Specialioji ataskaita Kova su eutrofikacija 
Baltijos jūroje: būtinos 
tolesnės, veiksmingesnės 
priemonėsLT 2016  Nr. 03
EUROPOS
AUDITO
RŪMAI

EUROPOS AUDITO RŪMAI  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tel. +352 4398-1
El. paštas: eca-info@eca.europa.eu  
Tinklavietė: http://eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA  
YouTube: EUAuditorsECA
Daug papildomos informacijos apie Europos Sąjungą yra internete.  
Ji prieinama per portalą Europa (http://europa.eu).
Liuksemburgas: Europos Sąjungos leidinių biuras, 2016
Print ISBN 978-92-872-4373-7 ISSN 1831-0885 doi:10.2865/090738 QJ-AB-16-005-LT-C
PDF ISBN 978-92-872-4375-1 ISSN 1977-5725 doi:10.2865/339255 QJ-AB-16-005-LT-N
EPUB ISBN 978-92-872-4395-9 ISSN 1977-5725 doi:10.2865/94858 QJ-AB-16-005-LT-E
© Europos Sąjunga, 2016
Leidžiama atgaminti nurodžius šaltinį.
Kova su eutrofikacija 
Baltijos jūroje: būtinos 
tolesnės, veiksmingesnės 
priemonės
(pagal SESV 287 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą)Specialioji ataskaitaLT 2016  Nr. 03
02
 Audito grupė
Audito Rūmų specialiosiose ataskaitose pateikiami su konkrečiomis biudžeto sritimis arba valdymo temomis susijusių 
Audito Rūmų veiklos ir atitikties auditų rezultatai. Audito Rūmai šias audito užduotis atrenka ir nustato taip, kad jos turėtų 
kuo didesnį poveikį, atsižvelgdami į veiklos ar atitikties riziką, susijusių pajamų ar išlaidų lygį, būsimus pokyčius ir politinį 
bei viešąjį interesą.
Šį veiklos auditą atliko Audito Rūmų nario Henri Gretheno vadovaujama II audito kolegija, atsakinga už struktūrinių politi -
kų, transporto ir energetikos išlaidų sritis. Auditui vadovavo Audito Rūmų narys Ville Itälä, jam padėjo jo kabineto vadovas 
Turo Hentilä ir kabineto atašė Outi Grönlund; vyriausiasis vadybininkas Alain Vansilliette; užduoties vadovė Maria del 
Carmen Jimenez; auditoriai Krzysztof Zalega, Nils Odins, Zuzana Gullova, Tomasz Plebanowicz, Jean-François Hynderick ir 
Vivi Niemenmaa.
Iš kairės į dešinę:  T. Hentilä, V. Niemenmaa, A. Vansilliette, V. Itälä, M. d. C. Jimenez, T. Plebanowicz, K. Zalega,  
J.-F. Hynderick.

03
 Turinys
Dalis
 Žodynėlis ir santrumpos
I – IX Santrauka
1 – 14 Įvadas
1 – 5 Baltijos jūra ir eutrofikacija
6 – 11 ES teisinės priemonės, skirtos vandenų taršos maistingomis medžiagomis klausimui spręsti
12 – 14 Esamos ES biudžeto priemonės, skirtos vandens taršos maistingomis medžiagomis klausimui 
spręsti
15 – 17 Audito apimtis ir metodas
18 – 112 Pastabos
18 – 41 Kaip valstybės narės mažina maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą
23 – 25 Nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą
26 – 31 Valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planams trūksta ambicingumo ir tinkamų rodiklių
32 – 36 Aplankytos valstybės narės savo planuose arba teisinėje sistemoje tik iš dalies atsižvelgia į HELCOM 
rekomendacijas
37 – 41 Neužtikrintas maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą monitoringo duomenų patikimumas
42 – 69 Miesto nuotekų keliamos taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmų veiksmingumas
46 – 54 Dauguma valstybių narių dar ne visiškai laikosi Miesto nuotekų valymo direktyvos
55 – 57 ES bendrai finansuojami nuotekų valymo įrenginiai yra veiksmingi, bet ne visada užtikrinamas tvarumas
58 – 64 Komisijos vykdomas stebėjimas, kaip valstybės narės įgyvendina direktyvą, nėra savalaikis
65 – 69 ES parama Rusijai ir Baltarusijai gali būti ekonomiškai efektyvi, tačiau įgyvendinimo sritis yra labai siaura, 
palyginti su poreikiu, ir projektų įgyvendinimas ilgai trunka
04 Turinys 
70 – 102 Žemės ūkio keliamos vandens taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmų efektyvumas
75 – 83 Nepaisant gana sėkmingo Komisijos vykdomo pažangos stebėjimo, Nitratų direktyva įgyvendinama 
neveiksmingai
84 – 90 Kompleksinės paramos mechanizmas padeda užtikrinti Nitratų direktyvos ir kitų tręšimo reikalavimų 
vykdymą, bet nėra visiškai veiksmingas
91 – 102 2007–2013 m. laikotarpiu ES bendrai finansuojamų kaimo plėtros priemonių poveikis vandens telkinių 
taršos maistingomis medžiagomis mažinimui aplankytose valstybėse narėse buvo nedidelis
103 – 112 ES Baltijos jūros regiono strategijos pridėtinė vertė mažinant maistingų medžiagų patekimą 
į Baltijos jūrą
105 Sudėtingas valdymo tinklas ir sunkiai įvertinama pridėtinė vertė
106 – 108 Pavyzdiniai projektai padeda skleisti gerąją patirtį, tačiau jų poveikis maistingų medžiagų mažinimui 
neįrodytas
109 – 112 Būtina, kad veiksmų programose būtų labiau atsižvelgta į ES Baltijos jūros regiono strategiją
113 – 128 Išvados ir rekomendacijos
 I priedas.  Maistingų medžiagų patekimo mažinimo tikslai
 II priedas.  Azoto ir fosforo patekimo į Baltijos jūrą tendencijos atskirose šalyse
 III priedas.  Viršutinių patekimo ribinių verčių laikymasis atskiruose pabaseiniuose
 IV priedas.   Maistingų medžiagų koncentracija didžiausių prie Baltijos jūros esančių ES valstybių 
narių miestų nuotekų valymo įrenginių ištakiuose (2013 m.)
 V priedas. Pavyzdiniai ir kiti svarbūs ES Baltijos jūros regiono strategijos įgyvendinimo projektai
 Komisijos atsakymas
05
 Žodynėlis ir santrumpos
BJVP : Baltijos jūros veiksmų planas (žr. 8 dalį).
ESBJRS : ES Baltijos jūros regiono strategija (žr. 11 dalį).
HELCOM : Helsinkio komisija (žr. 8 dalį).
Priemonių programa : upių baseinų valdymo plano dalis, kurioje nurodomos priemonės, būtinos tam, kad, 
atsižvelgiant į upės baseino rajono savybes, būtų atkurta gera vandens telkinių būklė. Panašios priemonių 
programos turi būti parengtos tam, kad būtų atkurta jūrinių vandenų kokybė.
Principas „moka teršėjas“ : Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo nustatytas principas (191 straipsnio 2 dalis). 
Kalbant apie nuotekas, pagal šį principą reikalaujama, kad nuotekų išleidėjai turėtų mokėti už jų sukeliamą taršą 
(pavyzdžiui, namų ūkiai turėtų mokėti nuotekų mokestį už nuotekų valymo paslaugas; nuotekų valymo įrenginiai 
moka taršos mokestį).
Taršos šaltiniai : vandeniu plintančios taršos šaltiniai yra dviejų pagrindinių rūšių:
pasklidieji šaltiniai, t. y. šaltiniai, neturintys konkrečios teršalų išleidimo vietos; didžiausi tokie šaltiniai yra žemės 
ūkio ir miškininkystės veikla ir prie kanalizacijos neprijungti būstai;
sutelktieji šaltiniai, t. y. šaltiniai, turintys konkrečią teršalų išleidimo vietą; tai miesto nuotekų valymo įrenginių, 
pramonės įmonių ir žuvininkystės ūkių išleidžiami teršalai.
Upės baseinas : sausumos plotas, iš kurio visi paviršiniai vandenys per upelius, upes ir galbūt ežerus nuteka į jūrą 
per vienos upės žiotis, estuariją ar deltą. Rajonas yra konkrečioje valstybėje narėje esanti upės baseino dalis.
Vandens būklė : tai bendras vidaus paviršinio vandens telkinio būklės apibūdinimas, kurį nulemia jo ekologinė 
ir cheminė būklė. Jūrinio vandens būklė nustatoma pagal aplinkos būklę, remiantis kitais kriterijais nei vidaus 
paviršinio vandens būklė.
Vandens telkinys : atskiras reikšmingas paviršinio vandens vienetas. Tai gali būti ežerai, tvenkiniai, upeliai, upės, 
kanalai, tarpiniai vandens telkiniai arba pakrančių vandens plotai.
06
 Santrauka
I
Baltijos jūra ribojasi su aštuoniomis ES valstybėmis narėmis (Danija, Estija, Suomija, Vokietija, Latvija, Lietuva, Lenkija 
ir Švedija) ir taip pat su Rusija. Baltijos jūra – viena labiausiai užterštų jūrų pasaulyje. Kova su eutrofikacija laikoma 
svarbiu uždaviniu. 2008 m. Jūrų strategijos pagrindų direktyva siekiama iki 2020 m. užtikrinti gerą ES jūrinių van -
denų aplinkos būklę. Pagal šią direktyvą, valstybės narės turi bendradarbiauti regione ir paregionyje, siekdamos 
įvykdyti direktyvos tikslus, pavyzdžiui, jei tai praktiška ir tikslinga, pasitelkdamos struktūras, kurios jau įdiegtos 
pagal regionines jūrų konvencijas. Su Baltijos jūra yra susijusi Helsinkio konvencija (valdoma Helsinkio komisijos 
(HELCOM) ir pagal ją parengtas Baltijos jūros veiksmų planas, kuriame reikalaujama mažinti maistingų medžiagų 
kiekį, patenkantį iš šią konvenciją pasirašiusių šalių.
II
2009 m. Europos Vadovų Taryba patvirtino makroregioninę strategiją – ES Baltijos jūros regiono strategiją, kuria pir -
miausia siekiama skatinti aplinkos apsaugą, įskaitant maistingų medžiagų kiekių mažinimą, remiant didesnį kaimyni -
nių šalių tarpusavio bendradarbiavimą ir novatoriškus sprendimus.
III
Pagrindiniai eutrofikaciją sukeliantys maistingų medžiagų šaltiniai yra žemės ūkis ir miesto nuotekos. 2007–2013 m. 
ES įnašas į nuotekų surinkimo ir valymo projektus penkiose ES paramą šioje srityje gaunančiose su Baltijos jūra besi -
ribojančiose valstybėse narėse buvo 4,6  milijardo  eurų. Pagal kaimo plėtros priemones, įskaitant vandens apsaugą, 
visoms aštuonioms Baltijos jūros pakrantės valstybėms narėms skirta 9,9  milijardo  eurų.
IV
Audito Rūmai atlikdami auditą atsakė į klausimą, ar ES veiksmai buvo veiksmingi padedant valstybėms narėms 
mažinti į Baltijos jūrą patenkantį maistingų medžiagų kiekį. Padaryta bendra išvada, kad šie veiksmai paskatino 
nedidelę pažangą siekiant maistingų medžiagų sumažinimo Baltijos jūroje.
V
Su HELCOM maistingų medžiagų mažinimu susiję valstybių narių planai grindžiami jų upių baseinų valdymo planais, 
rengiamais remiantis Vandens pagrindų direktyva. Šiuose planuose trūksta ambicingumo, nes juose numatytos tik 
vadinamosios pagrindinės ES direktyvų įgyvendinimo priemonės, susijusios su konkrečia veikla, sukeliančia taršą 
maistingomis medžiagomis, t. y. daugiausia su miesto nuotekų išleidimu ir žemės ūkiu. Mažiau dėmesio skiriama 
priemonėms, skirtoms kontroliuoti pasklidžiuosius maistingų medžiagų šaltinius, ir vadinamosioms „papildomoms 
priemonėms“, kaip nustatyta Vandens pagrindų direktyvoje. Priemonės nustatomos remiantis neišsamia informa -
cija. Be to, pagal šias priemones nenustatyta tikslų ir atitinkamų rodiklių, pagal kuriuos būtų vertinama pažanga 
mažinant maistingų medžiagų patekimą į vandenis.
Santrauka 07
VI
Veiksmai, kuriais siekta mažinti maistingų medžiagų patekimą iš miesto aglomeracijų, padėjo sumažinti maistingų 
medžiagų kiekį. Keletas aglomeracijų miesto nuotekas valo pagal griežtesnius standartus, nei nustatyta Miesto 
nuotekų valymo direktyvoje. Vis dėlto, nepaisant didelio ES skiriamo finansavimo, šią direktyvą vėluojama įgyven -
dinti tose valstybėse narėse, kurios įstojo į ES 2004 m. Be to, ne visos Baltijos jūros regiono valstybės narės, kurios 
turėjo įvykdyti direktyvos reikalavimus iki 2012 m., tai padarė. Komisijos vykdomas stebėjimas, kaip valstybės narės 
įgyvendina direktyvą, nebuvo atliekamas laiku. Su miesto nuotekomis susiję ES veiksmai Rusijoje ir Baltarusijoje gali 
būti ekonomiškai efektyvūs, tačiau jų įgyvendinimo sritis yra ribota palyginti su poreikiais ir projektų įgyvendinimas 
ilgai trunka.
VII
Baltijos jūros regiono valstybės narės Nitratų direktyvą įgyvendina nevisiškai veiksmingai. Susijusios vietovės nėra 
tinkamai apibrėžtos ir valstybių narių veiksmų programose nustatyti reikalavimai nėra pakankamai griežti. Dėl trę -
šimo maistingomis medžiagomis reikalavimų reikia pasakyti, kad kompleksinės paramos mechanizmo atgrasomasis 
poveikis yra nepakankamas, nes reikalavimų nesilaikymo lygis tebėra aukštas. Nors visuose upių baseinų valdymo 
planuose numatytos papildomos priemonės, skirtos iš žemės ūkio patenkančių maistingų medžiagų kiekiui mažinti, 
jos nepakankamai telkiamos tose vietovėse, kuriose, kaip nustatyta, tokios priemonės yra būtinos. Be to, nė viena 
valstybė narė nepasinaudojo ES teisės aktuose suteikta galimybe kai kurias iš šių priemonių padaryti privalomas 
šiose vietovėse esantiems ūkiams.
VIII
Įgyvendinant ES Baltijos jūros regiono strategiją, didinama Baltijos jūros aplinkos būklės ir regionų bendradarbia -
vimo politinė svarba, tačiau kol kas sunku įvertinti šios strategijos pridėtinę vertę mažinant maistingų medžiagų 
patekimą.
IX
Pateikiame keletą rekomendacijų, kaip pagerinti kovos su Baltijos jūros eutrofikacija veiksmų efektyvumą.
08
 Įvadas
Baltijos jūra ir eutrofikacija
01 
Baltijos jūra – viena iš labiausiai užterštų pasaulio jūrų, didžiausia jos problema – 
eutrofikacija1. Baltijos jūra ribojasi su devyniomis valstybėmis – aštuoniomis ES 
valstybėmis narėmis (Danija, Vokietija, Estija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Suomija ir 
Švedija) ir Rusija. Dar viena didelė Baltijos jūros baseino valstybė yra Baltarusija.
02 
Eutrofikacija – tai procesas, vykstantis, kai dažniausiai dėl žmogaus veiklos į van -
dens telkinį patenka pernelyg daug maistingų medžiagų – daugiausia azoto ir 
fosforo. Didelė maistingų medžiagų koncentracija sukelia intensyvų ir potencialiai 
toksišką dumblių žydėjimą (žr.  1 nuotrauką ).1 Europos aplinkos agentūra, 
„Maistingos medžiagos 
tarpiniuose, pakrančių ir 
jūriniuose vandenyse (CSI 
021)“ (angl. „Nutrients in 
transitional, coastal and 
marine waters (CSI 021)“). 
2013 m. kovo mėn. paskelbtas 
vertinimas.
1 nuotrauka. Eutrofinis jūros vanduo
Šaltinis:  HELCOM, Samuli‘o Korpineno nuotrauka.
09 Įvadas 
03 
Dėl eutrofikacijos gali gerokai sumažėti jūros naudingumas, nes mažėja biologinė 
įvairovė, prastėja pakrantės vaizdas ir senka žuvų ištekliai. Labiausiai eutrofikacija 
yra paveikusi šiuos pabaseinius: Suomijos įlanką, Rygos įlanką ir centrinę (giliau -
sią) Baltijos jūros dalį (angl. vadinamą Baltic Proper ) (žr.  1 paveikslą ).1 pavBaltijos jūros eutrofikacija
Šaltinis:  HELCOM. „Baltijos jūros eutrofinė būklė 2003–2007 m.“ (angl. „What was the eutrophication 
status of the Baltic Sea in 2003–2007?“). Pyhälä Minna, Frias Vega Manuel, Laamanen Maria, Fle -
ming-Lehtinen Vivi, Nausch Günther ir Norkko Alt (2010 m.).
Swed enFinland
Russia
Norway
PolandBelarusLatvia
Lithuani a
GermanyEstonia
Denmark
HELCOM 2 010Eutrophication status
GOOD
BADGulf of Finland
Gulf of RigaGulf of Riga
Baltic Proper
10 Įvadas 
04 
Pagrindiniai maistingų medžiagų patekimo į jūrą šaltiniai – su vidaus upių van -
deniu atnešamos medžiagos ir tiesioginis išleidimas pakrantėje. Su vandeniu 
į Baltijos jūrą patenka 78 % viso azoto ir 95 % viso fosforo2. Du didžiausi van -
denyje esančių maistingų medžiagų patekimo į jūrą šaltiniai yra šie: pasklidieji, 
daugiausia žemės ūkis (45 % bendro azoto kiekio ir 45 % bendro fosforo kiekio), ir 
sutelktieji, daugiausia miesto nuotekos (12 % bendro azoto kiekio ir 20 % bendro 
fosforo kiekio)3.
05 
Dėl klimato kaitos kyla dar dvi problemos. Pirma, prognozuojama, kad dėl trum -
pesnių ir drėgnesnių žiemų sumažės sniego ir ledo danga, todėl didės nuotėkis iš 
upių baseinų. Dėl to į jūrą pateks vis daugiau maistingų medžiagų, taigi, padidės 
eutrofikacija4. Antra, dėl aukštesnės jūros temperatūros susidarys geresnės sąly -
gos dumbliams plisti, taip pat pailgės jų augimo laikotarpis.
ES teisinės priemonės, skirtos vandenų taršos 
maistingomis medžiagomis klausimui spręsti
06 
ES jūrų vandenų kokybė reglamentuojama 2008 m. Jūrų strategijos pagrin -
dų direktyva5, kuria siekiama užtikrinti, kad iki 2020 m. būtų pasiekta gera ES 
jūrų vandenų ekologinė būklė. Ši direktyva tik neseniai pradėta įgyvendinti: iki 
2012 m. spalio mėn. valstybės narės turėjo pateikti ataskaitą Komisijai apie geros 
jūrų vandenų ekologinės būklės nustatymą, pagrįstą minėtoje direktyvoje siūlo -
mais deskriptoriais (vienas iš jų – eutrofikacija), pradinį savo jūrų vandenų būklės 
įvertinimą ir savo aplinkosaugos tikslus ir susijusius rodiklius.
07 
Už Direktyvos įgyvendinimą yra atsakingos valstybė narės. Iki 2015 m. pabaigos 
jos turėjo parengti priemonių programą, skirtą pasiekti gerą ekologinę būklę. 
Šios programos turi būti nusiųstos Komisijai iki 2016 m. kovo mėn. Vadovaujamasi 
bendru principu, kad valstybės narės turi kiek įmanoma remtis esamų regioninių 
jūros konvencijų tikslais ir veikla.2 HELCOM, atnaujintas Penktasis 
informacijos apie Baltijos jūros 
taršą rinkinys (PLC-5.5), 2015 m. 
(2010 m. duomenys).
3 HELCOM, Penktasis 
informacijos apie Baltijos jūros 
taršą rinkinys (PLC-5), 2011 m. 
(2006 m. duomenys).
4 „Antrasis Baltijos jūros baseino 
klimato kaitos vertinimas“ 
(angl. „Second Assessment of 
Climatic Change for the Baltic 
Sea Basin“), BACC II autorių 
kolektyvas, Regional Climatic 
Studies , Springer International 
Publishing , 2015.
5 2008 m. birželio 17 d. Europos 
Parlamento ir Tarybos 
direktyva 2008/56/EB, 
nustatanti Bendrijos veiksmų 
jūrų aplinkos politikos srityje 
pagrindus (OL L 164, 
2008 6 25, p. 19).
11 Įvadas 
08 
Baltijos jūros regioninė konvencija pasirašyta dar 1974 m. – tai Helsinkio konven -
cija dėl Baltijos jūros baseino jūrinės aplinkos apsaugos. Iki šiol ją yra pasirašiusi 
Danija, Estija, Europos Sąjunga, Suomija, Vokietija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Rusija 
ir Švedija. 2007 m. šią konvenciją administruojanti Helsinkio komisija (toliau – 
HELCOM) pasiūlė Baltijos jūros veiksmų planą, kuriuo siekiama iki 2021 m. atkurti 
gerą ekologinę Baltijos jūros būklę. Konvenciją pasirašiusios šalys patvirtino šį 
planą.
09 
Lemiamas veiksnys siekiant geros ekologinės jūrų vandenų būklės – gera į jūras 
įtekančių upių vandens kokybė. 2000 m. Vandens pagrindų direktyvoje6 nustatyti 
pagrindiniai vidaus, tarpinių ir pakrančių vandenų apsaugos principai. Direktyvos 
tikslas – iki 2015 m., o kai kuriais išskirtiniais atvejais – iki 2021 arba 2027 m. užti -
krinti gerą paviršinio ir požeminio vandens kokybę. Visų pirma buvo reikalaujama, 
kad iki 2009 m. gruodžio mėn. valstybės narės parengtų jūrų baseinų valdymo 
planus, juose nurodydamos, dėl kurių vandens telkinių kyla rizika, kad iki 2015 m. 
tas tikslas nebus pasiektas, ir koks didžiausias neigiamas poveikis jiems daromas. 
Kaip ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvoje, šiuose jūrų baseinų valdymo pla -
nuose pateikiama priemonių programa, pagal kurią bus padedama siekti Vandens 
pagrindų direktyvos tikslų.
10 
Į šias programas turi būti įtrauktos bent jau tos priemonės, kurios yra būtinos 
norint įgyvendinti visas esamas direktyvas, kuriomis siekiama išsaugoti vandens 
kokybę, ir kitas priemones, kurios tapo privalomos pagal Vandens pagrindų 
direktyvą (ir visų pirma priemones, skirtas kontroliuoti pasklidžiuosius taršos 
šaltinius)7. Iš egzistuojančių direktyvų paminėtinos yra šios:
– 1991 m. Miesto nuotekų valymo direktyva8 dėl aglomeracijose susidarančių 
nuotekų surinkimo ir valymo;
– 1991 m. Nitratų direktyva9 dėl priemonių, kuriomis užtikrinama, kad ūkininkai, 
dirbantys žemės ūkio paskirties žemėje, kurioje keliama vandens tarša nitra -
tais arba yra šios taršos rizika (vadinamosiose nitratų pažeidžiamose zonose), 
laikytųsi minimalių reikalavimų dėl azoto trąšų naudojimo, priėmimo.
11 
Galiausiai, 2009 m. Europos Vadovų Taryba patvirtino ES Baltijos jūros regiono 
strategiją. Pagal šią strategiją trijose prioritetinėse srityse – „Išgelbėti jūrą“, „Su -
jungti regioną“ ir „Kelti gerovę“ – siekiama įvairių tikslų. Vienas srities „Išgelbėti 
jūrą“ mažesnio masto tikslų – „Švarus Baltijos jūros vanduo“ – apima Baltijos jūros 
veiksmų plane nustatytus tikslus, susijusius su maistingų medžiagų patekimo 
mažinimu. ES veiksmais siekiama skatinti kaimyninių šalių – ir ES valstybių narių, 
ir ES nepriklausančių valstybių – bendradarbiavimą.6 2000 m. spalio 23 d. Europos 
Parlamento ir Tarybos 
direktyva 2000/60/EB, 
nustatanti Bendrijos veiksmų 
vandens politikos srityje 
pagrindus (OL L 327, 
2000 12 22, p. 1).
7 Vandens pagrindų direktyvos 
11 straipsnio 3 dalies 
h punktas.
8 1991 m. gegužės 21 d. Tarybos 
direktyva 91/271/EEB dėl 
miesto nuotekų valymo 
(OL L 135, 1991 5 30, p. 40).
9 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos 
direktyva 91/676/EEB dėl 
vandenų apsaugos nuo taršos 
nitratais iš žemės ūkio šaltinių 
(OL L 375, 1991 12 31, p. 1).
12 Įvadas 
Esamos ES biudžeto priemonės, skirtos vandens taršos 
maistingomis medžiagomis klausimui spręsti
12 
Europos regioninės plėtros fondas ir Sanglaudos fondas, teikiantis paramą pagal 
sanglaudos politiką10, gali būti naudojami pagal valstybių narių veiksmų progra -
mas nuotekų srityje vykdomiems infrastruktūros projektams bendrai finansuoti. 
Bendra ES parama su Baltijos jūra besiribojančių valstybių narių11 nuotekų surin -
kimo ir valymo projektams įgyvendinti 2007–2013 m. sudarė 4,6 milijardo eurų: 
Lenkijai skirta 3,4  milijardo  eurų, Latvijai – 0,6  milijardo  eurų, Lietuvai – 0,4  mili -
jardo  eurų, Estijai – 0,2  milijardo  eurų, Vokietijai – 0,04  milijardo  eurų.
13 
Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai12 gali būti naudojamas daugeliui kaimo 
plėtros programų priemonių, kuriomis gali būti daromas tiesioginis arba netiesio -
ginis poveikis vandens kokybei (daugiausia priemonėms, susijusioms su „aplinkos 
ir kraštovaizdžio gerinimu“), finansuoti13. Šios rūšies priemonei visoms aštuo -
nioms Baltijos jūros pakrantės valstybėms 2007–2013 m. skirta 9,9 milijardo eurų14. 
Neturima duomenų, kiek konkrečiai skirta vandens apsaugai.
14 
Dėl ES nepriklausančių valstybių reikia pasakyti, kad pagal Europos kaimynystės 
politiką Rusijai ir Baltarusijai siūloma nemažai galimybių bendradarbiauti aplin -
kos srityje. Šios galimybės – tai Šiaurės dimensijos partnerystės aplinkosaugos 
srityje nebranduolinės energetikos dalis, kuriai ES iki šiol skyrė 44 milijonus eurų, 
dvišalė / regioninė parama ir tarpvalstybinis bendradarbiavimas, kuriems 2003–
2013 m. ES atitinkamai skyrė 14,5 milijono ir 3,5 milijono eurų15.10 2006 m. liepos 11 d. Tarybos 
reglamentas (EB) 
Nr. 1083/2006, nustatantis 
bendrąsias nuostatas dėl 
Europos regioninės plėtros 
fondo, Europos socialinio 
fondo ir Sanglaudos fondo, 
panaikinantis Reglamentą (EB) 
Nr. 1260/1999 (OL L 210, 
2006 7 31, p. 25), ir 2013 m. 
gruodžio 17 d. Europos 
Parlamento ir Tarybos 
reglamentas (ES) 
Nr. 1303/2013, kuriuo 
nustatomos Europos 
regioninės plėtros fondui, 
Europos socialiniam fondui, 
Sanglaudos fondui, Europos 
žemės ūkio fondui kaimo 
plėtrai ir Europos jūros reikalų 
ir žuvininkystės fondui 
bendros nuostatos ir Europos 
regioninės plėtros fondui, 
Europos socialiniam fondui, 
Sanglaudos fondui ir Europos 
jūros reikalų ir žuvininkystės 
fondui taikytinos bendrosios 
nuostatos ir panaikinamas 
Tarybos reglamentas (EB) 
Nr. 1083/2006 (OL L 347, 
2013 12 20, p. 320).
11 Keturioms valstybėms narėms, 
į ES įstojusioms 2004 m., ir 
Vokietijos žemėms (vok.  
Länder) , esančioms Baltijos 
jūros baseine. Kitos trys 
Baltijos jūros pakrantės 
valstybės (Danija, Suomija ir 
Švedija) negavo ES lėšų 
vandens nuotekų projektams 
finansuoti.
12 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai 
(OL L 277, 2005 10 21, p. 1) ir 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, 
teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 (OL L 347, 
2013 12 20, p. 487).
13 2007–2013 m. kaimo plėtros programų 2 prioritetinė kryptis. Pagal šią prioritetinę kryptį pagrindinis dėmesys turi būti skiriamas biologinei 
įvairovei, „Natura 2000“ teritorijų tvarkymui, su Vandens pagrindų direktyva susijusiems veiksmams, vandens ir dirvožemio apsaugai ir klimato 
kaitos mažinimui.
14 Lenkijai – 4,4 mlrd. eurų, Suomijai – 1,5 mlrd. eurų, Švedijai – 1,3 mlrd. eurų, Vokietijai – 1,1 mlrd. eurų, Lietuvai – 0,6 mlrd. eurų, Latvijai – 
0,4 mlrd. eurų, Danijai – 0,3 mlrd. eurų, Estijai – 0,3 mlrd. eurų.
15 Šaltinis: Europos Audito Rūmai. Sumos, kurias iki 2013 m. pabaigos ES skyrė Rusijai ir Baltarusijai pagal Techninės pagalbos Nepriklausomų 
Valstybių Sandraugai (angl. TACIS) programą ir Europos kaimynystės ir partnerystės priemonę (EKPP).
13
 Audito apimtis ir metodas
15 
Atlikdami šį auditą Audito Rūmai tikrino, kiek sumažintas maistingų medžiagų 
patekimas į Baltijos jūrą, ir vertino ES veiksmų, kuriuos valstybės narės įgyvendi -
no siekdamos sumažinti maistingų medžiagų kiekį, veiksmingumą. Nagrinėjome 
šiuos audito klausimus:
a) ar valstybėms narėms iš esmės pavyko sumažinti maistingų medžiagų pateki -
mą į Baltijos jūrą?
b) ar su miesto nuotekomis susiję ES veiksmai veiksmingai padėjo mažinti Balti -
jos jūros taršą maistingomis medžiagomis?
c) ar su žemės ūkiu susiję ES veiksmai veiksmingai padėjo mažinti Baltijos jūros 
taršą maistingomis medžiagomis?
d) ar ES Baltijos jūros regiono strategija prisidėjo prie esamų veiksmų, kuriais 
siekta mažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą?
16 
Atsakymų į šiuos klausimus ieškojome remdamiesi duomenimis, surinktais šiais 
būdais:
- Suomijoje, Latvijoje ir Lenkijoje buvo tikrinami ES veiksmai, kuriais siekiama 
mažinti žemės ūkio keliamą taršą, o ES veiksmai, kuriais siekiama mažinti 
miesto nuotekų keliamą taršą, buvo tikrinami tik Latvijoje ir Lenkijoje (konkre -
čiai kalbant, tikrinti trys Latvijos valymo įrenginiai ir septyni Lenkijos valymo 
įrenginiai), nes Suomija ES lėšų šiam tikslui negavo (žr.  11 išnašą ). ES parama 
Rusijos ir Baltarusijos nuotekų valymo projektams tikrinta remiantis Komisijos 
turimais dokumentais;
- peržiūrėti dar aštuoniolikos didžiausiuose Baltijos jūros baseino miestuose 
esančių miesto nuotekų valymo įrenginių veiksmingumo duomenys;
- penkioms Baltijos jūros regiono valstybėms narėms, kuriose nesilankyta (Da -
nijai, Vokietijai, Estijai, Lietuvai ir Švedijai), išsiuntinėti klausimynai, kaip šios 
valstybės ketina užtikrinti, kad būtų įvykdyti HELCOM keliami taršos maistin -
gomis medžiagomis mažinimo tikslai;
- išnagrinėti dokumentai ir kalbėtasi su Komisijos darbuotojais, HELCOM sekre -
toriatu ir „Baltic Nest Institute“16 ekspertais;
- kalbėtasi su Estijos audito institucijos atstovais, atlikusiais panašų auditą 
Estijoje.
17 
Kriterijai, kuriuos taikėme atsakydami į klausimus, parengti remiantis teisės ak -
tais, Komisijos gairėmis ir HELCOM susitarimais, taip pat ir ankstesniais vandens 
apsaugos srityje atliktais auditais17. Jie išsamiau paaiškinti įvairiose šios ataskaitos 
dalyse.16 „Baltic Nest Institute“ – tai 
tarptautinių mokslinių tyrimų 
sąjunga, kuriai priklauso 
Stokholmo universiteto 
Baltijos jūros centras, Švedijos 
laivybos ir vandentvarkos 
agentūra, Orhuso universitetas 
ir Suomijos aplinkos institutas. 
Jame suvienijama 
kompetencija, susijusi su 
visomis atitinkamomis jūros 
ekosistemų valdymo 
disciplinomis. Produktus šis 
institutas kuria visų pirma 
bendradarbiaudama su 
HELCOM.
17 Pirmiausia Specialiąja 
ataskaita Nr. 3/2009 dėl 1994-
1999 ir 2000-2006 m. 
programavimo laikotarpiais 
nuotekų valymui skirtų 
struktūrinių priemonių išlaidų 
veiksmingumo, Specialiąja 
ataskaita Nr. 4/2014 „ES 
vandens politikos tikslų 
integravimas į BŽŪP: iš dalies 
pasiteisino“, Specialiąja 
ataskaita Nr. 2/2015 „ES 
finansavimas Dunojaus upės 
baseino miesto nuotekų 
valymo įrenginiams: norint 
padėti valstybėms narėms 
pasiekti ES nuotekų politikos 
tikslus, būtinos tolesnės 
pastangos“ ir Specialiąja 
ataskaita Nr. 23/2015 
„Dunojaus upės baseino 
vandens kokybė: Vandens 
pagrindų direktyvos 
įgyvendinimo pažanga ir tai, 
kas dar nepadaryta“ ( http://
eca.europa.eu ).
14
 Pastabos
18 2014 m. vasario 20 d. Komisijos 
tarnybų darbinis dokumentas 
SWD(2014) 49 final, pridėtas 
prie Komisijos ataskaitos 
Tarybai ir Europos Parlamentui 
„Jūrų strategijos pagrindų 
direktyvos (2008/56/EB) 
pirmasis įgyvendinimo etapas. 
Europos Komisijos vertinimas 
ir gairės“ (angl. „The first phase 
of implementation of the 
Marine Strategy Framework 
Directive (2008/56/EC) – The 
European Commission’s 
assessment and guidance“).
19 SANBALT modeliu, parengtu 
Švedijoje įgyvendinant „MARE 
Research“ programą („Baltic 
Nest Institute“ profesorius 
Wulffas ir kt., 2007 m.).
20 HELCOM ministrų susitikimo 
deklaracija, Kopenhaga, 
2013 m. spalio mėn.
21 Daug maistingų medžiagų 
į Baltijos jūrą išmeta šios 
Konvencijos nepasirašiusios 
šalys: Baltarusija, Čekija ir 
Ukraina. Duomenys apie 
numatomą iš šių šalių 
patenkančio kiekio mažinimą 
paimti iš Geteborgo protokolo.Kaip valstybės narės mažina maistingų medžiagų 
patekimą į Baltijos jūrą
18 
Pagal Jūrų strategijos pagrindų direktyvą valstybės narės iki 2015 m. gruodžio 
mėn. privalo parengti priemonių programą. Komisijos atliktame Baltijos jūros 
pakrantės valstybių narių ataskaitų teikimo vertinime18 daroma išvada, kad tik 
viena iš šių valstybių narių (Suomija) yra nustačiusi kiekybinius tikslus, susijusius 
su maistingų medžiagų patekimu į jūrą, kaip pagrindine eutrofikacijos priežastimi 
(žr. 6 dalį). Kai tokių tikslų nėra, Komisijos nuomone, remiantis gerąja praktika, rei -
kėtų taikyti HELCOM Baltijos jūros veiksmų plane nustatytus tikslus (žr. 7 ir 8 da -
lis). Mes išnagrinėjome dabartinį šios konvencijos įgyvendinimo etapą, kadangi ji 
gali būti naudojama kaip pagrindas būsimoms priemonių programoms.
19 
Helsinkio konvenciją pasirašiusios šalys 2007 m. susitarė dėl dviejų pagrindinių 
kovos su eutrofikacija priemonių:
– Baltijos jūros veiksmų plano, apimančio maistingų medžiagų mažinimo 
schemą, pagal kurią kiekvienai šaliai pabaseinių lygiu paskirstomi maistingų 
medžiagų mažinimo tikslai, išreikšti vidutiniu per bazinį – 1997–2003 m. – lai -
kotarpį į jūrą patenkančiu kiekiu. Kiekviena šalis iki 2009 m. pabaigos pri -
valėjo parengti maistingų medžiagų mažinimo planą ir iki 2021 m. pasiekti 
savo tikslus. Skaičiai (jie laikyti preliminariais) nustatyti remiantis moksliniu 
modeliu19;
– HELCOM rekomenduojamos praktikos, skirtos apsaugoti vandenis nuo taršos, 
kurią sukelia įvairių rūšių veikla, įgyvendinimas, įskaitant nuotekų surinkimą ir 
valymą, fosfatų naudojimą plovikliuose ir trąšų naudojimą žemės ūkyje.
20 
2013 m. Baltijos jūros veiksmų plane nustatyta maistingų medžiagų mažinimo 
schema buvo patikslinta remiantis nauju ir išsamesniu duomenų rinkiniu bei 
patobulintu modeliavimo metodu20. Konvenciją pasirašiusios šalys susitarė 13 % 
(118 134 tonomis per metus) sumažinti metinį azoto patekimą į jūrą ir 41 % (15 178 
tonomis per metus) – fosforo, palyginti su baziniu laikotarpiu į jūrą patekusiu azo -
to (910 344 tonos per metus) ir fosforo (36 894 tonos per metus) kiekiu. Konven -
cijos šalys sutiko prisidėti prie šio tikslo 89 260 tonų sumažindamos metinį azoto 
patekimą ir 14 374 tonomis – fosforo patekimą, paskirstytą pagal pabaseinius, 
o likęs mažintinas kiekis būtų mažinamas laivybos srityse ir Konvencijos nepasira -
šiusiose šalyse21.
15 Pastabos 
22 2013 m. HELCOM ministrų 
susitikimo deklaracija 
„Apibendrinamoji patikslintų 
didžiausių leidžiamų 
patenkančių kiekių ir 
atnaujintų Baltijos jūros 
veiksmų plane šalims 
paskirstytų mažinimo tikslų 
nustatymo ataskaita“ (angl. 
„Summary report on the 
development of revised 
Maximum Allowable Inputs 
and updated Country 
Allocated Reduction Targets of 
BSAP“).
23 Duomenys, pateikti 2015 m. 
birželio 10–11 d. Taline 
vykusiame 48-ajame HELCOM 
delegacijų vadovų susitikime. 
Duomenų valdytojo 
nuomone, duomenys apie 
2012 m. į jūrą patekusius 
maistingų medžiagų kiekius 
yra netikslūs (bandymo vertė).21 
Pastangų, kurias privalo įdėti kiekviena šalis, mastas labai priklauso nuo šalies pa -
dėties (ar ji ribojasi su Baltijos jūros pabaseiniais, kuriems būdinga didesnė arba 
mažesnė eutrofikacija), ir nuo praeityje sumažintų kiekių22. Tai reiškia, kad Danijai, 
Suomijai ir Švedijai kelti nedideli mažinimo reikalavimai, labiau susiję su pabasei -
niais, kuriuose labiausiai reikia mažinti taršą, o Lietuva, Lenkija ir Rusija privalėjo 
gerokai sumažinti taršą (žr. I priedą ).
22 
Mes tikrinome, ar valstybės narės:
– padarė pažangą mažindamos savo maistingų medžiagų išleidimą į Baltijos 
jūrą;
– patvirtino atitinkamus maistingų medžiagų mažinimo planus, kuriuose būtų 
pateikti atitinkami jų siekimo stebėjimo rodikliai;
– taikė HELCOM rekomendacijas dėl maistingų medžiagų mažinimo;
– parengė patikimus monitoringo duomenis.
Nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą 
į Baltijos jūrą
23 
Naujausi duomenys apie bendrą metinį į Baltijos jūrą 1995–2012 m. patekusį mais -
tingų medžiagų kiekį23 rodo, kad azoto ir fosforo patekimas sumažėjo (atitinkamai 
9 ir 14 %). 2 ir 3 paveiksluose  pateiktas 2012 m. ir baziniu laikotarpiu iš kiekvienos 
šalies į Baltijos jūrą patekusio azoto ir fosforo kiekių palyginimas. Trijose šalyse 
(Danijoje, Lenkijoje ir Švedijoje) abiejų maistingų medžiagų patekimas į jūrą 
mažėja, o dviejose (Latvijoje ir Rusijoje) – padidėjo. Kitose šalyse pastebėta tik 
vienos iš maistingųjų medžiagų mažėjimo tendencija. Išsamūs duomenys pateikti 
II priede .
16 Pastabos 2 paveikslas 3 paveikslasBaziniu laikotarpiu ir 2012 m. patekusių azoto kiekių 
palyginimas
Baziniu laikotarpiu ir 2012 m. patekusių fosforo kiekių 
palyginimas
Šaltinis:  Europos audito rūmai, remiantis duomenimis, pateiktais 2015 m. birželio 10–11 d. Taline 
vykusiame 48-ajame HELCOM delegacijų vadovų susitikime.050100150200250
DE DK EE FI LT LV PL RU SEtūkst. tonų
Patekimas 2012/uni00A0m. Patekimas 1997–2003/uni00A0m. (ataskaitinis laikotarpis)
02468101214
DE DK EE FI LT LV PL RU SEtūkst. tonų
Patekimas 2012/uni00A0m. Patekimas 1997–2003/uni00A0m. (ataskaitinis laikotarpis)
17 Pastabos 
24 HELCOM, Penktasis 
informacijos apie Baltijos jūros 
taršą rinkinys (PLC-5), 2011 m.
25 2013 m. spalio 4 d. 
COM(2013) 683 final „Komisijos 
ataskaita Tarybai ir Europos 
Parlamentui dėl Tarybos 
direktyvos 91/676/EEB dėl 
vandenų apsaugos nuo taršos 
nitratais iš žemės ūkio šaltinių 
įgyvendinimo remiantis 
2008–2011 m. valstybių narių 
ataskaitomis“.
26 Visose Baltijos jūros regiono 
valstybėse narėse, išskyrus 
Vokietiją ir Lenkiją, maistingų 
medžiagų kiekis žemės ūkio 
paskirties žemėje sumažėjo. 
Nitratų koncentracija 
paviršiniame vandenyje visose 
Baltijos jūros regiono 
valstybėse narėse, išskyrus 
Latviją, sumažėjo arba nekinta, 
o naujausi duomenys rodo, 
kad ši koncentracija sumažėjo 
ir šioje valstybėje narėje.
27 Generalinė aplinkos apsaugos 
inspekcija 2010 m. parengė ir 
2013 m. atnaujino Baltijos jūros 
veiksmų plano nacionalinio 
įgyvendinimo programą, bet 
Lenkijos Vyriausybė jos dar 
nepatvirtino.24 
Tačiau 2012 m. HELCOM duomenys rodo, kad iki šiol nė viena iš Konvenciją pasi -
rašiusių šalių nesumažino teršalų patekimo į visus eutrofikacijos ypač paveiktus 
jūros pabaseinius (centrinę Baltijos jūros dalį, Suomijos įlanką ir Rygos įlanką) 
tiek, kiek reikalaujama, o iš dalies sumažino patekimą į tuos pabaseinius, kuriems 
toks reikalavimas nebuvo keliamas (Danijos sąsiauriuose ir Botnijos jūroje) (žr. 
III priedą ).
25 
Remiantis naujausia HELCOM atlikta analize, 1994–2008 m.24 iš sutelktųjų taršos 
šaltinių patenkantys azoto ir fosforo kiekiai mažėja, tačiau iš žemės ūkio šaltinių 
patenkantys kiekiai išliko tokie pat arba padidėjo. Iš naujausios informacijos, 
pateiktos Europos Parlamentui ir Tarybai skirtoje Nitratų direktyvos įgyvendini -
mo (2008–2011 m.) ataskaitoje25, matyti, kad mažėja maistingų medžiagų kiekis 
žemės ūkio paskirties žemėje ir šiek tiek mažėja nitratų kiekis paviršiniuose 
vandenyse26. Visgi atrodo, kad dėl šio pagerėjimo dar nepadarytas poveikis pa -
krantės vandenų eutrofikacijai ir nesumažėjo į Baltijos jūrą patenkantys maistingų 
medžiagų kiekiai. Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad, mažiau tręšiant dirvą mais -
tingomis medžiagomis, jų patekimas į jūrą gali sumažėti tik po kelerių metų.
Valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planams 
trūksta ambicingumo ir tinkamų rodiklių
26 
Visų trijų aplankytų valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planai yra 
aukšto lygio politiniai dokumentai, juose nenustatyta kiekybinių maistingų me -
džiagų mažinimo tikslų, kurie būtų paskirstyti pagal taršos šaltinius, veiklos rūšis 
ir geografines vietoves. Kitos penkios valstybės narės yra patvirtinusios panašius 
maistingų medžiagų mažinimo planus. Lenkija išreiškė abejones dėl savo šalies 
maistingų medžiagų mažinimo tikslų ir kol kas oficialiai nepatvirtino konkretaus 
plano27.
27 
Visos Baltijos jūros regiono valstybės narės remiasi priemonių programomis, 
įtrauktomis į jų upių baseinų valdymo planus, kurie yra privalomi pagal Vandens 
pagrindų direktyvą kaip pagrindinė planavimo priemonė siekiant HELCOM nusta -
tytų maistingų medžiagų mažinimo tikslų. Norint užtikrinti gerą vidaus vandenų 
būklę, kaip reikalaujama Vandens pagrindų direktyvoje, būtina gerokai sumažinti 
maistingų medžiagų kiekį į Baltijos jūrą įtekančiose upėse, taip prisidedant prie 
HELCOM keliamų maistingų medžiagų mažinimo tikslų įgyvendinimo.
18 Pastabos 
28 
Kad įgyvendintų su fosforu susijusius HELCOM nustatytus tikslus, kai kurioms 
valstybėms narėms nepakanka tik užtikrinti gerą būklę, kurios reikalaujama 
Vandens pagrindų direktyvoje. Ekspertų ir Lenkijos aplinkos apsaugos instituci -
jų nuomone28, Lenkija HELCOM tikslus gali pasiekti fosforo koncentraciją Odros 
ir Vyslos vandenyse sumažinusi iki 0,07–0,08 mg/l, t. y. maždaug iki natūralaus 
lygio, o tai reiškia, kad į upes visiškai negalima išleisti fosforo. Nacionalinių val -
džios institucijų teigimu, ši analizė taikytina ir Vokietijai bei Lietuvai. Taigi, norint 
sumažinti į jūrą patenkantį fosforo kiekį, reikės dėti daugiau pastangų, kad būtų 
įvykdyti HELCOM tikslai.
29 
Kiek tai susiję su maistingų medžiagų kiekiais, į Audito Rūmų tikrintus 2009 m. 
jūrų baseinų valdymo planus ir atitinkamas priemonių programas29 daugiausia 
įtrauktos pagrindinės ES direktyvų įgyvendinimo priemonės, jei tos direktyvos 
dar nebuvo visiškai įgyvendintos. Estija, Latvija ir Lenkija, tvirtindamos savo upių 
baseinų valdymo planus, dar nebuvo visiškai įgyvendinusios Miesto nuotekų 
valymo direktyvos (joms taikomas pereinamasis laikotarpis (žr. 44 dalį). Į šiuos 
upių baseinų valdymo planus taip pat įtraukiamos priemonės, skirtos kontroliuoti 
pasklidžiąją taršą (žr. 10 dalį), tačiau jos jau buvo taikomos prieš planų patvirti -
nimą. Galiausiai, į juos yra įtrauktos papildomos priemonės, dažniausiai bendrai 
finansuojamos iš ES biudžeto; jomis siekiama daugiau nei pagal šių direktyvų 
reikalavimus, tačiau beveik visos šios priemonės susijusios su žemės ūkiu.
30 
Nustatyti tokie šių upių baseinų valdymo planų trūkumai:
– planuose nurodyti ne visi taršos šaltiniai, nenurodyta vandens būklė; pirmiau -
sia nepakankamai nurodyti maistingų medžiagų kiekiai atskiruose vandens 
telkiniuose arba upių pabaseiniuose. Tai reiškia, kad šie planai nėra tvirtas pa -
grindas, kuriuo remiantis būtų galima nustatyti tikslus ir specialias priemones;
– nenustatyti nuoseklūs vandens telkiniams arba baseinams taikytini taisomieji 
veiksmai, nenurodyta, kokių konkrečių rezultatų siekiama įvairiomis prie -
monėmis (plotas, kuriame bus taikoma priemonė, hektarais), apskaičiuotos 
bendros išlaidos nesuskirstytos pagal atskiras priemones. Šie duomenys rei -
kalingi norint užtikrinti maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą mažini -
mo priemonių ir finansinių išteklių, pirmiausia – ES lėšų, valdymo ekonominį 
efektyvumą;
– trūksta tikslų ir rodiklių, susijusių su maistingų medžiagų kiekio sumažinimu, 
kurio tikimasi taikant įvairias priemones, kurie būtų suskirstyti pagal taršos 
šaltinių rūšis, veiklos sektorius ir geografines vietoves, pavyzdžiui, pabasei -
nius ir vandens telkinius30.
Komisija31 ir Audito Rūmai32 jau yra atkreipę dėmesį į panašius kitų upių baseinų val -
dymo planų trūkumus.28 Odra ir Vysla yra Baltijos jūros 
baseino dalis, užimanti apie 
93 % Lenkijos teritorijos. 
Ekspertų nuomonė parengta 
2012 m. Generalinės aplinkos 
apsaugos inspekcijos prašymu 
atlikus studiją „Ribinių kiekių 
tikrinimas siekiant įvertinti 
ekologinę upių ir ežerų būklę 
fizinių ir cheminių elementų 
atžvilgiu, atsižvelgiant 
į konkrečių rūšių vandenims 
būdingas sąlygas“, p. 180 
(Garcia ir kiti, 2012 m.).
29 Kiumijokis-Suomijos įlanka, 
vakarinis upių baseinų rajonas 
(Suomija), Dauguva, Lielupė, 
Venta, Gauja (Latvija) ir Vysla 
bei Odra (Lenkija), įtekančios 
į šios jūros pobaseinius: 
Suomijos įlanką, Rygos įlanką 
ir centrinę Baltijos jūros dalį.
30 Maistingų medžiagų patekimo 
į Baltijos jūrą mažinimo tikslai 
ir rodikliai buvo nustatyti 
Danijoje, vienoje iš Baltijos 
jūros baseino Vokietijos žemių 
(vok. Länder)  ir viename 
Suomijos upių baseino 
valdymo plane. Visuose 
Latvijos upių baseinų valdymo 
planuose nurodytas 
numatomas sumažinti miesto 
nuotekose esančių maistingų 
medžiagų kiekis.
31 2012 m. lapkričio 14 d. 
Komisijos tarnybų darbinis 
dokumentas 
SWD(2012) 379 final, pridėtas 
prie Komisijos ataskaitos 
Tarybai ir Europos Parlamentui 
dėl Vandens pagrindų 
direktyvoje (2000/60/EB) 
nustatytų upių baseinų 
valdymo planų įgyvendinimo.
32 Audito Rūmų specialioji 
ataskaita Nr. 4/2014 ir 
specialioji ataskaita 
Nr. 23/2015.
19 Pastabos 
31 
Taip pat pastebėjome, kad nors valstybės narės savo pažangą įgyvendinant Van -
dens pagrindų direktyvą privalo įvertinti atsižvelgdamos į tai, kokią procentinę 
kiekvieno upės baseino dalį sudaro geros būklės vandens telkiniai, nereikalauja -
ma, kad jos nustatytų pamatinius tikslus, pavyzdžiui, maistingų medžiagų kiekių 
sumažinimo rodiklius (arba kitus su šiuo auditu nesusijusius rodiklius, pavyzdžiui, 
tam tikrų teršalų kiekio sumažinimo rodiklius). Todėl neįmanoma įvertinti, kiek 
upių baseinų valdymo planuose nustatytos priemonės padėjo sumažinti maistin -
gų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą.
Aplankytos valstybės narės savo planuose arba teisinėse 
sistemose tik iš dalies atsižvelgia į HELCOM rekomendacijas
32 
Kiek tai susiję su miesto nuotekų valymu, HELCOM pateikė konvenciją pasirašiu -
sioms šalims rekomendacijas, kurios viršija ES direktyvų reikalavimus. Svarbiau -
sios rekomendacijos pateiktos 1 langelyje .
ES direktyvų reikalavimus viršijančios HELCOM rekomendacijos dėl nuotekų 
valymo
Rekomendacijoje 28E/5  (2007 m.) siūloma geroji patirtis, susijusi su:
 οkanalizacijos sistemų plėtra ir priežiūra;
 οfosforo šalinimu iš miesto nuotekų, atsižvelgiant į valymo įrenginių dydį, pavyzdžiui, rekomenduojant, kad 
fosforo koncentracija didesnių kaip 10 000 g. e. aglomeracijų valymo įrenginių ištakiuose būtų ne didesnė 
kaip 0,5 mg/l, nors Miesto nuotekų valymo direktyvoje nustatytas 1 mg/l standartas.
Rekomendacijoje 28E/7  (2007 m.) siūlomi polifosfatų naudojimo plovikliuose standartai, kuriuos valstybės 
narės turėtų pamažu įdiegti pagal nacionalinius tvarkaraščius. Konvenciją pasirašiusios šalys turėtų:
 οriboti bendrą fosforo kiekį skalbinių plovikliuose;
 οištirti galimybę indaplovėms skirtuose plovikliuose naudojamus polifosfatus pakeisti kitomis medžiagomis.1 langelis
20 Pastabos 
33 
Nė viena iš aplankytų trijų valstybių narių nebuvo įtraukusi šių HELCOM reko -
mendacijų į savo teisinę sistemą. Svarbiausia, kad iki visoms valstybėms narėms 
nustatytos datos (2013 m. birželio 30 d.) nė viena iš jų nebuvo nustačiusi privalo -
mų ribinių verčių fosforo kiekiui skalbinių plovikliuose33. Nė viena iš jų dar netaiko 
ribinių verčių indaplovėms skirtiems plovikliams (pagal rekomendaciją 28E/7).
34 
Suomijoje fosforo ribinės vertės nuotekų valymo įrenginiuose daugiausia tai -
komos pagal aplinkosaugos leidimų sistemą. Atsižvelgiant į ekologinę vandens 
telkinio, į kurį patenka teršalas, būklę, šių leidimų sąlygos gali būti griežtesnės, 
nei Miesto nuotekų valymo direktyvoje reikalaujama dėl azoto ir fosforo koncen -
tracijos vandens valymo įrenginių ištakyje, ir netgi viršyti HELCOM rekomenda -
ciją34. Latvijoje ir Lenkijoje HELCOM rekomendacija neįtraukta į valymo įrenginių 
operatoriams skirtus aplinkosaugos leidimus. Tačiau atliekant auditą nustatyta, 
kad abiejose valstybėse yra įrenginių, kurie laikosi HELCOM rekomendacijų (vie -
nas iš trijų Latvijoje ir keturi iš septynių Lenkijoje).
35 
Žemės ūkio srityje HELCOM rekomenduoja, kad fosforo kiekis per metus į žemę 
įterpiamame mėšle neviršytų 25 kg/ha (2007 m. HELCOM rekomendacija 28E/4). 
Tačiau tokia fosforo naudojimo trąšose ribinė vertė nenustatyta nė vienos 
aplankytos valstybės narės teisės aktuose, tam tikrų kaimo plėtros priemonių 
minimaliuosiuose reikalavimuose dėl trąšų ir pesticidų35 ar upių baseinų valdymo 
planuose nustatytose priemonėse, skirtose kontroliuoti pasklidžiąją taršą (žr. 29 
dalį). Iš kitų Baltijos jūros regiono valstybių narių tik Estija, Švedija ir Vokietija yra 
priėmusios teisės aktus, kuriais ribojamas fosforo naudojimas trąšose, tačiau jie 
nėra tokie griežti, kaip rekomenduoja HELCOM36.33 Reglamentas (EB) Nr. 648/2004 
su pakeitimais, padarytais 
2012 m. kovo 14 d. Europos 
Parlamento ir Tarybos 
reglamentu (ES) Nr. 259/2012, 
kuriuo iš dalies keičiamos 
Reglamento (EB) Nr. 648/2004 
nuostatos dėl fosfatų ir kitų 
fosforo junginių naudojimo 
plataus vartojimo skalbinių 
plovikliuose ir plataus 
vartojimo automatinėms 
indaplovėms skirtuose 
plovikliuose (OL L 94, 
2012 3 30, p. 16).
34 Visuose 2014 m. pietų ir 
pietvakarių Suomijoje 
išduotuose aplinkosaugos 
leidimuose, skirtuose 
160–16 900 g.e. aglomeracijų 
valymo įrenginiams, fosforui 
nustatytos ribinės vertės buvo 
ne mažiau griežtos nei 
nustatytos HELCOM 
rekomendacijoje 28E/5.
35 Kaimo plėtros programose 
nustatyti reikalavimai, kurių 
(be kitų privalomų 
kompleksinės paramos 
reikalavimų) privalo laikytis 
ūkininkai, gaunantys agrarinės 
aplinkosaugos išmokas.
36 F. Amery (ILVO) and O.F. 
Schoumans ( Alterra 
Wageningen UR ), „Europos 
teisės aktai, susiję su fosforo 
naudojimu žemės ūkyje“ (angl. 
„Agricultural Phosphorus 
legislation in Europe“) , 2014 m. 
balandžio mėn.
21 Pastabos 
36 
Trys aplankytos valstybės narės minėtos rekomendacijos netaikymą grindžia tuo, 
kad jų dirvose yra mažai fosforo arba kad į žemės ūkio paskirties žemę vidutiniš -
kai įterpiama gana nedaug fosforo. Tačiau, remdamiesi duomenimis apie fosforo 
naudojimą, nustatėme, kad kai kuriose vietose įterpiami kiekiai gali viršyti HELCOM 
rekomenduojamą kiekį, taip pat, kad kai kuriose dirvose yra daug fosforo ir kad 
fosforo nuotėkis yra didelis37. HELCOM rekomendacijoje 28E/4 kalbama ir apie 
aplinkosaugos leidimus ūkiams, kuriuose laikoma daugiau kaip 40 000 paukščių, 
2 000 kiaulių, 750 paršavedžių ar 400 galvijų. Visose prie Baltijos jūros esančio -
se valstybėse narėse reikalaujama, kad kiaulių fermos ir paukštynai, norėdami 
vykdyti veiklą, gautų aplinkosaugos leidimus, nes šis reikalavimas nustatytas ir ES 
taršos integruotos prevencijos ir kontrolės direktyvoje38; vis dėlto, Lenkija nerei -
kalauja, kad daugiau kaip 400 galvijų turintys ūkiai gautų tokius leidimus. Tačiau 
Suomijoje ir Latvijoje tokius leidimus privalo gauti visi gyvulininkystės ūkiai, 
kuriuose auginamas gyvūnų skaičius yra gerokai mažesnis už HELCOM rekomen -
duojamus ribinius kiekius.
Neužtikrintas maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą 
monitoringo duomenų patikimumas
37 
Kiekvienos Helsinkio konvenciją pasirašiusios šalies nacionalinės institucijos stebi 
iš upių, upelių ir tiesioginio išleidimo vietų į Baltijos jūrą išleidžiamus maistingų 
medžiagų kiekius ir atitinkamą informaciją kasmet perduoda Helsinkio komisijai. 
Matavimai, taikant standartinę HELCOM rekomenduojamą metodiką, atliekami 
upių, kurios įteka į Baltijos jūrą, žiotyse. Šie metiniai duomenys parodo bendrą 
į jūrą patenkantį teršalų kiekį, neišskiriant taršos šaltinių rūšių ir maistingų me -
džiagų kilmės šalies. Kas šešerius metus perduodama informacija apie kiekvienos 
šalies išleistus tarpvalstybinius nitrato ir fosforo kiekius.
38 
Be to, kas šešerius metus pranešama apie maistingų medžiagų patekimą pagal 
taršos šaltinį ir veiklos sektorių39. Šie duomenys labai naudingi vertinant maistin -
gų medžiagų patekimo iš įvairių veiklos sektorių tendencijas ir yra labai svarbūs 
nustatant kiekviename sektoriuje taikytinas ekonomiškai efektyvias priemones.
39 
Auditas parodė, kad siekiant HELCOM nustatytų tikslų, pasklidosios taršos įverčiai 
pagal bendrą metodiką apskaičiuojami šalių lygmeniu, o ne žemesniais lygmeni -
mis, pavyzdžiui, upės baseino, pabaseinio arba vandens telkinio. Taip pat nustatė -
me, kad HELCOM skaičiai neatitinka įverčių, kuriuos kiekviena valstybė narė pagal 
Vandens pagrindų direktyvą apskaičiavo rengdama savo upių baseinų valdymo 
planus ir taikydama skirtingas metodikas.37 Suomijoje vidutinis metinis 
į dirvą įterpiamas fosforo 
kiekis yra 10 kg/ha, tačiau kai 
kuriose vietovėse šis kiekis 
viršija 25 kg/ha per metus 
(šaltinis:  „HELCOM darbo 
grupės LAND parengtų 
HELCOM rekomendacijų, 
patvirtintų nuo HELCOM 
Baltijos jūros veiksmų plano 
priėmimo (2007 m.), 
įgyvendinimo ataskaita“ (angl. 
„Report on the 
implementation of HELCOM 
Recommendations within the 
competence of HELCOM LAND 
adopted since HELCOM BSAP 
(2007)“), p. 10). Lenkijoje 
mineralinių trąšų, kurių 
sudėtyje yra fosforo, 
naudojimas nuolat didėjo, kol 
nusistovėjo ties 25 kg/ha per 
metus lygiu ( šaltinis:  „Ataskaita 
apie aplinkos būklę Lenkijoje 
2008 m.“ (angl. „Report on the 
state of the environment in 
Poland in 2008“), GIOS, 
2010 m.). Ne mažiau kaip 20 % 
naudojamos žemės ūkio 
paskirties žemės buvo 
dirvožemiai, kuriuose yra daug 
arba labai daug fosforo 
(šaltinis: „Lenkijos ariamųjų 
dirvožemių cheminės savybių 
monitoringas“ (angl. 
„Monitoring of the chemistry 
of Polish arable soils“), Liublino 
regioninė agrocheminė stotis, 
2005 m.).
38 2008 m. sausio 15 d. Europos 
Parlamento ir Tarybos 
direktyva 2008/1/EB dėl taršos 
integruotos prevencijos ir 
kontrolės (OL L 24, 2008 1 29, 
p. 8), pakeista 2010 m. lapkričio 
24 d. Europos Parlamento ir 
Tarybos direktyva 2010/75/ES 
dėl pramoninių išmetamų 
teršalų (taršos integruotos 
prevencijos ir kontrolės) 
(OL L 334, 2010 12 17, p. 17).
39 Toks išsamus įvairių taršos 
šaltinių vertinimas vadinamas 
„šaltinių skirstymo principu“ 
(išsamūs informacijos apie 
vandens taršą rinkiniai), pagal 
kurį apskaičiuojamas iš 
sutelktųjų šaltinių 
(aglomeracijų, pramonės 
įmonių ir žuvininkystės ūkių) ir 
pasklidųjų šaltinių (iš žemės 
ūkio, tvarkomo miškų ūkio, dėl 
atmosferinių iškritų, iš padrikai 
išsidėsčiusių būstų ir su lietaus 
vandeniu) su vandeniu 
nutekėjęs teršalų kiekis, taip 
pat natūralus nutekėjimas iš 
aplinkos į vidaus paviršinius 
vandenis.
22 Pastabos 
40 
Pavyzdžiui, Latvijos upių baseinų valdymo planuose pateikti pasklidosios taršos 
rodikliai yra mažesni už atitinkamus HELCOM duomenų bazėje pateiktus tų pačių 
metų skaičius. Ši neatitiktis taip pat turi įtakos tarpvalstybinės taršos rodikliams. 
Be to, upių baseinų valdymo planų monitoringo duomenys rodo, kad 2006–
2013 m. laikotarpiu maistingų medžiagų koncentracija paviršiniuose vandenyse 
pagerėjo, o HELCOM duomenys rodo, kad iš tos šalies į Baltijos jūrą patenkančių 
maistingų medžiagų kiekiai didėja. Lenkijoje įvertinus upių baseinų valdymo pla -
nus, susijusius su pakrantės ir tarpinių vandens telkinių būkle 2010–2013 m., nu -
statyta, kad maistingų medžiagų koncentracija nepagerėjo, o duomenys, kuriuos 
Lenkija pateikė HELCOM, rodo, kad maistingų medžiagų kiekis nuolat mažėja.
41 
Atsižvelgiant į tokius akivaizdžius neatitikimus, kyla klausimų dėl monitoringo 
duomenų patikimumo, ypač kiek tai susiję su tarpvalstybinės ir pasklidosios 
taršos rodikliais. HELCOM ekspertų grupė taip pat pastebėjo šią problemą ir 
paragino valstybes nares pateikti informaciją apie numatomą maistingų medžia -
gų kiekio sumažinimą, kuris bus pasiektas joms įgyvendinant Vandens pagrindų 
direktyvą40.
Miesto nuotekų keliamos taršos maistingomis 
medžiagomis mažinimo veiksmų veiksmingumas
42 
Miesto nuotekos sudaro apie 90 % visų sutelktųjų taršos šaltinių. Dalis šių teršalų 
išleidžiama Rusijoje ir Baltarusijoje, t. y. šalyse, kuriose negalioja ES teisė.
43 
Valstybėms narėms taikomoje Miesto nuotekų valdymo direktyvoje nustatyta, 
jog visose aglomeracijose41, kurių g. e. didesnis kaip 2 00042, turi būti miesto nuo -
tekų surinkimo sistemos arba, jei sistemų įrengimas nėra pateisinamas, atskiros 
arba kitokios tinkamos sistemos, kurios užtikrintų tokį pat aplinkos apsaugos lygį 
(3 straipsnis). Nuotekoms, prieš jas išleidžiant į vandens telkinį, turi būtų taiko -
mas antrinis valymas, kuriuo organinių taršalų koncentracija43 būtų sumažinta 
tiek, kad nesiektų tam tikros ribinės vertės (4 straipsnis). Be to, jautriose zonose 
nuotekos turi būti valomos pagal griežtesnius reikalavimus. Kai zonos jautrumas 
yra susijęs su eutrofikacija arba jos rizika, valstybės narės gali rinktis iš dviejų 
galimybių: pirma, užtikrinti koncentraciją, kuri nesiektų direktyvoje nustatytų 
azoto ir (arba) fosforo kiekio ištakyje, kurio šaltinis yra didesnių kaip 10 000 g.e. 
aglomeracijų nuotekų valymo įrenginiai, ribinių verčių (5 straipsnio 2 ir 3 dalys), 
arba, antra, jautriose zonose tam tikra procentine dalimi sumažinti azoto ir (arba) 
fosforo kiekį bendrame į visus miesto nuotekų valymo įrenginius patenkančiame 
nuotekų kiekyje (5 straipsnio 4 dalis).40 LOAD 7-2014, 3-2. Nacionalinės 
pažangos siekiant Baltijos 
jūros veiksmų plane nustatytų 
maistingų medžiagų kiekio 
mažinimo tikslų stebėjimo 
ekspertų grupės posėdžio 
protokolas (Ryga, Latvija, 
2014 m. kovo 12–14 d.). 
„Posėdžio dalyviai pripažino, 
kad informacija apie 
numatomą maistingų 
medžiagų kiekio mažinimą yra 
svarbi ne tik tam, kad būtų 
galima stebėti Baltijos jūros 
veiksmų plano įgyvendinimą 
[…], bet ir siekiant užtikrinti 
naudingesnę Vandens 
pagrindų direktyvos ir Jūrų 
strategijos pagrindų 
direktyvos tarpusavio sąveiką“.
41 Plotas, kuris yra pakankamai 
tankiai apgyvendintas ir (arba) 
kuriame pakankamai gausiai 
sutelkta ūkinė veikla, kad dėl 
to miesto nuotekas reikėtų 
rinkti ir nukreipti į miesto 
nuotekų valymo įrenginius 
arba į galutinę išleidimo vietą.
42 Gyventojų ekvivalentas – tai 
nuotekų taršos kiekybinė 
išraiška pagal „lygiaverčių“ 
žmonių, dėl kurių susidarytų 
tokios pat koncentracijos 
nuotekos, skaičių. Vienas g. e. 
lygus teršalų kiekiui 
nuotekose, kurias išleidžia 
vienas gyventojas.
43 Biocheminis deguonies 
suvartojimas (BDS5), cheminis 
deguonies suvartojimas 
(ChDS) ir bendrasis skendinčių 
medžiagų kiekis (angl. TSS).
23 Pastabos 
44 
Prie Baltijos jūros esančioms valstybėms narėms, kurios į ES įstojo 2004 m. (Estijai, 
Latvijai, Lietuvai ir Lenkijai), nustatytas pereinamasis atitikties direktyvai užtikrini -
mo laikotarpis. 2012 m. (t. y. metų, apie kuriuos turimi naujausi atitikties užtikrini -
mo duomenys) pabaigoje baigėsi Lietuvai ir Estijai taikytas pereinamasis laikotar -
pis, o Latvija ir Lenkija dar neprivalėjo užtikrinti visiško direktyvos laikymosi, nes 
joms nustatytas pereinamasis laikotarpis baigiasi 2015 m. gruodžio 31 d.
45 
Mes tikrinome, ar:
– valstybės narės laikosi Miesto nuotekų valymo direktyvos;
– ES bendrai finansuojami miesto nuotekų valymo įrenginiai yra veiksmingi ir 
tvarūs;
– Komisija ėmėsi atitinkamų veiksmų, kad užtikrintų, jog valstybės narės laiky -
tųsi šios direktyvos;
– ES parama Rusijai ir Baltarusijai padėjo smarkiai sumažinti maistingų medžia -
gų kiekį nuotekose.
Dauguma valstybių narių dar ne visiškai laikosi Miesto 
nuotekų valymo direktyvos
Valstybės narės, privalėjusios užtikrinti direktyvos laikymąsi iki 
2012 m.
46 
1 lentelėje  nurodytas valstybių narių, kurioms nustatytas galutinis antrinio valy -
mo reikalavimų įgyvendinimo ir valymo pagal griežtesnius reikalavimus užtikri -
nimo galutinis terminas pasibaigė, 2012 m. pasiektas atitikties užtikrinimo lygis. 
Vokietijai ir Suomijai pritrūko labai nedaug, kad visiškai įvykdytų Direktyvos 4 ir 5 
straipsnius, kuriuose nustatyti antrinio ir griežtesnio valymo reikalavimai.
24 Pastabos 
47 
Kiek tai susiję su reikalavimu rinkti nuotekas, Komisija mano, kad visos valsty -
bės narės jo laikosi, kad ir kokia nuotekų dalis būtų išvaloma naudojant atskiras 
arba kitas tinkamas sistemas. Ši dalis didžiausia Lietuvoje ir Estijoje – atitinkamai 
10,2 % ir 3,6 % nuotekų, kurias išleidžia didesnės kaip 2 000 g. e. aglomeracijos.
48 
Pagal šią direktyvą tokioms sistemoms nustatytos sąlygos nėra aiškiai apibrėžtos: 
naudojant tokias sistemas turėtų būti užtikrinama tokio pat lygio aplinkos apsau -
ga kaip ir naudojant centralizuotas surinkimo sistemas. Tik visai neseniai Komisija 
pareikalavo, kad valstybės narės paaiškintų, kaip veikia jų atskiros sistemos. Audi -
to Rūmai anksčiau taip pat atkreipė dėmesį į šį klausimą44.1 lentelėPagrindiniai duomenys apie Miesto nuotekų valymo direktyvos laikymąsi nuotekų 
valymo srityje
DK DE EE LT FI SE
Visa apkrova valstybėje narėje (g. e.) 11 607 945 112 878 422 1 642 766 2 757 900 5 239 700 12 672 633
Antrinis valymas1
Visa apkrova, kurią turi atitikti šis valymas (g. e.) 11 232 613 112 672 240 1 579 138 2 757 900 5 070 800 12 404 389
Visa apkrova, kurią atitinka šis valymas (g. e.) 11 153 597 112 561 974 1 510 498 2 757 900 5 054 100 12 095 484
Visos apkrovos, kurią atitinka šis valymas, procentinė dalis (g. e.) 99,3 % 99,9 % 95,7 % 100,0 % 99,7 % 97, 5  %
Valymas pagal griežtesnius reikalavimus2
Visa apkrova, kurią turi atitikti šis valymas (g. e.) 10 358 176 Atitinka 
pagal 5 
straipsnio 4 
dalį31 466 475 2 582 700 4 583 900 11 657 155
Visa apkrova, kurią atitinka šis valymas (g. e.) 10 235 632 1 310 525 2 497  700 4 567 200 10 366 880
Visos apkrovos, kurią atitinka šis valymas, procentinė dalis (g. e.) 98,8 % 89,4 % 96,7 % 99,6 % 88,9 %
1 Antrinio valymo reikalavimas netaikomas mažesnėms kaip 10 000 g. e. aglomeracijoms, kurios nuotekas tiesiogiai išleidžia į pakrantę.
2  Visos valstybės narės, išskyrus Vokietiją, taiko griežtesnį valymą aglomeracijų lygmeniu pagal 5 straipsnio 2 dalį. Šiuo atveju valymas pagal 
griežtesnius reikalavimus neprivalomas mažesnėms kaip 10 000 g. e. aglomeracijoms arba aglomeracijoms, kurios yra ne jautriose zonose.
3  Vokietija taiko griežtesnį valymą pagal 5 straipsnio 4 dalį. Tai reiškia, kad visam šalies nuotekų kiekiui, kuris patenka į nuotekų valymo įrengi -
nius, maistingos medžiagos turi būti sumažintos 75 %. 2012 m. Vokietija pasiekė 82 % viso azoto kiekio ir 90 % viso fosforo kiekio, patenkančio 
į jos nuotekų valymo įrenginius, sumažinimą.
Šaltinis:  Komisijos 2012 m. gruodžio mėn. duomenys.
44 Audito Rūmų specialioji 
ataskaita Nr. 2/2015.
25 Pastabos 
49 
Komisija laiko, kad reikalavimo surinkti nuotekas yra laikomasi, jei 98 % kiekvie -
nos aglomeracijos nuotekų surenkama į centrinę kanalizaciją arba nukreipiama 
į atskiras arba kitas tinkamas sistemas, o likusieji 2 % sudaro mažiau nei 2 000 g. e. 
Iš tikrųjų, tvirtindama 2014–2020 m. veiksmų programas, Komisija skatino, kad 
būtų pasiekta ši procentinė dalis vykdant investicijas į centralizuotas nuotekų 
surinkimo sistemas.
Valstybės narės, privalančios baigti įgyvendinti direktyvą iki 
2015 m. pabaigos
50 
Dvi aplankytos valstybės narės, kurioms vis dar taikomas atitikčiai pasiekti skirtas 
pereinamasis laikotarpis, nesilaikė tarpinių tikslų (Latvija) arba dar nepaskelbė 
išsamių ir patikimų duomenų (Lenkija).
51 
Lenkija iki 2015 m. neužtikrins atitikties direktyvai. Valymas pagal griežtesnius 
reikalavimus buvo numatytas tik nuotekų valymo įrenginiuose, kurių pajėgumas 
didesnis kaip 15 000 g. e., nes ši valstybė narė nusprendė pasinaudoti antrąja 
direktyvoje numatyta galimybe – pasiekti, kad jautriose zonose vidutiniškai 75 % 
būtų sumažintas azoto ir (arba) fosforo kiekis bendrame į visus miesto nuotekų 
valymo įrenginius patenkančiame nuotekų kiekyje (žr. 43 dalį). Tačiau toks spren -
dimas nebuvo tinkamas, nes Lenkijos Stojimo sutartyje pereinamasis laikotarpis 
nustatytas tik atitikties užtikrinimui pagal pirmąją galimybę (maistingų medžiagų 
kiekio visose didesnėse kaip 10 000 g. e. aglomeracijose sumažinimas iki standar -
tinių lygių), o ne pagal antrąją. Šį klausimą Komisija pradėjo spręsti tik 2010 m. 
(žr. 59 ir 60 dalis).
52 
Remiantis Lenkijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis, iki 2015 m. pabai -
gos Lenkija 95 % viršys savo nuotekų surinkimo biudžetą ir 79 % – nuotekų valy -
mo įrenginių biudžetą, kurie abu yra iš esmės bendrai finansuojami iš ES biudže -
to. Visgi, nepaisant didelių investicijų, šiai šaliai dar toli iki atitikties užtikrinimo. 
Lenkijos nacionalinės institucijos numato, kad iki 2015 m. pabaigos visiška atitiktis 
nebus užtikrinta 1 029 aglomeracijose (jos išleidžia 63 % šalies teršalų kiekio nuo -
tekose) iš 1 559. Kai kurios tokio didelio vėlavimo priežastys – tai netinkamas Sto -
jimo sutarties įgyvendinimas bei netiksli ir besikeičianti aglomeracijų apibrėžtis45.45 2002 m. – 1 378 aglomeracijos, 
41 mln. g. e. 2006 m. – 
aglomeracijų skaičius ir teršalų 
kiekis atitinkamai padidėjo 
26 % ir 12 % 2013 m. – 
palyginti su 2006 m., skaičiai 
atitinkamai sumažėjo 10 % ir 
16 %.
26 Pastabos 
53 
Latvijoje atitiktis galėtų būti užtikrinta iki 2015 m. pabaigos. Tačiau valdžios 
institucijos prognozuoja, kad 2020 m., t. y. praėjus penkeriems metams nuo 
tinklo išplėtimo, tinklas apims 93 % gyventojų, bet tik 85 % bus prie jo prijungti. 
2014 m. Latvijos Vyriausybė pasiūlė priimti įstatymą, kuris paskatintų namų ūkius 
prisijungti prie kanalizacijos, savivaldybėms leidžiant teikti subsidijas asmenims, 
norintiems prisijungti prie kanalizacijos.
54 
Be to, keliuose Lenkijos ir Latvijos dideliuose miestuose buvo padarytos ES 
bendrai finansuotos investicijos į nuotekų valymo technologijas, kurias taikant 
viršijami direktyvos reikalavimai dėl fosforo pašalinimo (žr. 34 dalį). Tokio pobū -
džio investicijos Latvijos upių baseinų valdymo planuose taip pat buvo siūlomos 
mažesniems miestams46, esantiems vietovėse, kuriose nebuvo užtikrinta gera 
vandens telkinių būklė, tačiau atliekant auditą tokių investicijų dar nebuvo pada -
ryta. Lenkijos upių baseinų valdymo planuose tokių investicijų nebuvo numatyta.
ES bendrai finansuojami nuotekų valymo įrenginiai yra 
veiksmingi, bet ne visada užtikrinamas tvarumas
55 
2013 m. pabaigoje visi 10 tikrintų nuotekų valymo įrenginių (trys Latvijos ir sep -
tyni Lenkijos) atitiko ištakiams taikomus ES standartus, išskyrus vienus nuotekų 
valymo įrenginius Latvijoje, tačiau šių įrenginių atitiktį numatyta užtikrinti iki 
galutinio valstybės narės termino – 2015 m. gruodžio mėn. Vieni Latvijos nuotekų 
valymo įrenginiai ir keturi Lenkijos nuotekų valymo įrenginiai laikėsi griežtesnių 
HELCOM rekomendacijų dėl fosforo (žr.  1 langelyje  išdėstytą Rekomendaciją 
28E/5).
56 
Dėl aplankytų įrenginių valymo pajėgumų reikia pasakyti, kad vienų Latvijos 
nuotekų valymo įrenginių (Uogrės) pajėgumas buvo per didelis, nes organiniams 
teršalams valyti buvo išnaudojama tik 29 % jų pajėgumo. Taip pat pastebėjome, 
kad būtini keturių Lenkijos nuotekų valymo įrenginių (Varšuvos, Lodzės, Ščecino 
ir Gdynės) pajėgumai galėtų būti mažesni, nes šiuose įrenginiuose taip pat buvo 
valomas į požeminį vandenį infiltruotas švarus vanduo, sudaręs 21–26 % viso išva -
lyto kiekio. Panašių klausimų buvo nustatyta mūsų neseniai paskelbtoje specialio -
joje ataskaitoje dėl Dunojaus upės baseino47.46 Investicijos į nuotekų valymą 
15-oje miestų, kuriuose 
gyvena daugiau kaip 10 000 
gyventojų (Dauguvos ir Gaujos 
upių baseinai), ir keliose 
aglomeracijose, kuriose 
gyvena mažiau kaip 2 000 
gyventojų.
47 Žr. Specialiosios ataskaitos 
Nr. 2/2015 65–67 dalis.
27 Pastabos 
57 
Vandens paslaugų tarifus aptariamose aglomeracijose nustato savivaldybės, tai -
kydamos nacionalines taisykles; šiuos tarifus taip pat turi patvirtinti nacionalinė 
reguliavimo institucija. Atlikę auditą nustatėme, kad Latvijoje skaičiuojant tarifus 
nebuvo įtrauktos turto nusidėvėjimo sąnaudos; toks pat trūkumas nustatytas 
vienuose iš keturių aplankytų Lenkijos nuotekų valymo įrenginių; todėl tokiais 
atvejais gautų pajamų nepakanka turtui pakeisti, kai pasibaigia jo naudojimo lai -
kas. Šis trūkumas taip pat galėjo atsirasti dėl nevisiško nuotekų valymo įrenginio 
išnaudojimo. Visose tikrintose aglomeracijose vandens paslaugų kaina mažesnė 
už visuotinai priimtą įperkamumo namų ūkiams lygį (4 % namų ūkio pajamų), kurį 
savo gairėse nurodė Komisija48. Audito Rūmai anksčiau jau yra pateikę panašias 
pastabas49.
Komisijos vykdomas stebėjimas, kaip valstybės narės 
įgyvendina direktyvą, nėra savalaikis
58 
Pirmasis tolesnis Komisijos veiksmas turėtų būti patikrinimas, ar Miesto nuotekų 
valymo direktyvos nuostatos tinkamai perkeltos į atitinkamas valstybių narių 
teisines sistemas; tai daroma atliekant atitikties tyrimus. Šios patikros pradėtos 
iškart po to, kai buvo priimta minėta direktyva, jomis remiantis iškeltos bylos 
Danijai, Vokietijai ir Švedijai. Atlikus Baltijos jūros regiono valstybių narių, kurios 
įstojo į ES 2004 m., patikras, bylų neiškelta.
59 
2005 m. atlikus Lenkijos atitikties tyrimą teisinių klausimų neiškelta, tačiau aiškiai 
nurodyta: „Lenkija taikė Direktyvos 91/271 5 straipsnio 4 dalyje nustatytai nuo -
tekų valymo tvarkai alternatyvią procedūrą. Todėl Stojimo sutartyje išdėstytos 
pereinamosios nuostatos taikomos reikalavimui dėl bendro azoto kiekio ir ben -
dro fosforo kiekio sumažinimo 75 %“. Tačiau, kaip paaiškinta 51 dalyje, Stojimo 
sutartyje pereinamasis laikotarpis Lenkijai nustatytas tik 5 straipsnio 2 ir 3 dalių 
(pirmoji valymo pagal griežtesnius reikalavimus galimybė), o ne 5 straipsnio 4 
dalies įgyvendinimui (antroji galimybė).
60 
Komisija į šį klausimą reagavo tik 2010 m., kai ji turėjo patvirtinti paraiškas dėl 
miesto nuotekų infrastruktūros projektų, kurie neatitiko šios šalies Stojimo sutar -
ties nuostatų. Todėl manome, kad Komisijos veiksmai buvo nesavalaikiai.48 „Naujasis 2007–2013 m. 
programavimo laikotarpis. 
Ekonominės naudos analizės 
metodikos gairės“ (angl. „The 
new programming period 
2007-13: Guidance on the 
methodology for carrying out 
cost-benefit analyses“), 
darbinis dokumentas Nr. 4, 
8/2006.
49 Audito Rūmų specialioji 
ataskaita Nr. 2/2015.
28 Pastabos 
61 
2012 m. sausio mėn., nustatydama ES bendro finansavimo sąlygas, Komisija 
pareikalavo, kad ši valstybė narė įrodytų, jog visi projektai, susiję su didesnėmis 
kaip 10 000 g. e. aglomeracijomis atitiko direktyvos 5 straipsnio 2 ir 3 dalis. Taigi 
Lenkija privalo pakoreguoti savo nuotekų valymo planą ir įtraukti į jį papildomas 
investicijas, kuriomis būtų užtikrintas reikalavimų laikymasis, nors dėl to ji neįvyk -
dys savo įsipareigojimo pagal Stojimo sutartyje patvirtintą galutinį terminą.
62 
Antrasis veiksmas, kurio, remdamasi valstybių narių kas dvejus metus teikiama in -
formacija (17 straipsnis), turėtų imtis Komisija – tai nuolat stebėti Miesto nuotekų 
valymo direktyvos nacionalinio įgyvendinimo planų vykdymo pažangą. Komisijos 
teigimu, surinkta informacija buvo nepakankama veiksmingam stebėjimui užti -
krinti. Dėl to 2014 m. Komisija nustatė naują ataskaitų formą50. Visgi atitinkamų 
Komisijos veiksmų nepakanka dabartiniams trūkumams pašalinti, pavyzdžiui, dėl 
to, kad ji neprašo teikti informacijos apie numatomus siūlomų investicijų produk -
tus ir rezultatus, išreikštus kanalizacijos vamzdžių ilgiu (kilometrais) arba procen -
tine aglomeracijų nuotekų kiekio dalimi, kuri turėtų būti surenkama.
63 
Be to, Komisija reikalauja, kad valstybės narės pateiktų informaciją apie tai, kaip 
jos laikosi nuotekų surinkimo ir valymo reikalavimų (15 straipsnio 4 dalis); remian -
tis šia informacija gali būti rengiami pranešimai pagal vadinamąją ES pavyzdinę 
procedūrą51, o vėliau, patvirtinus, kad buvo padaryti pažeidimai, imamasi teisinių 
veiksmų. Tačiau Komisijos veiksmai šiuo atžvilgiu nebuvo savalaikiai. Baltijos jūros 
regiono valstybėms narėms skirtus pranešimus pagal ES pavyzdinę procedūrą 
Komisija pradėjo rengti praėjus nemažai laiko po to, kai baigėsi stojimo sutar -
tyse nustatyti galutiniai terminai (Lietuvos atveju – 2014 m. pabaigoje, kalbant 
apie aglomeracijas, kurioms galutinis terminas buvo 2008 m., o Latvijos atveju – 
2014 m. pabaigoje, kalbant apie aglomeracijas, kurioms galutinis terminas buvo 
2010 m.). Be to, 2002 m. Komisija pradėjo pažeidimų nagrinėjimo procedūras 
dėl Švedijos ir Suomijos, nes šios šalys kai kuriose pakrantės ir vidaus teritorijose 
nusprendė mažinti tik fosforo, bet ne azoto kiekį. Teisingumo Teismas priėmė 
Suomijai palankų sprendimą, o Švedijos pareikalauta sumažinti azoto kiekį 36 
aglomeracijų išleidžiamose nuotekose52. Remiantis Komisijos turima informacija, 
2015 m. 8 iš šių aglomeracijų vis dar nebuvo įvykdžiusios reikalavimų.50 2014 m. birželio 26 d. Komisijos 
įgyvendinimo sprendimas 
2014/431/EU dėl Tarybos 
direktyvos 91/271/EEB 
įgyvendinimo nacionalinių 
programų ataskaitų formų 
(OL L 197, 2014 7 4, p 77).
51 ES pavyzdinė procedūra – tai 
pirmoji priemonė mėginant, 
jei įmanoma, išspręsti 
problemas taip, kad būtų 
išvengta oficialių pažeidimo 
nagrinėjimo procedūrų.
52 Byla C-438/07, Teisingumo 
Teismui pateiktų Švedijos 
gynybos dokumentų 2 ir 3 
priedai.
29 Pastabos 
64 
Galiausiai pastebėjome, kad dėl to, jog valstybėms narėms suteikta galimybė 
pasirinkti kaip įgyvendinti valymą pagal griežtesnius reikalavimus, gali atsitikti 
taip, kad, norėdamos užtikrinti direktyvos laikymąsi, jos leidžia aglomeracijoms 
taikyti skirtingus maistingų medžiagų mažinimo lygius. Nustatėme, kad maistin -
gų medžiagų koncentracija nuotekose, kurias išleidžia 28 tikrinti prie Baltijos jūros 
pastatyti nuotekų valymo įrenginiai, labai skiriasi (žr. IV priedą ). Jeigu atsižvelgtu -
me ir į nuotekų valymo įrenginius, kurie 2013 m. laikėsi direktyvos, azoto kon -
centracija jose yra labai skirtinga: nuo 16,4 mg/l (Espe) iki 3,7 mg/l (Helsinkyje); 
fosforo koncentracija − nuo 0,9 mg/l (Rygoje) iki 0,1 mg/l (Stokholme).
ES parama Rusijai ir Baltarusijai gali būti ekonomiškai 
efektyvi, tačiau įgyvendinimo sritis yra labai siaura, palyginti 
su poreikiu, ir projektų įgyvendinimas ilgai trunka
65 
Rusijoje ir Baltarusijoje įgyvendinamiems nuotekų valymo projektams skiriamas 
ES finansavimas yra labai nedidelis. 2001–2014 m. laikotarpiu iš Šiaurės dimensijos 
partnerystės aplinkosaugos srityje paramos fondo – tarptautinės tarpvalstybi -
nių Šiaurės Europos aplinkos problemų sprendimo iniciatyvos – nebranduolinės 
energetikos dalies Rusijos ir Baltarusijos aplinkosaugos projektams skirta 177 mi -
lijonai eurų. ES įnašas – 44 milijonai eurų. Kai buvo atliekamas auditas, pagal šią 
partnerystę buvo patvirtinta 18 projektų, susijusių su nuotekų surinkimu, valymu 
ir vandens tiekimu; 15 iš jų buvo įgyvendinami Rusijoje, trys – Baltarusijoje, šiems 
projektams skirtos lėšos sudarė 71 % Šiaurės dimensijos partnerystės aplinkosau -
gos srityje subsidijų.
66 
Vertinime, kurį 2013 m. paramos teikėjų asamblėjai pateikė Europos rekonstruk -
cijos ir plėtros bankas (ERPB), kaip partnerystės fondo valdytojas, apskaičiuota, 
kad pagal partnerystės patvirtintus projektus azoto kiekis galėjo būti sumažintas 
daugiau kaip 7 600 tonų per metus, fosforo – 2 300 tonų per metus. Tai suda -
ro apie 7 % ir 27 % iš Rusijos patenkančių kiekių bei 9 % ir 21 % iš Baltarusijos 
patenkančių kiekių, o tai yra nemažas indėlis į būtiną maistingų medžiagų kiekio 
Baltijos jūroje mažinimą. Tačiau asamblėjai nepateikta jokių su pasiektu sumažini -
mu susijusių monitoringo duomenų.
30 Pastabos 
67 
Kadangi ES įnašas į fondą palyginti mažas, o paramą gaunančių šalių valdžios 
institucijų bendrai finansuojama dalis – didelė, ES finansavimo sverto poveikis yra 
didelis: ES skyrus 2 eurus, iš kitų šaltinių skiriama 98 eurai. ERPB vertinime nuro -
dyta, kad remiantis Rusijoje ir Baltarusijoje įgyvendinamais partnerystės nuotekų 
valymo projektais apskaičiuota, jog norint fosforo kiekį sumažinti viena tona, 
reikia išleisti 462 000 eurų; tai apytikriai sudaro penktadalį Suomijoje, Švedijoje 
arba Vokietijoje patiriamų išlaidų.
68 
Iš Rusijos patenkančių maistingų medžiagų kiekis iš esmės sumažintas išplėtus ir 
atnaujinus Sankt Peterburgo nuotekų surinkimo ir valymo sistemą. Nauji sistemos 
operatorių pateikti duomenys rodo, kad fosforo koncentracija HELCOM standartą 
atitinka 11-oje iš 12-os nuotekų valymo įrenginių (žr.  1 langelį ), o azoto koncen -
tracija HELCOM standartus atitinka aštuoniuose nuotekų valymo įrenginiuose.
69 
Tačiau projektų įgyvendinimas trunka ilgai. Dėl labai ilgų derybų dėl paskolų, 
aplinkosaugos teisės aktų pakeitimų ir darbų atlikimo sutartims sudaryti reika -
lingo laiko projektai pabaigiami praėjus keleriems metams nuo jų patvirtinimo. 
2014 m. spalio 31 d. buvo baigti įgyvendinti tik keturi iš 18-os nuotekų infras -
truktūros projektų, juos įgyvendinus pasiekta pusė Rusijoje numatytų rezultatų. 
Labai vėluojama įgyvendinti 2002 m. patvirtintą „Leningrado srities municipalinių 
aplinkosaugos investicijų programą“ ir 2005 m. patvirtintą „Kaliningrado vandens 
ir aplinkosaugos paslaugų“ projektą; abu jie dar nebaigti. Pastarasis projektas la -
bai svarbus Baltijos jūrai, nes iš Kaliningrado patenkantis teršalų kiekis yra antras 
pagal dydį (po Sankt Peterburgo). Baltarusijoje nebaigtas įgyvendinti nė vienas 
projektas. Taigi, dar daug reikia nuveikti, kad iš šių šalių patenkantis maistingų 
medžiagų kiekis būtų tinkamai sumažintas.
Žemės ūkio keliamos vandens taršos maistingomis 
medžiagomis mažinimo veiksmų efektyvumas
70 
Žemės ūkis yra pagrindinis pasklidosios vandens taršos maistingomis medžia -
gomis (žr. 4 dalį), o dabar – ir bendros taršos maistingomis medžiagomis šaltinis, 
ypač tose šalyse, kuriose jau gerokai sumažinta komunalinių nuotekų tarša. Pa -
vyzdžiui, Suomijoje iš žemės ūkio su vandeniu nuteka apie du trečdalius vande -
nyje esančio azoto kiekio, Lenkijoje – tik apie trečdalį.
31 Pastabos 
71 
1991 m. ES priėmė Nitratų direktyvą, kuria siekiama apsaugoti vandenį nuo taršos 
nitratais, kurią sukelia tam tikrose vietovėse, t. y. vadinamosiose nitratų pažeidžia -
mose zonose, kuriose turi būti įgyvendinamos nitratų valdymo veiksmų progra -
mos, vykdoma žemės ūkio veikla, nes su vandeniu nitratai patenka į jau užterštus 
vandenis arba vandenis, kuriems gresia taršos rizika. Valstybė narė taip pat gali 
priimti sprendimą šios direktyvos reikalavimus taikyti ir visoje teritorijoje.
72 
2005 m. pradėta taikyti kompleksinės paramos mechanizmas, pagal kurį ūkininkų 
gaunamos išmokos, be kita ko, susiejamos su aplinkosaugos reikalavimų laiky -
musi. Šie kompleksinės paramos reikalavimai turi būti sistemingai tikrinami, kaip 
nustatyta ES taisyklėse.
73 
Pagal Vandens pagrindų direktyvą, kai gerai vandens būklei užtikrinti nepakanka 
pagrindinių priemonių (Nitratų direktyvos ir kitų priemonių, skirtų pasklidžiosios 
taršos kontrolei, įgyvendinimo (žr. 29 dalį), kaip tai yra Baltijos jūros regione, van -
dens telkinių, kurių gera būklė nebuvo užtikrinta, baseinuose turėtų būti įgyven -
dinamos papildomos priemonės. Šios papildomos priemonės turi būti įtrauktos 
į upių baseinų valdymo planus. Aplankytose valstybėse narėse šios priemonės 
daugiausia atitinka kaimo plėtros programose numatytas priemones, kurias ben -
drai finansuoja Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai.
74 
Mes tikrinome, ar:
– valstybės narės veiksmingai įgyvendina Nitratų direktyvos reikalavimus ir ar 
Komisija tinkamai tai stebi;
– kompleksinės paramos mechanizmas veiksmingai padeda užtikrinti vandens 
apsaugą;
– ES bendrai finansuojamos kaimo plėtros priemonės, kuriomis siekiama užti -
krinti vandens apsaugą, yra veiksmingos mažinant maistingų medžiagų kiekį.
32 Pastabos 
Nepaisant gana sėkmingo Komisijos vykdomo pažangos 
stebėjimo, Nitratų direktyva įgyvendinama neveiksmingai
Jautrių zonų nustatymo trūkumai
75 
Nitratų pažeidžiamoms zonoms turėtų būti priskiriamos visos sausumos teritori -
jos, kurių vandenys suteka į užterštus vandenis (pavyzdžiui, eutrofinius vandenis, 
vandenis, kuriuose nitratų koncentracija didesnė kaip 50 mg/l) arba kurioms 
gresia taršos rizika ir kurios didina taršą nitratais. Taigi valstybės narės privalo 
šiose zonose įgyvendinti veiksmų programas. Vokietija, Danija, Suomija ir Lietuva 
nėra nustačiusios konkrečių zonų, nes jos nusprendė veiksmų programas taikyti 
visai savo teritorijai. Kitos keturios valstybės narės, pirmiausia Lenkija, nepaisyda -
mos to, kad beveik visi jų vandenys suteka į Baltijos jūrą, nitratų pažeidžiamoms 
jautrioms zonoms priskyrė tik nedidelę savo teritorijos dalį (Estija – 7 %, Latvija – 
13 %, Lenkija – 4,5 %, Švedija – 22 %). Komisijai kilo abejonių dėl pažeidžiamų 
zonų nustatymo tinkamumo šiose šalyse, o Lenkijai buvo iškelta byla Teisingumo 
Teisme (žr. 82 dalį).
76 
Kai veiksmų programa taikoma visai teritorijai, kaip tai daroma Suomijoje, len -
gviau pripažįstamos taisyklės, nes jos vienodai taikomos visiems ūkininkams. 
Tačiau ekstensyviojo ūkininkavimo vietovėse, kuriose naudojama mažai trąšų, 
o nuotekas surenkančių vandens telkinių būklė yra gera ir yra maža jų taršos 
rizika, kai kurie veiksmų programos reikalavimai yra nebūtini, tačiau padidėja 
administracinės ir tikrinimo išlaidos. Kita vertus, intensyvaus ūkininkavimo ir 
gyvūnų auginimo vietovėse šių reikalavimų gali nepakakti maistingų medžiagų 
kiekiui sumažinti tiek, kiek būtina norint užtikrinti gerą vidaus arba Baltijos jūros 
vandenų būklę. Pavyzdžiui, nors Nitratų direktyva taikoma jau 20 metų, daugelio 
pietų Suomijos vandens telkinių būklė yra bloga. Be to, pastaruoju metu Suomija 
nesumažino azoto patekimo į Baltijos jūrą (žr.  2 paveikslą ).
77 
Reikia dėti daug pastangų, kad būtų pasiekti fosforo patekimo sumažinimo tikslai 
(žr.  III priedą ). Be to, Nitratų direktyva skirta nitratams, joje nenustatyta fosforo 
naudojimo ribinių verčių53. Todėl, kai eutrofikacijos priežastis yra fosforas, taikant 
nitratų valdymo veiksmų programą problema nebūtinai bus išspręsta, be to, vals -
tybėms narėms gali reikėti imtis papildomų priemonių. Aplankytose valstybėse 
narėse nebuvo nustatyta reikalavimų, kuriais būtų ribojamas žemėje naudojamo 
fosforo kiekis (žr. 35 dalį).53 Ši problema direktyvoje 
sprendžiama tik netiesiogiai, 
reikalaujant „riboti trąšų 
naudojimą“, nes paprastai 
trąšose yra ir nitratų, ir fosforo 
(bei kitų maistingų medžiagų). 
Tačiau šiuo reikalavimu 
neužtikrinamas fosforo 
naudojimo ribojimas, nes 
maistingų medžiagų dalis 
parduodamose trąšose gali 
būti skirtinga.
33 Pastabos 
Nitratų veiksmų programų turinio įvairovė
78 
Direktyvose ūkininkams nustatyti privalomi ir neprivalomi reikalavimai. Tačiau 
tikslios ribinės vertės joje nustatytos tik keliems privalomiems reikalavimams – 
dėl to jie vienodai taikomi visose valstybėse narėse54. Su kitais privalomais reika -
lavimais susijusias tikslias taisykles valstybės narės nustato savo nitratų valdymo 
veiksmų programose. Trijose aplankytose valstybėse narėse skyrėsi šių taisyklių 
griežtumas, jos buvo ne tokios griežtos kaip tos, kurios buvo nustatytos Komisijos 
vardu atliktame tyrime, kaip nurodyta 2 lentelėje .
79 
Direktyvoje nustatyta tiksli ribinė tręšiant mėšlu įterpiamo azoto kiekio vertė, 
bet nenustatyta ribinės azoto vertės, taikytinos tręšiant mineralinėmis trąšomis, 
o jomis tręšiama vis daugiau55. Joje valstybėms narėms taip pat nustatytas ben -
dras reikalavimas riboti bendrą naudojamą azotinių trąšų kiekį. Tokio reikalavimo 
veiksmingumas geriausiai užtikrinamas nepriklausomiems ekspertams parengus 
tręšimo planus ir juos patvirtinus kompetentingoms institucijoms. Tačiau pagal 
Nitratų direktyvą tręšimo planai ir apskaita ūkininkams nėra privalomi. Suomi -
jos veiksmų programoje nereikalaujama, kad ūkininkai naudotų tręšimo planus, 
Lenkijoje reikalaujama tvarkyti tręšimo apskaitą, o didesni kaip 100 ha ūkiai (tokie 
ūkiai sudaro 1 % visų Lenkijos ūkių) privalo naudoti tręšimo planus. Šiose dviejose 
šalyse šie reikalavimai nėra privalomi, ūkininkai juos taiko savanoriškai, vykdyda -
mi agrarinės aplinkosaugos išmokų gavimo sąlygas56. Latvijoje reikalaujama, kad 
didesni kaip 20 ha ūkiai (arba didesni kaip 3 ha, jei tai sodininkystės ūkiai) naudo -
tų tręšimo planus ir tvarkytų apskaitą; tokie ūkiai užima 85 % nitratų pažeidžia -
mose zonose esančios žemės ūkio paskirties žemės.
80 
Be to, tam tikrų reikalavimų, kuriuos sunku patikrinti, nes pagal juos reikalauja -
ma atsisakyti tręšimo tam tikromis dienomis arba tam tikruose žemės rėžiuose 
(žr.  2 lentelės III.1.1, II.A.2 ir II.A.4 punktus ), laikymasis būtų geriau užtikrintas, 
jeigu būtų reikalaujama tvarkyti tręšimo apskaitą. Nesant tokios apskaitos, sunku 
patikimai nustatyti pažeidimus (ir taikyti sankcijas), jei ūkininkas nepagaunamas 
darantis pažeidimą.54 III priedo 2 dalyje nustatyta 
170 kg/ha per metus ribinė 
tręšiant mėšlu įterpiamo azoto 
kiekio vertė, o II priedo 
A dalies 3 punkte draudžiama 
tręšti įmirkusią, užtvindytą, 
įšalusią arba apsnigtą dirvą.
55 Eurostato duomenimis, 
2004–2012 m. bendras 
mineralinėse trąšose esančio 
azoto naudojimas Estijoje, 
Latvijoje ir Lietuvoje 
vidutiniškai didėjo daugiau 
kaip po 4 % per metus, 
Lenkijoje ir Švedijoje – mažiau. 
Vokietijoje, Suomijoje ir 
Danijoje azoto naudojimas 
mažėjo vidutiniškai 1 % per 
metus.
56 Suomijoje šiuos reikalavimus 
taiko apie 90 % Suomijos 
ūkininkų, jie apdirba 97 % 
visos ariamosios žemės. 
Lenkijoje apskaitą taip pat 
privalo tvarkyti agrarinės 
aplinkosaugos išmokas 
gaunantys ūkininkai, tačiau 
tręšimo planus privalo naudoti 
tik tie ūkininkai, kurie gauna 
išmokas pagal agrarinės 
aplinkosaugos schemas 
„ekologinis ūkininkavimas“ ir 
„tvarus ūkininkavimas“; tokie 
ūkininkai apdirba 12 % 
ariamosios žemės.
34 Pastabos 
2014 m. pabaigoje galiojusių nitratų valdymo veiksmų programų reikalavimai
 Nuoroda į Ni -
tratų direktyvos 
priedusPrivalomi reikalavimai
Trąšos Mėšlas
III priedo 1.1 
skirsnis
Draudimo 
laikotarpis III priedo 1.3 skirsnis
Žemės tręšimo ribinė vertė 
(kg/ha per metus)II priedo A dalies 2 
skirsnis
Stačių šlaitų dirvaII priedo A dalies 4 
skirsnis
Atstumas iki 
vandentakiųIII priedo 1.2 
skirsnis
Mėšlo saugojimo 
talpyklų dydis
LATVIJA
(nitratams jau -
triose zonose)Mėšlas – 4,5 mėn.
Mineralinės trąšos – 
5 mėn.Bulvės – mažiau kaip 150
Ganyklos – nuo 50 iki 190
Pavasariniai javai ir aliejiniai 
augalai – nuo 110 iki 200 Draudžiama tręšti bet 
kokiomis trąšomis, 
jei šlaito nuolydis di -
desnis kaip 17 ,6 proc. 
(10 °) 50 m, jei šlaito nuoly -
dis didesnis kaip 10°
10 m nuo teritorijų, 
kurioms taikoma 
vandens apsauga Tirštas mėšlas – 
6 mėn. mėšlo 
gamyba
Skystas mėšlas – 
7 mėn. mėšlo 
gamyba
LENKIJA
(nitratams jau -
triose zonose)Tirštas mėšlas – nuo 
3,5 iki 4,5 mėn.
Skystas mėšlas ir 
mineralinės trąšos – 
6,5 mėn. Bulvės – nuo 100 iki 200
Ganyklos ir silosas – nuo 260 iki 
300
Pavasariniai javai ir aliejiniai 
augalai – nuo 100 iki 240Draudžiama tręšti kai 
kuriomis trąšomis, jei 
šlaito nuolydis dides -
nis kaip 10 proc.5–20 m 6 mėnesių mėšlo 
gamyba
SUOMIJA
(visa šalis)6 mėnesiaiBulvės – mažiau kaip 130
Ganyklos, silosas – mažiau kaip 
250
Pavasariniai javai ir aliejiniai 
augalai – mažiau kaip 170 Draudžiama tręšti 
mėšlu, jei šlaito 
nuolydis didesnis kaip 
10 proc. 5 m
10 m, jei šlaito 
nuolydis didesnis kaip 
2 proc.12 mėnesių mėšlo 
gamyba
Komisijos vardu 
atliktas tyrimasSuomija – 8 mėn.
Latvija ir Lenkija – 7 
mėn.
(jei tręšiama mėšlu 
ir nekyla kokios nors 
rizikos, taikomas 
2 mėn. trumpesnis 
laikotarpis)Suomija: bulvės – mažiau kaip 130
Latvija ir Lenkija – mažiau kaip 90
Draudžiama tręšti bet 
kokiomis trąšomis, 
jei šlaito nuolydis 
didesnis kaip 8 proc. 
ir šlaitas ilgesnis kaip 
100 mPalei vandentakius, 
esančius eutrofijai 
jautriuose vandens 
telkiniuose – 25 m
Stačiuose 
šlaituose – 50 m
Palei griovius ir mažus 
upelius – nuo 3 iki 
10 mSuomija – 9 mėn. 
mėšlo gamyba
Latvija ir 
Lenkija – 8 mėn. Ganyklos ir silosinės kultūros: 
Suomija – atitinkamai mažiau kaip 
90 ir mažiau kaip 210,
Latvija ir Lenkija – atitinkamai 
mažiau kaip 100 ir mažiau kaip 250
Pavasariniai javai ir aliejiniai auga -
lai: Suomija – mažiau kaip 70,
Latvija ir Lenkija – mažiau kaip 
60–80
Tiek pat, kiek nustatyta tyrime nurodytame standarte, arba griežtesnis reikalavimas 
Beveik tiek pat, kiek nustatyta tyrime nurodytame standarte 
Daug mažiau nei nustatyta tyrime nurodytame standarte 
Labai daug mažiau nei nustatyta tyrime nurodytame standarte 
Šaltinis:  Europos Audito Rūmai.
Komisijos vardu atliktas tyrimas „Rekomendacijos dėl veiksmų programų sudarymo pagal Direktyvą 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo 
taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių“ (angl. „Recommendations for establishing Actions Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the 
protection of waters against pollution caused by nitrates from agriculture sources“ ( DLO-Alterra Wageningen UR , DLO-Plant research International 
Wageningen UR , NEIKER Tecnalia , Derijas, Ispanija; Technologijos ir gamtos mokslų institutas (ITP), Varšuva, Lenkija, Švedijos žemės ūkio ir aplinkos 
inžinerijos institutas (JTI), Upsala), 2001 m. gruodžio mėn.2 lentelė
35 Pastabos 
Komisijos vykdytas stebėjimas buvo gana sėkmingas, bet 
pareikalavo daug laiko
81 
Komisija turėtų užtikrinti, kad valstybės narės tinkamai įgyvendintų Nitratų Di -
rektyvą57. Tačiau valstybės narės pačios tvirtina nitratų pažeidžiamas zonas arba 
nitratų valdymo veiksmų programas. Kas ketverius metus valstybės narės privalo 
Komisijai pateikti ataskaitą (vadinamąją 10 straipsnyje nustatytą ataskaitą), kurio -
je būtų pagrįsta, kaip jos nustatė nitratų pažeidžiamas zonas, pateikti jų vykdyto 
vandens taršos nitratais monitoringo rezultatus ir jų veiksmų programų santrau -
kas. Jei, Komisijos nuomone, direktyva nebuvo tinkamai įgyvendinta, vienintelė 
prievartos priemonė, kuria ji gali taikyti, yra teisiniai veiksmai.
82 
Nuo 2010 m. Komisija palaiko dialogą su visomis Baltijos jūros regiono valstybė -
mis narėmis, ir tai iš esmės padeda pakeisti tręšimo teisės aktus. Vėliausios naujos 
veiksmų programos, pagal kurias sugriežtinti kai kurie reikalavimai, 2014 m. 
pabaigoje buvo pradėtos taikyti Suomijoje ir Latvijoje. 2008 m. Komisija paprašė, 
kad Lenkija išplėstų savo nitratų pažeidžiamas zonas ir patobulintų savo veiksmų 
programas. Galiausiai, kai 2014 m. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą byloje 
C-356/13, Lenkija inicijavo teisėkūros procedūras, kad būtų iš naujo nustatytos 
nitratų pažeidžiamos zonos ir pakeisti jos tręšimo teisės aktai bei 2016 m. veiksmų 
programos.
83 
Komisijos taikoma stebėjimo procedūra ilgai trunka, iš dalies dėl to, kad direkty -
vos reikalavimai suformuluoti nekonkrečiai, taip pat reikia parengti valstybėms 
narėms skirtas išsamias jų įgyvendinimo taisykles. Be to, Komisijai reikalingos 
mokslinės žinios, kurios leistų įvertinti, ar valstybių narių taisyklės yra pakan -
kamai griežtos, kad būtų užtikrintas direktyvoje numatytas vandens apsaugos 
lygis. Remiantis 2 lentelėje  nurodytu tyrimu ir papildomais moksliniais įrodymais, 
Komisija ėmėsi aktyvesnių veiksmų, tačiau valstybės narės kartais ginčija šiame 
tyrime pateiktas rekomendacijas. Tuo metu, kai buvo atliekamas auditas, vyko 
diskusijos su Estija ir Švedija, buvo nagrinėjama Estijai iškelta byla dėl pažeidimų. 
Komisija sutiko, kad Latvija neišplėstų nitratams jautrių zonų, bet taikytų tam 
tikras nitratų naudojimo ne šiose zonose taisykles. Tačiau šių dviejų galimybių 
veiksmingumas gali būti nevienodas: nors nitratų pažeidžiamose zonose taikyti -
nų reikalavimų vykdymas užtikrinamas taikant ES mechanizmą, atliekant panašias 
patikras patikrinamas ne visų reikalavimų laikymasis ne šiose zonose (žr. 85 dalį).57 Lisabonos sutarties 
258 straipsnyje reikalaujama, 
kad Komisija užtikrintų, jog 
būtų taikomos Sutarties 
nuostatos ir jomis 
vadovaujantis institucijos 
nustatytų priemones.
36 Pastabos 
58 Leidžiama dirbti žemę ir ganyti 
gyvulius, tačiau taikomi tam 
tikri apribojimai, pavyzdžiui, 
tręšimo.
59 Su trąšų naudojimu ne nitratų 
pažeidžiamose zonose 
susijusių nacionalinių 
reikalavimų pavyzdžiai: 
draudimo naudoti trąšas 
laikotarpis (Lenkija), 170 kg/ha 
ribinė tręšiant mėšlu įterpiamo 
azoto kiekio vertė, draudimas 
tręšti įmirkusią, užtvindytą, 
įšalusią arba apsnigtą dirvą ir 
tręšti itin stačius šlaitus 
(Lenkija ir Latvija).Kompleksinės paramos mechanizmas padeda užtikrinti 
Nitratų direktyvos ir kitų tręšimo reikalavimų vykdymą, bet 
nėra visiškai veiksmingas
Ne visi trąšų naudojimo reikalavimai įtraukti į kompleksinės 
paramos sąlygas
84 
Nitratų direktyvoje nėra konkrečių nuostatų dėl jos reikalavimų vykdymo užtikri -
nimo. Nuo tada, kai buvo pradėta taikyti kompleksinės paramos sistema, nitratų 
pažeidžiamoms zonoms taikomi reikalavimai turi būti tikrinami pagal komplek -
sinės paramos sąlygas. Tai reiškia, kad reikalavimų nesilaikančiam ūkininkui gali 
būti skiriama nuobauda. Tačiau nors sektoriaus teisės aktai ir jų vykdymo užti -
krinimo mechanizmai taikomi visiems ūkininkams, sankcijos pagal kompleksinės 
paramos sistemą gali būti taikomos tik BŽŪP išmokų gavėjams.
85 
Be to, valstybės narės privalo nustatyti vadinamuosius geros agrarinės ir aplin -
kosaugos būklės (GAAB) standartus, susijusius su ES teisės aktuose nustatytais 
aspektais, kad būtų užtikrinta gera žemės agrarinė ir aplinkosauginė būklė. Su 
vandens kokybe susijęs GAAB standartas, kuriuo nustatomi tręšimo reikalavimai, 
yra GAAB standartas „apsaugos juostų išilgai vandentakių nustatymas“58.
86 
Tačiau GAAB standartai apima ne visus nacionalinius reikalavimus, susijusius 
su trąšų naudojimu ne nitratų pažeidžiamose zonose, taigi, ne visi šie reikalavi -
mai įtraukti į kompleksinės paramos sąlygas59. Į kompleksinės paramos sąlygas 
neįtrauktus reikalavimus tikrina nacionalinės aplinkos apsaugos institucijos, 
atsižvelgiant į šiuos reikalavimus gali būti taikomos nacionalinės teisės aktuose 
nustatytos sankcijos. Tačiau šių patikrų kokybei neigiamos įtakos turėjo kontro -
linės imties nustatymo procedūrų trūkumai (Lenkija) ir tai, kad buvo tikrinami ne 
visi taikomi reikalavimai (Latvija). Pastarojoje šalyje atliekant papildomas patikras 
buvo tikrinami tik su mėšlo saugojimu ir tvarkymu susiję reikalavimai.
87 
Be to, atlikę auditą nustatėme, kad GAAB standartas dėl apsaugos juostų yra gana 
negriežtas (žr.  2 langelį ).
37 Pastabos 
60 Specialiosios ataskaitos 
Nr. 8/2008 „Ar kompleksinis 
paramos susiejimas yra 
veiksminga politika?“ 69 dalis 
ir Specialiosios ataskaitos 
23/2015 136 dalis.Atliekant kompleksinės paramos patikras, nustatyta daug 
reikalavimų dėl vandens apsaugos nuo maistingų medžiagų 
nesilaikymo atvejų
88 
Visose trijose aplankytose valstybėse narėse parenkant imtis nebuvo atsižvelgta 
į konkrečią riziką, susijusią su maistingų medžiagų kiekiais (žr.  3 lentelę ).2 langelis 3 lentelėGAAB standarto, kuriuo palei vandentakius nustatomos apsaugos juostos, 
reikalavimų pavyzdžiai
Nuo 2013 m. visiems ūkininkams taikomi GAAB standartai turėjo atitikti bent tuos reikalavimus, kurie ūki -
ninkams taikomi nitratų pažeidžiamose zonose. Iš 2 lentelės  (II.A.4 reikalavimas) matyti, kad nustatomi labai 
skirtingi reikalavimai.
Suomijos GAAB standarte papildomai nustatyta, kad dirbti žemės neleidžiama juostoje, kurios plotis, matuo -
jant nuo vandentakio ribos, sudaro iki 0,60 m. Latvija ir Lenkija nepasinaudojo galimybe pagal GAAB standartą 
reikalauti juostos, kurioje žemė nebūtų dirbama.
Su maistingų medžiagų kiekiu susiję veiksniai, į kuriuos 
atsižvelgta parenkant imtį kompleksinės paramos 
patikroms atlikti
Ūkiai, keliantys didesnę vandens taršos maistingo -
mis medžiagomis rizikąLV PL FI
Ūkis yra netoli vandentakio NE TAIP NE
Ūkis yra ant stataus šlaito NE TAIP NE
Gyvulių tankis ūkyje didesnis kaip 1,7 vnt./ha NE NE NE
Šaltinis:  Europos Audito Rūmai.
89 
Valstybių narių parengtos tikrinimo instrukcijos ne visada pakankamai išsamios, 
kad būtų išvengta netinkamo kai kurių svarbių patikrų atlikimo. Pavyzdžiui, atli -
kus auditą nustatyta, kad instrukcijose nebuvo reikalaujama, kad trąšų apskaitos 
duomenys būtų patvirtinti juos sutikrinant su sąskaitomis faktūromis (Lenkija) ir 
trąšų atsargomis (Lenkija ir Latvija). Patikrinimų laikas (daugiausia tai laikotarpis 
nuo liepos iki spalio mėn.) nėra tinkamas su žiemos mėnesiais susijusiems reikala -
vimams tikrinti. Audito Rūmai jau yra atkreipę dėmesį į šią problemą60.
38 Pastabos 
61 Specialiosios ataskaitos 
Nr. 8/2008, 4/2014 ir 23/2015.
62 Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 
36 straipsnis.
63 2009 m. patvirtinti upių 
baseinų valdymo planai skirti 
2010-2015 m. laikotarpiui, 
o 2006 m. patvirtintos kaimo 
plėtros programos – 2007-
2013 m. laikotarpiui.
64 Latvijos upių baseinų valdymo 
planuose siūlomos dvi iš 
nacionalinių lėšų 
finansuotinos priemonės  – 
„ganyklų apsaugos zonos“ ir 
„tręšimo planų rengimas“, 
tačiau jų įgyvendinimo mastas 
buvo nedidelis arba jos išvis 
nebuvo įgyvendinamos.90 
Aplankytose trijose šalyse labai dažnai nesilaikoma nitratų pažeidžiamoms zo -
noms nustatytų reikalavimų – jų nesilaikė nuo 17 iki 32 % 2013 m. tikrintų ūkinin -
kų. Dažniausi reikalavimų nesilaikymo atvejai buvo mėšlo saugykloms keliamų 
reikalavimų nesilaikymas – tokių įrenginių nebuvo arba jie buvo netinkami – ir 
problemos, susijusios su azoto kiekio mėšle analize (Suomija), naudotino mėšle 
esančio azoto kiekio ribinės vertės nesilaikymu (Lenkija), netinkamais tręšimo 
planais ir trąšų apskaitos nebuvimu (Latvija). Tai rodo, kad kontrolės sistemos at -
grasomasis poveikis buvo nedidelis, kaip jau buvo nurodyta ankstesnėse Audito 
Rūmų ataskaitose61.
2007–2013 m. laikotarpiu ES bendrai finansuojamų kaimo 
plėtros priemonių poveikis vandens telkinių taršos 
maistingomis medžiagomis mažinimui aplankytose 
valstybėse narėse buvo nedidelis
91 
2009 m. upių baseinų valdymo planuose numatytomis papildomomis priemonė -
mis buvo siekiama mažinti žemės ūkio keliamą taršą maistingomis medžiagomis, 
šios priemonės iš esmės buvo tokio pat pobūdžio, kaip ir 2007–2013 m. kaimo 
plėtros programose nustatytos priemonės, t. y. su mėšlo saugojimu susijusios 
investicijos į ūkius ir aplinkos bei kaimo vietovių būklės gerinimo priemonės62. 
Tačiau pagal kaimo plėtros programas šiomis priemonėmis siekiama kelių aplin -
kosaugos tikslų, iš esmės visi ūkininkai jas gali taikyti savanoriškai, kad ir kur būtų 
įsikūręs ūkis, o upių baseinų valdymo planuose šios priemonės pateikiamos kaip 
svarbios vandens būklės gerinimo priemonės, taikytinos konkrečiose vietovėse.
92 
Be to, kai buvo patvirtinti upių baseinų valdymo planai63, didelė kaimo plėtros 
lėšų dalis jau buvo panaudota, pirmiausia agrarinės aplinkosaugos schemoms, 
tačiau nebūtinai upių baseinų valdymo planuose nurodytose vietovėse. Norint 
įgyvendinti šias schemas nurodytose vietovėse, būtų reikėję geriau koordinuoti 
kaimo plėtros ir vandentvarkos institucijų veiksmus ir / arba papildomas lėšas. 
Tokių atvejų buvo nedaug64.
39 Pastabos 
65 Latvijoje investicijos į mėšlo 
saugyklas buvo taikomos 50 % 
ūkių, kurių 80 % sutartinių 
galvijų buvo laikomi nitratų 
pažeidžiamose zonose. 
Parama mėšlo saugykloms 
Lenkijoje nebuvo labai 
sėkminga.ES fondų bendrai finansuojamos investicijos padėjo ūkininkams 
geriau tvarkyti mėšlą, tačiau nepakankamai dėmesio buvo skirta 
labiausiai teršiantiems ūkiams
93 
Pripažinta, kad didžiausia problema, su kuria Lenkijos nitratų pažeidžiamose 
zonose susidūrė beveik visi ūkiai, buvo tinkamų mėšlo saugyklų trūkumas. Ši pro -
blema buvo didelė ir Latvijoje. Ji daugiau ar mažiau sėkmingai buvo sprendžiama 
vykdant pirmąsias Lenkijos ir Latvijos kaimo plėtros programas (2004–2006 m.)65. 
Be to, 2009 m. upių baseinų valdymo planai buvo parengti atsižvelgiant į tai, kad 
nitratų pažeidžiamose zonose ir kai kuriuose vandens telkinių baseinuose vis dar 
reikėjo gerinti mėšlo saugyklas. Ši priemonė įtraukta ir į Suomijos upių baseinų 
valdymo planus.
94 
Nepaisant to, įgyvendindamos 2007–2013 m. kaimo plėtros programas, nė viena 
iš aplankytų trijų valstybių narių neteikė pirmenybės subsidijų teikimui mėšlo 
saugykloms tobulinti ūkiuose, kurie yra nitratų pažeidžiamose zonose arba kelia 
didesnę riziką vandens apsaugai, pavyzdžiui, ūkiuose, kuriuose yra didelis gyvulių 
tankis, ir ūkiuose, esančiuose vandens telkinių, kurių vandens būklė yra bloga, 
baseinuose.
Keletas veiksnių turėjo neigiamos įtakos kaimo plėtros programų, 
kuriomis siekta apsaugoti vandenį, veiksmingumui
95 
Vandens taršos maistingomis medžiagomis mažinimo požiūriu, daugelio atitin -
kamų agrarinės aplinkosaugos schemų taikymo geografinė sritis nebuvo upių 
baseinų valdymo planuose nurodytos probleminės vietovės. Dažnai tai intensy -
vaus ūkininkavimo vietovės ir (arba) nitratų pažeidžiamos zonos, taip pat erozijos 
pažeidžiamos vietovės, iš kurių didelis maistingų medžiagų kiekis nuteka į van -
denį. Nors kelios agrarinės aplinkosaugos schemos ir miško įveisimo priemonės 
buvo taikomos tikslingai, jos nesusilaukė didelio ūkininkų dėmesio. Pavyzdžiui, 
Suomijoje schemos „apsaugos juostų (pakrantės zonų) nustatymas“ ir „veiks -
mingas maistingų medžiagų (fosforo) kiekio mažinimas“ pasiekė atitinkamai 57 
ir 15 % tikslų (hektarų skaičių). Latvijoje schema „ražienų laukas žiemą“ pasiekė 
netoli 59 %, o Lenkijoje priemonė „miško įveisimas“ pasiekė 50 %. Nacionalinių 
institucijų teigimu, tokie prasti rodikliai pasiekti dėl priemonių sudėtingumo ir 
nedidelių subsidijų sumų, pirmiausia – skiriamų intensyvaus ūkininkavimo prakti -
ką taikantiems ūkiams, paprastai įsikūrusiems tokiose vietovėse.
40 Pastabos 
66 Valstybės narės privalo 
nustatyti minimalius 
reikalavimus trąšoms ir 
pesticidams, šie reikalavimai 
turėtų būti taikomi tam 
tikroms kaimo plėtros 
programose numatytoms 
priemonėms. Trys aplankytos 
valstybės narės trąšoms 
netaiko griežtesnių 
reikalavimų, nei nustatyta 
pagal kompleksinės paramos 
sistemą, ir į juos neįtraukia 
ribinių fosforo naudojimo 
verčių, išskyrus Suomiją, tačiau 
joje taikoma gana negriežta 
ribinė vertė.96 
Dėl to svarbiausios agrarinės aplinkosaugos schemos audituotose valstybėse na -
rėse yra nepakankamai taikomos vietovėse, kuriose yra taršos maistingomis me -
džiagomis rizika. Pavyzdžiui, Latvijoje ir Lenkijoje didžioji žemės, kuriai taikomos 
schemos „ekologinis ūkininkavimas“, „dirvožemio ir vandens apsauga“ ir „ganyklų 
apaugos zonos“, dalis yra žemės ūkio paskirties žemė, esanti ne nitratų pažeidžia -
mose zonose (žr.  4 lentelę ).4 lentelėVandens apsaugai nitratų pažeidžiamose zonose svarbių 
agrarinės aplinkosaugos schemų įgyvendinimas
Procentinė remiamos vietovės dalis 
nitratams jautriose zonose
Su vandens apsauga susijusios agrarinės aplinkosau -
gos schemos LV PL
Ekologinis ūkininkavimas 5,2 1,6
Integruotas ir (arba) tvarus ūkininkavimas 28,8 11,6
Dirvožemio ir vandens apsauga 10,9 7, 5
Ganyklų apsauginės zonos 0,0 2,4
Pastaba:  Suomija į lentelę neįtraukta, nes nitratų pažeidžiama zona yra visa šalis.
Šaltinis:  Europos Audito Rūmai.
97 
Be to, kai kurie agrarinės aplinkosaugos schemų reikalavimai buvo nepakankamai 
griežti, kartais tik šiek tiek griežtesni už bazinius reikalavimus, t. y. kompleksinės 
paramos reikalavimus ir minimalius trąšoms ir pesticidams keliamus reikalavi -
mus66. Pavyzdžiui, Lenkijoje pagal agrarinės aplinkosaugos schemą, kuria siekia -
ma palei vandentakius nustatyti nedirbamos žemės juostą, kurioje želia žolė ir 
vietiniai krūmai, reikalaujama nustatyti 5 m pločio juostą, nors kitose valstybėse 
narėse privalomas minimalus plotis yra gerokai didesnis, pavyzdžiui, 15 m. Suomi -
joje reikalavimai dėl tręšimo planų ir augalijos buvimo ant dirvožemio žiemą, 
galėjo būti įtraukti ir į bazinius reikalavimus. Latvijoje į bazinio lygio reikalavimus 
įtraukti abu minėti reikalavimai (žr. 79 dalį), Lenkijoje – antrasis reikalavimas 
(žr. 86 dalį ir 59 išnašą).
41 Pastabos 
67 2013 m. gruodžio 17 d. 
Europos Parlamento Ir Tarybos 
Reglamentas (ES) 
Nr. 1305/2013 dėl paramos 
kaimo plėtrai, teikiamos 
Europos žemės ūkio fondo 
kaimo plėtrai (EŽŪFKP) 
lėšomis, kuriuo panaikinamas 
Tarybos reglamentas (EB) 
Nr. 1698/2005.
68 Pavyzdžiui, Komisija paprašė, 
kad Latvijos kaimo plėtros 
programoje būtų nustatytos 
bendrai finansuojamų 
investicijų į žemės ūkio 
paskirties ir miško žemės 
drenavimą, kaip nustatyta 
upių baseinų valdymo 
planuose, mažinimo 
priemonės.
69 Ūkininkai, turintys teisę į tam 
tikrai vietovei skirtą išmoką, 
privalo savo ūkiuose taikyti 
vadinamąją žalinimo praktiką, 
kuri būtų naudinga aplinkos ir 
klimato politikos požiūriu. Ši 
praktika gali būti pasėlių 
įvairinimas, daugiamečių 
ganyklų išlaikymas ir penkių 
procentų ariamosios žemės 
paskyrimas ekologiniu 
požiūriu naudingiems 
elementams. 2013 m. gruodžio 
17 d. Europos Parlamento ir 
Tarybos reglamentas (ES) 
Nr. 1307/2013, kuriuo 
nustatomos pagal bendros 
žemės ūkio politikos paramos 
sistemas ūkininkams skiriamų 
tiesioginių išmokų taisyklės ir 
panaikinami Tarybos 
reglamentas (EB) Nr. 637/2008 
ir Tarybos reglamentas (EB) 
Nr. 73/2009 (OL L 347, 
2013 12 20, p. 608).
70 Taikant įvairius mechanizmus, 
pagerinta Suomijos kaimo 
plėtros programos geografinė 
taikymo sritis. Pagal Lenkijos 
kaimo plėtros programą, 
reikalavimas naudoti tręšimo 
planus išplėstas kelioms 
agrarinės aplinkosaugos 
schemoms. Latvijos kaimo 
plėtros programoje nustatyti 
griežtesni schemų „ražienų 
laukas“ ir „integruota 
sodininkystė“ reikalavimai, 
palyginti su ankstesne 
programa.98 
Be to, atlikus auditą nustatyta, kad nė viena iš valstybių narių, kurios ribojasi su 
Baltijos jūra, į savo 2007–2013 ir 2014–2020 m. kaimo plėtros programas neįtraukė 
priemonės „su Vandens pagrindų direktyva susijusios išmokos“ (išskyrus Daniją 
2007–2013 m.). Tai paaiškinta tuo, kad šia priemone gali būti remiami tik tie veiks -
mai, kurie viršija bazinius reikalavimus ir yra privalomi ūkininkams, ūkininkaujan -
tiems upių baseinų valdymo planuose nustatytose vietovėse. Tokios priemonės 
nebuvo įtrauktos į pirmuosius baseinų valdymo planus daugumoje Baltijos jūros 
regiono valstybių narių.
99 
Kita vertus, labiausiai teršiantys ūkiai nepakankamai taiko agrarinės aplinkosau -
gos schemas todėl, kad pagal jas siūlomos nedidelės kompensacinės išmokos, 
be to, valstybės narės šiems ūkiams netaiko nuobaudų, būtinų norint apsaugoti 
vandenį. Specialiojoje ataskaitoje Nr. 23/2015 (154–161 dalyse) aprašyti principo 
„moka teršėjas“ praktinio taikymo žemės ūkiui sunkumai.
2014–2020 m. programavimo laikotarpiui parengtos priemonės, 
kuriomis siekiama gerinti su vandens apsauga susijusių kaimo 
plėtros priemonių veiksmingumą, tačiau jos dar ne visiškai 
išnaudojamos
100  
Reglamente (ES) Nr. 1305/201367 nustatytas specialus vandens apsaugos pagal 
kaimo plėtros programas prioritetas ir įvykdytinos ex ante  sąlygos, susijusios su 
Vandens pagrindų direktyvos ir žemės ūkiui taikomų aplinkosaugos teisės aktų 
įgyvendinimu.
101  
Vertindama 2014–2020 m. kaimo plėtros programas prieš jas patvirtinant, Ko -
misija primygtinai reikalavo, kad valstybių narių priemonės būtų telkiamos tose 
vietovėse, kuriose tų priemonių labiausiai reikia. Be to, ji reikalavo užtikrinti dides -
nį upių baseinų valdymo planų (jų projektai bus parengti tvirtinti 2015 m. pabai -
goje) ir kaimo plėtros programų tarpusavio darnumą, pirmiausia, kiek tai susiję su 
geografine taikymo sritimi68. Be viso to, ji reikalavo nustatyti griežtesnius bazinius 
reikalavimus, sunkiau įgyvendinamus agrarinės aplinkosaugos schemų reikala -
vimus, vengti kaimo plėtros priemonių ir naujai nustatomos žalinimo praktikos 
dubliavimo69. Diskusijos su Komisija praktiškai padėjo šiek tiek patobulinti kaimo 
plėtros priemones, kuriomis siekiama apsaugoti vandens kokybę70.
42 Pastabos 
71 Makroregioninė strategija – tai 
Europos Vadovų Tarybos 
patvirtinta integruota 
programa, kuria siekiama 
spręsti bendras problemas, 
kylančias apibrėžtoje 
geografinėje teritorijoje ir 
susijusias su toje pačioje 
geografinėje teritorijoje 
esančiomis valstybėmis 
narėmis ir trečiosiomis 
valstybėmis, kurioms toks 
sustiprintas 
bendradarbiavimas yra 
naudingas siekiant 
ekonominės, socialinės ir 
teritorinės sanglaudos ( šaltinis:  
InfoRegio).
72 2013 m. birželio 27 d. Komisijos 
tarnybų darbinis dokumentas 
SWD(2013) 233 final, pridėtas 
prie Komisijos ataskaitos dėl 
makroregioninių strategijų 
pridėtinės vertės. Taip pat 
2014 m. birželio 20 d. 
COM(2014) 284 final „Komisijos 
ataskaita dėl makroregioninių 
strategijų valdymo“.102  
Tačiau dėl to kai kurios 2014–2020 m. kaimo plėtros programos patvirtintos iš 
dalies arba su išlygomis, nes, kai jos buvo tvirtinamos, valstybės narės dar nebuvo 
baigusios rengti savo 2015 m. upių baseinų valdymo planų, keisti teisės aktuose 
nustatytų bazinių reikalavimų arba nustatyti žalinimo praktikos. Dėl to kai kurias 
priemones bus vėluojama įgyvendinti.
ES Baltijos jūros regiono strategijos pridėtinė vertė, 
susijusi su maistingų medžiagų patekimo į Baltijos 
jūrą mažinimu
103  
2009 m. pradėta įgyvendinti ES Baltijos jūros regiono strategija – pirmasis žings -
nis siekiant įdiegti makroregioninį požiūrį71 į regionų plėtrą ir, be kitų dalykų, 
užmegzti aplinkos ir žemės ūkio institucijų tarpusavio ryšius. Pagal vieną iš ES 
Baltijos jūros regiono strategijos mažesnio masto tikslų – „Švarus Baltijos jūros 
vanduo“ – HELCOM patvirtino Baltijos jūros veiksmų plane numatyto patekimo 
mažinimo tikslus. Taigi, šioje srityje jis galėtų prisidėti prie HELCOM Baltijos jūros 
veiksmų plano įgyvendinimo rėmimo ir spartinimo taikant naujoviško valdymo 
priemones, sujungiant įvairią sektorių politiką ir išteklius, įtraukiant labai įvairius 
suinteresuotuosius subjektus (viešuosius, privačius, pilietinės visuomenės atsto -
vus) ir stiprinant tarptautinį bendradarbiavimą72.
104  
Mes tikrinome, ar:
– ES Baltijos jūros regiono strategija turėjo pastebimos įtakos maistingų me -
džiagų kiekio mažinimui;
– buvo parengti novatoriški projektai ir paskleista atitinkama geriausia patirtis;
– Komisija ėmėsi veiksmų, kad užtikrintų veiksmų programų ir kaimo plėtros 
programų suderinamumą su ES Baltijos jūros regiono strategijoje nustatytu 
maistingų medžiagų mažinimo tikslu.
43 Pastabos 
Sudėtingas valdymo tinklas ir sunkiai įvertinama pridėtinė 
vertė
105  
ES Baltijos jūros regiono strategija pagrįsta trijų „ne“ – naujų teisės aktų nepriėmi -
mo, naujo finansavimo neskyrimo ir naujų institucijų nesteigimo – principu. Nors 
ir nebuvo ketinama steigti naujų institucijų, praktiškai ES Baltijos jūros regiono 
strategiją įgyvendina platus grupių ir dalyvių tinklas. Jis papildo gausų Baltijos 
jūros regione jau dirbančių dalyvių skaičių. Tačiau praktiškai sunku įvertinti, kiek 
ES Baltijos jūros regiono strategija prisideda prie valstybių narių veiksmų, kuriais 
siekiama mažinti maistingų medžiagų patekimą, nes neįdiegta tokios stebėjimo 
sistemos, kuri leistų strategijos įgyvendinimo rezultatus atskirti nuo jau įgyvendi -
namų veiksmų rezultatų.
Pavyzdiniai projektai padeda skleisti gerąją patirtį, tačiau jų 
poveikis maistingų medžiagų mažinimui neįrodytas
106  
Tikėtasi, kad suinteresuotieji subjektai, pavyzdžiui, valstybių narių institucijos, 
verslo partneriai, universitetai, NVO, taikydami ir toliau plėtodami geriausią patir -
tį, parengs novatoriškus projektus. Svarbiausi ES Baltijos jūros regiono strategijos 
pavyzdiniai projektai, jų tikslai ir finansavimo šaltiniai nurodyti V priede .
107  
Pavyzdiniai projektai „Baltic Manure“ ir „Baltic Deal“ padėjo skleisti gerąją patirtį 
žemės ūkio srityje. Vis dėlto, įgyvendinant kai kuriuos pavyzdinius projektus 
padaryta labai mažai tiesioginių investicijų į maistingų medžiagų kiekio mažini -
mą. Maistingų medžiagų mažinimui svarbūs ir kiti projektai, kurie nebuvo laikomi 
pavyzdiniais, pavyzdžiui, projektai „Baltic Compass“ ir „Baltic Compact“, kuriais 
siekiama mažinti taršą žemės ūkyje, taip pat projektas PURE, kuriuo siekiama 
išvalyti miesto nuotekose esantį fosforą.
108  
Pavyzdinių ir kitų pagal Baltijos jūros regiono programą finansuotų projektų 
indėlį į maistingų medžiagų mažinimą nustatyti sunku. Pagal daugelį pavyzdinių 
projektų apčiuopiamų rezultatų iš karto negaunama – jie dažnai naudingi kaip 
pavyzdys, kokių platesnių veiksmų reikėtų imtis tam tikroje srityje. Kartais jie yra 
iš dalies pertekliniai, nes rezultatų gaunama įgyvendinant kitus ES finansuojamus 
mokslinių tyrimų projektus, kuriuos Komisija jau yra įvertinusi.
44 Pastabos 
73 Žr. Reglamento (ES) 
Nr. 1303/2013 15 straipsnį 
(partnerystės sutarties turinys), 
96 straipsnio 3 dalies d punktą 
(reikalavimas, kad veiksmų 
programose būtų nurodyta 
tarpregioninių ir 
tarpvalstybinių veiksmų 
įgyvendinimo tvarka) ir 
70 straipsnio 2 dalį (leidimas 
bendrai finansuoti veiksmus, 
vykdomus ne programos 
įgyvendinimo teritorijoje).
74 Patikrinti Švedijos, Suomijos, 
Latvijos ir Lenkijos 
partnerysčių susitarimai ir 
veiksmų programos.
75 Tai aiškiai nustatyta Lenkijos 
nacionalinėje veiksmų 
programoje „Infrastruktūros ir 
aplinka“ ir Švedijos veiksmų 
programose, taip pat nurodyta 
Suomijos nacionalinės 
veiksmų programos 
bendrosiose sąlygose.Būtina, kad veiksmų programose būtų labiau atsižvelgiama 
į ES Baltijos jūros regiono strategiją
109  
Vienas iš trijų ES Baltijos jūros regiono strategijos principų yra naujo finansavi -
mo neskyrimas. Tačiau tikimasi, kad ES sanglaudos finansavimas ir nacionalinis 
finansavimas bus skiriami tikslingiau, todėl padės siekti makroregioninių tikslų 
ir bus naudojami veiksmingiau. Kadangi ES Baltijos jūros regiono strategija buvo 
parengta 2009 m., t. y. 2007–2013 m. programavimo laikotarpio viduryje, iš pat 
pradžių buvo aišku, kad makroregioninė strategija nedarys didelės įtakos paskirs -
tant lėšas pagal veiksmų programų prioritetus.
110  
2014–2020 m. programavimo laikotarpiu ES Baltijos jūros regiono strategijos įtaka 
planuojant sanglaudos politiką ir kaimo plėtrą padidėjo73. Atlikus auditą nusta -
tyta, kad Komisija struktūriškai, standartiniu būdu įvertino 2014–2020 m. progra -
mavimo dokumentus (partnerystės sutartis ir veiksmų programa), skirdama daug 
dėmesio ES Baltijos jūros regiono strategijos ir programų prioritetų tarpusavio 
sąsajoms, taip pat ES fondų ir ES Baltijos jūros regiono strategijos struktūrų tarpu -
savio derinimo mechanizmams.
111 
Visgi taip pat nustatėme, kad ES Baltijos jūros regiono strategijos mažesnio masto 
tikslas „Švarus Baltijos jūros vanduo“ turėjo nedaug įtakos valstybių narių priori -
tetams74. Pavyzdžiui, Švedijos ir Suomijos veiksmų programose beveik nėra jokių 
nuorodų į šį konkretų ES Baltijos jūros regiono strategijos mažesnio masto tikslą, 
o atitinkamos Latvijos ir Lenkijos priemonės susijusios tik su nuotekų infrastruktū -
romis, būtinomis tam, kad apskritai būtų laikomasi ES direktyvų, nepaisant to, ar 
esama ES Baltijos jūros regiono strategijos. Valstybės narės turi mažai galimybių 
2014–2020 m. programavimo laikotarpiu padidinti vandens apsaugai ES fondų 
skiriamas lėšas, nes konvergencijos regionuose 50 % ERPF lėšų, o kituose regio-  
nuose 80 % lėšų skiriama tik trims teminiams tikslams. Aplinkos apsauga nėra 
vienas iš tų trijų tikslų.
112  
Atsižvelgiant į Komisijos rekomendacijas, trijose iš keturių tikrintų nacionali -
nių veiksmų programų ypatingas prioritetas buvo suteiktas su ES Baltijos jūros 
regiono strategija susijusiems projektams75. Tačiau nė pagal vieną iš šių projektų 
nebuvo nustatyti maistingų medžiagų mažinimo tikslai arba rodikliai, todėl sunku 
įvertinti, kiek šie projektai padėjo siekti ES Baltijos jūros regiono strategijoje 
nustatyto švaraus vandens užtikrinimo tikslo. Pagal visas keturias veiksmų pro -
gramas ES Baltijos jūros regiono strategijoje numatytos nacionalinės struktūros 
įtrauktos į šių programų įgyvendinimo stebėjimo komitetus.
45
 Išvados ir rekomendacijos
113  
Valstybėms narėms įgyvendinant ES veiksmus padaryta nedidelė pažanga ma -
žinant maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą. Investicijos į atliekų infras -
truktūrą buvo veiksmingos tik iš dalies, agrarinės priemonės nėra adekvačios 
daromam spaudimui ir yra taikomos nepakankamai tikslingai, o ES Baltijos jūros 
regiono strategijos pridėtinė vertė sunkiai įvertinama.
Valstybių narių planams trūksta ambicingumo ir 
tinkamų rodiklių, padaryta nedidelė pažanga 
mažinant maistingų medžiagų kiekį
114  
Iki 2012 m. pabaigos padaryta nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų 
patekimą siekiant kovoti su Baltijos jūros eutrofikacija. Iš miesto aglomeracijų pa -
tenkančių maistingų medžiagų kiekis sumažėjo, tačiau iš žemės ūkio patenkantis 
maistingų medžiagų kiekis nekinta arba netgi didėja (žr. 25 dalį).
115  
Valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planuose, skirtuose pasiekti HELCOM 
tikslų, apsiribota pagal Vandens pagrindų direktyvą parengtų upių baseinų valdy -
mo planų įgyvendinimu. To ne visada pakanka norint reikiamu dydžiu sumažinti 
maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą. Be to, upių baseinų valdymo planai 
nėra pakankami, nes pagal daugelį juose numatytų priemonių tik įgyvendinamos 
tam tikros ES direktyvos (žr. 26–30 dalis).
116  
Pagal Vandens pagrindų direktyvą parengtuose upių baseinų valdymo planuose 
nustatyti tikslai išreikšti poveikio rodikliu, t. y. procentine geros būklės vandenų 
dalimi. Tačiau jis nebuvo perskaičiuotas į pamatinius tikslus, pavyzdžiui, metinį 
maistingų medžiagų kiekį. Ta pati problema pastebėta pagal Jūrų strategijos pa -
grindų direktyvą parengtų priemonių programų parengiamuosiuose dokumen -
tuose. Tik iš dalies įgyvendinamos HELCOM rekomendacijos, kuriomis nustatyti 
standartai yra griežtesni už ES direktyvose tam tikroms veiklos rūšims nustatytus 
standartus (žr. 31–36 dalis).
117  
Neužtikrintas maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą monitoringo duomenų 
patikimumas. Tai pirmiausia taikytina duomenims apie tarpvalstybinę ir pasklidą -
ją taršą; šie duomenys labai svarbūs norint šalims teisingai paskirstyti mažinimo 
tikslus ir nustatyti tinkamas priemones (žr. 37–41 dalis).
46 Išvados ir rekomendacijos 
1 rekomendacija
Komisija turėtų:
a) reikalauti, kad valstybės narės nustatytų programas, sudarytas iš priemonių, 
kurios leistų pasiekti išmatuojamus maistingų medžiagų kiekių mažinimo 
tikslus, siekiant įvykdyti Jūrų strategijos pagrindų direktyvos ir Vandens pa -
grindų direktyvos tikslus;
b) reikalauti, kad valstybė narės patikimai ir nuosekliai vertintų ir stebėtų į jų 
upių baseinus patenkančius maistingų medžiagų kiekius ir maistingų medžia -
gų patekimą į Baltijos jūrą.
Valstybės narės turėtų:
c) rinkti informaciją apie maistingų medžiagų mažinimo priemonių ekonominį 
efektyvumą, kad turėtų analizės duomenis, reikalingus būsimoms priemonių 
programoms parengti.
Miesto nuotekų keliamos taršos maistingomis 
medžiagomis mažinimo veiksmai iš dalies efektyvūs
118  
Ne visos Baltijos jūros regiono valstybės narės, privalėjusios iki 2012 m. įgyven -
dinti Direktyvos reikalavimus, tai padarė. Tik Vokietijai ir Suomijai pritrūko labai 
nedaug, kad visiškai įvykdytų Direktyvos 4 ir 5 straipsnius, kuriuose nustatyti an -
trinio ir griežtesnio valymo reikalavimai. Dėl valstybių narių, kurios šią direktyvą 
privalo įgyvendinti iki 2015 m. pabaigos, reikia pasakyti, kad, nepaisant didelių ES 
bendrai finansuojamų investicijų, Lenkijoje atitiktis direktyvai nebus užtikrinta, 
o neprisijungimo prie surinkimo sistemų rodiklis tebėra aukštas (žr. 46–54 dalis).
119  
Aplankyti nuotekų valymo įrenginiai yra efektyvūs ir atitinka Nuotekų valymo 
direktyvą. Tačiau tik kai kurie iš jų atitinka griežtesnę HELCOM rekomendaciją dėl 
fosforo. Ne visada užtikrinamas jų finansinis tvarumas (žr. 55–57 dalis).
47 Išvados ir rekomendacijos 
120  
Komisijos vykdytas stebėjimas, kaip valstybės narės laikosi jų Stojimo sutarčių 
nuostatų, nebuvo savalaikis. Komisija nepakankamai atidžiai stebi minėtų planų 
įgyvendinimą, nes dirbdama naudoja netinkamus duomenis. Komisija delsė imtis 
veiksmų, kad nustatytų pažeidimus ir iškeltų bylas dėl reikalavimų nesilaikymo 
valstybėse narėse (žr. 58–64 dalis).
121  
Tikėtina, kad dėl to, jog Rusijos ir Baltarusijos nuotekų surinkimo ir valymo in-  
frastruktūroms buvo suteikta ES parama, išleidžiamose nuotekose ekonomiškai 
efektyviai mažinamas maistingų medžiagų kiekis. Tačiau įgyvendinimas trunka 
ilgai, jo sritis, palyginti su poreikiu, labai siaura. Ypatinga problema – Rusijos Kali -
ningrado srities keliama tarša (žr. 65–69 dalis).
2 rekomendacija
Komisija turėtų:
a) raginti valstybes nares nustatyti aiškias teisines prievoles namų ūkiams prisi -
jungti prie esamų kanalizacijos ir užtikrinti šių prievolių vykdymą;
b) reikalauti, kad valstybės narės įgyvendintų tvarią nuotekų apmokestinimo 
tarifų nustatymo politiką ir taip užtikrintų tinkamą turto priežiūrą ir atnaujini -
mą. Nustatant šią politiką turėtų būti atsižvelgiama į principą „moka teršėjas“ 
ir vandens paslaugų įperkamumą;
c) sutrumpinti laiką, reikalingą norint įvertinti, ar laikomasi Miesto nuotekų valy -
mo direktyvos;
d) toliau remti projektus, kuriais siekiama mažinti iš Rusijos ir Baltarusijos 
į Baltijos jūros patenkantį maistingų medžiagų kiekį, daugiau dėmesio skiriant 
HELCOM nurodytiems pagrindiniams teršėjams (pavyzdžiui, Kaliningrado sričiai).
Valstybės narės turėtų:
e) kuo efektyviau suplanuoti ir įrengti savo nuotekų infrastruktūrą, taip pat, jei 
reikia, apsvarstyti galimybę teikti finansinę paramą namų ūkiams, kurie kitaip 
neišgalėtų prisijungti prie kanalizacijos;
f) vietovių, iš kurių vandenys suteka į vandens telkinius, kurie nepasiekia 
Vandens pagrindų direktyvos ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvos gerą 
būklę atitinkančių maistingų medžiagų sąlygų, ištakiams nustatyti griežtes -
nius maistingų medžiagų standartus nei nustatyta Miesto nuotekų valymo 
direktyvoje.
48 Išvados ir rekomendacijos 
Valstybės narės nenoriai imasi visų žemės ūkio srityje 
galimų veiksmų ir nepakankamai dėmesio skiria 
vietovėms, kurioms tie veiksmai yra reikalingi
122  
Kai kuriose valstybėse narėse privalomos priemonės pagal Nitratų direktyvą tai -
komos pernelyg mažai teritorijai. Skiriasi veiksmų programų reikalavimų griežtu -
mas, reikalavimai ne visada tokie griežti, kaip rekomendavo Komisija. Direktyvoje 
aiškiai nereikalaujama, kad ūkiai parengtų tręšimo planus arba tvarkytų trąšų 
naudojimo apskaitą. Abi šios priemonės padėtų įgyvendinti kai kuriuos Nitratų 
direktyvos reikalavimus ir užtikrinti jų laikymosi priežiūrą. Komisija valstybėms 
narėms teikė rekomendacijas ir vykdė nuolatinį Nitratų direktyvos stebėjimą. Tai 
padėjo patobulinti nitratų pažeidžiamų zonų ir veiksmų programų nustatymą, 
tačiau šiam procesui reikia daug laiko (žr. 75–83 dalis).
123  
Kompleksinės paramos mechanizmas padeda užtikrinti reikalavimų dėl nitratų 
ir kitų tręšimo reikalavimų vykdymą, bet nėra visiškai veiksmingas, nes kai kurie 
reikalavimai yra nelabai griežti. Pagal kompleksinės paramos sistemą numatytos 
patikros ir sankcijos turi trūkumų, susijusių su imties atranka ir instrukcijomis. 
Dažnai nesilaikoma nitratų pažeidžiamose zonose keliamų reikalavimų; tai rodo, 
kad kontrolės sistemų atgrasomasis poveikis šiuo metu yra nedidelis. Nacionali -
nės patikros, kaip laikomasi į kompleksinės paramos sistemą neįtrauktų reikalavi -
mų, turi trūkumų (žr. 84–90 dalis).
124  
ES bendrai finansuojamų kaimo plėtros priemonių poveikis vandens telkinių tar -
šos maistingomis medžiagomis mažinimui buvo nedidelis. Investicijos, kuriomis 
siekta padėti ūkininkams gerinti mėšlo saugojimą ir tvarkymą, pasiekė tik dalį su -
sijusių ūkių. Agrarinės aplinkosaugos schemos nebuvo telkiamos tose geografinė -
se vietovėse, kuriose neužtikrinta gera vandens telkinių būklė. Speciali priemonė, 
kuria siekiama įgyvendinti su Vandens pagrindų direktyva susijusius veiksmus, 
buvo įgyvendinta retai. Principas „moka teršėjas“ nepakankamai taikomas žemės 
ūkio veiklai (žr. 91–99 dalis).
49 Išvados ir rekomendacijos 
125  
Komisija, pasinaudodama galimybe, kurią jai teikia 2014–2020 m. programavimo 
laikotarpiui skirtos naujos priemonės, pareikalavo taikyti griežtesnius bazinius 
reikalavimus ir sunkiau įgyvendinamas agrarinės aplinkosaugos priemones. Be to, 
ji pareikalavo nustatyti tikslesnes geografines kaimo plėtros priemonių taikymo 
sritis ir padidino kaimo plėtros programų ir upių baseinų valdymo planų tarpusa -
vio darnumą. Diskusijos su valstybėmis narėmis padėjo pagerinti padėtį. Tačiau 
keletą priemonių vis tik reikės nustatyti iš naujo, kai bus patvirtinti visi atitinkami 
nacionalinės teisės aktai ir planai. Taigi, dėl to bus vėluojama įgyvendinti tam 
tikras priemones ir padidės programų administravimo našta (žr. 100–102 dalis).
3 rekomendacija
Komisija turėtų:
a) reikalauti, kad valstybės narės nustatytų tinkamas nitratų pažeidžiamas zo -
nas. Nustatydamos tokias zonas, valstybės narės turėtų atsižvelgti į Vandens 
pagrindų direktyvos upių baseinų valdymo planuose surinktą informaciją 
apie su žemės ūkio maistingų medžiagų tarša susijusį spaudimą.
Valstybės narės turėtų:
b) nustatyti tinkamas fosforo naudojimo žemės ūkyje ribines vertes, kai dėl jo 
naudojimo kyla rizika gerai vandens būklei;
c) remiantis naujausiais moksliniais įrodymais, nustatyti savo nitratų valdymo 
veiksmų programoms taikytinas taisykles;
d) nustatyti privalomus veiksmus, kurie būtų griežtesni nei galiojantys reikala -
vimai teršiantiems ūkiams, esantiems baseinuose, iš kurių vandenys suteka 
į eutrofinius vandenis;
e) taikyti tinkamiausias agrarinės aplinkosaugos schemas, susijusias su van -
dens taršos maistingomis medžiagomis mažinimu, ir šias schemas bei miško 
įveisimo priemones telkti vietovėse, kuriose jų poveikis maistingų medžiagų 
kiekiui yra didžiausias.
50 Išvados ir rekomendacijos 
Makroregioninės ES Baltijos jūros regiono strategijos 
pridėtinę vertę mažinant maistingų medžiagų kiekį 
įvertinti sunku
126  
ES Baltijos jūros regiono strategijos valdymo struktūra yra sudėtinga, dėl jos re-  
gioninėse valdymo institucijose atsiranda naujų lygmenų. ES Baltijos jūros regio -
no strategijos poveikį valstybių narių veiksmams, kuriais siekiama mažinti mais -
tingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą, įvertinti sunku (žr. 105 dalį).
127  
Bendradarbiaujant kelioms ES ir ne ES šalims įgyvendinamais pavyzdiniais pro -
jektais siekiama įgyti geriausios patirties ir ją plačiai taikyti. Tačiau kartais šiais 
projektais nepasiekiama daugiau, nei jau yra pasiekta, o jų praktinis poveikis – 
gana mažas (žr. 106 ir 108 dalis).
128  
Be to, rezultatas, kurį tikimasi gauti ES bendrai finansuojamas programas sude -
rinus su mažesnio masto tikslu „Švarus Baltijos jūros vanduo“, yra labai nedidelis 
(žr. 109–112 dalis).
Šią ataskaitą priėmė II kolegija, vadovaujama Audito Rūmų nario Henri GRETHEN, 
2016 m. sausio 27 d. Liuksemburge įvykusiame posėdyje.
 Audito Rūmų vardu
 Pirmininkas
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
51
 Priedai
Maistingų medžiagų patekimo mažinimo tikslai
ŠalisVidutinis 
azoto 
patekimas 
1997–2003  m.Vidutinis 
fosforo 
patekimas 
1997–2003  m.Azoto kiekio 
sumažinimo iki 
2021 m. tikslasFosforo kiekio 
sumažinimo 
iki 2021 m. 
tikslasProcentinis 
azoto kiekio 
sumažinimasProcentinis 
fosforo 
kiekio 
sumažinimas
(tonomis per 
metus)(tonomis per 
metus)(tonomis per 
metus)(tonomis per 
metus)
Danija 70 490 1 928 2 890 38 4 2
Estija 27 684 804 1 800 320 7 40
Suomija 88 005 3 609 3 030 356 3 10
Vokietija 65 672 627 7 670 170 12 27
Latvija 61 164 829 1 670 220 3 27
Lietuva 48 689 2 463 8 970 1 470 18 60
Lenkija 212 412 11 787 43 610 7 480 21 63
Rusija 87 122 7 142 10 380 3 790 12 53
Švedija 130 279 3 639 9 240 530 7 15
Maistingų medžiagų patekimas iš 
HELCOM šalių791  517 32 828 89 260 14 374 11 44
Maistingų medžiagų patekimas iš šalių, 
kurios nepasirašė Helsinkio konvencijos1 21 421 1 979
Per HELCOM šalis į Baltijos jūrą pa-  
tenkantis maistingų medžiagų kiekis812  938 34 807
Iš kitų šaltinių patenkantis maistingų 
medžiagų kiekis2 97 405 2 087
Bendras į Baltijos jūrą patenkantis 
kiekis910  343 36 894 118  134 15 178 13 41
1 Tarpvalstybiniai iš Čekijos, Ukrainos ir Baltarusijos per upes patenkantys maistingų medžiagų kiekiai.
2 Dėl laivybos ir atmosferos taršos, keliamos visose Baltijos jūros baseinui nepriskiriamose ES valstybėse narėse, patenkantys kiekiai.
Šaltinis: Audito Rūmai, remiantis 2013 m. surengto HELCOM ministrų susitikimo „Apibendrinamąja patikslintų didžiausių leidžiamų patenkančių 
kiekių ir atnaujintų Baltijos jūros veiksmų plane šalims paskirstytų mažinimo tikslų nustatymo ataskaita“.I priedas
52 Priedai 
Azoto ir fosforo patekimo į Baltijos jūrą tendencijos atskirose šalyse
(tonomis per metus)
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
NPatekimas 1997–2003 m. 65 672 70 490 27 684 88 005 48 689 61 164 212 412 87 122 130 279
Patekimas 2012 m., įskaitant 
neapibrėžtumą (bandymo vertė)55 963 52 535 28 378 94 688 55 502 70 388 191 602 91 757 116 723
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
PPatekimas 1997–2003 m. 627 1 928 804 3 609 2 463 829 11 787 7 142 3 639
Patekimas 2012 m., įskaitant 
neapibrėžtumą (bandymo vertė)630 1 663 782 3 608 1 929 1 242 9 680 7 230 3 509
Šaltinis:  2013 m. Kopenhagoje paskelbtoje HELCOM ministrų deklaracijoje patvirtintas preliminarus pažangos, padarytos siekiant šalims paskirs -
tytų maistingų medžiagų mažinimo tikslų, stebėjimo vertinimas.
Svendsen, L.M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. 2015. Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme  
(„Maistingų medžiagų mažinimo tikslų įvykdymo pagal HELCOM maistingų medžiagų mažinimo schemą vertinimas“). Skelbiama internete. 
http: //helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-messageII priedas
53 Priedai 
Viršutinių patekimo ribinių verčių pasiekimas atskiruose pabaseiniuose
(tonomis per metus)
Botnijos 
įlankaBotnijos 
jūraCentrinė 
Baltijos 
jūros dalisSuomijos 
įlankaRygos 
įlankaDanijos 
sąsiauriaiKategato 
sąsiaurisIš viso
Viršutinės azoto patekimo ribos 
atsižvelgiant į HELCOM patekimo 
mažinimo tikslą57 622 79 372 325 000 101 800 88 418 65 998 74 001 792 211
Patekimas 2012 m., įskaitant 
neapibrėžtumą (bandymo vertė)60 484 74 794 375 760 119 687 97 106 51 495 65 801 845 127
 Papildomas sumažinimas 4 578 14 503 8 200 27 281
 Trūkstamas sumažinimas iki 2021 m. 
HELCOM tikslų2 862 50 760 17 887 8 688 80 197
Viršutinės fosforo patekimo ribos 
atsižvelgiant į HELCOM patekimo 
mažinimo tikslą2 675 2 773 7 360 3 600 2 020 1 601 1 687 21 716
Patekimas 2012 m., įskaitant 
neapibrėžtumą (bandymo vertė)2 787 2 490 15 145 7 536 2 775 1 418 1 591 33 742
 Papildomas mažinimas 283 183 96 562
 Trūkstamas sumažinimas iki 2021 m. 
HELCOM tikslų112 7 785 3 936 755 12 588
Šaltinis:  2013 m. Kopenhagoje paskelbtoje HELCOM ministrų deklaracijoje patvirtintas preliminarus pažangos, padarytos siekiant šalims paskirs -
tytų maistingų medžiagų mažinimo tikslų, stebėjimo vertinimas.
Svendsen, L.M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. 2015. Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme  
(„Maistingų medžiagų mažinimo tikslų įvykdymo pagal HELCOM maistingų medžiagų mažinimo schemą vertinimas“). Skelbiama internete. 
http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-messageIII priedas
54 Priedai 
Maistingų medžiagų koncentracija didžiausių prie Baltijos jūros esančių ES valstybių 
narių miestų nuotekų valymo įrenginių ištakiuose (2013 m.)IV priedas
Uppsala
N: 10,52 (mg/l)
P: 0,13 (mg/l)Turku
N: 14,18 (mg/l)
P: 0,15 (mg/l)
Gdanskas
N: 8,30 (mg/l)
P: 0,38 (mg/l)Stokholmas
N: 9,47 (mg/l)
P: 0,14 (mg/l)Espas
N: 16,38 (mg/l)
P: 0,31 (mg/l)
Talinas
N: 7,52 (mg/l)
P: 0,45 (mg/l)Helsinkis
N: 3,69 (mg/l)
P: 0,22 (mg/l)
Gdynia
N: 8,40 (mg/l)
P: 0,64 (mg/l)Kopenhaga
N: 5,43 (mg/l)
P: 1,81 (mg/l)Malmė
N: 9,30 (mg/l)
P: 0,27 (mg/l)
Kylis
N: 5,79 (mg/l)
P: 0,11 (mg/l)
Liubekas
N: 7,38 (mg/l)
P: 0,18 (mg/l)Rostokas 
N: 11,62 (mg/l)
P: 0,18 (mg/l)
Ščecinas
N: 6,64 (mg/l)
P: 0,43 (mg/l)
Poznanė
N: 7,92 (mg/l)
P: 0,45 (mg/l)
Vroclavas
N: 9,50 (mg/l)
P: 0,50 (mg/l)Varšuva
N: 8,52 (mg/l)
P: 0,52 (mg/l) Lodzė
N: 9,72 (mg/l)
P: 0,78 (mg/l)26 262500 0001 000 0001 500 0002 000 0002 666 000
Ryga
N: 11,16 (mg/l)
P: 0,88 (mg/l)
Jelgava
N: 6,35 (mg/l)
P: 0,37 (mg/l)Uogrė
N: 33,89 (mg/l)
P: 5,91 (mg/l)
Daugpilis
N: 5,55 (mg/l)
P: 0,61 (mg/l)
Vilnius
N: 9,52 (mg/l)
P: 0,66 (mg/l)Klaipėda
N: 9,99 (mg/l)
P: 0,33 (mg/l)
Kaunas
N: 8,50 (mg/l)
P: 0,34 (mg/l)Jūrmala
N: 8,67 (mg/l)
P: 0,27 (mg/l)
Šaltinis:  Europos Audito Rūmai, remiantis valstybių narių pateiktais 2013 m. pabaigos duomenimis. Kopenhagos ir Stokholmo vertės apskaičiuo -
tos remiantis kiekvieno iš šių miestų dviejų nuotekų valymo įrenginių vidurkiais.
55 Priedai 
Pavyzdiniai ir kiti svarbūs ES Baltijos jūros regiono strategijos įgyvendinimo 
projektai
(milijonais eurų)
Su eutrofikacija susiję ES Baltijos jūros regiono strategijos pavyzdiniai projektai
Prioritetinė sritis – AGRI Finansavimo šaltinis ir suma
BALTIC MANUREŠiuo projektu siekiama įgyti kompetencijos, susijusios su novatoriškais 
mėšlo tvarkymo sprendimais, pavyzdžiui, atsinaujinančiosios energijos 
ir organinių trąšų gamyba.Baltijos jūros regiono veiksmų planas
Iš viso: 3,7
ERPF: 2,8
Fosforo perdirbimasŠiuo projektu siekiama išgauti fosforą iš pagrindinių Baltijos jūros regio -
no šaltinių, pavyzdžiui, mėšlo, nuotėkų dumblo ir skerdenų, ir iš perdirb -
tų žaliavų gaminti trąšas. Be to, juo siekiama parengti konkrečioms 
vietovėms skirtas strategijas, kad Baltijos jūros regionas taptų pirmuoju 
regionu, kuriame būtų savarankiškai pašalinamas su mineralinėmis 
trąšomis patenkantis fosforas.
Prioritetinė sritis – NUTRI Finansavimas
Fosfatų pašalinimas iš plovikliųŠiuo projektu siekta padėti Baltijos jūros regiono valstybėms įgyvendin -
ti HELCOM rekomendaciją 28E/7 (t. y. nacionalinius teisėkūros veiksmus, 
kuriais siekiama riboti fosfatų naudojimą skalbinių plovikliuose ir auto -
matinėms indaplovėms skirtuose plovikliuose), politikos formuotojams 
pateikiant informacinę medžiagą. 2011 m. visoje ES uždrausta naudoti 
fosfatus skalbinių plovikliuose.Nedidelį šio projekto biudžetą finansavo 
Švedijos cheminių medžiagų agentūra.
PRESTOŠiuo projektu siekiama sumažinti į Baltijos jūrą patenkantį maistingų 
medžiagų kiekį, įgyvendinant nuotekų valymo srityje dirbančio perso -
nalo, projektuotojų ir mokytojų švietimo programas, taip pat atliekant 
pasirinktų Baltarusijos nuotekų valymo įrenginių (Baranovičių, Gardino, 
Maladečinos ir Vitebsko) techninius tyrimus ir investuojant į šiuos 
įrenginius.Baltijos jūros regiono veiksmų planas
Iš viso: 4,6
ERPF: 1,1
EKPP: 2,8
BALTIC DEALŠiuo projektu siekiama kovoti su maistingų medžiagų nutekėjimu ir 
nuotėkiu iš ūkių: šį projektą savanoriškai inicijavo penkios ūkininkų 
federacijos.Baltijos jūros regiono veiksmų planas
Iš viso: 3,8
ERPF: 3,0
Regioninės taršos maistingomis 
medžiagomis vertinimas ir 
prioritetinių projektų, kuriais 
siekiama mažinti maistingų 
medžiagų patekimą iš 
Baltarusijos į  Baltijos jūrą, 
nustatymasŠiuo projektu siekiama nustatyti prioritetines investicijas ir, remiantis 
Šiaurės dimensijos partneryste aplinkosaugos srityje, užtikrinti vietos 
pajėgumą mažinti maistingų medžiagų patekimą į  Baltijos jūrą, 
daugiausia dėmesio skiriant žemės ūkiui, komunalinėms nuotekoms 
ir pramonei, įskaitant ploviklių, kurių sudėtyje yra fosforo, gamybą ir 
naudojimą.Finansuoja Baltijos jūros veiksmų plano 
fondas, valdomas NIB/NEFCO, Švedijos ir 
Suomijos, kaip investuotojų: 0,25
Horizontalusis veiksmas „Kaimynai“ (angl. „Neighbours“)
Ekonomiškai ir ekologiškai 
tvarus Peipaus ežero rajonasŠiuo projektu siekiama pagerinti Peipaus ežero baseino ekologinę 
padėtį, renovuojant Pskovo srityje esančius nuotekų valymo įrenginius 
ir įrengiant naują infrastruktūrą mažuose Estijai priklausančios Peipaus 
ežero pakrantės uostuose.Estijos, Latvijos ir Rusijos veiksmų planasV priedas
56 Priedai 
Baltijos jūros regiono veiksmų planuose numatyti projektai (išskyrus pavyzdinius), 
susiję su eutrofikacija
(milijonais eurų)
Baltijos jūros regiono veiksmų planuose numatyti projektai (išskyrus pavyzdinius), kuriais sprendžiama 
eutrofikacijos problemaFinansavimo šaltinis ir 
suma (Baltijos jūros regiono 
veiksmų planas)
„Baltic Compass“Pagal šį projektą dirbama su žemės ūkio ir aplinkos sektoriais, siekiant patenkinti 
poreikį užtikrinti tarpvalstybinį Baltijos jūros eutrofikacijos mažinimą.Iš viso: 6,6
ERPF: 4,6
EKPP: 0,5
„Baltic Compact“ Pagal šį projektą įgyvendinami agrarinės aplinkosaugos veiksmai.Iš viso: 1,9
ERPF: 1,5
BERAS (Ekologinis perdirbimas 
Baltijos regiono žemės ūkyje ir 
visuomenėje)Šiuo projektu siekiama sumažinti eutrofikaciją, nutraukti pesticidų naudojimą ir 
sumažinti maisto sektoriaus poveikį visuotiniam atšilimui.Iš viso: 4,4
ERPF: 3,4
EKPP: 0,05
„Waterpraxis“Šiuo projektu siekiama pagerinti Baltijos jūros būklę remiant praktinį upių 
baseinų valdymo planų įgyvendinimą regione.Iš viso: 2,0
ERPF: 1,5
PURE (Miestų poveikio 
eutrofikacijai mažinimo 
projektas)Šiuo projektu, remiantis tarpvalstybiniu bendradarbiavimu, siekiama parengti ir 
įgyvendinti savivaldybių investicijas.Iš viso: 3,2
ERPF: 2,0
EKPP: 0,5V priedas
57 Komisijos  
atsakymas
Santrauka
V
Komisija atkreipė dėmesį į šiuos klausimus vertindama pirmuosius upių baseinų valdymo planus (UBVP)1 ir pirmąsias 
priemonių programas2, ir pažymėjo, kad šioje srityje reikalinga pažanga ir primygtinai ragino valstybes nares dėl to 
imtis veiksmų įgyvendinant antruosius UBVP .
VI
Komisija mano, kad ėmėsi tinkamų veiksmų. Sutartyje ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai 
nurodyta, kad Komisija, kaip Sutarčių sergėtoja, turi didelę diskreciją, spręsdama, kada pradėti tirti ir persekioti už 
pažeidimus. Kai kuriais atvejais alternatyvios priemonės arba politinis dialogas gali būti veiksmingesnė priemonė 
nei pažeidimo nagrinėjimo procedūra.
Vis dėlto esama daug įrodymų, patvirtinančių, kad Miesto nuotekų valymo direktyvos reikalavimų laikymąsi Komi -
sija užtikrino taikydama pažeidimo nagrinėjimo priemonę.
VII
Kai kuriais atvejais valstybės narės, įgyvendindamos Nitratų direktyvą, susidūrė su įvairiomis problemomis, nors 
kitais atvejais jos įgyvendinimas buvo veiksmingas. Vis dėlto apskritai vidutinės nitratų koncentracijos ES ir Baltijos 
jūroje tendencija gerėja.
Kompleksinės paramos politika nėra priemonė, kuria valstybėse narėse būtų užtikrinamas Europos Sąjungos teisės 
aktų įgyvendinimas. Jeigu valstybė narė neįgyvendina teisės akto, patikima priemonė yra pažeidimo nagrinėjimo 
procedūra.
Įsipareigojimų neįvykdymo atvejų ir sankcijų, taikytų dėl kompleksinės paramos mechanizmo, skaičius veikiau rodo, 
kad šis mechanizmas veikia, o ne jo nepakankamumą. Kompleksinė parama taikoma tik ūkininkams, gaunantiems 
tiesioginių mokėjimų arba dalyvaujantiems įgyvendinant kai kurias kaimo plėtros priemones, pvz., agrarinės aplin -
kosaugos priemones.
VIII
Komisija mano, kad ES Baltijos jūros regiono strategija (ESBJRS) labai padėjo palaikyti Baltijos jūros aplinkos 
apsaugą. Apskritai naująjį makroregioninį požiūrį galima vertinti kaip vertingą priemonę regioninėms problemoms 
spręsti ir su Baltijos jūra besiribojančių šalių bendradarbiavimui stiprinti.
1 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf .
2 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN .
Komisijos atsakymas 58
Įvadas
09
Tiek Vandens pagrindų direktyvos (VPD), tiek Jūrų strategijos pagrindų direktyvos priemonių programų atveju 
2016 m. kovo mėn. numatyta teikti bendras ataskaitas. VPD ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvos priemonių pro -
grama, kurią pateikia valstybės narės, turėtų apimti HELCOM ir tarptautinių susitarimų įsipareigojimus.
13
EŽŪFKP 2007–2013 ir 2014–2020 m. programavimo laikotarpiais vandentvarka nurodoma kaip vienas iš pagrindinių 
kaimo plėtros tikslų. Šie tikslai gali būti pasiekti įvairiomis priemonėmis, įskaitant priemones, kurios nėra grindžia -
mos plotu, pvz., investicijomis ir mokymu.
2007–2013 m. su informacija apie finansinius asignavimus galima susipažinti tik krypčių ir priemonių lygmeniu. 
2014–2020 m. su tokia informacija galima susipažinti priemonių ir prioritetinių sričių lygmeniu (arba prioriteto 
lygmeniu, pvz., prioriteto, susijusio su vandentvarka), todėl bus galima gauti duomenis, tiesiogiai susijusius su 
tikslais.
Pastabos
18
Komisija pažymi, kad nors HELCOM maistinių medžiagų mažinimo tiksliniai rodikliai laikomi gera praktika, teisiškai 
negalima tikėtis, kad Baltijos jūros regiono valstybės narės, 2012 m. spalio mėn. pateikdamos ataskaitas pagal Jūrų 
strategijos pagrindų direktyvą (JSPD), praneštų apie savo HELCOM maistinių medžiagų mažinimo tikslinius rodiklius, 
kurie buvo patvirtinti 2013 m. spalio mėn. HELCOM ministrų posėdyje. Tačiau praktiškai Komisija palankiai vertintų 
tai, jeigu valstybių narių priemonių programomis, kurios turi būti parengtos 2016 m. kovo mėn. pagal JSPD, taip pat 
būtų prisidėta prie HELCOM įsipareigojimų vykdymo.
28
VPD ir HELCOM siekiama to paties tikslo – ne eutrofinės Baltijos jūros. Jeigu būtų pasiekta tinkama padėtis pagal 
VPD, to turėtų pakakti, kad būtų pasiektas HELCOM tikslinis rodiklis. Papildomų priemonių reikia Lenkijai, tačiau jos 
reikalingos norint pasiekti ne tik HELCOM tikslinius rodiklius, bet ir VPD tikslus.
Pirmuosiuose UBVP Lenkija nenustatė pakankamai griežtų, VPD reikalavimus atitinkančių fosfatų standartų, kurie 
atitiktų VPD gerą ekologinę būklę (buvo taikomi iki tol galioję senesni standartai), todėl gali atrodyti, kad HELCOM 
tiksliniai rodikliai yra griežtesni. Lenkija turėtų ištaisyti šį akivaizdų trūkumą, nustatydama VPD reikalavimus atitin -
kančius fosfatų standartus, ir taikyti juos rengdama antrąsias UBVP priemonių programas, pagal kurias fosfatų kiekis 
būtų mažinamas ir vidaus, ir jūrų vandenyse.
31
Valstybėms narėms pateikiant ataskaitas pagal antruosius UBVP turi būti atlikta maistinių medžiagų trūkumo ana -
lizė, todėl per ateinančius du ataskaitinius laikotarpius Komisija turėtų sėkmingiau stebėti, ar valstybėms narėms 
pavyko sumažinti maistinių medžiagų kiekį.
Valstybės narės, rengdamos antruosius upių baseinų valdymo planus, turi pranešti, kiek Nitratų direktyvos įgyven -
dinimo pakanka siekiant išspręsti žemės ūkio taršos maistinėmis medžiagomis problemą ir kokios kitos pagrindinės 
ir papildomos VPD priemonės bus numatytos programoje siekiant išspręsti šią problemą. Tai padės valstybėms 
narėms ir Komisijai suprasti, kur reikia imtis papildomų veiksmų.
Komisijos atsakymas 59
34
Komisija tikisi, kad taikant į UBVP įtrauktas priemones bus peržiūrimi ir prireikus pataisomi esami miesto nuotekų 
valymo leidimai, siekiant užtikrinti, kad miestų tarša būtų sumažinta tiek, kad visuose vandens telkiniuose būtų 
galima užtikrinti geros būklės sąlygas. Kai kuriuose vandenyse šis rodiklis gali būti 1 mg/l P , o kitose vietovėse gali 
reikėti ir griežtesnio rodiklio, pvz., 0,5 mg/l arba mažiau, jeigu yra didelis gyventojų tankis arba mažas praskiedimas.
41
Valstybių narių planai, kuriais numatoma mažinti maistinių medžiagų kiekį ir kurie grindžiami jų upių baseinų val -
dymo planais, yra nepakankamai plataus užmojo, nes juose daugiausia nurodomos „pagrindinės priemonės“, kurios 
jau buvo taikomos įgyvendinant ES direktyvas, susijusias su konkrečia veikla, sukeliančia taršą maistinėmis medžia -
gomis ir kuri daugiausia susijusi su miestų nuotekomis ir žemės ūkiu, ir nenurodoma, kaip šias priemones reikėtų 
stiprinti, kad maistinių medžiagų sąlygos atitiktų gerą būklę. Buvo įtrauktos vos kelios naujos priemonės paskli -
diesiems taršos šaltiniams kontroliuoti pagal VPD 11 straipsnio 3 dalies h punktą (šiuo atveju ypač trūksta fosfatų 
pasklidžiųjų taršos šaltinių kontrolės priemonių), o „papildomų priemonių“ bendras numatomas indėlis neapibrėž -
tas. Komisija, vertindama pirmuosius UBVP3 ir pirmąsias priemonių programas4, pažymėjo, kad šioje srityje reikalinga 
pažanga ir primygtinai ragino valstybes nares dėl to imtis veiksmų rengiant antruosius UBVP .
Taip pat žr. Komisijos atsakymą į 30 dalies pastabas.
46
Komisija laikosi nuomonės, kad Vokietija ir Suomija įvykdė direktyvos reikalavimus pagal Komisijos atitikties ver -
tinimo metodiką, nes jų atitikties rodiklis yra 99 proc. arba daugiau. Kitos keturios Baltijos jūros regiono valstybės 
narės 2012 m. turėjo visiškai įvykdyti direktyvos reikalavimus ir pasiekė didelius atitikties rodiklius – 89 proc. ir 
daugiau.
47
Tai, kad taikomos atskiros ar atitinkamos sistemos (AAS), Komisija savaime nelaiko pažeidimu, nes ši galimybė yra 
numatyta direktyvoje. Tačiau didelis AAS rodiklis gali reikšti, kad esama su surinkimo sistemomis susijusių pro -
blemų, tad Komisija stebės ir (arba) nagrinės šiuos atvejus (išsamiau žr. atsakymą į 48 dalies pastabas).
3 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf .
4 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN .
Komisijos atsakymas 60
48
Komisija tiria atskirų ir atitinkamų sistemų naudojimą taikydama vadinamąją bandomąją priemonę (pvz., valstybėse 
narėse taikomų AAS rūšis, AAS registravimą, leidimus ir patikras). Komisija jau daug metų stebi AAS ir įtraukia jas 
į ataskaitos lentelę pagal 15 straipsnį. Be to, Miesto nuotekų valymo direktyvos sąvokų ir apibrėžčių gairėse, pareng -
tose dar 2007 m., yra skyrius dėl AAS.
49
Komisija nusprendė sutikti su tuo, kad 100 proc. atitiktis nėra tikėtina ir nėra realu ją pasiekti, todėl nepradeda 
„pažeidimo nagrinėjimo procedūros“ ir taiko du Audito Rūmų nurodytus kriterijus. Šiai metodikai pritarė Europos 
Sąjungos Teisingumo Teismas (žr. Sprendimo Komisija prieš Belgiją , C–395/13, 33–38 punktus).
51
Komisija pažymi, kad žinojo apie Lenkijos sprendimą, kurį ji priėmė iki 2010 m., tačiau teisiškai negalėjo to ginčyti 
arba nuspėti, koks bus Lenkijos neatitikties rodiklis iki 2010 m. Direktyvoje šios dvi galimybės aiškiai suteikiamos 
valstybėms narėms, ir Lenkija teisiškai galėjo pasinaudoti 5 straipsnio 4 dalyje jai suteikta galimybe pasirinkti, nors iš 
tikrųjų to nebuvo įmanoma pasiekti, nes tai reiškė, kad Lenkija negalėtų gauti papildomo laiko, priėmus tokį spren -
dimą suteikiamo pagal Stojimo sutartį.
52
Komisija vis labiau nerimaudama atidžiai stebėjo, kaip Lenkija įgyvendina šią direktyvą, nes paaiškėjo, kad ją įgy -
vendinant labai trūko ir vis dar trūksta aiškaus planavimo. Komisijai šiuo atžvilgiu mažiausiai rūpi teisinio pagrindo 
pasirinkimas, ir tai nėra tinkamas pasiteisinimas, kad nacionaliniu lygmeniu trūksta koordinuotų veiksmų.
Komisija nuo 2011 m. reguliariai pažymi, kad numatytos investicijos nepadės Lenkijai įvykdyti reikalavimų. Be to, 
Lenkija pateikė tik preliminarius investicijų planus (pagrindinius planus) ir kol kas nesudarė atitinkamų KPOSK (2010). 
Komisija kol kas nepatvirtino nei preliminaraus 2014 m. vasario mėn. pagrindinio plano, nei galutinės 2015 m. gegu -
žės mėn. versijos.
56
Nuotekų valymo įrenginiai – tai infrastruktūros objektai, kurių gyvavimo laikas yra labai ilgas, todėl per trumpą laiką 
sunku įvertinti jų dydį. Apskritai įrenginių dydį gali lemti keli veiksniai, pvz., saugos koeficientai, gebėjimas veikti 
atsižvelgiant į sezoninę veiklą ir (arba) pokyčius, pvz., turizmą, didelį lietų, vandens antplūdį arba atidėjinius gali -
moms būsimoms jungtims dėl gyventojų prieaugio.
Be to, minimali švaraus vandens norma nedaro žalos, nes taip nuotekos netampa užkratu ir nesusidaro žmogaus 
sveikatai pavojingo vandenilio sulfido.
Komisijos atsakymas 61
58
Prieš stojant į ES buvo įvertinti narystės siekiančių šalių teisės aktai, ir jie buvo pripažinti išsamiais, kaip to reikalau -
jama prieš stojant į ES pagal esamą ES acquis , į kurį įeina Direktyva 91/271/EEB.
59
Valstybės narės gali pasirinkti, ar taikyti 5 straipsnio 2 dalį, ar jo 4 dalį, ir jų pasirinkimo neriboja Stojimo sutarties 
nuostatų buvimas.
60
Lenkijai įstojus į ES Komisija palaipsniui pradėjo nustatyti problemas, su kuriomis Lenkija susiduria įgyvendindama 
Miesto nuotekų valymo direktyvą, o nuo 2007 m. ji reguliariai atlieka išplėstines ES bendro finansavimo projektų 
paraiškų patikras. Nuo 2010 m., Komisijai surinkus pakankamai informacijos, rodančios, kad ją įgyvendinant susi -
durta su dideliais sunkumais, su Lenkijos valdžios institucijomis šiuo klausimu pradėta oficialiai susirašinėti. Reikia 
pabrėžti, kad Lenkija turėjo daug didesnių ir svarbesnių sunkumų nei pasirinkti, kurią 5 straipsnio dalį – 2 ar 4 – tai -
kyti, ir jie buvo susiję su netinkama aglomeracijų sąvokos apibrėžtimi, atitikties duomenų trūkumu arba nesuderi -
namumu, aiškaus ir nuoseklaus planavimo stoka ir savavališku investicijų nutraukimu, skiriant jas tik valymo įrengi -
niams, kurie išvalo daugiau nei 15 000 g. e. nuotekų.
61
Nors Komisija daug kartų prašė Lenkijos pateikti nuoseklius duomenis apie Miesto nuotekų valymo direktyvos 
įgyvendinimo būklę ir būsimą jos įgyvendinimo planavimą (įskaitant duomenis, iš kurių būtų matyti, ar yra vykdomi 
5 straipsnio 2 dalies, ar jo 4 dalies reikalavimai), Lenkija jų nepateikė. Komisija norėtų pabrėžti, kad po susirašinėjimų 
su Komisija Lenkija pati nusprendė taikyti 5 straipsnio 2 dalį. 2012 m., vykstant deryboms dėl 2014–2020 m. progra -
mavimo laikotarpio, Komisija paprašė Lenkijos parengti Miesto nuotekų valymo direktyvos įgyvendinimo pagrin -
dinį planą, kurį patikrintų Komisija, siekdama užtikrinti, kad ES bendras finansavimas 2014–2020 m. programavimo 
laikotarpiu būtų suteiktas projektams, kurie atitinka Miesto nuotekų valymo direktyvą ir kurie daugiausia padeda 
panaikinti įgyvendinimo atotrūkį.
62
Komisija dabar vėl ėmė prašyti ataskaitų pagal 17 straipsnį, kad žinotų, kada konkreti aglomeracija atitiks reikalavi -
mus, jeigu taip dar nėra.
Taikydama naująjį modelį pagal 17 straipsnį, Komisija bandė subalansuoti padėtį – gauti daugiau žinių apie valsty -
bių narių padėtį ir kartu nepadidinti administracinės naštos. Dauguma valstybių narių sureagavo teigiamai ir pateikė 
informaciją pagal naująjį modelį. Be to, valstybės narės gali apibūdinti kiekvieną projektą ataskaitos lentelėje. Pagal 
15 straipsnį Komisija žino, kokia procentinė dalis nuotekų išleidžiama jų neišvalius, todėl ji žino, „kiek trūksta iki 
atitikties“. Taigi būtent valstybės narės turi kuo greičiau parengti pritaikytą projektą, kad jis atitiktų reikalavimus. 
Komisija neketina valstybėms narėms didinti ataskaitų teikimo naštos, nes ES lygmeniu nebūtina turėti išsamios 
informacijos apie kiekvienos aglomeracijos kanalizacijos kanalų ilgį kilometrais.
Komisijos atsakymas 62
63
Komisija šiais klausimais turi didelę diskreciją ir turi pasirinkti tinkamiausias priemones. Šiuo atveju Komisija pasi -
rinko įsipareigojimus, prisiimamus per susitikimus su valstybėmis narėmis dėl miesto nuotekų valymo, ir nusprendė 
dar nepradėti oficialių tyrimų, kol pakankamai valstybių narių nėra praleidusios pakankamai galutinių terminų. 
Bandomosios procedūros, kurios būtų pradėtos atsižvelgiant į įvertintą pradinį terminą (nuo 2004 m. iki 2006 m. 
pabaigos), būtų susijusios tik su trimis valstybėmis narėmis, įskaitant Lenkiją. Todėl veiksmingumo sumetimais buvo 
nuspręsta palaukti kito ataskaitų teikimo etapo rezultatų, kai bus gauta reikšmingesnių duomenų apie valstybes 
nares ir aglomeracijas, kurioms jie taikomi.
Todėl Komisija mano, kad ėmėsi tinkamų veiksmų. Sutartyje ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai 
nurodyta, kad Komisija, kaip Sutarčių sergėtoja, turi didelę diskreciją, spręsdama, kada pradėti tirti ir persekioti už 
pažeidimus. Kai kuriais atvejais alternatyvios priemonės arba politinis dialogas gali būti veiksmingesnė priemonė 
nei pažeidimo nagrinėjimo procedūra.
Galiausiai Komisija, imdamasi bandomųjų priemonių ir pradėdama pažeidimų bylas, atsižvelgė į skirtingus įgyvendi -
nimo terminus (15 ES valstybių narių atveju – 14 metų, o 2004 m. į ES įstojusių 10 valstybių narių atveju – 3–11 metų).
Vis dėlto Komisija turi daug patvirtintų įrodymų, kaip Miesto nuotekų valymo direktyvos reikalavimų laikymasis užti -
krinamas taikant pažeidimo nagrinėjimo priemonę (pvz., Prancūzija, Belgija, Jungtinė Karalystė ir kt.).
64
Miesto nuotekų valymo direktyvoje nustatyti minimalūs standartai, kuriuos reikia pasiekti priedo 2 lentelėje, tačiau 
valstybėms narėms leidžiama taikyti griežtesnius standartus. Griežtesni standartai gali būti teisiškai būtini siekiant 
užtikrinti, kad būtų laikomasi Vandens pagrindų direktyvos reikalavimų.
69
Komisija norėtų patikslinti, jog numatoma, kad Kaliningrado vandens ir aplinkos paslaugų projektas bus visapusiškai 
vykdomas 2016 m., kiek tai susiję su jo vandens komponentais.
76
Vandenys, esantys ekstensyviojo ūkininkavimo vietovėse, kuriose naudojama mažai trąšų, vis vien gali būti teršiami 
maistinėmis medžiagomis. Pagal Nitratų direktyvą konkrečios priemonės taip pat turi būti taikomos vandenims, 
kuriems gresia taršos rizika.
Kai kuriose vietovėse reikia taikyti priemones ir pagal Nitratų direktyvą, ir pagal Vandens pagrindų direktyvą, kad 
būtų sumažinta maistinių medžiagų ir vandens būklė taptų gera.
79
Vien azoto iš neorganinių trąšų negalima naudoti kaip rodiklio, rodančio, kad reikalavimai neturi poveikio, todėl tai 
reikia aiškinti atsargiai. Visas azoto nuostolis arba visas azoto perteklius (iš visų šaltinių) yra tinkamesni rodikliai.
Komisijos atsakymas 63
80
Komisija mano, kad tokias priemones kaip tręšimo draudimas tam tikrais metų laikotarpiais galima veiksmingai pati -
krinti, jeigu tik patikros atliekamos tinkamu laiku.
Tręšimo planai arba trąšų duomenys įtraukiami į kelias veiksmų programas pagal Nitratų direktyvą kaip bendroji 
praktika, kuria siekiama, kad būtų tręšiama subalansuotai ir lengviau taikomos kontrolės priemonės.
84
Komisija pabrėžia, kad kompleksinė parama nėra Europos Sąjungos aplinkos teisės aktų vykdymo užtikrinimo 
mechanizmas, tačiau ja siekiama, be kita ko, „ prisidėti prie to, kad BŽŪP labiau atitiktų visuomenės lūkesčius “ (žr. Regla -
mento (ES) Nr. 1306/2013 54 konstatuojamąją dalį). Per kompleksinę paramą bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) 
mokėjimai siejami su tam tikrų taisyklių laikymusi, o pažeidus šias taisykles BŽŪP mokėjimai mažinami. Teikiant kom -
pleksinę paramą iš esmės turėtų būti taikomos esamos kontrolės sistemos. Tačiau taip pat reikėtų užtikrinti minima -
lią kontrolės normą, jeigu atskiriems sektoriams taikomų teisės aktų kontrolės sistema nėra pakankamai veiksminga.
86
Valstybės narės pačios turi nustatyti geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės (GAAB) standartus taip, kad būtų 
pasiektas standarto tikslas. Kiek tai susiję su minėtu GAAB apsaugos juostų įrengimo išilgai vandentakių standartu, 
jo tikslas – apsaugos juostų nustatymas ir jų valdymas, bet ne trąšų naudojimas žemės ūkio paskirties žemėje apskri -
tai. Taigi minėtas GAAB standartas apima tik apsaugos juostas jautriose nitratams zonose ir už jų ribų. Be to, kai kurie 
Nitratų direktyvoje keliami reikalavimai yra kompleksinės paramos dalis pagal SMR1 (anksčiau – SMR4).
87
Minėtos GAAB apsaugos juostos, taikomos nuo 2012 m. sausio 1 d. (žr. Reglamento (EB) Nr. 73/2009 149 straipsnį), 
susijusios su reikalavimais, kylančiais iš Nitratų direktyvos, ir šie reikalavimai pritaikomi žemės ūkio paskirties žemei, 
esančiai ne jautriose nitratams zonose, turint omenyje vietos sąlygas, kaip to reikalaujama pagal Reglamento (ES) 
Nr. 1306/2013 94 straipsnį. Todėl galimybė įvairiai apibrėžti Audito Rūmų nurodytus reikalavimus suteikiama pagal 
pačią Nitratų direktyvą ir atspindi vietos sąlygų įvairovę, į kurią atsižvelgė valstybės narės.
90
Įsipareigojimų neįvykdymo atvejų ir sankcijų, taikytų dėl kompleksinės paramos mechanizmo, skaičius veikiau rodo, 
kad šis mechanizmas veikia, o ne jo nepakankamumą. Pavyzdžiui, mėšlo saugyklų stoka jautriose nitratams zonose 
tebekelia problemų, ir šis pažeidimas yra stebimas pagal kompleksinės paramos mechanizmą, ir tai paaiškina, kodėl 
reikalavimų nevykdymo norma yra tokia didelė (taip pat žr. 93 dalį).
Komisijos atsakymas 64
91
2007–2013 m. kaimo plėtros programos turėjo padėti siekti kaimo plėtros tikslų, įgyvendintų pagal kelias kryptis. Kai 
kuriomis įgyvendintomis priemonėmis ir veiksmais, įskaitant agrarinės aplinkosaugos veiksmus, buvo galima siekti 
vieno pagrindinio tikslo, tačiau daug jų buvo nustatyta siekiant daugelio tikslų, ir dėl to šių priemonių veiksmingu -
mas nemažėja, nes padedama užtikrinti didesnį ekonominį naudingumą.
Agrarinės aplinkosaugos priemonės, kurias daug ūkininkų įgyvendino dideliuose plotuose, taip pat gali padėti 
pagerinti visų šių plotų vandens būklę.
Tuo metu, kai buvo priimamos 2014–2020 m. programos, Komisija pateikė pastabų, kad valstybėms narėms reikia 
aktyviau taikyti tikslinius rodiklius, taip pat susijusius su vandens klausimais.
92
2007–2013 m. programavimo laikotarpiu pakeitus upių baseinų valdymo planų ir kaimo plėtros programų priėmimo 
tvarkaraštį agrarinių aplinkosaugos priemonių aprėptis ne visada atitiko upių baseinų valdymo planuose nurodytus 
plotus.
Be to, reikėtų priminti, kad privalomųjų reikalavimų, kurie yra dažnai nurodomi upių baseinų valdymo planuose, 
laikymosi negalima užtikrinti agrarinės aplinkosaugos priemonėmis, kuriomis palaikomi tik savanoriški veiksmai, 
nenumatyti pagal privalomuosius reikalavimus.
Be to, programavimo laikotarpiu valstybės narės galėjo iš dalies pakeisti savo programų turinį ir (arba) finansinius 
asignavimus. Siūlomi pakeitimai turi atitikti bendruosius programos tikslus ir strategiją. Taikydamos šį mechanizmą, 
jos galėjo derinti jį su UBVP , jeigu šie buvo parengti. 2009 m. atlikus BŽŪP reformos patikrinimą ir parengus Europos 
ekonomikos gaivinimo planą vandentvarkos tikslas papildomai įtvirtintas kaip vienas iš kaimo plėtros uždavinių.
93
2004–2006 m. naujosios Baltijos jūros regiono valstybės narės (EE, LV, LT, PL) buvo paragintos numatyti specialią 
paramą mėšlo saugykloms, kad atitiktų vandens apsaugos standartus.
94
2007–2013 m. KPP buvo numatytos investavimo į mėšlo saugyklas priemonės.
Visų pirma valstybės narės galėjo remti investicijas, kuriomis gerinamas mėšlo saugojimas ūkiuose, tik jeigu jomis 
buvo siekiama atitikti naujuosius Bendrijos standartus pagal valstybėse narėse įgyvendintą Nitratų direktyvą, ir per 
ribotą lengvatinį 36 mėnesių laikotarpį nuo tos dienos, kai standartai tapo privalomi.
Komisijos atsakymas 65
95
Komisijos nuomone, agrarinės aplinkosaugos priemonių įvairovė reiškia, kad šios priemonės apima ir paprastus, ir 
sudėtingesnius veiksmus, kuriais siekiama apsaugoti ir pagerinti aplinką. Taip veiksmus taikantys paramos gavėjai 
gali juos pritaikyti savo konkretiems poreikiams ir spręsdami aplinkos problemas.
Paramos dydis visuomet koreliuoja su įsipareigojimų dydžiu ir ja kompensuojamos negautos pajamos bei papildo -
mos sąnaudos, susijusios su šiais įsipareigojimais.
Prastą įgyvendinimo lygį taip pat galima paaiškinti kitomis priežastimis, o ne veiksmo sudėtingumu, pvz., nepakan -
kamu paramos palaikymu, nepakankamu žinių perdavimu arba konsultavimo paslaugų naudojimu.
Prastas agrarinės aplinkosaugos priemonių įgyvendinimas intensyvaus žemės ūkio srityse buvo viena iš priežasčių, 
dėl kurių Komisija 2011 m. pasiūlė žalinti pirmąjį BŽŪP ramstį, kad šie plotai būtų pasiekti taikant paprastas, bendro 
pobūdžio, nesutartines priemones, kurių poveikį aplinkai reikėtų didinti taikant tikslingesnes agrarinės aplinkosau -
gos priemones.
2014–2020 m. laikotarpiu Komisija skatino tikslinius rodiklius, kurie buvo įgyvendinti Lenkijoje ir Suomijoje.
Taip pat žr. Komisijos atsakymą į 92 dalies pastabas.
98
Dauguma valstybių narių abiem programavimo laikotarpiais nusprendė taikyti kitas priemones, kaip antai agrarinės 
aplinkosaugos ir klimato priemones, kad pasiektų tikslinius rodiklius ir tikslus, susijusius su vandentvarkos prioritetu. 
Iš tikslų ir rodiklių, susijusių su vandens kokybe ir vandentvarka abiem laikotarpiais, matyti, kad net neįgyvendinus 
„VPD mokėjimų“ priemonės valstybės narės planuoja veiksmus, kurie turėtų padėti pasiekti šiuos tikslus ir rodiklius.
Privalomųjų priemonių stoka upių baseinų valdymo planuose, sunkumai apibrėžiant jų priemones buvo viena iš 
svarbiausių kliūčių, trukdžiusių taikyti nagrinėjamą priemonę 2007–2013 m. laikotarpiu.
99
Kiek tai susiję su sankcijų taikymu vandens apsaugos srityje, valstybės narės sprendžia, ar prireikus jas taikyti (šalia 
kompleksinės paramos taisyklių) ir ar atskirais atvejais galima nustatyti individualią atsakomybę už taršą.
Komisija mano, kad taikyti principą „teršėjas moka“ žemės ūkyje nesunku. Pavyzdžiui, būtų galima nustatyti trąšų 
arba mėšlo mokestį. Plataus užmojo nitratų veiksmų programose ir pagrindinėse VPD priemonėse būtų galima 
nustatyti aiškias kontrolės priemones taršai šaltinio vietoje mažinti.
Komisijos atsakymas 66
100
Reglamente (ES) Nr. 1305/2013 numatytos ex ante  sąlygos, būdingos kaimo plėtros priemonėms. Ex ante  sąlyga, susi -
jusi su vandens sektoriumi (taikoma investicijoms, programuojamoms pagal 5 prioritetą), yra susijusi su vandens kai -
nodaros politikos buvimu ir tinkamu prisidėjimu prie vandens paslaugų sąnaudų susigrąžinimo skirtingai naudojant 
vandenį, pagal patvirtintame upių baseinų valdymo plane nustatytą pagal programas remiamų investicijų normą.
Kitos kaimo plėtrai būdingos ex ante  sąlygos aplinkos srityje yra susijusios su gera agrarine aplinkosaugos būkle, 
minimaliais reikalavimais trąšoms ir augalų apsaugos produktų naudojimui, energijos vartojimo efektyvumui, atsi -
naujinančiajai energijai.
102
Kai kurių kaimo plėtros priemonių negalima pradėti taikyti nesant tinkamo teisinio pagrindo. Tai pasakytina apie 
Vandens pagrindų direktyvos mokėjimų priemonę, kuri gali būti įgyvendinta tik nustačius upių baseinų valdymo 
planus ir jų priemonių programas. Tačiau valstybės narės gali per programavimo laikotarpį iš dalies keisti savo 
programas.
Kalbant apie teisės aktų pakeitimus, susijusius su pagrindiniais reikalavimais, kai įgyvendinant priemones yra pakei -
čiamas atitinkamas pagrindas, valstybės narės turi atsižvelgti į tokius pokyčius priemonių turinyje (pvz., įsipareigo -
jimų lygis ir priemokos, jeigu pokyčiai turi įtakos šiems elementams).
105
ESBJRS valstybės narės pasirinko labai „lengvą“ valdymo struktūrą. Darbas grindžiamas politikos sričių ir horizon -
taliųjų veiksmų koordinatorių tinklu. Siekiama užtikrinti, kad visi ESBJRS prioritetai derėtų tarpusavyje. Nebuvo 
sukurta jokių naujų institucijų ar Tarybos struktūrų. Pasirinkta valdymo struktūra nėra pernelyg sudėtinga ar 
apsunkinanti.
Apskritai makroregioninį požiūrį galima laikyti vertinga regioninių problemų sprendimo priemone mažesnėje geo -
grafinėje vietovėje, palyginti su visa ES teritorija. Komisija mano, kad ESBJRS sėkmingai padėjo skatinti Baltijos jūros 
aplinkos apsaugą.
107
Kiekvienas projekto vykdytojas savo nuožiūra gali kreiptis dėl pavyzdinės iniciatyvos statuso suteikimo. ESBJRS 
veiksmų plane apibūdinama procedūra ir pateikiamas paraiškos šablonas. Jame reikalaujama trumpo politikos sričių 
arba horizontaliųjų veiksmų koordinatoriaus įvertinimo, o vertinimo kriterijai apima, be kita ko, „pavyzdinės inicia-  
tyvos makroregioninį poveikį“ ir indėlį „siekiant ESBJRS tikslų / rodiklių / tikslinių rodiklių“. Komisija rengia vidaus 
konsultacijas dėl kiekvienos paraiškos ir galiausiai nacionalinių koordinatorių grupė patvirtina pavyzdinės iniciaty -
vos statusą. Politikos sričių ir horizontaliųjų veiksmų koordinatoriai skatina projekto vykdytoją prašyti suteikti pavyz -
dinės iniciatyvos statusą.
Komisijos atsakymas 67
108
Komisija pažymi, kad projektų vykdytojai labai suinteresuoti gauti pavyzdinės iniciatyvos statusą, nes galbūt taip 
projektams lengviau sutelkti finansavimą makroregioniniams projektams, o projektų vykdytojų darbas tampa labiau 
matomas.
Komisija mano, kad galima nustatyti konkrečių „pavyzdinių iniciatyvų“ indėlį mažinant maistinių medžiagų kiekį. 
Pavyzdinėmis iniciatyvomis turėtų būti siekiama įvairių tikslų, pvz., kurti naujus tinklus, keistis patirtimi, padėti sti -
printi gebėjimus, palengvinti daugiapakopį valdymą ir daryti bandomąsias investicijas. Iš tiesų rezultatus ir poveikį 
politikos tikslams bus galima pamatyti tik ilgainiui. Šiuo požiūriu net mažesnės apimties projektai gali smarkiai prisi -
dėti prie plėtros. Pavyzdžiui, pagal projektą PRESTO ne tik investuota į nuotekų valymo technologijas, bet ir atkreip -
tas dėmesys į nuotekų valymo įrenginius valdančių darbuotojų, įrenginių projektuotojų ir universiteto darbuotojų, 
rengiančių būsimus nuotekų inžinierius, kompetencijos didinimą.
Bendras Komisijos atsakymas į 111 ir 112 dalių pastabas
Komisija pageidautų, kad ESBJRS būtų aktyviau įtraukiama į Baltijos jūros regiono ESIF programas. Ji pažymi, kad 
įsipareigojimų pagal strategiją lygis valstybėse narėse ir atitinkamuose regionuose skiriasi ir tai rodo skirtingus na-  
cionalinius ir regionų prioritetus.
Tačiau programose numatytos galimybės finansuoti ir įgyvendinti ESBJRS. Pavyzdžiui, Lietuva, atrinkdama projek -
tus, teikia tam tikrą pirmenybę tiems projektams, kuriais prisidedama prie ESBJRS (pabrėžiamas bendradarbiavimo  / 
tarptautinės partnerystės aspektas), ir planuoja prireikus surengti konkrečius kvietimus teikti pasiūlymus. Švedija 
taip pat planuoja nustatyti atrankos kriterijus ESBJRS svarbiems projektams ir skirti išteklių vietovėms, kuriose 
iniciatyvos ir (arba) projektai būtų įgyvendinami pagal strategijos veiksmų plane pateiktą apibrėžtį. Iš konkretaus 
programų įgyvendinimo proceso bus matyti, kiek šiomis galimybėmis bus pasinaudota.
Išvados ir rekomendacijos
115
VPD ir HELCOM siekiama to paties tikslo – ne eutrofinės Baltijos jūros. Jeigu būtų pasiekta tinkama padėtis pagal 
VPD, to turėtų pakakti, kad būtų pasiektas HELCOM tikslinis rodiklis.
Valstybių narių planai, kuriais numatoma mažinti maistinių medžiagų kiekį ir kurie grindžiami jų upių baseinų val -
dymo planais, yra nepakankamai plataus užmojo, nes juose daugiausia nurodomos „pagrindinės priemonės“, kurios 
jau buvo taikomos įgyvendinant ES direktyvas, susijusias su konkrečia veikla, sukeliančia taršą maistinėmis medžia -
gomis ir kuri daugiausia susijusi su miesto nuotekomis ir žemės ūkiu, ir nenurodoma, kaip šias priemones reikėtų 
stiprinti, kad maistinių medžiagų sąlygos atitiktų gerą būklę. Buvo įtrauktos vos kelios naujos priemonės paskli -
diesiems taršos šaltiniams kontroliuoti pagal VPD 11 straipsnio 3 dalies h punktą (šiuo atveju ypač trūksta fosfatų 
pasklidžiųjų taršos šaltinių kontrolės priemonių), o „papildomų priemonių“ bendras numatomas indėlis neapibrėž -
tas. Komisija, vertindama pirmuosius UBVP5 ir pirmąsias priemonių programas6, pažymėjo, kad šioje srityje svarbu 
tobulėti, ir primygtinai ragino valstybes nares dėl to imtis veiksmų rengiant antruosius UBVP .
116
2012 m. spalio mėn. valstybės narės pranešė Komisijai apie savo tikslinius aplinkos rodiklius pagal Jūrų strategijos 
pagrindų direktyvą. Nustatant slėgio mažinimo rodiklius, taip pat maistinių medžiagų patekimo kiekio tikslinius 
rodiklius, vienų valstybių narių užmojai buvo platesni nei kitų (taip pat žr. 17 dalį).
5 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf .
6 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN .
Komisijos atsakymas 68
1 rekomendacija a)
Komisija sutinka su šia rekomendacija ir mano, kad ji jau įgyvendinta Vandens pagrindų direktyvai (VPD) ir kad ji bus 
įgyvendinta Jūrų strategijos pagrindų direktyvai (JSPD).
Teikdamos VPD ataskaitas pagal antrąjį upių baseinų valdymo planą valstybės narės privalo pranešti apie maistinių 
medžiagų kiekio sumažinimą, būtiną, kad maistinių medžiagų sąlygos atitiktų gerą būklę pagal VPD (tai apims mais -
tinių medžiagų kiekį, reikalingą norint įvykdyti JSPD reikalavimus, jeigu valstybė narė laikysis tinkamo požiūrio).
Kiek tai susiję su JSPD, Komisija, nustatydama atskaitomybės reikalavimus kitam ciklui, atsižvelgs į šią rekomendaciją 
ir į dabartinio priemonių programų ciklo analizę.
1 rekomendacija b)
Komisija sutinka su rekomendacija ir ji dar įgyvendinama.
Kalbant apie VPD, pirmuosiuose UBVP nustatyti stebėjimo ir vertinimo trūkumai buvo aptarti per dvišales diskusijas 
su valstybėmis narėmis. Su valstybėmis narėmis susitarta dėl veiksmų, kuriais siekiama gerinti vertinimo padėtį, 
stebėjimo, o Komisija persvarstys šį klausimą 2017 m., vertindama antruosius UBVP .
Pagal JSPD valstybės narės yra nustačiusios stebėjimo programas, kad įvertintų pažangą siekiant geros aplinkos 
būklės ir tikslinių rodiklių. Komisijos atlikto Baltijos jūros stebėjimo programų vertinimo projekte nurodyta, kad dau -
guma valstybių narių įtraukė maistinių medžiagų patekimo stebėjimą (pvz., sausumoje esančių maistinių medžiagų 
šaltinių, maistinių medžiagų iš atmosferos, trąšų ir kitų medžiagų, kuriose, be kita ko, gausu azoto ir fosforo, pate -
kimo lygiai).
Be to, šiuo metu atliekamas darbas, kuriuo remiantis 2018 m. turėtų būti parengtos gairės, siekiant palyginti valsty -
bių narių VPD ir JSPD nustatytus maistinių medžiagų standartus, užtikrinti, kad jie atitiktų biologinius standartus, ir 
suprasti, kaip valstybės narės juos taiko rengdamos priemonių programas.
1 rekomendacija c)
Komisija pažymi, kad ši rekomendacija yra skirta valstybėms narėms.
118
Komisija mano, kad Vokietija ir Suomija įvykdė direktyvos reikalavimus pagal Komisijos atitikties vertinimo meto -
diką, nes jų atitikties rodiklis yra 99 proc. arba didesnis. Kitos keturios Baltijos jūros regiono valstybės narės, kurios 
2012 m. turėjo visiškai įvykdyti direktyvos reikalavimus, pasiekė didelį atitikties rodiklį – 89 proc. ir daugiau.
Jeigu turima pavėluoto įgyvendinimo arba atitikties įrodymų, Komisija ėmėsi taikyti ES bandomąsias priemones ir 
pradėjo pažeidimo bylas ir vadovaujamasi įprastomis procedūromis.
120
Komisija mano, kad ėmėsi tinkamų veiksmų. Sutartyje ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai 
nurodyta, kad Komisija, kaip Sutarčių sergėtoja, turi didelę diskreciją, spręsdama, kada pradėti tirti ir persekioti už 
pažeidimus. Kai kuriais atvejais alternatyvios priemonės arba politinis dialogas gali būti veiksmingesnė priemonė 
nei pažeidimo nagrinėjimo procedūra.
Be to, Komisija, prieš imdamasi bandomųjų priemonių, nusprendė palaukti, kol sueis keli pereinamojo laikotarpio 
terminai, kad veiksmingumo sumetimais šis tyrimas būtų reikšmingesnis, atsižvelgiant į valstybes nares ir apimamas 
aglomeracijas.
Galiausiai Komisija, imdamasi bandomųjų priemonių ir pradėdama pažeidimų bylas, atsižvelgė į skirtingus įgyvendi -
nimo terminus (15 ES valstybių narių atveju – 14 metų, o 2004 m. į ES įstojusių 10 valstybių narių atveju – 3–11 metų).
Komisijos atsakymas 69
2 rekomendacija a)
Komisija sutinka su šia rekomendacija ir mano, kad ji jau įgyvendinta aglomeracijose, kuriose apkrova viršija 
2 000 g. e. Miesto nuotekų valymo direktyvoje numatyta, kad tokiose aglomeracijose turi būti surinkimo sistemos 
arba atskiros ar atitinkamos sistemos, todėl Komisija mano, kad ES lygmens teisės aktai yra taikomi. Tačiau Komisija 
pabrėžia, kad negali priversti namų ūkių prisijungti prie kanalizacijos, nes ši atsakomybė tenka valstybėms narėms ir 
tai yra nacionalinės politikos sprendimas.
2 rekomendacija b)
Komisija sutinka su šia rekomendacija, nes ji grindžiama VPD 9 straipsnio tekstu. Komisija įvertins šios rekomenda -
cijos įgyvendinimą, bendrai vertindama antruosius upių baseinų valdymo planus, kuriuos valstybės narės turėjo 
priimti iki 2015 m. gruodžio 22 d.
2 rekomendacija c)
Komisija sutinka su rekomendacija ir toliau stengiasi gerinti ataskaitų teikimo procesą pagal Miesto nuotekų valymo 
direktyvą, kuria remiantis vertinama atitiktis.
2 rekomendacija d)
Komisija sutinka su rekomendacija.
2 rekomendacija e)
Komisija pažymi, kad ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.
2 rekomendacija f)
Komisija pažymi, kad ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.
123
Komisija pabrėžia, kad kompleksinė parama nėra Europos Sąjungos aplinkos teisės aktų vykdymo užtikrinimo 
mechanizmas, tačiau ja siekiama, be kita ko, „ prisidėti prie to, kad BŽŪP labiau atitiktų visuomenės lūkesčius “ (žr. Regla -
mento (ES) Nr. 1306/2013 54 konstatuojamąją dalį). Per kompleksinę paramą bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) 
mokėjimai siejami su tam tikrų taisyklių laikymusi, o pažeidus šias taisykles BŽŪP mokėjimai mažinami. Teikiant kom -
pleksinę paramą iš esmės turėtų būti taikomos esamos kontrolės sistemos. Tačiau taip pat reikėtų užtikrinti minima -
lią kontrolės normą, jeigu atskiriems sektoriams taikomų teisės aktų kontrolės sistema nėra pakankamai veiksminga.
124
Komisija primena, kad atitikties upių baseinų valdymo planų privalomiesiems reikalavimams neįmanoma užtikrinti 
taikant agrarinės aplinkosaugos priemones, kuriomis palaikomi tik savanoriški veiksmai. Vis dėlto daugelyje KPP 
nuo pat pradžių buvo numatytos tam tikros priemonės (investicijos, mokymai, agrarinės aplinkosaugos priemonės), 
skirtos su vandeniu susijusiems tikslams siekti.
2007–2013 m. parama privalomojo mėšlo saugojimo priemonėms apėmė tik tas priemones, kurios buvo nustatytos 
pagal naujuosius Bendrijos standartus, įtvirtintus valstybių narių įgyvendintoje Nitratų direktyvoje.
Komisijos atsakymas 70
2014–2020 m. įvairiose programose buvo planuojama specialioji priemonė dėl veiksmų, susijusių su Vandens 
pagrindų direktyva, įgyvendinimo.
Be to, kai buvo priimamos 2014–2020 m. programos, Komisija pateikė pastabų valstybėms narėms aktyviau naudoti 
tikslinius rodiklius, taip pat ir vandens klausimais.
Kiek tai susiję su sankcijų taikymu vandens apsaugos srityje, valstybės narės sprendžia, ar prireikus jas taikyti (šalia 
kompleksinės paramos taisyklių) ir ar atskirais atvejais galima nustatyti individualią atsakomybę už taršą.
Komisija mano, kad taikyti principą „teršėjas moka“ žemės ūkyje nesunku. Pavyzdžiui, būtų galima nustatyti trąšų 
arba mėšlo mokestį. Plataus užmojo nitratų veiksmų programose ir pagrindinėse VPD priemonėse būtų galima 
nustatyti aiškias kontrolės priemones taršai šaltinio vietoje mažinti.
Taip pat žr. Komisijos atsakymus į 91–99 dalių pastabas.
125
Naujoji BŽŪP žalinimo struktūra su žalinimo reikalavimais pagal I ramstį turi poveikį kaimo plėtrai. Pagal šiuos žali -
nimo reikalavimus remiamiems veiksmams negali būti taikomos agrarinės aplinkosaugos ir klimato išmokos, siekiant 
išvengti dvigubo finansavimo.
Kai kurių kaimo plėtros priemonių negalima pradėti taikyti nesant tinkamo teisinio pagrindo. Tai pasakytina apie 
Vandens pagrindų direktyvos mokėjimų priemonę, kuri gali būti įgyvendinta tik nustačius upių baseinų valdymo 
planus ir jų priemonių programas. Tačiau valstybės narės gali per programavimo laikotarpį iš dalies keisti savo 
programas.
Nors dėl tokių pakeitimų gali tekti imtis papildomų administracinių pastangų, juos reikėtų vertinti atsižvelgiant į jų 
papildomą pridėtinę vertę siekiant programų tikslų ir prioritetų.
3 rekomendacija a)
Komisija sutinka su šia rekomendacija ir šiuo metu ją įgyvendina. Kai valstybės narės keičia savo nitratams jautrias 
zonas ir nitratų veiksmų programas, Komisija prašo, kad jos atsižvelgtų į informaciją pagal VPD dėl žemės ūkio mais -
tinių medžiagų taršos intensyvumo. Tai yra labai svarbu norint kontroliuoti taršą šaltinio vietoje, visų pirma valsty -
bėse narėse, kuriose nacionalinis reguliavimas siekiant įgyvendinti Nitratų direktyvą yra vienintelė teisinė priemonė 
žemės ūkio maistinių medžiagų nuostoliams kontroliuoti.
Valstybės narės, rengdamos antruosius upių baseinų valdymo planus, turi pranešti, kiek Nitratų direktyvos įgyvendi -
nimo pakanka siekiant išspręsti žemės ūkio maistinių medžiagų taršos problemą ir kokios kitos pagrindinės ir papil -
domos VPD priemonės bus numatytos programoje siekiant išspręsti šią problemą. Tai padės valstybėms narėms ir 
Komisijai suprasti, kur reikia imtis papildomų veiksmų.
3 rekomendacija b)
Komisija pažymi, kad šios rekomendacijos skirtos valstybėms narėms.
126
ESBJRS valstybės narės pasirinko labai „lengvą“ valdymo struktūrą. Nebuvo sukurta jokių naujų institucijų ar Tary -
bos struktūrų. Komisija mano, kad ES Baltijos jūros regiono strategija (ESBJRS) labai padėjo palaikyti Baltijos jūros 
aplinkos apsaugą.
Komisijos atsakymas 71
127
Komisija mano, kad galima nustatyti konkrečių pavyzdinių iniciatyvų indėlį į maistinių medžiagų mažinimą. Pavyzdi -
nės iniciatyvos padeda siekti įvairių tikslų ir net nedideli projektai gali smarkiai paskatinti plėtrą. Konkrečius rezulta -
tus ir poveikį politikos tikslams bus galima pamatyti tik ilgainiui.
128
Komisija pritaria Audito Rūmų analizei ir būtų norėjusi, kad ESBJRS būtų labiau įtraukta į Baltijos jūros regiono ESIF 
programas. Ji pažymi, kad įsipareigojimų pagal strategiją lygis valstybėse narėse ir atitinkamuose regionuose skiriasi 
ir tai rodo skirtingus nacionalinius ir regionų prioritetus.

KAIP ĮSIGYTI EUROPOS SĄJUNGOS LEIDINIŲ
Nemokamų leidinių galite įsigyti:
  vieną egzempliorių:  
svetainėje EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);
  daugiau negu vieną egzempliorių / plakatą / žemėlapį:  
Europos Sąjungos atstovybėse (http://ec.europa.eu/represent_lt.htm),  
ES nepriklausančių šalių delegacijose (http://eeas.europa.eu/delegations/index_lt.htm),  
susisiekę su tarnyba Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_lt.htm)  
arba paskambinę numeriu 00 800 6 7 8 9 10 11 (nemokamai visoje ES (*).
(*)  Informacija teikiama nemokamai, daugelis skambučių taip pat nemokami (nors kai kurie ryšio paslaugų teikėjai  
gali imti mokestį, taip pat gali reikėti mokėti, jeigu skambinsite taksofonu arba viešbučio telefonu).
Parduodamų leidinių galite įsigyti:
 svetainėje EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Baltijos jūra  – viena labiausiai užterštų jūrų pasaulyje. Kova 
su eutrofikacija, kurią sukelia maistingos medžiagos, 
į aplinką patenkančios daugiausia iš žemės ūkio ir miesto 
nuotekų šaltinių, yra didelis iššūkis. Pagal Helsinkio 
konvenciją visos pakrantės ES valstybės narės ir ne ES šalys 
bei Europos Sąjunga dalyvauja Baltijos jūros aplinkos 
apsaugos veikloje. Pagal ES teisinę sistemą iš valstybių 
narių reikalaujama įgyvendinti priemones, skirtas kovoti 
su per dideliu maistingų medžiagų kiekiu ir siekti geros 
jūrų vandenų ekologinės būklės. ES bendrai finansuoja kai 
kurias šių priemonių. Audito Rūmai tikrino, ar ES veikla 
buvo veiksminga padedant valstybėms narėms mažinti 
į Baltijos jūrą patenkančias maistingas medžiagas. 
Padarėme išvadą, kad šie veiksmai paskatino nedidelę 
pažangą siekiant maistingų medžiagų sumažinimo Baltijos 
jūroje. Mes pateikiame keletą rekomendacijų, kaip 
pagerinti kovos su Baltijos jūros eutrofikacija veiksmų 
efektyvumą.
EUROPOS
AUDITO
RŪMAI