KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI 3-ioji metinė imigracijos ir prieglobsčio ataskaita (2011 m.) /* COM/2012/0250 final */





I. Įžanga Šioje ataskaitoje pateikiama perspektyvinė ES imigracijos ir tarptautinės apsaugos politikos analizė, grindžiama pokyčiais, įvykusiais per 2011 m., kurie buvo svarbūs ES daugeliu aspektų ir per kuriuos be kita ko, padarytas poveikis ir migracijos politikai. ES ekonomiką ir augimą stabdė ekonomikos krizė, be to, būta ir kitų dramatiškų įvykių – Arabų pavasaris ir didėjantis migracijos spaudimas prie ES išorės sienų, ypač tų, kurios ribojasi su Viduržemio jūra, ir pietryčių sienų; be to, būta piktnaudžiavimo vizų režimo liberalizavimu pasekmių. Šie įvykiai parodė, kad būtina plėtoti darnią, subalansuotą ES migracijos politiką, kuri būtų tiek dinamiška, kad patenkintų trumpalaikius poreikius, tiek strateginė, kad užtikrintų ilgalaikę viziją. Atsižvelgiant į tai, imtasi kelių svarbių iniciatyvų, pavyzdžiui, Visuotinio požiūrio į migraciją ir judumą dokumente nustatyta nauja strategija, kuria Europos Sąjungos ir jos valstybių narių veiksmams suteikiama papildoma vertė, visų pirma išorės migracijos politikos srityje; taip pat pradėjo veikti vizų informacinė sistema, ES imigracijos portalas, pateikta pasiūlymų stiprinti Šengeno erdvės valdymą ir pasiūlymas dėl EUROSUR. Pasiekta kitų svarbių laimėjimų: politinis susitarimas dėl FRONTEX agentūros įgaliojimų išplėtimo ir dėl iš dalies pakeistos Prieglobsčio priskyrimo direktyvos; sudaryta partnerystė judumo srityje su Armėnija; atidarytas Europos prieglobsčio paramos biuras (EPPB); įkurta nauja Europos didelės apimties IT sistemų laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje operacijų valdymo agentūra. Kartu su teisės aktų leidėjais padaryta tam tikra pažanga siekiant 2012 m. įgyvendinti bendros Europos prieglobsčio sistemos tikslą. Taip pat padaryta su ES acquis susijusi pažanga: priimtos direktyvos dėl vieno leidimo trečiųjų šalių piliečiams gyventi ir dirbti ES ir dėl valstybėje narėje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių darbuotojų bendrų teisių[1], dėl ilgalaikio gyventojo statuso taikymo srities išplėtimo asmenims, kuriems suteikiama tarptautinė apsauga[2], ir dėl prekybos žmonėmis prevencijos, kovos su ja ir aukų apsaugos[3]. Valstybės narės taip pat ėmėsi tolesnių veiksmų, kad į nacionalinę teisę perkeltų Grąžinimo direktyvą ir Darbdaviams taikytinų sankcijų direktyvą. Praėjusių metų metinė ataskaita[4] parengta po to, kai 2011 m. gegužės mėn. paskelbtas komunikatas dėl migracijos[5], kuriame, atsižvelgiant į tuometinius įvykius, pateikta politikos plėtros perspektyva. Abiejuose šiuose dokumentuose pateikta informacija panaudota 2011 m. birželio mėn. Teisingumo ir vidaus reikalų (TVR) tarybos[6] ir Europos Vadovų Tarybos[7] išvadose, kuriose nustatytos ES migracijos politikos plėtros gairės, visų pirma susijusios su Šengeno erdvės valdymu, išorės sienų kontrole, partnerystės ryšių su Pietų kaimynystės šalimis plėtojimu ir bendros Europos prieglobsčio sistemos kūrimo užbaigimu 2012 m. Šių metų ataskaitoje visų pirma pateikiama apžvalga, kurioje iš statistinės perspektyvos apibūdinama migracijos padėtis ES. Toliau dokumente kalbama apie ES atsakomąsias priemones, parengtas dėl pirmiau minėtų svarbiausių įvykių, kurie paveikė migracijos politiką, ir apie Komisijos indėlį rengiant planą padidėjusio migracijos spaudimui mažinti. Ataskaita yra iš esmės pagrįsta Komisijos ir valstybių narių politiniais vertinimais ir ją papildo faktinis dokumentas su statistiniu priedu[8], kuriame nurodomi pokyčiai, įvykę ES lygmeniu ir (per Europos migracijos tinklą[9]) valstybių narių lygmeniu. II. Trumpai apie ES migraciją[10] Naudinga pirmiausia pažvelgti į ES migracijos padėtį platesniu, pasauliniu mastu. Tais metais, kai pasaulio gyventojų skaičius viršijo 7 mlrd., apskaičiuota, kad pasaulyje yra apie 214 mln. migrantų (apie 3,1 % visų pasaulio gyventojų)[11]; tai reiškia, kad 9,4 % (apie 20,2 mln.) pasaulio migrantų yra ES gyvenantys trečiųjų šalių piliečiai. Palyginti, Kanadoje gyvena apie 3,4 % pasaulinio migrantų skaičiaus (7,2 mln. gyventojų, kurie sudaro 21,3 % šalies gyventojų), o JAV gyvena apie 20 % pasaulinio migrantų skaičiaus (42,8 mln. gyventojų, kurie sudaro 13,5 % šalies gyventojų)[12]. 2011 m. sausio 1 d. ES iš viso buvo 502,5 mln. gyventojų, t. y. nuo 2010 m. gyventojų skaičius išaugo 1,4 mln. ir tai prilygsta + 2,7 metinei normai 1 000 gyventojų, kurią sudaro 0,5 mln. (+ 1 ‰) natūralusis prieaugis ir 0,9 mln. (+ 1,7 ‰) – grynoji migracija. 20,2 mln. ES gyvenančių trečiųjų šalių piliečių sudaro apie 4 % visų ES gyventojų, o tai yra daugiau nei į kitą valstybę narę persikėlusių ES piliečių skaičius (12,3 mln. arba 2,5 % visų ES gyventojų)[13]. Didžiausios ES gyvenančių trečiųjų šalių piliečių grupės 2009 m. buvo Turkijos piliečiai (apie 2,4 mln.), Maroko piliečiai (apie 1,8 mln.) ir Albanijos piliečiai (apie 1 mln.)[14]. Pagal JT žmogaus socialinės raidos indeksą (ŽSRI) apie 47 % ne ES gimusių migrantų yra kilę iš aukšto ŽSRI šalių, apie 46 % – iš vidutinio ŽSRI šalių, o apie 7 % – iš žemo ŽSRI šalių[15]. 2010 m. trečiųjų šalių piliečiams išduota beveik 2,5 mln. pirmųjų leidimų gyventi; iš jų leidimai vykdyti apmokamą veiklą sudarė 32,5 % bendro skaičiaus, leidimai, išduoti dėl šeiminių priežasčių, – 30,2 %, leidimai studijuoti – 20,6 % ir 17% dėl įvairių kitų priežasčių (leidimai, susiję su apsauga, leidimai gyventi be teisės dirbti ir pan.). Leidimus suskirsčius pagal pilietybę, dauguma leidimų gyventi buvo išduota JAV (apie 212 000), Indijos (apie 200 000), Kinijos (apie 172 0000), Ukrainos (apie 167 000) ir Maroko (apie 157 000) piliečiams. Tais metais, kai buvo minimos 60-sios Ženevos konvencijos metinės, palyginti su 2010 m., gerokai – 16,8 % – padidėjo bendras prieglobsčio prašytojų skaičius, kuris siekia šiek tiek daugiau nei 302 000 ir toliau daro spaudimą kelių valstybių narių prieglobsčio sistemoms. Daugiausia prieglobsčio prašytojų buvo Afganistano (28 000), Rusijos Federacijos (18 200), Pakistano (15 700), Irako (15 200) ir Serbijos (13 900) piliečiai. Kalbant apie 2011 m. suteiktą apsaugą, iš viso 59 465 asmenims (pabėgėliams) apsauga suteikta išnagrinėjus prašymą įprasta tvarka (28 995 atvejai), 21 400 atvejų suteikta papildoma apsauga, 9 065 atvejais – apsauga suteikta dėl humanitarinių priežasčių (9 065)), t. y. apie 25 % visų priimtų sprendimų[16]. Kaip nurodyta IV skyriuje, neteisėta migracija ir toliau yra pagrindinė migracijos į ES sudedamoji dalis. Patikimų duomenų apie neteisėtų migrantų skaičių ES nėra (dėl šių duomenų pobūdžio); dažniausiai kalbama apie apytikslius skaičius nuo mažiau nei 2 mln. iki 4,5 mln. neteisėtų migrantų[17]. Galima naudoti patikimesnius rodiklius, kaip antai atsisakymas leisti atvykti, sulaikymas ir grąžinimas, nors esama daug šių rodiklių naudojimo kliūčių. 2011 m.[18] apie 343 000 asmenų buvo neleista atvykti į ES; palyginti su 2010 m., skaičius sumažėjo 13 %, o didžiajai daugumai asmenų (beveik 70 %) buvo neleista atvykti į Ispaniją, visų pirma prie jos išorės sausumos sienų. Taip pat 2011 m. sulaikyta apie 468 500 asmenų (skaičius sumažėjo, palyginti su 505 000 asmenų 2010 m.) ir valstybės narės grąžino apie 190 000 trečiųjų šalių piliečių (beveik 15 % mažiau nei 2010 m.). III. Migracijos dalis ES ekonomikos augimo darbotvarkėje[19] Iš pirmo žvilgsnio dėl dabartinių ES ekonominių sunkumų gali būti sunku suprasti, kad teisėta migracija ir judumas yra būtini. Tačiau būtina atkreipti dėmesį į tai, kad net jei bendras ES nedarbo lygis yra apie 10 % (tai yra 23,8 mln. piliečių), o jaunimo (iki 25 metų)[20] nedarbas padidėjo iki 22,1 %, daugelyje valstybių narių jau trūksta darbo jėgos ir įgūdžių[21] įvairiuose sektoriuose ir dėl įvairių priežasčių[22]. Dauguma valstybių narių siekia spręsti savo gyventojų nedarbo problemą ir didinti jų įdarbinimo galimybes ir tik po to taikyti Sąjungos pirmenybės principą darbo jėgos trūkumams šalinti. Šiuo metu valstybės narės yra linkusios spręsti trečiųjų šalių piliečių ekonominės migracijos klausimą kviesdamos daugiau kvalifikuotų (aukštos kvalifikacijos) darbuotojų, nors kelioms valstybėms narėms taip pat reikia žemos kvalifikacijos darbuotojų, tačiau jų daugeliu atvejų reikia tik laikinai. Todėl ekonominė migracija ir toliau lieka svarbi sprendžiant darbo jėgos trūkumo klausimą, ypač atsižvelgiant į ES gyventojų senėjimą[23] ir vis konkurencingesnę tarptautinę rinką, kuriai reikia talentingų darbuotojų, kai šalyse už Europos ribų taip pat trūksta kvalifikuotų darbuotojų. Visapusiškai pasinaudoti šia darbo jėga papildomai trukdo tai, kad nėra galimybių pripažinti ES jau gyvenančių trečiųjų šalių piliečių patirtį bei oficialią kvalifikaciją ir perkelti socialinės apsaugos teises. Be to, migrantai ne tik prisideda prie ekonomikos augimo[24], jie taip pat socialiniu ir kultūriniu požiūriu praturtina mūsų visuomenę. Atsižvelgdama į visus šiuos aspektus Komisija siūlo iki 2012 m. pabaigos pradėti konsultacijas, kurios paskatintų plataus masto diskusijas su valstybėmis narėmis, socialiniais partneriais ir suinteresuotosiomis šalimis dėl to, koks turėtų būti ES politikos vaidmuo ekonominės migracijos galimybių klausimu. Iš tikrųjų ES jau pradėjo įgyvendinti kelias į ateitį orientuotas priemones, o būsimais pokyčiais, kurių bus pasiekta laikantis Visuotinio požiūrio į migraciją ir judumą[25], bus sudarytos sąlygos geriau suderinti darbo pasiūlą ir paklausą pasaulinėje darbo rinkoje, kad taip pat didėtų abipusiškai naudinga „protų apykaita“, o ne „protų nutekėjimas“. Partnerystė judumo srityje yra šio požiūrio sudedamoji dalis. Tokia partnerystė jau užmegzta su Moldovos Respublika (toliau – Moldova), Gruzija ir Žaliuoju Kyšuliu, o 2011 m. spalio mėn. pasirašytas susitarimas su Armėnija[26]. Komisija taip pat pradėjo derybas su kai kuriomis pietinėmis Viduržemio jūros regiono šalimis siekdama užmegzti partnerystę judumo srityje ar sudaryti kitokio pobūdžio bendradarbiavimo pagrindą, pavyzdžiui, bendras migracijos ir judumo darbotvarkes (taip pat žr. IV.1 skirsnį). Siekiant geriau informuoti migrantus apie teisėtos migracijos galimybes ir sąlygas, pradėjo veikti ES imigracijos portalas[27]. Jame pateikiama naujausia, tikslinė ir praktinė informacija apie ES ir nacionalines imigracijos procedūras ir politiką. Jame taip pat paaiškinamos teisės ir su neteisėta migracija susijusi rizika, siekiant įtikinti migrantus nebandyti patekti į ES maršrutais, kurie dažnai yra pavojingi. Visuotinio požiūrio į migraciją ir judumą dokumente ir prie jo pridėtame Migracijos ir vystymosi dokumente[28] taip pat pasiūlyta keletas priemonių, kuriomis siekiama kuo labiau padidinti migracijos ir judumo vystomąjį poveikį. Tokių priemonių pavyzdžiai: skatinti naudoti PSO tarptautinio sveikatos darbuotojų įdarbinimo praktikos kodeksą[29] ir kontroliuoti, kaip taikoma „ES mėlynosios kortelės“ direktyva, pagal kurią valstybės narės gali atmesti prašymus, kad užtikrintų etišką įdarbinimą ir sumažintų protų nutekėjimą. Kitas aspektas buvo išanalizuoti išeivijos investicinių priemonių kūrimo galimybę; šiomis priemonėmis savanoriški išeivijos įnašai (kuriuos papildytų ES ištekliai) būtų nukreipiami skatinti į vystymąsi orientuotas iniciatyvas ir investicijas prioritetinėse šalyse, pavyzdžiui, pietinėse Viduržemio jūros regiono šalyse. Tolesnėmis priemonėmis siekiama plėtoti privačiojo ir viešojo sektorių partnerystės ryšius, kad verslininkai migrantai ir migrantų įsteigtos MVĮ dalyvautų plėtojant ES valstybių narių ir šalių partnerių prekybą, investicijas ir tarpusavyje keičiantis įgūdžiais, išnagrinėti metinio perlaidų forumo naudingumą ir apsvarstyti bendro ES piniginių perlaidų portalo papildomą naudą[30]. Kitas aspektas yra teikti pagalbą šalims partnerėms, siekiant nustatyti ir stebėti bona fide įdarbinimo agentūras, kad migrantai įgytų didesnę autonomiją, visų pirma, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos apykaitinei migracijai[31]. Galiausiai buvo įtraukti pasiūlymai, kuriais siekiama padidinti tradicinę migracijos ir vystymosi darbotvarkę, kad būtų geriau sprendžiami tokie klausimai kaip socialinės migracijos pasekmės kilmės šalyse ir tranzitu keliaujančių migrantų teisių apsauga. Komisija yra pasirengusi spręsti šių įvairių priemonių klausimą palaikydama dialogą ir bendradarbiaudama su ES nepriklausančiomis šalimis. Iš tiesų tai jau yra neatsiejama visų politinių dialogų ir bendradarbiavimo sistemų, kurias ES išplėtojo su trečiosiomis šalimis ir regionais, dalis; šiuo metu tai – septyni regioniniai procesai, apimantys daugiau nei šimtą šalių ir daugiau nei dvidešimt dvišalių procesų. Kitas svarbus laimėjimas – priimta „vieno leidimo“ direktyva[32], kuri į nacionalinę teisę turi būti perkelta iki 2013 m. gruodžio mėn. Ja siekiama supaprastinti migracijos procedūras ir užtikrinti, kad teisėtai šalyje gyvenantys trečiųjų šalių piliečiai naudojasi tokiomis pačiomis teisėmis kaip ir valstybės narės piliečiai. Kitur kai kurios valstybės narės į nacionalinę teisę perkėlė ES mėlynosios kortelės direktyvą[33]. Tačiau bendra pažanga yra nedidelė ir todėl Komisija turės pradėti pažeidimo tyrimo procedūras dėl nepranešimo apie nacionalines priemones. Nustatyta tam tikrų trūkumų dėl studentų[34] ir mokslininkų[35], kurie taip pat prisideda prie ES ekonomikos ir yra investicija į ją. Pavyzdžiui, studentų atžvilgiu buvo aiškus poreikis stiprinti Direktyvoje įtvirtintas judumo nuostatas, skatinti sinergiją su ES programomis, kuriomis palengvinamas trečiųjų šalių piliečių judumas į ES, ir stiprinti procesines garantijas; dėl mokslininkų nustatytas aiškus poreikis suprantamai ir nedviprasmiški apibrėžti mokslininkų teises, aiškiai atskirti mokslininkams skirtus leidimus ir kitų rūšių leidimus ir geriau patarti ir informuoti apie direktyvoje numatytas galimybes. Todėl siekiant geriau naudoti šias priemones ir toliau skatinti ES patrauklumą, 2012 m. gruodžio mėn. planuojama pateikti pasiūlymą iš dalies pakeisti ir sujungti šias dvi direktyvas, be kita ko siekiant skatinti didesnį studentų ir mokslininkų judumą. Tam tikra pažanga padaryta derybose dėl siūlomų direktyvų dėl sezoninių darbuotojų[36] ir bendrovių viduje perkeliamų asmenų[37]. Pirmąja direktyva bus sukurtos teisinės priemonės, pagal kurias sezoniniai darbuotojai galės atvykti į ES, joje dirbti ir išvengti išnaudojimo, bus apsaugota jų sveikata ir užtikrinta sauga, taip pat sudarant galimybes ES darbdaviams turėti reikiamos darbo jėgos. Antros direktyvos tikslas – tenkinti nustatytą tarptautinių bendrovių poreikį lengviau perkelti savo aukštos kvalifikacijos darbuotojus į savo darbovietes ir susijusias įmones ES ir įveikti daugybės skirtingų taisyklių ir biurokratijos problemas valstybėse narėse. Todėl ji turi potencialą skatinti augimą, didinti ES konkurencingumą, gerinti gebėjimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir užtikrinti vienodas sąlygas ir suteikti vienodas galimybes visoms suinteresuotosioms šalims. Nors yra keletas klausimų, kuriuos dar reikia išspręsti derybų keliu, valstybės narės raginamos kuo greičiau sudaryti politinį susitarimą, kad šios ES priemonės taip pat galėtų tapti priemonių, būtinų dabartinei ekonomikos krizei įveikti ir ateities uždaviniams spręsti, dalis. Be to, ilgalaikių gyventojų direktyvos ataskaitoje[38] padaryta išvada, kad dėl įvairių nustatytų priežasčių šios ES priemonės potencialas nėra visapusiškai išnaudojamas. Komisija dės daugiau pastangų siekdama užtikrinti, kad direktyva būtų tinkamai perkelta į nacionalinę teisę, visų pirma rengdama susitikimus techniniais klausimais su valstybėmis narėmis ir, jeigu būtina, taip pat imdamasi pažeidimo tyrimo procedūros. Teisėtos migracijos rezultatas yra veiksmingos integracijos politikos poreikis. Nors integracijos politikos formavimas ir įgyvendinimas priklauso valstybių narių kompetencijai ir jos už ją atsako, Komisija ir toliau teikia paramą, kaip visai neseniai pripažino TVR taryba[39]. Tačiau, nors yra daug plačių užmojų integracijos politikos pavyzdžių[40], pasiekta ne visų priemonių tikslų. Dar reikia daug nuveikti siekiant visapusiškai pasinaudoti 20,2 mln. trečiųjų šalių piliečių buvimo ES teikiamomis galimybėmis. Remiantis strategijos „Europa 2020“ pagrindiniais tikslais[41], 2010 m. vidutinis 20–64 metų trečiųjų šalių piliečių užimtumo lygis buvo 58,5 %, palyginti su 68,8 % visų 20–64 metų gyventojų rodikliu. Apie 19,4 % tos pačios amžiaus grupės trečiųjų šalių piliečiai buvo bedarbiai, palyginti su 9,3 % visų gyventojų rodikliu, o 46,4 % trečiųjų šalių piliečių turėjo gerokai aukštesnę kvalifikaciją nei reikia jų pareigoms, palyginti su 21 % visų gyventojų rodikliu. Bedarbiams trečiųjų šalių piliečiams, kurie netenka darbo, yra papildomas pavojus, kad jie taip pat gali netekti savo teisėto gyventojo statuso. 2010 m. 32,4 % 20–64 metų trečiųjų šalių piliečių grėsė skurdas, palyginti su 15 % visų tos pačios amžiaus grupės gyventojų. 2010 m. mokyklos nebaigusių 18–24 m. amžiaus trečiųjų šalių piliečių buvo 33,0 %, palyginti su 14,1 % visų tos pačios amžiaus grupės gyventojų[42]. Trečiųjų šalių piliečių integracijos Europos darbotvarkėje[43] išdėstyti pagarba pagrindinėms teisėms ir jų skatinimu pagrįsti tolesni veiksmai, kuriais siekiama, kad migrantai, ir atitinkamai ES, visapusiškai išnaudotų savo gebėjimus ir įgūdžius. Priemonės, siūlomos siekiant visapusiškai panaudoti migracijos potencialą, apima aktyvesnį teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių piliečių ekonominį, socialinį, kultūrinį ir politinį dalyvavimą priimančiosios visuomenės gyvenime ir žinias apie jų teises bei pareigas ir teigiamą požiūrį į įvairovę. Komisija taip pat stiprina bendradarbiavimą su vietos ir regionų valdžios institucijomis ir kilmės šalims tenkantį vaidmenį. Kitas atitinkamas komponentas susijęs su šeimos susijungimu – tam tikros valstybės narės aiškiai išreiškia norą riboti šią teisėtos migracijos formą. Šiomis aplinkybėmis 2011 m. lapkričio mėn. pradėtos viešos diskusijos[44] dėl šeimos susijungimo, kuriose nagrinėjama kaip galima toliau plėtoti tokio pobūdžio migraciją ir kartu nepalikti nuošalyje Direktyvos 2003/86/EB tikslo ir išsaugoti pagrindinę teisę į šeimos gyvenimą. Remdamasi gautais atsiliepimais Komisija priims sprendimus dėl tolesnių veiksmų. IV. ES politikos pokyčiai atsižvelgiant į migracijos spaudimą Nors tik 4 % (arba 27 465 iš 706 000)[45] bėgančių nuo pilietinių neramumų Libijoje keliavo į šiaurę į ES, to poveikis kartu su neteisėtos migracijos srautų padidėjimu iš Tuniso[46] ir prie Turkijos ir Graikijos sienos[47] kartu su dideliu prieglobsčio prašytojų, atvykstančių prie ES pietinių išorės sienų[48], skaičiumi liudija, kad ES vis dar patiria padidėjusį migracijos spaudimą[49] ir nenumatoma, kad jis mažėtų ateityje[50]. Iš tiesų, dėl Arabų pavasario[51] 2011 m. suaktyvėję migracijos srautai (daugiausia Italijoje, bet taip pat ir Maltoje, ir prie Graikijos bei Turkijos sienos) paskatino rimtai svarstyti, kaip ES turėtų geriausiai reaguoti į šį migracijos spaudimą ir kartu turėti veiksmingai veikiančius atvykimo mechanizmus, kuriais būtų leidžiama sklandi ir valdoma migracija. Neteisėta migracija į ES dažnai yra rizikinga, o asmenims, tapusiems prekybos žmonėmis aukomis, arba neteisėtai vežamiems asmenims – tai nepakenčiama žmonių išnaudojimo patirtis. Net ir pačioje ES migrantų padėtis gali būti neteisėta, pavyzdžiui, jei jie viršija leistiną vizoje nurodytą buvimo šalyje trukmę arba negrįžta į savo kilmės šalį gavę neigiamą prieglobsčio sprendimą. ES visuomet ypač daug dėmesio skyrė siekdama nustatyti priemones, kuriomis siekiama mažinti neteisėtą migraciją, o 2011 m. priimtos Tarybos išvados[52], kuriose sprendžiamas neteisėtos migracijos klausimas. Į 2011 m. gegužės 4 d.[53] ir 24 d.[54] Komisijos komunikatus įtraukti neteisėtos migracijos mažinimo prioritetai. Juose taip pat išsamiai išnagrinėta neteisėtos migracijos padėtis, įskaitant srautų sudėtį, poveikio pobūdį ir mastą, taip pat ES ir jos valstybių narių priemones ir gerąją patirtį. Nors akivaizdu, kad atsižvelgiant į geografines ir politines sąlygas, visoje ES padėtis skiriasi, dabar reikia veiksmingiau įgyvendinti jau esamus procesus ir priemones, dėl kurių susitarta ES lygiu. ES atsakomieji veiksmai turėtų būti konkrečiai pritaikyti prie įvairių spręstinų uždavinių, bet siektini tikslai ir ES ir valstybių narių turimos priemonės išlieka tie patys. Tai bendras uždavinys, kurį turi spręsti ES ir jos valstybės narės. Jokia valstybė narė negali viena išspręsti šių uždavinių, tačiau kiekviena turi užtikrinti veiksmingą sutartų priemonių įgyvendinimą. ES lygmens ir ES ir jos partnerių, visų pirma, mūsų kaimynų, veiksmų papildoma nauda yra labai svarbi. Taip pat svarbu nustatyti ir kartu remti strategišką ir visapusišką neteisėtos migracijos problemos sprendimo būdą, be kita ko, užtikrinant, kad ES išorės sienos būtų veiksmingai valdomos ir būtų nustatyti atitinkami teisėti atvykimo kanalai. Migracija ir judumas turėtų būti vertinami atsižvelgiant į būtinybę išlaikyti tvarkingą judėjimą užtikrinant visišką pagarbą pagrindinėms teisėms. Tai reiškia dialogą ir bendradarbiavimą su ES nepriklausančiomis šalimis, siekiant palengvinti teisėtą migraciją ir judumą ir kartu veiksmingai kovoti su neteisėta migracija ir užtikrinti veiksmingą grąžinimo politiką. Tai taip pat reiškia, kad turi būti tinkama išorės sienų kontrolė ir solidarumas su valstybėmis narėmis, kurioms labiausiai daromas poveikis. Kitaip ES negalės pasiūlyti daugiau teisėtos migracijos ir judumo galimybių. Tai taip pat yra esminis veiksnys siekiant išsaugoti judėjimo laisvę ir vidaus saugumą ES. Nuo to priklauso bet kurios politikos sistemos teisėtumas. Kaip bus įrodyta toliau, galiojantis acquis ir 2011 m. pateiktos iniciatyvos (jeigu bus veiksmingai įgyvendinti) suteiks ES reikiamų priemonių, kad būtų galima spręsti šiuos uždavinius. Vadovaujant ES Tarybai pirmininkavusiai Lenkijai naujausios neteisėtos migracijos tendencijos buvo keletą kartų nagrinėjamos, siekiant parengti pasiūlymus dėl galimų bendrų veiksmų[55]. Vėliau Tarybai pirmininkavusi Danija dirbo kartu su Komisija ir valstybėmis narėmis ir parengė nuoseklias atsakomąsias priemones, kurias plano forma 2012 m. balandžio mėn. priėmė TVR taryba – „ES veiksmai, susiję su migracijos spaudimu. Strateginės atsakomosios priemonės“[56]. Komisijos indėlis plėtojant šį planą išdėstytas IV.6 skirsnyje. IV.1. Dialogai migracijos, judumo ir saugumo klausimais[57] Įtvirtinant visuotinį požiūrį į migraciją ir judumą, 2011 m. spalio 6 ir 13 d. atitinkamai su Tunisu ir Maroku pradėti migracijos, judumo ir saugumo dialogai, kuriais siekiama užmegzti partnerystę judumo srityje, ir atlikti būtini parengiamieji darbai pradėti dialogą su Egiptu. Panašūs dialogai bus užmezgami su kitomis pietų Viduržemio jūros regiono šalimis, visų pirma su Libija, kai tik bus palanki politinė padėtis. Palaikydamos šiuos dialogus ES ir šalys partnerės gali išsamiai aptarti visus įmanomus bendradarbiavimo valdant migracijos srautus ir asmenų judėjimą aspektus, siekdamos, inter alia, užmegzti partnerystę judumo srityje. Šiems dialogams taikomas sąlygų principas, siekiant paskatinti veiksmingą įsipareigojimą imtis neteisėtos migracijos srautų prevencijos, sienų valdymo ir bendradarbiavimo neteisėtų migrantų grąžinimo ir readmisijos srityje. Taip pat atėjo laikas persvarstyti 2011 m. pradžioje Komisijos pateiktą pasiūlymą (kaip pažymėta 2011 m. vasario 25 d. TVR tarybos išvadose) pradėti dialogą su Turkija. Nuo 2008 m. su Vakarų Balkanų šalimis vyko panašios formos dialogai, kurių tikslas – kartu spręsti judumo ir susijusių saugumo elementų klausimus. Šis procesas yra pagrįstas konkrečioms šalims pritaikytais veiksmų planais, kuriuose nustatyti standartai, įskaitant, inter alia, dokumentų saugumą; migracijos, sienų valdymo ir readmisijos pajėgumų stiprinimą; ir kovą su tarptautiniu organizuotu nusikalstamumu, terorizmu ir korupcija. Panaikinus reikalavimą turėti vizą, Komisija glaudžiai bendradarbiavo su Vakarų Balkanų šalimis, siekdama užkirsti kelią piktnaudžiavimui beviziu režimu ir ištaisyti su tuo susijusią padėtį. Susijusios šalys priėmė keletą tikslinių priemonių, kad spręstų šią problemą. Be to, pateikti konkretūs pasiūlymai, siekiant dar labiau padidinti ES ir jos Rytų partnerių[58] politinį ir veiklos bendradarbiavimą teisingumo ir vidaus reikalų srityje. Konkretūs prioritetai – konsoliduoti dabartines dialogo ir bendradarbiavimo sistemas, įskaitant tokio bendradarbiavimo principų nustatymą, ir analizuoti padarytą pažangą, siekiant pasiūlyti bendradarbiavimo stiprinimo gaires, įskaitant teminius prioritetus[59]. IV.2. Parama Graikijai Graikijos ir Turkijos sausumos siena yra ypač pažeidžiama neteisėtos migracijos srautų atžvilgiu ir šios sienos kontrolės priemonių stiprinimui skirta itin daug dėmesio (politinė ir materialinė parama suteikta daugiausia koordinuojant FRONTEX). FRONTEX taip pat padėjo Graikijai vykdydama „Atika“, per kurį teikė paramą Graikijos policijai, kad sustiprintų jos grąžinimo pajėgumus. Komisija glaudžiai bendradarbiavo su Graikijos valdžios institucijomis ir reguliariai rengė misijas Graikijoje, kad apžvelgtų padarytą veiksmų plano įgyvendinimo pažangą, ir teikė ataskaitas TVR tarybai. Atsižvelgiant į tai, kad Graikijai būtina daryti sparčią pažangą įgyvendinant 2010 m. rugsėjo mėn. priimtą Prieglobsčio reformos ir migracijos valdymo veiksmų planą[60], iš Išorės sienų fondo buvo suteikta ir toliau bus teikiama didelė finansinė parama[61], siekiant gerinti sienų valdymą, visų pirma remiant modernių tikrinimo ir sulaikymo centro kūrimą Evro regione prie Graikijos ir Turkijos sausumos sienos. Kitas svarbus prioritetas yra stiprinti Graikijos gebėjimą užtikrinti, kad neteisėti migrantai būtų grąžinami į savo kilmės šalis, laikantis Grąžinimo direktyvoje (Direktyva 2008/115/EB) nustatytų standartų. Iš Grąžinimo fondo numatyta skirti didelę finansinę paramą[62], siekiant remti priverstinio grąžinimo operacijas ir savanoriško grįžimo programų kūrimą ir įgyvendinimą. Fondo lėšomis taip pat finansuojamos priemonės, kuriomis stiprinamas Graikijos pajėgumas valdyti grąžinimą ir veiksmingai perkelti Grąžinimo direktyvą. Komisija teikė ir toliau teikia pasiūlymus Graikijai, kaip maksimaliai padidinti turimos paramos, įskaitant darbą su tokiomis organizacijomis kaip, pvz., Tarptautine migracijos organizacija (TMO), veiksmingumą. Tačiau vien šių veiksmų nepakaks, jei nebus glaudžiau bendradarbiaujama su artimiausiais kaimynais, ypač Turkija. Atsižvelgiant į tai ir remiantis IV.1 skirsniu, labai svarbu sudaryti readmisijos susitarimą su Turkijos valdžios institucijomis ir užtikrinti jų įsipareigojimą kovoti su neteisėta migracija. Komisija, valstybės narės, EPPB ir UNHCR taip pat parėmė (be kita ko, ir finansiškai[63]) Graikijos vykdomą prieglobsčio sistemos reformą; pasiekta keletas teigiamų pokyčių, pavyzdžiui, priimti nauji prieglobsčio teisės aktai, sukurta nauja nepriklausoma prieglobsčio tarnyba, pradinio priėmimo tarnyba ir apeliacinė institucija, sumažėjo neišnagrinėtų prašymų skaičius, o EPPB parengė veiklos planą, pagal kurį ketinama nuo 2011 m. gegužės mėn. siųsti prieglobsčio paramos grupes. Tačiau didelį susirūpinimą vis dar kelia, inter alia, netinkamos priėmimo sąlygos, visų pirma, Evro regione. Graikijos valdžios institucijų prašoma kuo greičiau išspręsti šias problemas ir kartu užtikrinti, kad būtų gerbiamos atitinkamų asmenų pagrindinės teisės. IV.3. ES išorės sienų apsauga Dar kartą įrodyta papildoma FRONTEX dalyvavimo nauda lengvinant operatyvinį valstybių narių bendradarbiavimą sienų apsaugos ir grąžinimo srityse, visų pirma kiek tai susiję su pagalbos teikimu Graikijos valdžios institucijoms, įskaitant RABIT[64] panaudojimą, prie Graikijos sienos su Turkija ir per operacijas Viduržemio jūroje. Agentūros biudžetas buvo padidintas 30 mln. EUR, kad ji galėtų toliau plėsti savo operatyvinius pajėgumus. Susitarus dėl agentūros steigiamojo reglamento pakeitimų[65] galima kalbėti apie vieną iš svarbesnių pokyčių – agentūra galės sustiprinti savo bendradarbiavimą su trečiosiomis šalimis, be kita ko, teikti techninę pagalbą[66], naudoti Europos sienos apsaugos grupes ir sukurti pagrindinių teisių pareigūno etatą ir pagrindinių teisių konsultacinį forumą, kuris turėtų įtraukti pagrindinių teisių aspektą į visą agentūros veiklą. Valstybių narių prašoma toliau keistis operatyvine informacija ir bendradarbiauti tarpusavyje ir su FRONTEX siekiant mažinti žūčių jūroje ir į ES patenkančių nenustatytų neteisėtų imigrantų skaičių. Be to, Europos didelės apimties IT sistemų laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje operacijų valdymo agentūros sukūrimo teisinio pagrindo[67] priėmimu bus užtikrinta, kad, kai agentūra pradės visapusiškai veikti 2012 m. pabaigoje, nacionalinės valdžios institucijos, naudojančios EURODAC, Vizų informacinę sistemą (VIS) ir antrosios kartos Šengeno informacinę sistemą (SIS II), nuolat nepertraukiamai keisis duomenimis. Be šių sistemų valdymo, agentūra taip pat bus atsakinga už šių ir kitų didelės apimties IT sistemų plėtojimą ir operacijų valdymą, remiantis SESV V antraštine dalimi. Žvelgiant į ateitį, Komisija pateikė pasiūlymą sukurti Europos sienų stebėjimo sistemą (EUROSUR)[68], taip siekdama nuo 2013 m. sustiprinti Šengeno išorės sienų, visų pirma pietinės jūrų sienos ir rytinės sausumos sienos, priežiūrą. Ji taip pat pradėjo plėtoti naujos kartos sienų valdymo viziją[69]. Šiam valdymui būtų naudojamos naujos technologijos siekiant supaprastinti procedūras dažnai į ES keliaujantiems asmenims ir geriau kontroliuoti sienos perėjimo punktus. Šią Pažangiai valdomų sienų iniciatyvą sudaro atvykimo ir išvykimo sistema (AIS) ir registruotų keliautojų programa (RKP). Pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, Taryba ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu ir remdamasi išsamiu poveikio vertinimu, 2012 m. Komisija ketina pateikti teisės aktų pasiūlymus dėl AIS ir RKP. IV.4. Bendra ES vizų politika 2011 m. išduota apie 12,7 mln. Šengeno vizų[70] ir tikėtina, kad per ateinančius metus šis skaičius didės. 2011 m. spalio 11 d. Šiaurės Afrikoje pradėjus veikti Vizų informacinei sistemai (VIS), kuri laipsniškai bus pradėta naudoti visame pasaulyje, prašymai tvarkomi daug greičiau, o tapatybės vagysčių problema sprendžiama veiksmingiau. Nuo eksploatavimo pradžios iki 2011 m. pabaigos į sistemą įkelta beveik 300 000 prašymų išduoti vizą, dėl kurių priimta 243 000 sprendimų išduoti vizą ir 38 000 sprendimų atsisakyti išduoti vizą. Dauguma prašymų gauta iš Maroko (apie 74 000), Alžyro (apie 71 000), Tuniso (apie 29 000) ir Egipto (apie 23 000). Daugiau kaip 50 % visų prašymų tvarkė Prancūzija (apie 116 000 prašymų) ir Ispanija (apie 44 000 prašymų). Užregistruota apie 500 asmenų, pateikusių keletą prašymų, kurie visi buvo atmesti[71]. Iš dalies dėl staigaus ir smarkaus nepagrįstų prieglobsčio prašymų padidėjimo po to, kai 2009 m. lapkričio mėn. buvo liberalizuotas vizų režimas su Balkanų valstybėmis, 2011 m. gegužės mėn. pasiūlyta iš dalies pakeisti Reglamentą Nr. 539/2001[72], įtraukiant vizų apsaugos mechanizmą, kurį būtų galima panaudoti kaip kraštutinę priemonę. Didelė pažanga padaryta derybose dėl vizų režimo supaprastinimo susitarimų su Žaliuoju Kyšuliu ir atnaujinant galiojančius vizų režimo supaprastinimo susitarimus su Moldova, Rusijos Federacija ir Ukraina[73]. Derybos su Ukraina užbaigtos 2011 m. gruodžio mėn.[74] Komisija ir toliau naudosis vizų režimo supaprastinimo susitarimais siekdama skatinti tiesioginius žmonių ryšius, įskaitant pagal Rytų partnerystę[75], ir ateityje pietiniame Viduržemio jūros regione. Dialogas dėl vizų režimo liberalizavimo pradėtas su Kosovu[76] ir tęsiamas su Moldova, Rusijos Federacija ir Ukraina. IV.5. Šengeno erdvės valdymas Vienas iš pagrindinių ES ramsčių – Šengeno erdvė, kuri yra teritorija be vidaus sienų kontrolės ir kurioje palankiomis sąlygomis gali keliauti daugiau kaip 400 mln. europiečių 26 šalyse. Tačiau tai, kad kitas valstybes nares, ypač Prancūziją, užplūdo Tuniso piliečiai, gavę laikinus leidimus Italijoje[77], ir Danijos planai grąžinti sienų kontrolės priemones daro spaudimą Šengeno erdvei ir išryškino būtinybę gerinti Šengeno valdymą. Siekdama patobulinti Šengeno erdvės veikimą Komisija pateikė pasiūlymus[78] stiprinti Šengeno erdvės taisyklių taikymo vertinimą ir kontrolę, siekiant paversti dabartinę sistemą veiksminga ir prevencine priemone. Į pasiūlymus kaip kraštutinė priemonė[79] taip pat įtrauktas vidaus sienų kontrolės grąžinimo mechanizmas, kuris būtų taikomas tik išimtiniais atvejais, ir būtų užtikrinama, kad ES lygmeniu būtų koordinuotos atsakomosios priemonės, skirtos Šengeno erdvės veikimui ir vientisumui (kaip bendram turtui) apsaugoti. Taip pat pasiūlyti keli Šengeno sienų kodekso (ŠSK) pakeitimai[80]. Komisija mano, kad jie padaro dokumentą aiškesnį, sumažina skirtingų aiškinimų galimybes, kartu jais atsižvelgiama į iškilusias praktines problemas ir padedama stiprinti pagrindinių teisių apsaugą. 2011 m. rudenį derybos pasistūmėjo ir galima tikėtis, kad jie bus priimti 2012 m. Siekdama užtikrinti nuoseklų Šengeno erdvę reglamentuojančių taisyklių įgyvendinimą ir aiškinimą Komisija, pasikonsultavusi su valstybių narių ekspertais, taip pat parengė gaires dėl laikinųjų leidimų gyventi ir kelionės dokumentų išdavimo ne ES piliečiams ir policijos priemonių vidaus pasienio zonose. Šias gaires tikimasi pateikti 2012 m. Be to, 2011 m. gruodžio mėn. gavusi TVR tarybos pritarimą Komisija planuoja teikti reguliarias Šengeno erdvės bendradarbiavimo veiklos ataskaitas, kurios būtų politinės diskusijos Taryboje ir Europos Parlamente pagrindas. Pirma ataskaita paskelbta 2012 m. gegužės mėn.[81] Teigiami pokyčiai – oficialus Lichtenšteino prisijungimas[82] prie Šengeno erdvės, Kaliningrado srities įtraukimas kaip vietinio eismo per sieną reikalavimus atitinkančios zonos[83] ir Bulgarijos bei Rumunijos padaryta pažanga siekiant prisijungti prie Šengeno erdvės[84]. IV.6. Tolesni veiksmai – patikrinamas planas Kaip parodyta ankstesniuose skirsniuose, ES jau turi keletą galiojančių priemonių, kuriomis siekiama sumažinti neteisėtą migraciją ir kurias įgyvendinant svarbų vaidmenį atlieka ne tik FRONTEX, bet ir Europolas, ir EPPB. Todėl užuot kūrus naujas struktūras ar mechanizmas visą dėmesį reikia sutelkti į veiksmingesnį jau esamų procesų ir priemonių, dėl kurių susitarta ES lygiu, įgyvendinimą. Turėtų būti panaudojamas visas jų potencialas ir valstybės narės raginamos glaudžiai bendradarbiauti su Komisija ir užtikrinti, kad tai būtų padaryta. Iš tiesų, po pirmiau minėtų 2011 m. (ypač pirmininkaujant Lenkijai) Taryboje vykusių išsamių diskusijų, ateities veiksmai nustatyti nuosekliame plane „ES veiksmai, susiję su migracijos spaudimu. Strateginės atsakomosios priemonės“, kuris buvo parengtas vadovaujant Tarybai pirmininkavusiai Danijai ir kuriame nustatyti aiškūs tikslai ir išmatuojami prioritetai. Taip pat remdamasi valstybių narių nustatytais prioritetais ir supratimu, kad sėkmingam jų įgyvendinimui būtinos tik strategiškos ir visapusiškos ES lygmens atsakomosios priemonės, Komisija prisidėjo prie šio plano plėtojimo vadovaudamasi šiais penkiais prioritetais: 1) konkrečių valstybių narių (ypač tų, kurioms tai aktualiausia) solidarumu užtikrinant, kad valstybės narės imtųsi visų būtinų priemonių siekdamos veiksmingai valdyti savo išorės sienas; 2) didesniu operatyvinio lygmens ES agentūrų (pirmiausia FRONTEX, Europolo ir EPPB) vaidmeniu; 3) stipresniu gebėjimu įtikinti trečiąsias šalis efektyviau veikti ir bendradarbiauti su ES užkertant kelią neteisėtai migracijai, vykdant neteisėtų migrantų readmisiją[85] kartu visiškai gerbiant jų pagrindines teises, kuris būtų pagrįstas didesnėmis paskatomis, atlygiu už jų bendradarbiavimą, taip pat dialogu ir partneryste sprendžiant visus migracijos valdymo klausimus; 4) atitinkamų finansinių išteklių mobilizavimu, įskaitant per būsimą prieglobsčio ir migracijos fondą[86]; ir 5) visišku galiojančio acquis, visų pirma Grąžinimo direktyvos[87], perkėlimu į nacionalinę teisę, nuolat dėmesį skiriant savanoriškam išvykimui, reintegracijai ir pagrindinių teisių apsaugos priemonių kontrolei; taip pat Darbdaviams taikytinų sankcijų direktyvos[88] perkėlimu į nacionalinę teisę ir pažanga, susijusia su jau pateiktais atitinkamais pasiūlymais, ypač dėl sezoninių darbuotojų ir EUROSUR. Į TVR tarybos 2012 m. balandžio mėn. priimtą planą didžiąja dalimi įtrauktas Komisijos pasiūlytas požiūris. V. tarptautinė apsauga XXI amžiuje ES turi senas tradicijas teikti apsaugą tiems, kuriems jos reikia, ir ji toliau tai darys, be kita ko, laikydamasi savo tarptautinių įsipareigojimų. Pagrindinis prioritetas (daugelio valstybių narių taip pat) ir toliau lieka siekti 2012 m. sukurti bendrą Europos prieglobsčio sistemą. Siekiant šio tikslo padaryta tam tikra pažanga. Po išsamių ir dažnai sudėtingų derybų su teisės aktų leidėjais, pasiektas politinis susitarimas dėl Ilgalaikių gyventojų direktyvos taikymo srities išplėtimo, kad ji apimtų asmenis, kuriems suteikiama tarptautinė apsauga[89], ir nauja redakcija išdėstytą Priskyrimo direktyvą[90]. 2011 m. birželio mėn. pateikus iš dalies pakeistus pasiūlymus taip pat padaryta pažanga Prieglobsčio procedūros direktyvos ir Priėmimo sąlygų direktyvos srityje. Derybos dėl Dublino reglamento ir EURODAC reglamento klostėsi mažiau palankiai ir didžiąja dalį 2011 m. nevyko. Norėdama žengti į priekį Komisija ragina Europos Parlamentą ir Tarybą konstruktyviai žvelgti į derybas siekiant teisingo ir subalansuoto kompromiso, priimtino visoms susijusioms šalims, ir didesnio derinimo. Šiuo atžvilgiu Komisija išreiškė savo pageidavimą teikti pasiūlymą, kuriame būtų numatyta teisėsaugos prieiga prie EURODAC, jei derybose dėl viso paketo gali būti padaryta reali pažanga. EPPB veikia nuo 2011 m. vidurio ir 2012 m. birželio mėn. biuras pateiks savo pirmų metų veiklos ataskaitą. Be paramos Graikijai, EPPB pagrindinis įsipareigojimas buvo darbuotojų įdarbinimas ir būtinų struktūrų sukūrimas Maltoje ir prisiimta atsakomybė už praktinio bendradarbiavimo priemones, tokių kaip Europos prieglobsčio srities mokymo programa. 2012 m. pirmąjį pusmetį planuojama užbaigti oficialias derybas dėl asocijuotųjų šalių, įskaitant Norvegiją, dalyvavimo EPPB veikloje. Iki 2012 m. vidurio EPPB turėtų tapti nepriklausomas ir visapusiškai naudotis praktinio bendradarbiavimo priemonėmis, nustatytomis jo Steigimo reglamente[91]. Be to, valstybės narės taip pat turėtų remti EPPB struktūriniu pagrindu (t. y. ne tik ypač didelio spaudimo atvejais) siųsdamos atitinkamus ekspertus ir teikdamos turto. Solidarumas ir toliau išlieka labai svarbus ES prieglobsčio politikos elementas. Komunikatu dėl ES valstybių narių solidarumo prieglobsčio srityje[92] siekiama stiprinti valstybių narių praktinį, techninį ir finansinį bendradarbiavimą, kad būtų geriau paskirstyta atsakomybė ir pagerėtų Europos prieglobsčio sistemos valdymas. Visų subjektų, visų pirma valstybių narių, prašoma konstruktyviai bendradarbiauti tęsiant šiame komunikate numatytus darbus. Atsižvelgdama į esamus veiksmus ir suderintą ES perkėlimo iš Maltos (EUREMA) projekto antrojo etapo pradžią[93] Komisija atliks išsamų šio projekto vertinimą, kad įvertintų, kaip galima būtų toliau plėtoti perkėlimą. ES solidarumas prieglobsčio srityje naudingas ir trečiosioms šalims. Pagal Visuotinį požiūrį į migraciją ir judumą nustatytas naujas prioritetas – aktyviau bendradarbiauti su atitinkamomis trečiosiomis šalimis stiprinant jų prieglobsčio sistemas laikantis tarptautinių standartų. Regioninės apsaugos programos (RAP) yra pagrindinė priemonė siekiant šio tikslo[94]. Kitas aspektas susijęs su perkėlimu[95] ES viduje bendradarbiaujant su trečiosiomis šalimis. Todėl Komisija palankiai vertina Tarybos ir Parlamento sprendimą nustatyti 2013 m. bendrus ES pabėgėlių perkėlimo prioritetus, kurie sudarys pagrindą naujoms taisyklėms dėl finansinės paramos, kuri būtų teikiama ES valstybėms narėms iš Europos pabėgėlių fondo[96]. Nelydimi nepilnamečiai (ne vien tie, kurie kreipėsi prieglobsčio) ir toliau yra vienas iš veiksmų plano dėl nelydimų nepilnamečių (2010–2014 m.)[97] prioritetų. 2011 m. prieglobsčio prašymus pateikė mažiausiai 11 800 nelydimų nepilnamečių[98], tai yra daugiau nei 2010 m. (apie 10 700). Mažiau žinoma apie prieglobsčio sistemoje nesančių nelydimų nepilnamečių skaičių[99]. Įtraukiant konkrečius nelydimiems nepilnamečiams skirtus veiksmus į kovos su prekyba žmonėmis direktyvą (žr. toliau), techninį pasiūlymą dėl Šengeno sienų kodekso[100] ir veiksmus, kurių turi imtis EPPB, visų pirma susijusius su amžiaus nustatymu, dėmesys taip pat skiriamas nuolatiniam dialogui ir glaudžiam bendradarbiavimui su kilmės ir tranzito šalimis. 2012 m. bus pateikta veiksmų plano įgyvendinimo laikotarpio vidurio peržiūra. Kova su prekyba žmonėmis ir neteisėtu migrantų gabenimu taip pat išlieka prioritetiniu uždaviniu. Dėl duomenų pobūdžio jų nepakanka[101], bet yra požymių, kad prekybos žmonėmis mastas auga. Priėmus Direktyvą dėl prekybos žmonėmis prevencijos, kovos su ja ir aukų apsaugos[102], Komisija, remiama ES kovos su prekyba žmonėmis koordinatoriaus, 2012 m. pateiks integruotą strategiją dėl prekybos žmonėmis, kurioje dėmesys bus sutelktas į konkrečius veiksmus, siekiant veiksmingiau kovoti su šiuo reiškiniu, kad, inter alia, būtų išnaudojamas visas šios direktyvos potencialas. Taip pat 2012 m. bus pateikti 2011 m. Komisijos pradėtos iniciatyvos, kuria siekiama gauti patikimų ir palyginamų ES lygmens duomenų, susijusių su prekyba žmonėmis, rezultatai. Priėmus pirmą ES išorės aspekto kovos su prekyba žmonėmis srityje veiksmų plano įgyvendinimo ataskaitą[103] ir vadovaujantis Tarybos vėlesnėmis rekomendacijomis, šis klausimas ir toliau bus sistemingai įtraukti į visus atitinkamus ES susitarimus ir strategines partnerystes su ES nepriklausančiomis šalimis ir taip pat į visus politinius dialogus dėl migracijos ir judumo. Pajėgumų stiprinimas yra pagrindinis šios srities ES išorės veiksmų elementas. Taip pat svarbu, kad būtų laikomasi tarptautinių šios srities normų, visų pirma turi būti ratifikuota ir įgyvendinta JT konvencija prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą ir jos protokolai dėl prekybos žmonėmis ir neteisėto migrantų gabenimo. VI. Baigiamosios pastabos. Bendrų problemų sprendimo drauge sistema Migracija yra ir ateityje bus svarbi ES stiprinimo priemonė ne tik ekonominiu požiūriu, bet taip pat ir mūsų visuomenių socialinių ir kultūrinių aspektų atžvilgiu. Suprantama, kad dėl jos susiformavo tam tikri požiūriai, apie kuriuos reikia kalbėti atvirose diskusijose, kuriose būtų užtikrinta pusiausvyra ir nedominuotų vien imigracijai priešiški pareiškimai. Nors dažnai plačiai pranešama apie neigiamus migracijos aspektus, nereiktų pamiršti teigiamo poveikio, kurį daro ir turės daryti migracija, kad ES augtų ir toliau klestėtų. Veiksminga integracija naudinga mūsų vis labiau diversifikuotoms visuomenėms ir to galima pasiekti tik dar labiau tobulinant mūsų visuomenių suvokimą ir požiūrį į migrantus, taip pat sudarant palankias sąlygas patiems migrantams visapusiškai dalyvauti priimančiosios visuomenės gyvenime. Nuosekli ES migracijos politika, vykdoma palaikant partnerystės ryšius su trečiosiomis šalimis ir visiškai laikantis pagrindinių teisių ir laisvių, turi kelti ES piliečių pasitikėjimą, kad ji yra veiksmingai valdoma siekiant tenkinti ES poreikius. Vadinamosios „Europos tvirtovės“ karikatūra nėra tikslus ES politikos atvaizdas. Priešingai, ES pareiga – užtikrinti, kad Europos sienos būtų saugios ir kad būtų numatyta tinkamų teisėtų atvykimo kelių. To pasiekti galima tik toliau ES, jos institucijoms, valstybėms narėms, platesnei pilietinei visuomenei, įskaitant migrantų asociacijas, verslo atstovams ir profesinėms sąjungoms pozityviai dalyvaujant procese, kad būtų sukurta ES poreikius atitinkanti politika, kuria teikiamas saugus prieglobstis asmenims, kuriems reikia apsaugos. Akivaizdu, kad ES negali veikti viena; dialogas su išorės pasauliu yra esminis aspektas, kuris, inter alia, rodo, kokios naudos gali turėti asmuo, pasirinkęs migraciją į ES. Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad ES turėtų toliau stiprinti savo išorės migracijos politiką, kurios visa apimanti sistema nustatyta Visuotinio požiūrio į migraciją ir judumą dokumente. Jau daug pasiekta nuo to laiko, kai 1999 m. pradėta kurti bendra politika, ir dabar ES turi išsamų priemonių rinkinį, kad galėtų patenkinti daugelį poreikių. Tačiau šias priemones reikia naudoti veiksmingiau ir nuosekliau. Istoriniai 2011 m. įvykiai parodė, kad būtina turėti tinkamas priemones, leidžiančias dinamiškai reaguoti ir nustatyti tam tikras ES migracijos politikos įgyvendinimo kliūtis. Komisija atliko savo vaidmenį spręsdama šiuos uždavinius ir darys tai toliau, taip pat teikdama pasiūlymus, kaip tokie uždaviniai galėtų būti sprendžiami ateityje. Kaip parodė jau minėti pokyčiai ir kaip įrodyta pateikus Prieglobsčio ir migracijos fondo reglamentą[104], finansavimą galima naudoti ES veiksmams remti ir skatinti tiek trumpuoju, tiek ilguoju laikotarpiais orientuojantis į žmonių srautus ir integruotą migracijos valdymą. Komisija laukia tolesnių diskusijų šios ataskaitos pagrindu, pirmiausia Europos Parlamente ir Taryboje, ir ypač tikisi pažangos imantis dokumente „ES veiksmai, susiję su migracijos spaudimu. Strateginės atsakomosios priemonės“ nustatytų veiksmų. [1] 2011 m. gruodžio 13 d. Direktyva 2011/98/ES. [2] 2011 m. gegužės 11 d. Direktyva 2011/51/ES. [3] 2011 m. balandžio 5 d. Direktyva 2011/36/ES. [4] COM(2011) 291 galutinis ir SEC(2011) 620. [5] COM(2011) 248/3. [6] 2011 m. birželio 9–10 d. Liuksemburge vykusiame 3096-ajame Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos posėdyje priimtos „Tarybos išvados dėl sienų, migracijos ir prieglobsčio. Įvertinimas ir tolesni veiksmai“. [7] 2011 m. birželio 23–24 d. Briuselyje posėdžiavusios Europos Vadovų Tarybos išvados. [8] SWD(2012) 139. [9] EMT, http://www.emn.europa.eu. [10] Išsamesni statistiniai duomenys, įskaitant atskirų valstybių narių duomenis, pateikiami pridedamo Komisijos tarnybų darbinio dokumento statistiniame priede (SWD(2012) 139). [11] Šaltinis: Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų departamento Gyventojų padalinio dokumentas Tarptautinė migracija 2009 m. [12] Duomenys iš Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų departamento Gyventojų padalinio dokumento Tarptautinė migracija 2009 m. [13] Skaičiai pagrįsti Eurostato 2010 m. duomenimis, žr. pranešimą spaudai 105/2011. [14] Duomenys iš Eurostato leidinio Statistics in Focus Nr. 24/2010. [15] „Migrantai Europoje. 1 ir 2 kartos statistinis portretas“, Eurostatas, 2011 m. gruodžio mėn. Atkreiptinas dėmesys, kad šie procentai yra susiję su 2008 m. [16] Skaičiai pagrįsti Eurostato duomenimis, žr. pranešimą spaudai 46/2012. [17] 2008 m. duomenys iš ES finansuojamo projekto CLANDESTINO. [18] Skaičiai pagrįsti Eurostato duomenimis ir neapima Liuksemburgo, kurio duomenų nebuvo. [19] http://ec.europa.eu/europe2020. Taip pat Žr. „Ekonomikos atsigavimas kuriant darbo vietas“ (COM(2012) 173 final). [20] Eurostato pranešimas spaudai 16/2012. [21] Europos laisvų darbo vietų stebėjimo sistema teikia kiekvieno ketvirčio laisvų darbo vietų apžvalgą, http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=955&langId=en. 2012 m. sausio mėn., pavyzdžiui, joje pažymėta, kad 2011 m. antrąjį ketvirtį specialistų grupei priklausančių darbą suradusių asmenų skaičius išaugo + 34 %. Ilgalaikes prognozes parengė Europos profesinio mokymo plėtros centras (CEDEFOP), įskaitant ES įgūdžių panoramą (http://www.cedefop.europa.eu/EN/Files/5191_en.pdf). [22] Dėl išsamensės informacijos žr. EMT ir Tarptautinės migracijos organizacijos (TMO) Nepriklausomo darbo jėgos migracijos ir integracijos ekspertų tinklo parengtą 2011 m. birželio mėn. dokumentą „Darbo paklausos tenkinimas naudojant migraciją“, http://www.labourmigration.eu/. [23] 2012 m. yra Europos aktyvaus senėjimo ir kartų solidarumo metai. Vienoje iš „Eurobarometro“ apklausos dėl aktyvaus senėjimo išvadų nustatyta, kad dauguma europiečių (71 %) žino, kad visuomenė sensta, bet tai susirūpinimą kelia tik 42 %. [24] Žr., pavyzdžiui, „Tarptautinės migracijos priežastys ir padariniai. EBPO šalių faktiniai duomenys“, Francesc Ortega, Giovanni Peri, NBER darbinis dokumentas Nr. 14833 (2009 m. balandžio mėn.), kurio rezultatai rodo, kad trumpuoju laikotarpiu dėl imigracijos santykiu vienas su vienu padidėja priimančiosios šalies bendras BVP, o vidutinis darbo užmokestis ir vidutinės vieno asmens pajamos nesikeičia. [25] COM(2011) 743 galutinis. [26] 2011 m. spalio 27 d. Komisijos pranešimas spaudai IP/11/1257. Partnerystė judumo srityje su Armėnija, Moldova ir Gruzija yra ES Rytų partnerystės strategijos dalis (COM(2011) 564 galutinis). Vyksta derybos su Gana, planuojama pradėti diskusijas su Egiptu, Maroku ir Tunisu. [27] http://ec.europa.eu/immigration. [28] SEC(2011) 1353 galutinis. [29] http://www.who.int/hrh/migration/code/practice/en/. [30] 2010 m. darbuotojų į užsienį siunčiamų perlaidų suma siekė 31,2 mlrd. EUR, palyginti su 2009 m., ji padidėjo 3 %. Eurostato leidinys „Statistics in Focus“, 4/2012. [31] EMT laikinosios ir apykaitinės migracijos studijoje išnagrinėti empiriniai duomenys, dabartinė politika ir šios migracijos ateities galimybės. [32] 2011 m. gruodžio 13 d. Direktyva 2011/98/ES dėl vienos prašymų išduoti vieną leidimą trečiųjų šalių piliečiams gyventi ir dirbti valstybės narės teritorijoje pateikimo procedūros ir dėl valstybėje narėje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių darbuotojų bendrų teisių. [33] 2009 m. gegužės 25 d. 2009/50/EB. Taip pat žr. 2011 m. spalio 27 d. Komisijos spaudos pranešimą IP/11/1247. [34] 2004 m. gruodžio 13 d. Direktyva 2004/114/EB ir įskaitant mokinius, neatlygintinai dirbančius stažuotojus ir savanorius. Taip pat žr. šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitą, COM(2011) 587. [35] 2005 m. spalio 12 d. 2005/71/EB. Taip pat žr. šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitą, COM(2011) 901. [36] Direktyvos dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir apsigyvenimo sezoninio darbo tikslais sąlygų pasiūlymas (COM(2010) 379). [37] Direktyvos dėl bendrovių viduje perkeliamų trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir apsigyvenimo sąlygų pasiūlymas (COM(2010) 378) [38] COM(2011) 585 galutinis. [39] 2011 m. gruodžio 13–14 d. Briuselyje 3135-ąjį kartą posėdžiavusi Teisingumo ir vidaus reikalų taryba. [40] Naudinga nuoroda yra Migrantų integracijos politikos indeksas (MIPEX), kuris naudojamas integracijos politikai įvertinti, palyginti ir tobulinti. Taip pat pradėti plėtoti ir vertinti bendri Europos rodikliai, kad būtų galima lyginant kontroliuoti integracijos politikos rezultatus. 2011 m. birželio mėn. Eurostatas paskelbė bandomąjį tyrimą Imigrantų integracijos rodikliai ir sukurta speciali svetainė, žr. http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/employment_social_policy_equality/migrant_integration/indicators. [41] Konkrečiai padidinti 20–64 metų amžiaus grupės moterų ir vyrų užimtumo lygį iki 75 % […] ir geresnis teisėtų migrantų integravimas; pagerinti švietimo lygį, visų pirma siekiant sumažinti mokyklos nebaigusių asmenų dalį iki mažiau nei 10 % ir padidinant tretinį ar lygiavertį išsilavinimą turinčių 30–34 metų amžiaus asmenų dalį bent iki 40 %“. [2010 m. birželio 17 d. Europos Vadovų Taryba]. [42] Šie duomenys paimti iš Eurostato darbo jėgos tyrimo ir ES pajamų ir gyvenimo sąlygų statistikos. [43] COM(2011) 455 galutinis ir vėlesnės 2011 m. gruodžio 13–14 d. 3135 TVR Tarybos išvados. Taip pat paskelbti Eurobarometro duomenys dėl migrantų integracijos (http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/quali/ql_5969_migrant_en.pdf). [44] COM(2011) 735 galutinis. Pastabos, gautos į šios žaliosios knygos teiginius, pateikiamos tinklalapyje http://ec.europa.eu/home-affairs/news/consulting_public/consulting_0023_en.htm. Europos migracijos tinklas taip pat parengė studiją dėl pažeidimų, susijusių su fiktyviomis santuokomis ir tėvystės (motinystės) deklaracijomis, kad suteiktų informacijos šiai diskusijai. [45] Su ekstremaliąja humanitarine padėtimi susiję veiksmai per krizę Libijoje, Tarptautinė migracijos organizacija (TMO), 2011 m. gruodžio mėn. [46] 26 354 iš Tuniso bėgantys daugiausia Tuniso pilietybę turintys asmenys atvyko iš Tuniso į Lampedūzą (šaltinis: Su ekstremaliąja humanitarine padėtimi susiję veiksmai per krizę Libijoje, Tarptautinė migracijos organizacija (TMO), 2011 m. gruodžio mėn.). [47] FRONTEX duomenimis, 2011 m. prie Graikijos ir Turkijos sausumos sienos sulaikyta daugiau kaip 55 000 asmenų Evro regione, t. y. , palyginti su 2010 m., skaičius padidėjo maždaug 17 %. [48] Pavyzdžiui, ir remiantis Eurostato duomenimis, 2011 m. Italijoje prašymų suteikti prieglobstį skaičius buvo 34 115, t. y. 239 % daugiau nei 2010 m., o Maltoje jų sulaukta 1 890, t. y. 980 % daugiau nei 2010 m. 2011 m. Tuniso piliečių prašymų skaičius padidėjo 12 kartų – 6 335 (dauguma jų pateikta Italijoje). [49] FRONTEX duomenimis, dauguma neteisėto sienos kirtimo vietų yra tik padidinto aktyvumo zonose, pvz., vietovėse, per kurias eina rytų maršrutas (pirmiausia Graikijos sausumos siena su Turkija) ir centrinis Viduržemio jūros regiono maršrutas (atitinkamai 50 % ir 33 % bendro ES skaičiaus), taip pat vis daugiau atvejų pasitaiko vietovėse, per kurias eina vakarų Viduržemio jūros maršrutas (beveik 10 % bendro skaičiaus). Daugiausia sulaikytų migrantų buvo kilę iš Afganistano. Padidėjus šiems srautams, pateikta daugiau tarptautinės apsaugos prašymų. FRONTEX ketvirčio ataskaita, 3 leidimas, 2011 m. liepa–rugsėjis. [50] Pavyzdžiui, 2011 m. AKR migracijos stebėjimo centro Žmonių judumo ataskaitoje apskaičiuota, kad Užsachario Afrikoje gyventojų skaičius buvo 802 mln., t. y. šis skaičius vidutiniškai didėjo 2,7 % per metus. Ataskaitoje taip pat teigiama, kad daugiau kaip du trečdaliai Afrikos gyventojų yra jaunesni nei 25 metų amžiaus, t. y. „smarkiai padidėjo darbingo amžiaus asmenų, kurie gali dairytis geresnių sąlygų užsienyje.“ Žr. taip pat prognozes dėl Afrikos gyventojų 2012 m. kovo 27 d. Eurostato leidinyje „Statistics in Focus“ Nr. 19/2012. [51] 2011 m. gruodžio 16 d. MEMO/11/918 pateikiama bendrų ES atsakomųjų priemonių prasidėjus Arabų pavasariui apžvalga. [52] 2010 m. vasario 25–26 d., 2010 m. birželio 3 d., 2011 m. balandžio 11−12 ir birželio mėn. 9–10 d. ir neseniai remiantis 2011 m. gruodžio mėn. Tarybai pirmininkavusios Lenkijos pranešimu (Tarybos dokumentas Nr. 18302/11). [53] COM(2011) 248/3. [54] COM(2011) 291 galutinis. [55] Tarybos dokumentas Nr. 18302/11. [56] Tarybos dokumentas Nr. 8714/1/12. [57] Žr. taip pat COM(2011) 292/3. [58] Armėnija, Azerbaidžanas, Baltarusija, Gruzija, Moldova ir Ukraina. Žr. COM(2011) 564 galutinis. [59] TVR taryba priėmė išvadas 2011 m. gruodžio mėn. posėdyje. [60] 2010 m. rugsėjo 27 d. MEMO/10/450. Graikijos reikalų darbo grupės ketvirčio ataskaitose apie šį veiksmų planą kalbama platesniame kitos techninės pagalbos Graikijai kontekste. [61] 2007–2011 m. Graikija gavo 119 mln. EUR, o 2012 m. numatyta skirti dar 44,7 mln. EUR. [62] 2008–2011 m. Graikija gavo 52,2 mln. EUR, o 2012 m. numatyta skirti dar 37,3 mln. EUR. [63] 2008–2011 m. Graikija gavo 35,5 mln. EUR (įskaitant 2008–2011 m. neatidėliotiną paramą), o 2012 m. numatyta skirti dar 4 mln. EUR. [64] Skubios pasienio pagalbos būriai, kaip nustatyta Tarybos reglamente (EB) Nr. 863/2007. Taip pat žr. FRONTEX agentūros parengtą 2011 m. rugpjūčio mėn. RABIT 2010 m. veiklos vertinimo ataskaitą. [65] 2011 m. spalio 25 d. Reglamentas (ES) Nr. 1168/2011. [66] Tai bus daroma, pavyzdžiui, naudojant Imigracijos ryšių palaikymo pareigūnų (IRPP) tinklą, kuris, priėmus 2011 m. balandžio 5 d. Reglamentą (ES) 493/2011, dabar integruotas į FRONTEX operacijas. [67] 2011 m. spalio 25 d. Reglamentas (ES) Nr. 1077/2011. [68] COM(2011) 873 galutinis. [69] COM(2011) 680 galutinis. [70] Šios vizos suteikia jos turėtojui teisę būti ES iki trijų mėnesių per bet kurį šešių mėnesių laikotarpį. 2011 m. daugiausia Šengeno vizų (apie 41 % bendro skaičiaus) išduota Rusijos Federacijoje. [71] Atitinkami 2012 m. duomenys (iki 2012 m. balandžio pabaigos) – apie 453 900 prašymų išduoti vizą, dėl kurių priimta apie 368 400 sprendimų išduoti vizą ir 63 000 sprendimų atsisakyti išduoti vizą. Dauguma prašymų gauta iš Alžyro (apie 122 000), Maroko (apie 119 000), Egipto (apie 41 000) ir Tuniso (apie 39 000). Daugiau kaip 50 % visų prašymų tvarkė Prancūzija (apie 185 000 prašymų) ir Ispanija (apie 78 000 prašymų). Užregistruota apie 3 000 asmenų, pateikusių keletą prašymų, kurie visi buvo atmesti. [72] COM(2011) 290 galutinis, reglamentas, kuriuo siūloma iš dalies pakeisti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 539/2001, nustatantį trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus. [73] Veiksmų planas dėl vizų režimo liberalizavimo Moldovai pateiktas 2011 m. sausio 24 d., o Ukrainai – 2010 m. lapkričio 22 d. Abiejuose dokumentuose nustatyti migracijos ir prieglobsčio srities standartai. [74] 2011 m. gruodžio 19 d. Ukrainos ir ES aukščiausiojo lygio susitikimo bendras pareiškimas. [75] COM(2011) 564 galutinis. [76] Šis pavadinimas nekeičia pozicijų dėl statuso ir atitinka JT ST rezoliuciją 1244 bei Tarptautinio Teisingumo Teismo nuomonę dėl Kosovo nepriklausomybės deklaracijos. Visos tolesnės nuorodos į Kosovą, taip pat turi būti suprantamos atsižvelgiant į šį pareiškimą. [77] Manoma, kad Italijos valdžios institucijos išdavė ir vėliau atnaujino beveik 12 000 leidimų. Nors yra žinoma, kad daug Tuniso piliečių vėliau keliavo į kitas valstybes nares, pirmiausia Prancūziją, tikrieji skaičiai yra nežinomi. [78] COM(2011) 559 galutinis. [79] COM(2011) 560 galutinis. [80] COM(2011) 118 galutinis. [81] COM(2012) 230 final. [82] 2011 m. gruodžio 13 d. Tarybos sprendimas 2011/842/ES. [83] 2011 m. gruodžio 13 d. Reglamentas (EB) Nr. 1342/2011. Taip pat įtraukti tam tikri Lenkijos administraciniai rajonai, esantys reikalavimus atitinkančioje pasienio teritorijoje. [84] 2011 m. gruodžio 13–14 d. 3135-asis Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos posėdis Briuselyje. [85] Žr. COM(2011) 76 galutinis, kuriame pateikiama ES readmisijos susitarimų apžvalga. [86] COM(2011) 751 galutinis. [87] 2008 m. gruodžio 16 d. Direktyva 2008/115/EB. [88] 2009 m. birželio 18 d. Direktyva 2009/52/EB. [89] Žr. 2 išnašą. [90] 2011 m. gruodžio 13 d. Direktyva 2011/95/ES. [91] 2010 m. gegužės 19 d. Reglamentas (ES) Nr. 439/2010. [92] COM(2011) 835 galutinis. [93] Per antrąjį etapą 2011 – 2012 m. ketinama perkelti daugiau kaip 360 pabėgėlių. [94] 2011 m. gruodžio mėn. Šiaurės Afrikoje (Egipte, Tunise ir Libijoje) pradėta vykdyti nauja regioninės apsaugos programa. [95] 2011 m. apie 3 000 pabėgėlių perkelti ES valstybėse narėse; 10 iš jų vykdomos metinės pabėgėlių perkėlimo programos. [96] 2012 m. kovo 8 d. Tarybos pranešimas spaudai 6838/12 dėl 2013 m. bendrų ES perkėlimo prioritetų ir naujų ES finansavimo taisyklių. [97] COM(2010) 213 galutinis. [98] Į šį skaičių neįtraukti Ispanijos ir Lenkijos duomenys, kurie nebuvo perduoti, kai buvo skelbiama ši ataskaita. 2010 m. Ispanijoje buvo 15, o Lenkijoje – 230 nelydimų nepilnamečių. [99] Apytiksliai skaičiai pateikiami pridedamo Komisijos tarnybų darbinio dokumento 10 lentelėje. [100] COM(2011) 118 galutinis. [101] Turimus duomenis apie prekybos žmonėmis aukoms išduotų leidimų gyventi skaičių dabar registruoja Eurostatas. 2010 m., pavyzdžiui, Italija išdavė 462, Nyderlandai – 304, Belgija – 108 leidimus. Kai kuriuos skaičius valstybės narės taip pat registruoja Komisijos kovos su prekyba žmonėmis interneto svetainėje http://ec.europa.eu/anti-trafficking/. 2011 m. itin padidėjo neteisėtas žmonių gabenimas Austrijoje ir Vengrijoje. 2010 m. ICMPD metinio leidinio duomenimis, 2010 m. nustatyta 350 neteisėtai į Vengriją vežtų asmenų, o iš viso sulaikyta 6 664 neteisėtai į Austriją vežtų asmenų. [102] 2011 m. balandžio 5 d. Direktyva 2011/36/ES. [103] Tarybos dokumentas Nr. 12401/11. [104] COM(2011) 751 galutinis.