios gali būti naudojamos, kai finansuojama taikant fiksuotąją normą. Tačiau pagrindinis fiksuotųjų normų taikymo tikslas turėtų būti supaprastinimas ir klaidų skaičiaus mažinimas. Todėl fiksuotąsias normas labiausia tinka taikyti išlaidoms, kurios yra palyginti mažos ir kurias tikrinti yra brangu.

Jei pagal veiksmą (26) įgyvendinamas daugiau nei vienas projektas, fiksuotoji norma gali būti taikoma projekto lygmeniu su sąlyga, kad atskirų projektų veikla ir išlaidos aiškiai atskirtos.

3.1.2. BNR ir konkretiems fondams skirtuose reglamentuose išsamiai apibūdintos konkrečios finansavimo taikant fiksuotąją normą sistemos, skirtos išlaidoms pagal kategorijas apskaičiuoti

Tam tikros konkrečios finansavimo taikant fiksuotąją normą sistemos yra apibrėžtos teisės aktų lygmeniu. Daugumą jų galima naudoti nereikalaujant, kad vadovaujančioji institucija nustatytų taikytinos normos apskaičiavimo metodą. Šios fiksuotosios normos nurodytos 68 (išskyrus a punktą, kuriame nėra numatytas panašiems veiksmams taikomas nacionalinis metodas), 68a ir 68b straipsniuose. Pagal šias nuostatas tam tikrai išlaidų kategorijai (tiesioginių išlaidų, su personalo išlaidomis nesusijusių tiesioginių išlaidų arba tiesioginių personalo išlaidų) yra taikoma fiksuotoji norma siekiant apskaičiuoti kitų kategorijų išlaidas (atitinkamai netiesiogines išlaidas, tiesiogines personalo išlaidas ir likusias tinkamas finansuoti veiksmo išlaidas).

Jei naudojama bet kuri iš pirmiau nurodytų sistemų, vadovaujančioji institucija arba stebėsenos komitetas (ETB programos atveju) privalo apibrėžti išlaidų kategorijas, kurioms taikoma fiksuotoji norma, t. y. tiesioginėms išlaidoms, netiesioginėms išlaidoms ir tiesioginėms personalo išlaidoms. Visa atsakomybė už nuoseklų, aiškų ir nediskriminuojantį įvairių išlaidų kategorijų apibrėžimą tenka valstybėms narėms. Tai labai svarbu apibrėžiant tiesiogines personalo išlaidas, kurioms taikoma kitų išlaidų fiksuotoji norma.

Tai turėtų būti aiškiai nustatyta nacionalinėse tinkamumo finansuoti taisyklėse arba programų taisyklėse, ETB programų atveju.

Siekiant pateikti bendrąsias rekomendacijas, toliau nurodomos šios apibrėžtys:

— tiesioginės išlaidos – tai tiesiogiai su veiksmo arba projekto įgyvendinimu susijusios išlaidos, kai įmanoma įrodyti tiesioginį šio atskiro veiksmo arba projekto ir išlaidų tarpusavio ryšį;

— netiesioginės išlaidos, kita vertus, paprastai yra išlaidos, kurios nėra arba negali būti tiesiogiai susietos su atitinkamo veiksmo įgyvendinimu. Tokioms išlaidoms galima priskirti administracines išlaidas, kurių tikslią dalį sunku priskirti konkrečiam veiksmui arba projektui (tipinių administracinių ir (arba) personalo išlaidų pavyzdžiai: valdymo išlaidos, įdarbinimo išlaidos, apskaitininko arba valytojo samdymo išlaidos ir pan.; telefono, vandens arba elektros išlaidos ir pan.);

— personalo išlaidos (27) apibrėžiamos nacionalinėse taisyklėse ir paprastai yra išlaidos, patiriamos pagal darbdavio ir darbuotojo tarpusavio susitarimą arba išorės personalo paslaugų sutartį (jei šias išlaidas galima aiškiai nustatyti). Pavyzdžiui, jeigu paramos gavėjas sudaro sutartį dėl išorės mokytojo paslaugų rengiant vidaus mokymus, sąskaitoje faktūroje turi būti nurodyti skirtingi išlaidų tipai. Mokytojo atlyginimas bus laikomas išorės personalo išlaidomis. Jei mokytojo personalo išlaidų negalima nurodyti kaip kategorijos, kuri būtų atskirta nuo kitų išlaidų kategorijų, pvz., mokymo medžiagos, tai jomis negali būti grindžiama fiksuotoji norma, pvz., 40 proc. fiksuotoji norma pagal BNR 68b straipsnio 1 dalį. Personalo išlaidos apibrėžiamos nacionalinėse taisyklėse ir joms paprastai priskiriamas visas darbo užmokestis, įskaitant išmokas natūra pagal kolektyvines sutartis, kai jos mokamos asmenims už darbą, susijusį su veiksmu. Be to, šioms išlaidoms priskiriami mokesčiai ir darbuotojų socialinio draudimo įmokos (pagal pirmąją ir antrąją pakopas, taip pat pagal trečiąją pakopą, jei tai numatyta kolektyvinėje arba darbo sutartyje), taip pat privalomosios ir savanoriškos darbdavio socialinės įmokos. Ar personalo išlaidos yra tiesioginės, ar netiesioginės išlaidos, vertinama kiekvienu atveju atskirai.

Todėl siekiant taikyti fiksuotąsias normas pagal BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punktą ir BNR 68b straipsnio 1 dalį (arba kitą fiksuotąją normą, kurią pagal BNR 67 straipsnio 5 dalį nustato vadovaujančioji institucija ir kuri turi būti taikoma tiesioginėms personalo išlaidoms) visa nacionalinėse taisyklėse apibrėžta darbo užmokesčio vertė gali būti laikoma personalo išlaidomis, nes jos yra faktinis to asmens atlyginimas už darbą, susijusį su veiksmu, ir todėl į jas turėtų būti atsižvelgiama nustatant kitų tipų veiksmo išlaidas, kurios apskaičiuojamos tiesioginėms personalo išlaidoms taikant fiksuotąją normą. Tai taip pat taikoma tai atvejais, kai atlyginimą (iš dalies) kompensuoja arba finansuoja trečiosios šalys (pvz., tiesiogiai dirbantys darbuotojai buvo įdarbinti naudojant įdarbinimo subsidiją; fiksuotoji norma taikoma visai darbo užmokesčio vertei, net jei jo dalį sumoka trečioji šalis).

Vis dėlto kelionės išlaidos nelaikomos personalo išlaidomis, išskyrus išlaidas, kurios susijusios su važinėjimu į darbą, jei pagal nacionalines taisykles nustatyta, kad jos yra bendrųjų darbo išlaidų dalis. ESF veiksmuose dalyvaujantiems asmenims sumokėtos išmokos arba atlyginimai taip pat nelaikomi personalo išlaidomis.

3.1.2.1. Netiesioginių išlaidų skaičiavimo metodai

BNR 68 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad tuo atveju, kai įgyvendinant veiksmą patiriamos netiesioginės išlaidos, jas galima apskaičiuoti taikant fiksuotąsias normas vienu iš a, b ir c punktuose nurodytų būdų. Apskaičiuojant netiesiogines išlaidas nėra privaloma naudoti šių fiksuotųjų normų, t. y. vadovaujančioji institucija nusprendžia, ar naudoti šias fiksuotąsias normas, realiąsias išlaidas ar kitus supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdus, nustatytus pagal BNR 67 straipsnio 5 dalį (pvz., netiesioginės išlaidos gali būti įtrauktos į fiksuotąją sumą arba fiksuotąjį vieneto įkainį, kurie nustatyti remiantis BNR 67 straipsnio 5 dalyje nurodytais metodais).

— A punkte nustatyta bendroji netiesioginių išlaidų finansavimo taikant fiksuotąją normą sistema, pagal kurią normą sudaro iki 25 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių išlaidų. Šia nuostata siekiama nustatyti viršutinę ribą netiesioginių išlaidų sumai, kuri gali būti apskaičiuota pagal fiksuotąją normą. Kitaip nei BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punkto atveju, naudotina norma turi būti pagrįsta vienu iš skaičiavimo metodų, nurodytų BNR 67 straipsnio 5 dalies a arba c punktuose (t. y. taikomas sąžiningas, patikrinamas ir nešališkas skaičiavimo metodas arba metodas, taikomas įgyvendinant tik valstybės narės finansuojamas subsidijų programas, kurios skirtos panašaus pobūdžio veiksmui). Ši sistema yra lanksti. Ji gali būti grindžiama: — tik dviem išlaidų tipais: 1 tipu, t. y. tiesioginėmis išlaidomis, 2 tipu, t. y. netiesioginėmis išlaidomis, arba — trimis išlaidų tipais: 1 tipu, t. y. ribotosiomis tiesioginėmis išlaidomis (tiesioginių išlaidų pakategorė), 2 tipu, t. y. netiesioginėmis išlaidomis, apskaičiuotomis remiantis 1 tipu, ir 3 tipu, t. y. tiesioginėmis išlaidomis, kurios nepriskiriamos ribotosioms išlaidoms (1 tipo). Pavyzdžiui, galima nustatyti fiksuotąją normą, kuri bus taikoma tinkamoms finansuoti tiesioginėms personalo išlaidoms (t. y. tinkamų finansuoti tiesioginių išlaidų pakategorei). Pagal BNR 68 straipsnio b punktą tinkamoms finansuoti tiesioginėms personalo išlaidoms taikoma fiksuotoji norma gali būti didesnė nei 15 proc. su sąlyga, kad ši fiksuotoji norma yra ne didesnė nei 25 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių išlaidų (siekiant nepažeisti BNR 68 straipsnio a punkte nustatytos viršutinės ribos). Todėl nėra svarbu, kokią (-ias) pakategorę (-es) naudoja vadovaujančioji institucija siekdama nustatyti fiksuotąją normą, taikomą apskaičiuojant netiesiogines išlaidas, ji visada privalės patikrinti, ar ta suma (t. y. pagal fiksuotąją normą apskaičiuota suma) nėra didesnė nei 25 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių išlaidų.

— B punktu nustatoma fiksuotoji norma, kurią sudaro iki 15 proc. tiesioginių personalo išlaidų ir kuri naudojama siekiant apskaičiuoti netiesiogines išlaidas. Šią fiksuotąją normą vadovaujančioji institucija gali taikyti tiesiogiai, be jokio pagrindimo. Sistemos, pagal kurią naudojamos trys išlaidų kategorijos, pavyzdys: (1 tipas) tiesioginės personalo išlaidos, (2 tipas) netiesioginės išlaidos, (3 tipas) tiesioginės išlaidos, išskyrus personalo išlaidas (pavyzdį žr. I priede).

— Pagal c punktą galima naudoti fiksuotąją normą esamoms Sąjungos politikos sričių netiesioginių išlaidų schemoms, kaip antai schemoms, kurios naudojamos programose „Horizontas 2020“, LIFE ir pan. 2014 m. kovo 3 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) Nr. 480/2014 20 ir 21 straipsniuose (28) nustatytos papildomos nuostatos dėl taikomų netiesioginių išlaidų skaičiavimo metodų, naudojamų kitose Sąjungos politikos srityse, ir jų taikymo srities ESI fondams (žr. 4.4 skyrių).

3.1.2.2. Nustatant tiesiogines personalo išlaidas taikoma fiksuotoji norma

BNR 68a straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad veiksmo tiesioginės personalo išlaidos gali būti apskaičiuojamos taikant fiksuotąją normą, kurią sudaro iki 20 proc. tiesioginių išlaidų, išskyrus to veiksmo personalo išlaidas. Tai reiškia, kad taikant fiksuotąją normą gali būti apskaičiuojamos tik tiesioginės personalo išlaidos (remiantis tiesioginėmis išlaidomis, išskyrus personalo išlaidas) nereikalaujant, kad valstybė narė atliktų skaičiavimą taikytinai normai nustatyti.

Vis dėlto, jei į to veiksmo tiesiogines išlaidas įtrauktos viešojo darbų pirkimo sutartys, kurių vertė viršija Direktyvos 2014/24/ES 4 straipsnio a punkte nustatytą vertės ribą, taikant pirmiau minėtą fiksuotąją normą reikės atlikti skaičiavimą taikytinai normai nustatyti.

Tokiu būdu nustatytomis tiesioginėmis personalo išlaidomis gali būti grindžiamas fiksuotosios normos taikymas pagal BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punktą (siekiant apskaičiuoti netiesiogines išlaidas taikoma fiksuotoji norma, kurią sudaro iki 15 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių personalo išlaidų). Ir atvirkščiai, pagal šią fiksuotąją normą apskaičiuotomis tiesioginėmis personalo išlaidomis negali būti grindžiama fiksuotoji norma pagal BNR 68b straipsnio 1 dalį (siekiant apskaičiuoti likusias tinkamas finansuoti veiksmo išlaidas taikoma fiksuotoji norma, kurią sudaro iki 40 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių personalo išlaidų), žr. BNR 68b straipsnio 2 dalį.

Nėra privaloma naudoti šios fiksuotosios normos tiesioginėms personalo išlaidoms apskaičiuoti, t. y. vadovaujančioji institucija nusprendžia, ar naudoti šią fiksuotąją normą, realiąsias išlaidas arba kitus supaprastinto išlaidų apmokėjimo būdus, nustatytus pagal BNR 67 straipsnio 5 dalį.

3.1.2.3. Nustatant visas kitas veiksmo išlaidas, kurios nėra tiesioginės personalo išlaidos, taikoma fiksuotoji norma

BNR 68b straipsnio 1 dalimi sudarytos sąlygos pagal tiesiogines personalo išlaidas apskaičiuoti visas likusias tinkamas finansuoti veiksmo išlaidas, taikant fiksuotąją normą, kurią sudaro iki 40 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių personalo išlaidų. Visoms likusioms tinkamoms finansuoti veiksmo išlaidoms priskiriamos visos kitos tinkamos finansuoti tiesioginės išlaidos (išskyrus tiesiogines personalo išlaidas), netiesioginės išlaidos ir (ESF, ERPF ir EŽŪFKP atveju) BNR 68b straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nurodytos išlaidos.

— Likusios tinkamos finansuoti išlaidos ir dalyviams mokami atlyginimai bei išmokos Reglamentu „Omnibus“ nustatytas 68b straipsnis grindžiamas ESF reglamento 14 straipsnio 2 dalimi (kol ji nebuvo pakeista priėmus Reglamentą „Omnibus“), kurioje jau buvo numatyta galimybė taikyti šią fiksuotąją normą iš ESF remiamiems veiksmams. Reglamentu „Omnibus“ išplečiamas šios fiksuotosios normos naudojimas, apimant visus ESI fondus. Vis dėlto tarp šių dviejų nuostatų yra svarbus skirtumas. ESF reglamento 14 straipsnio 2 dalyje nebuvo numatyta išimtis dalyviams mokamiems atlyginimams ir išmokoms. Todėl jie buvo priskiriami likusioms tinkamoms finansuoti veiksmų išlaidoms. Tai reiškia, kad ESF reglamento 14 straipsnio 2 dalyje nėra numatyta galimybės paramos gavėjams deklaruoti dalyviams sumokėtų atlyginimų ir išmokų papildomai, kartu su išlaidomis, kurios buvo apskaičiuotos pagal fiksuotąją normą ir tiesiogines personalo išlaidas. Todėl nebuvo paskatos taikyti ESF reglamento 14 straipsnio 2 dalies, nes taikant 40 proc. fiksuotąją normą tinkamoms finansuoti tiesioginėms personalo išlaidoms dažnai pritrūkdavo finansavimo siekiant padengti dalyviams sumokėtų atlyginimų ir išmokų išlaidas. Todėl Reglamentu „Omnibus“ ne tik buvo išplėstas fiksuotosios normos taikymas visiems ESI fondams, bet ir (jei veiksmai įgyvendinami remiant ESF, ERPF arba EŽŪFKP) sudarytos sąlygos dalyviams mokamus atlyginimus ir išmokas laikyti papildomomis tinkamomis finansuoti išlaidomis, neįskaičiuotomis į fiksuotąją normą (BNR 68b straipsnio 1 dalies antra pastraipa). Tai reiškia, kad įsigaliojus Reglamentui „Omnibus“, tokie atlyginimai (t. y. (mėnesinis) bendras darbuotojų atlygis) ir išmokos (pvz., bedarbio pašalpos, bet ne dienpinigiai arba kelionpinigiai) gali būti susigrąžinami papildomai, kartu su veiksmams taikomomis tiesioginėmis personalo išlaidomis ir fiksuotąja norma, pasinaudojant BNR 68b straipsnio 1 dalimi. Reikėtų atkreipti dėmesį, kad sąvokai „dalyviams mokami atlyginimai ir išmokos“ priskiriami ne tik paramos gavėjo mokami atlyginimai ir išmokos, bet ir atvejai, kai šiuos atlyginimus ir išmokas sumoka trečioji šalis (tada, kai jie laikomi tinkamomis finansuoti išlaidomis). Pavyzdžiui, tai taikoma ESF atveju, kai jie atitinka ESF reglamento 13 straipsnio 5 dalyje nustatytus reikalavimus (29).

— 40 proc. fiksuotosios normos taikymas Šia nuostata suteikiama galimybė vadovaujančiajai institucijai naudoti iki 40 proc. siekiančią fiksuotąją normą nereikalaujant atlikti skaičiavimo taikytinai normai nustatyti. Tai reiškia, kad vadovaujančioji institucija gali naudoti bet kokią kitą normą, kuri nėra didesnė nei 40 proc., ir nėra reikalaujama jos pagrįsti. Ši nuostata taikoma nedarant poveikio reikalavimui užtikrinti vienodą požiūrį į paramos gavėjus. Vis dėlto vadovaujančioji institucija gali nustatyti didesnę nei 40 proc. normą taikydama vieną iš BNR 67 straipsnio 5 dalyje nustatytų metodų (t. y. nėra patenkama į 68b straipsnio taikymo sritį). Galiausiai, kaip paaiškinta 3.1.2.2 skyriuje, pagal BNR 68b straipsnio 2 dalį ši iki 40 proc. siekianti fiksuotoji norma negali būti naudojama vykdant veiksmą, kai to veiksmo bendros tiesioginės personalo išlaidos apskaičiuojamos pagal fiksuotąją normą (pvz., pagal BNR 68a straipsnio 1 dalyje nustatytą fiksuotąją normą).

Pavyzdys Mokymo kurso apskaičiuotos išlaidos yra tokios: Iš viso tiesioginių išlaidų 55 000 Tiesioginės personalo išlaidos 30 000 Patalpų išlaidos 4 000 Kelionės išlaidos 5 000 Maitinimas 1 000 Informavimas / viešinimas 5 000 VUT išmokos mokomiems asmenims 10 000 Iš viso netiesioginių išlaidų 5 000 Netiesioginės personalo išlaidos 4 000 Elektra, telefonas 1 000 Vadovaujančioji institucija gali nuspręsti šiam projektui taikyti BNR reglamento 68b straipsnio 1 dalį. Šiuo atveju didžiausias pagal dotacijos susitarimą skiriamas asignavimas būtų toks: Tiesioginės personalo išlaidos: 30 000 EUR Kitos išlaidos: 30 000 × 40 proc. = 12 000 EUR Valstybinių užimtumo tarnybų (VUT) mokomiems asmenims mokamos išmokos gali būti deklaruojamos papildomai, kartu su tiesioginėmis personalo išlaidomis ir fiksuotosiomis normomis, todėl bendros tinkamos finansuoti išlaidos bus tokios: Iš viso išlaidų: 30 000 + 12 000 + 10 000 = 52 000 EUR

3.1.2.4. BNR nustatytų fiksuotųjų normų pagrindimas

Taikant fiksuotąsias normas, nurodytas BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punkte, 68b straipsnio 1 dalyje ir 68a straipsnio 1 dalyje, sudaromos sąlygos naudoti normą, kuri yra „iki“ atitinkamame straipsnyje nustatytos fiksuotosios normos, nereikalaujant, kad valstybė narė atliktų skaičiavimą tai normai nustatyti. Tai reiškia, kad vadovaujančioji institucija gali naudoti bet kokią normą, kuri yra ne didesnė nei atitinkamame straipsnyje nurodyta norma, ir neturės pagrįsti, kodėl pasirinko šią normą, net jei ji yra mažesnė nei Reglamente nurodyta norma. Jei pasirenkama mažesnė norma, nereikalaujama atlikti jokių skaičiavimų.

Priimant sprendimą, kuri fiksuotoji norma turi būti taikoma, turi būti laikomasi vienodo požiūrio į paramos gavėjus principo.

3.1.2.5. Taikymo terminai

Reglamentu „Omnibus“ nustatyti pakeitimai BNR 68 straipsniui ir nauji BNR 68a bei 68b straipsniai taikomi nuo reglamento įsigaliojimo dienos, t. y. nuo 2018 m. rugpjūčio 2 d. (30)

Šios nuostatos gali būti taikomos veiksmams, kuriuos įgyvendinsiantys galimi paramos gavėjai dar neatrinkti (t. y. kvietimas teikti pasiūlymus tebevyksta arba paskelbtas naujas kvietimas teikti pasiūlymus). Dėl to, kad šiomis nuostatomis paramos gavėjams suteikiama daugiau naudos, jas taip pat galima taikyti veiksmams, kurie jau įgyvendinami, jei vykdomos visos šios sąlygos:

— paramos sąlygos (taikomos remiantis naujomis nuostatomis) nustatomos būsimai veiklai, t. y. būsimam veiksmo įgyvendinimui;

— laikomasi vienodo požiūrio į paramos gavėjus principo;

— jau įgyvendinamiems veiksmams, jei paramos gavėjas sutinka su sąlygų pakeitimu ir su tuo, kad išlaidos bus atlyginamos naudojant supaprastintą išlaidų apmokėjimą;

— aiškiai atskiriamas laikotarpis, kai išlaidos buvo atlyginamos remiantis realiosiomis išlaidomis (arba taikant ankstesnes su supaprastintu išlaidų apmokėjimu susijusias nuostatas), nuo laikotarpio, kai naudojamas Reglamentu „Omnibus“ nustatytas supaprastintas išlaidų apmokėjimas. Pavyzdžiui, jei netiesioginėms išlaidoms nustatoma fiksuotoji norma, kurią sudaro 15 proc. tinkamų finansuoti tiesioginių personalo išlaidų (BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punktas), tai turėtų būti nustatyta, kad nuo tam tikros dienos (x diena negali būti anksčiau nei 2018 m. rugpjūčio 2 d.) netiesioginės išlaidos bus apskaičiuojamos ir atlyginamos pagal tą fiksuotąją normą, t. y. ši netiesioginių išlaidų fiksuotoji norma bus taikoma visoms personalo išlaidoms, patirtoms nuo tos pačios dienos (x dienos). Pagal tą patį principą taikoma 40 proc. fiksuotoji norma, nustatyta BNR 68b straipsnio 1 dalyje, įskaitant galimybę deklaruoti dalyviams sumokėtas išmokas ir atlyginimus. Pavyzdžiui, ESF veiksmams, kuriems parama buvo suteikta remiantis ESF reglamento 14 straipsnio 2 dalimi iki įsigaliojant Reglamentui „Omnibus“, kaip papildomos tinkamos finansuoti išlaidos gali būti deklaruojamos tik nuo × dienos dalyviams sumokėtos išmokos ir atlyginimai.

Pavyzdys Vadovaujančioji institucija visas likusias veiksmo tinkamas finansuoti išlaidas siekia apskaičiuoti veiksmo tinkamoms finansuoti tiesioginėms personalo išlaidoms taikydama 150 000 EUR fiksuotąją normą. Pagal BNR 68b straipsnio 1 dalį vadovaujančioji institucija nusprendžia taikyti 35 proc. normą. Tai reiškia, kad bendros tinkamos finansuoti veiksmo išlaidos bus tokios: 150 000 EUR + (150 000 EUR × 0,35) = 202 500 EUR.

Pavyzdys (ESI fondai). Bendruomenės inicijuota vietos plėtra Vadovaujančioji institucija, remdamasi patirtimi, įvertino tipinę tam tikros vietos veiklos grupės (VVG) einamųjų ir aktyvaus pritaikymo išlaidų dalį išlaidose, patirtose pagal bendruomenės inicijuotą vietos plėtros strategiją įgyvendinant vietos veiksmus ir rengiantis VVG bendradarbiavimo veiklai bei ją įgyvendinant. Nors ESI fondų parama einamosioms ir aktyvaus pritaikymo išlaidoms negali viršyti 25 proc. visų pagal bendruomenės inicijuotą vietos plėtros strategiją patirtų viešųjų išlaidų, kaip nustatyta BNR reglamento 35 straipsnio 2 dalyje, patirtis rodo, kad ši procentinė dalis dažniausiai iš tikrųjų būna mažesnė. Vadovaujančioji institucija nustato (taikydama sąžiningą, teisingą ir patikrinamą metodiką, grindžiamą BNR 67 straipsnio 1 dalies d punktu ir 5 dalies a punktu, bet ne BNR 68 straipsnio a punktu, nes fiksuotoji norma pagal BNR 35 straipsnio 2 dalį taikoma ne tik netiesioginėms išlaidoms) 17 proc. įgyvendinimo išlaidų, patirtų įgyvendinant veiksmus pagal bendruomenės inicijuotą vietos plėtros strategiją ir rengiant bei įgyvendinant VVG bendradarbiavimo veiklą, fiksuotąją normą, kuri skirta šioms išlaidoms padengti: — einamosioms išlaidoms (veiklos, personalo, mokymo išlaidoms, su viešaisiais ryšiais susijusioms išlaidoms, finansinėms išlaidoms, su strategijos stebėjimu ir vertinimu susijusioms išlaidoms, žr. BNR 35 straipsnio 1 dalies d punktą); — išlaidoms, susijusioms su bendruomenės inicijuotos vietos plėtros strategijos aktyviu pritaikymu (siekiant sudaryti palankesnes sąlygas suinteresuotųjų subjektų mainams teikiant informaciją ir skatinant įgyvendinti strategiją, taip pat padėti galimiems paramos gavėjams plėtoti veiksmus ir rengti paraiškas, žr. BNR 35 straipsnio 1 dalies e punktą). Todėl, jeigu vietos veiklos grupei skirtas biudžetas, numatytas veiksmams pagal bendruomenės inicijuotą vietos plėtros strategiją įgyvendinti ir VVG 2014–2020 m. bendradarbiavimo veiklai parengti ir įgyvendinti, yra 1,5 mln. EUR (1 tipas), didžiausias biudžetas, skirtas einamosioms ir aktyvaus pritaikymo išlaidoms, bus 1,5 mln. EUR × 17 proc. = 255 000 EUR (2 tipas). Todėl bendras biudžeto asignavimas vietos veiklos grupei yra 1,755 mln. EUR. Tai reiškia, kad įgyvendinimo etapu paramos gavėjui kaskart paprašius atlyginti patirtas projekto išlaidas, VVG taip pat galės pareikalauti 17 proc. tos sumos savo einamosioms ir aktyvaus pritaikymo išlaidoms padengti. Pavyzdžiui, jeigu patirtos projekto išlaidos sudaro 1 000 EUR (1 tipas), vietos veiklos grupė vadovaujančiajai institucijai gali deklaruoti 1 000 EUR × 17 proc. = 170 EUR (2 tipas) savo einamųjų ir aktyvaus pritaikymo išlaidų. Vietos veiklos grupei nereikės pateikti dokumentų, patvirtinančių jos einamąsias ir aktyvaus pritaikymo išlaidas, deklaruotas remiantis fiksuotąja norma, tačiau turės būti galima patikrinti 17 proc. dydžio normos nustatymo metodiką. Reikėtų atkreipti dėmesį, kad fiksuotoji norma gali būti nustatoma ir atskirai, t. y. tik einamosioms arba tik aktyvaus pritaikymo išlaidoms. Pastaba. Atkreipkite dėmesį, kad, kaip nurodyta pirmiau pateiktame pavyzdyje, fiksuotoji norma nebūtinai turi būti nustatoma remiantis norma, taikyta nustatant didžiausią galimą viršutinę 25 proc. ribą. Tačiau, kad ir kokia metodika būtų taikoma fiksuotajai normai nustatyti, turi būti laikomasi BNR 35 straipsnio 2 dalies nuostatų dėl didžiausios galimos einamųjų ir aktyvaus pritaikymo išlaidų sumos.

3.2. Fiksuotieji vieneto įkainiai

3.2.1. Bendrieji principai

Taikant fiksuotuosius vieneto įkainius, visos tinkamos finansuoti veiksmo išlaidos arba jų dalis bus skaičiuojamos kiekybinius veiklos rodiklius – įnašus, atliktą darbą arba rezultatus – dauginant iš fiksuotojo vieneto įkainio, kuris nustatomas iš anksto. Šia galimybe gali būti naudojamasi įgyvendinant bet kokio tipo veiksmą, projektą arba projekto dalį, jei tik galima nustatyti su veikla ir fiksuotaisiais vieneto įkainiais susijusius kiekius. Fiksuotieji vieneto įkainiai paprastai taikomi lengvai nustatomiems kiekiams.

Fiksuotasis vieneto įkainis gali būti pagrįstas procesu, siekiant realiąsias veiksmo vykdymo išlaidas padengti kuo tiksliau jas suapvalinus. Jis taip pat gali būti pagrįstas pasiekimais (atliktu darbu ar rezultatais) arba apibrėžtas remiantis ir procesu, ir pasiekimais. Be to, vieno veiksmo skirtingoms veiklos rūšims gali būti apibrėžti skirtingi fiksuotieji vieneto įkainiai.

Rinkdamosi tarp procesu ir pasiekimais pagrįstų fiksuotųjų vieneto įkainių vadovaujančiosios institucijos turėtų atsižvelgti į audito seką.

Pavyzdys (ESF) a) Procesu pagrįstas fiksuotasis vieneto įkainis.1 000 valandų trukmės 20 žmonių pažengusio lygio IT mokymams organizuoti tinkamos finansuoti išlaidos gali būti apskaičiuotos mokymo valandos kainą dauginant iš bendro kiekvienam mokomam asmeniui skirtų valandų skaičiaus. Valandos kaina yra iš anksto nustatyta vadovaujančiosios institucijos ir nurodyta dokumente, kuriuo nustatomos paramos sąlygos. Pavyzdžiui, tarkime, kad vadovaujančioji institucija kiekvienam mokomam asmeniui nustato 7 EUR per valandą mokymo kainą, didžiausia projektui skiriama subsidija būtų: 1 000 valandų × 20 mokomų asmenų × 7 EUR už vieną vieno mokomo asmens mokymo valandą = 140 000 EUR. Baigus įgyvendinti veiksmą, galutinės tinkamos finansuoti išlaidos bus nustatytos pagal realųjį kiekvienam mokomam asmeniui skirtų valandų skaičių (į jį gali įeiti tam tikras pateisinto nebuvimo atvejų skaičius) remiantis faktiniu mokomų asmenų dalyvavimu ir įvykusiais kursais. Vis tik reikės pateikti tikslius mokytų asmenų lankomumo lapus, kuriuose būtų pateikta išsami informacija apie mokymo veiklą ir patvirtintas faktinis mokytų asmenų dalyvavimas. Jei galiausiai paaiškėja, kad mokymuose dalyvavo tik 18 žmonių, šeši iš jų mokėsi po 900 valandų, penki – po 950 valandų, penki – po 980 valandų, o likę du – po 1 000 valandų, bendrą valandų skaičių padauginus iš mokomų asmenų skaičiaus bus gautas toks rezultatas: 900 × 6 + 950 × 5 + 980 × 5 + 1 000 × 2 = Iš viso 17 050 mokymo valandų atsižvelgiant į mokytų asmenų skaičių. Tinkamos finansuoti išlaidos bus: 17 050 mokymo valandų × 7 EUR = 119 350 EUR. b) Rezultatais pagrįstas fiksuotasis vieneto įkainis. Pažengusio lygio IT mokymams skirta 1 000 valandų, juos sudaro 5 moduliai po 200 valandų. Kaip nurodyta BNR 67 straipsnio 5 dalies a punkte, buvo naudota sąžininga, teisinga ir patikrinama metodika siekiant nustatyti bendras 25 dalyviams skirtų IT mokymų išlaidas. Sėkmingai mokymuose dalyvavusiems asmenims numatoma skirti iš viso 140 000 EUR. Atsižvelgiant į ankstesnę mokymų nebaigusių asmenų procentinę dalį (20 proc., t. y. 5 dalyviai), fiksuotojo vieneto įkainis vienam dalyviui, kuris sėkmingai dalyvavo viename modulyje, būtų: 140 000 EUR / 20 dalyvių / 5 modulių = 1 400 EUR (fiksuotasis vieneto įkainis vienam dalyviui, kuris sėkmingai dalyvavo viename modulyje). Audito sekos tikslu reikės pateikti dokumentą, kuriuo įrodoma, kad asmuo atitiko dalyviui nustatytus reikalavimus, ir sertifikatą už kiekvieną sėkmingai užbaigtą modulį arba visą kursą. Laiko apskaitos žiniaraščių pateikti nereikės.

Pavyzdys (ERPF, pasiekimais pagrįstas fiksuotasis vieneto įkainis). Paramos gavėjas – regioniniai rūmai – rengia konsultacijas regiono mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ). Konsultacijas teikia regioninių rūmų patarėjai. Remiantis ankstesnėmis rūmų konsultacijų skyriaus sąskaitomis apskaičiuota vienos konsultacijų dienos kaina – 350 EUR. Paramos suma bus skaičiuojama pagal šią formulę: dienų skaičius × 350 EUR. Vis tik reikės pateikti tikslius darbo laiko apskaitos žiniaraščius su išsamia informacija apie konsultacijas ir patarėjų dalyvavimą.

Pavyzdys (ESF, rezultatais pagrįstas fiksuotasis vieneto įkainis). Šešių mėnesių trukmės pagalbos darbo ieškantiems asmenims programa (toliau – veiksmas) galėtų būti finansuojama pagal fiksuotąjį vieneto įkainį (pvz., 2 000 EUR vienam asmeniui), taikomą kiekvienam iš 20 veiksmo dalyvių, gavusiam darbą ir išlaikiusiam jį tam tikrą iš anksto nustatytą laikotarpį, pvz., šešis mėnesius. Atsižvelgiant į išlaidas visiems dalyviams, buvo nustatytas 2 000 EUR fiksuotasis vieneto įkainis vienam sėkmingam dalyviui. Todėl iš šios sumos taip pat padengiamos nesėkmingų dalyvių išlaidos.

Didžiausia galima subsidija šiam veiksmui apskaičiuojama taip: 20 asmenų × 2 000 EUR už įdarbinimą = 40 000 EUR.

Galutinės tinkamos finansuoti išlaidos apskaičiuojamos remiantis faktiniu vykdant veiksmą atliktu darbu: jei į darbo rinką buvo įtraukta ir savo darbo vietas reikiamą laikotarpį išsaugojo tik 17 asmenų, galutinės tinkamos finansuoti išlaidos, kuriomis remiantis paramos gavėjui bus mokama subsidija, bus tokios: 17 × 2 000 EUR = 34 000 EUR.

Pavyzdys (EŽŪFKP, pasiekimais pagrįstas fiksuotasis vieneto įkainis). Investicijos į miško plotų plėtrą ir miškų gyvybingumo gerinimą (Reglamento (ES) Nr. 1305/2013 21 straipsnis).

Miško savininkas septynerius metus gaus paramą trijų hektarų miško įveisimui ir priežiūrai. Vadovaujančioji institucija (miško įveisimo ir priežiūros) išlaidas nustatė iš anksto, atsižvelgdama į miško rūšį. Ši metodika bus įtraukta į kaimo plėtros programą. Fiksuotieji vieneto įkainiai yra tokie: miško įveisimui – 2 000 EUR/ha, priežiūrai – 600 EUR/ha pirmaisiais metais ir po 500 EUR/ha vėlesniais metais.

Taigi bendros tinkamos finansuoti išlaidos bus tokios:

3 ha × 2 000 EUR/ha + 3 ha × 600 EUR/ha + (3 ha × 500 EUR/ha) × 6 metai= 16 800 EUR.

Pavyzdys (EJRŽF, procesu pagrįstas fiksuotasis vieneto įkainis) Duomenų rinkimas (su laivu susijusios išlaidos)

Dienos naudojimosi laivu normos apskaičiuojamos pagal ankstesnius duomenis (praėjusių metų vidurkiai). Todėl projektui skirtų dienų skaičius pagrindžiamas įrašais žurnaluose.

3.2.2. Pagal valandinį įkainį apskaičiuojamos personalo išlaidos (BNR 68a straipsnio 2–4 dalys)

Valandinio įkainio apskaičiavimas

BNR 68a straipsnio 2–4 dalyse nustatytas konkretus personalo išlaidų apskaičiavimo metodas (31). Pagal šį straipsnį personalo išlaidos gali būti nustatytos valandinį įkainį apskaičiuojant šiuo būdu:

Prieš įsigaliojant Reglamentui „Omnibus“ šis personalo išlaidų apskaičiavimo metodas jau buvo numatytas BNR 68 straipsnio 2 dalyje. Vis dėlto Reglamentu „Omnibus“ buvo nustatyti papildomi šios nuostatos pakeitimai (dabar ji perkelta į naujo BNR 68a straipsnio 2–4 dalis), siekiant paaiškinti jos taikymą ir sudaryti sąlygas ją taikyti ne visą darbo dieną dirbantiems darbuotojams.

Pirmiau tekste pateiktas personalo išlaidų apskaičiavimo būdas susijęs su veiksmo įgyvendinimu. Veiksmo įgyvendinimas turi būti suprantamas kaip visus veiksmo etapus apimanti sąvoka. Nėra siekiama neįtraukti kokių nors personalo išlaidų, susijusių su konkrečiais veiksmo etapais.

Vardiklis, t. y. 1 720 valandų, yra standartinis metinis darbo laikas, kurį galima taikyti tiesiogiai, nereikalaujant, kad valstybė narė atliktų kokius nors skaičiavimus. Šis skaičius grindžiamas vidutiniu savaitiniu darbo valandų skaičiumi valstybėse narėse, padaugintu iš 52 savaičių, nuo jo atskaitant kasmetines mokamas atostogas ir vidutinį metinį švenčių dienų skaičių.

Bet skaitiklis turi būti pagrįstas. BNR daroma nuoroda į „vėliausias į apskaitą įtrauktas metines bendrąsias darbo išlaidas“. Vis dėlto BNR bendrosios darbo išlaidos nėra apibrėžtos. Pagal BNR 65 straipsnio 1 dalį nacionalinėse tinkamumo finansuoti taisyklėse turės būti apibrėžta tai, kas įtraukiama į metines bendrąsias darbo išlaidas, atsižvelgiant į įprastinius apskaitos metodus (žr. 4.2.2 skyrių) (32) ir nacionalines taisykles (pvz., pagal nacionalines taisykles gali būti nustatyta, kad važinėjant į darbą patiriamos išlaidos yra bendrųjų darbo išlaidų dalis).

Reglamente nurodoma, kad valandinis įkainis apskaičiuojamas naudojant „vėliausias“ į apskaitą įtrauktas metines bendrąsias darbo išlaidas. Tai reiškia, kad turi būti naudojami naujausi turimi duomenys. Taigi skaičiavimo metodas, kuris grindžiamas paramos gavėjo ankstesniais duomenimis, paprastai nėra tinkamas. BNR 68a straipsnio 2 dalyje vartojant žodį „vėliausias“ siekiama užtikrinti, kad būtų naudojami pakankamai nauji duomenys, taigi būtų orientuojamasi į realiąsias personalo išlaidas.

Metinės bendrosios darbo išlaidos neturi būti susijusios su kalendoriniais metais arba finansiniais metais (pvz., tai gali būti duomenys, susiję su laikotarpiu nuo 2015 m. spalio mėn. iki 2016 m. rugsėjo mėn.). Svarbu, kad bendrosios darbo išlaidos būtų susijusios su visu 12 mėnesių laikotarpiu. Tai gali būti 12 mėnesių laikotarpis prieš baigiantis (veiksmo ar programos) ataskaitiniam laikotarpiui, 12 mėnesių laikotarpis prieš dotacijos susitarimą arba praėjusių kalendorinių metų 12 mėnesių laikotarpis. Pagal BNR 68a straipsnį, jei nėra duomenų apie visą 12 mėnesių laikotarpį, tai:

— tokie duomenys gali būti nustatomi remiantis turimomis į apskaitą įtrauktomis bendrosiomis darbo išlaidomis (pvz., vadovaujančioji institucija gali panaudoti turimus darbuotojo duomenis, susijusius su keturių mėnesių laikotarpiu, ir juos ekstrapoliuoti į metines bendrąsias darbo išlaidas, kai tinkama atsižvelgdama į tokius aspektus, kaip teisės aktuose nustatyti atostoginiai arba vadinamasis 13-asis atlyginimas);

— tokie duomenys gali būti ekstrapoliuoti iš darbo sutarčių, atsižvelgiant į darbdavio tinkamas finansuoti socialines įmokas ir visus kitus privalomus mokėjimus;

— tokie duomenys gali būti nustatomi pagal kolektyvines sutartis.

Metinės bendrosios darbo išlaidos gali būti grindžiamos to asmens realiosiomis darbo išlaidomis. Jei apie atskirus mėnesius yra nepilni duomenys, galima naudoti ekstrapoliuojant gautas vertes, siekiant apskaičiuoti patikimą pakaitinę vertę 12 mėnesių laikotarpio realiosioms išlaidoms.

Metinės bendrosios darbo išlaidos taip pat gali būti nustatomos remiantis vidutinėmis didesnės darbuotojų grupės darbo išlaidomis, pvz., to paties lygio darbuotojų darbo išlaidomis arba panašiomis priemonėmis, kurios iš esmės yra susijusios su darbo išlaidų dydžiu.

Vėliausios metinės bendrosios darbo išlaidos turi būti įtrauktos į apskaitą. Tai gali būti padaryta naudojant sąskaitas, darbo užmokesčio ataskaitas, darant nuorodas į viešai skelbiamus susitarimus arba dokumentus ir pan. Jų auditas neturi būti atliktas ex ante, bet turi būti galima atlikti jų auditą.

Susiklosčius konkrečioms aplinkybėms, valandinio įkainio dydis taip pat gali būti nustatytas pradėjus įgyvendinti projektą. Pavyzdžiui, jis gali būti nustatytas tuo metu, kai darbuotojas pradeda dalyvauti įgyvendinant konkretų projektą (pasirašoma darbo sutartis arba pasikeičia darbuotojo vykdoma užduotis) arba kai paramos gavėjas vadovaujančiajai institucijai pateikia patirtų išlaidų ataskaitą. Vis dėlto šiuo atveju tai, kad naudojama ši metodika, turi būti nurodyta dokumente, kuriuo nustatomos paramos sąlygos.

3.2.3. Tinkamų finansuoti personalo išlaidų nustatymas naudojant apskaičiuotą valandinį įkainį

Dirbtos valandos turi būti nustatomos laikantis atitinkamos veiksmų programos tinkamumo finansuoti taisyklių. Tinkamos finansuoti personalo išlaidos turėtų būti skaičiuojamos ir deklaruojamos remiantis tik dirbtų valandų skaičiumi. Pavyzdžiui, kasmetinės atostogos jau įtrauktos į valandinių personalo įkainių skaičiavimą. Laikinojo nedarbingumo atostogos gali būti deklaruojamos kaip personalo išlaidos, jei susijusias išlaidas apmoka paramos gavėjas (t. y. paramos gavėjas patiria šias išlaidas). Jei išlaidas padengia trečioji šalis (pvz., su ilgalaikėmis laikinojo nedarbingumo atostogomis susijusias išlaidas padengia socialinės apsaugos sistema) arba jei nemokamų atostogų ar nebuvimo darbe (pvz., nebuvimas darbe be leidimo) atvejais paramos gavėjas nepatiria išlaidų, neturėtų būti atsižvelgiama į atitinkamas nedirbtas valandas arba dienas nustatant tinkamas finansuoti personalo išlaidas, kurios gali būti deklaruotos. Taip yra todėl, kad tokiais atvejais paramos gavėjas nepatiria išlaidų. Vis dėlto, jei patiriamos personalo išlaidos, susijusios su papildomais darbuotojais, kurie pakeičia laikinojo nedarbingumo atostogų (ar kitų rūšių atostogų) išėjusį asmenį, šios personalo išlaidos yra tinkamos finansuoti (t. y. atitinkamos dirbtos valandos įskaičiuojamos į tokiu atveju nustatomas tinkamas finansuoti personalo išlaidas).

Kaip nurodyta BNR 68a straipsnio 3 dalyje, deklaruojant faktiškai dirbtas valandas, jos negali viršyti valandų skaičiaus, kuris naudojamas apskaičiuoti taikant BNR 68a straipsnio 2 dalyje nurodyta metodą. Tai reiškia, kad jei 1 720 valandų naudojamos kaip vardiklis, deklaruojamų valandų negali būti daugiau nei 1 720. Taigi 1 720 valandų yra didžiausias valandų skaičius, kurį galima deklaruoti kaip vykdant tam tikrą veiksmą per 12 mėnesių laikotarpį dirbtas valandas. Jei kaip vardiklis naudota 1 720 valandų pro rata dalis, taikomas tas pats principas (pvz., darbuotojui pagal sutartį dirbant 50 proc. viso darbo laiko, vardiklis būtų 860 valandų; tai reiškia, kad atitinkamo darbuotojo atveju didžiausias galimas deklaruoti valandų skaičius yra 860. Jei darbuotojui pavesta atlikti užduotis keliuose veiksmuose, atitinkamai nustatoma pro rata viršutinė riba kiekvienam veiksmui).

Kaip konkrečiai nurodyta BNR 68a straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje, tokia tvarka netaikoma ETB, kai įgyvendinant veiksmą dirbama ne visą darbo dieną ir kai valandinį įkainį galima padauginti iš faktiškai dirbtų valandų, taip galimai viršijant 1 720 valandų skaičių.

Kai naudojama 1 720 valandų taisyklė, gauta valandinio įkainio suma turi būti laikoma fiksuotuoju vieneto įkainiu. Šis fiksuotasis vieneto įkainis gali būti naudojamas atlyginant personalo išlaidas arba taip pat gali būti naudojamas apskaičiuojant visas netiesiogines išlaidas (pvz., taikant 15 proc. fiksuotąją normą pagal BNR 68 straipsnio pirmos pastraipos b punktą), arba net siekiant apskaičiuoti visas likusias tinkamas finansuoti išlaidas (taikoma 40 proc. fiksuotoji norma pagal BNR 68b straipsnio 1 dalį). Bendra suma, kuri buvo apibrėžta taikant tokias fiksuotąsias normas, taip pat laikoma fiksuotuoju vieneto įkainiu.

Tuo atveju, jei projektas įgyvendinamas kelerius metus, vadovaujančioji institucija gali nuspręsti atnaujinti valandinį personalo įkainį gavusi naujų duomenų arba visą įgyvendinimo laikotarpį taikyti tuos pačius įkainius. Jei įgyvendinimo laikotarpis labai ilgas, geroji praktika būtų nustatyti tarpinius etapus, kada galėtų būti peržiūrimas valandinis personalo įkainis, ir tai, kaip jis galėtų būti peržiūrimas.

3.2.4. Darbuotojai, kurie įgyvendindami veiksmą dirba ne visą darbo laiką, bet per mėnesį dirbto laiko dalis yra fiksuotoji

Jei darbuotojai įgyvendindami užduotį dirba ne visą darbo dieną, bet per mėnesį dirbto laiko procentinė dalis yra fiksuotoji, BNR 68a straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad nėra reikalavimo įdiegti darbo laiko registravimo sistemos siekiant patikrinti dirbtų valandų skaičių. Vis dėlto darbdavys turėtų parengti dokumentą, kuriame nurodoma fiksuotoji procentinė dalis, dirbta įgyvendinant veiksmą per mėnesį, ir gali naudoti šią procentinę dalį tinkamoms finansuoti personalo išlaidoms apskaičiuoti. Ši procentinė dalis taip pat gali būti nustatyta darbo sutartyje. Pavyzdžiui, jei darbuotojas 60 proc. savo darbo laiko praleidžia įgyvendindamas projektą, tinkamos finansuoti tiesioginės personalo išlaidos tam darbuotojui gali būti apskaičiuojamos bendrąsias darbo išlaidas (grindžiamas arba realiosiomis išlaidomis, arba apskaičiuotu fiksuotuoju vieneto įkainiu) padauginus iš 60 proc.

3.2.5. Taikymo terminai

Reglamentu „Omnibus“ nustatyti pakeitimai 1 720 valandų metodikai taikomi nuo reglamento įsigaliojimo dienos, t. y. nuo 2018 m. rugpjūčio 2 d. Vis dėlto vadovaujančioji institucija gali jį taikyti įgyvendinamiems veiksmams, jei laikomasi tam tikrų sąlygų (žr. 3.1.2.5).

Pavyzdys (ERDF). Tam tikrų rūšių MVĮ skirtuose mokslinių tyrimų ir plėtros bei inovacijų projektuose pagrindinę išlaidų dalį dažnai sudaro personalo išlaidos. Galimybė taikyti fiksuotuosius vieneto įkainius, šioms MVĮ yra sveikintinas supaprastinimas. Fiksuotasis vieneto įkainis veiklai šiuo atveju išreiškiamas kaip valandinis įkainis, taikomas personalo faktiškai dirbtų valandų skaičiui. Jis iš anksto apibrėžiamas dokumente, kuriuo nustatomos paramos sąlygos, įskaitant didžiausią galimą finansinės paramos sumą, apskaičiuojamą didžiausią galimą dirbtų valandų skaičių padauginus iš fiksuotojo vieneto įkainio (apskaičiuotos projekte dalyvavusio personalo išlaidos).

Siekiant padengti realiąsias išlaidas kuo tiksliau jas suapvalinus ir atsižvelgiant į regionų ir sričių skirtumus, fiksuotasis vieneto įkainis apibrėžiamas kaip valandinis personalo įkainis pagal šią formulę:

valandinis personalo įkainis = bendrasis metinis atlyginimas (įskaitant teisės aktais nustatytus mokesčius), padalintas iš teisėto darbo valandų vidurkio (atsižvelgiant į kasmetines atostogas).

Pavyzdžiui: valandinis personalo įkainis = 60 000 EUR/(1 980 valandų – 190 kasmetinių atostogų valandų) = 60 000/1 790 = 33,52 EUR/val.

Finansinė parama veiksmui apskaičiuojama valandinį įkainį dauginant iš tikrojo ir patikrinto dirbtų valandų skaičiaus. Todėl MVĮ turi saugoti visus įgyvendinant projektą dirbusių darbuotojų dirbtų valandų skaičių patvirtinančius dokumentus, o vadovaujančioji institucija – visus dokumentus, kuriais grindžiamas valandinis personalo įkainis. Iš esmės, jei patikrinus paaiškėja, kad dirbtų valandų skaičius mažesnis, galutinė išmokos suma taip pat sumažinama.

Kitas pavyzdys. Viskas taip pat, kaip pirmiau pateiktame pavyzdyje, bet valandinis personalo įkainis grindžiamas BNR 68a straipsnio 2 dalimi.

Valandinis personalo įkainis = vėliausiai į apskaitą įtrauktas bendrasis metinis atlyginimas (įskaitant teisės aktais nustatytus mokesčius), padalintas iš 1 720 valandų.

Pavyzdžiui: valandinis įkainis = 60 000 EUR/1 720 val. = 60 000/1 720 = 34,88 EUR/val.

3.3. Fiksuotosios sumos

3.3.1. Bendrieji principai

Tuo atveju, kai naudojamos fiksuotosios sumos, visos tinkamos finansuoti veiksmo arba projekto išlaidos arba jų dalis apskaičiuojamos remiantis iš anksto nustatyta suma, kurią tinkamai pagrindžia vadovaujančioji institucija (33) ir kuri sumokama, jei atliekama iš anksto apibrėžta veikla ir (arba) darbai.

Fiksuotosios sumos gali būti tinkamos teikiant subsidijas, kai fiksuotieji vieneto įkainiai nėra tinkamas sprendimas, pvz., rengiant priemonių rinkinį, organizuojant nedidelį vietos seminarą ir pan.

Tam tikrais atvejais vadovaujančiosios institucijos gali būti atgrasytos naudoti fiksuotąsias sumas, nes paprastai rezultatas vertinamas kaip pasiektas arba nepasiektas, todėl tokioje padėtyje yra tik dvi išeitys – išmokėti sumą arba jos neišmokėti, priklausomai nuo to, ar rezultatas buvo visapusiškai pasiektas. Vi