EUROPOS KOMISIJA Strasbūras, 2022 11 22 COM(2022) 781 final KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI IR EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI 2023 m. įspėjimo mechanizmo ataskaita



Parengta remiantis Reglamento (ES) 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo 3 ir 4 straipsniais

{SWD(2022) 381 final}



2023 m. įspėjimo mechanizmo ataskaita Turinys Santrauka 1. Makroekonominės aplinkybės 2. Disbalansas, rizika ir koregavimas. Svarbiausi pokyčiai 2.1. Išorės sektorius 2.2. Konkurencingumas 2.3. Ne finansų bendrovės 2.4. Būsto rinkos ir namų ūkių skola 2.5. Valdžios sektorius 2.6. Finansų sektorius 3. Šalių skirsnis 1 priedas. Pastaba dėl šalių skirsnio lentelių 2 priedas. Rezultatų suvestinės rodiklių prognozės ir trumpalaikės prognozės

3 priedas. MDP rezultatų suvestinė



Šia įspėjimo mechanizmo ataskaita (ĮMA) pradedamas dvyliktasis metinis makroekonominio disbalanso procedūros (MDP) ciklas. Šia procedūra siekiama nustatyti disbalansą, kuris daro arba gali daryti neigiamą poveikį tinkamam valstybės narės, ekonominės ir pinigų sąjungos arba visos Sąjungos ekonomikos veikimui, užkirsti jam kelią ir jį panaikinti, taip pat paskatinti imtis tinkamų politinių priemonių. MDP įgyvendinimas įtvirtintas Europos ekonominės politikos koordinavimo semestre, siekiant užtikrinti suderinamumą su pagal kitas ekonominės priežiūros priemones atlikta analize ir pateiktomis rekomendacijomis (Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 1 ir 2 straipsniai). Šioje ĮMA nurodytos valstybės narės, kurių nuodugnias apžvalgas reikėtų parengti, kad būtų galima įvertinti, ar jose susidaręs disbalansas, dėl kurio reikia imtis politikos veiksmų (Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnis). Atsižvelgdama į diskusijas dėl ĮMA su Europos Parlamentu bei diskusijas Taryboje ir Euro grupėje, Komisija parengs atitinkamų valstybių narių nuodugnias apžvalgas. Nuodugnios apžvalgos bus paskelbtos 2023 m. pavasarį ir jomis remdamasi Komisija įvertins makroekonominio disbalanso egzistavimą bei jo mastą, taip pat nustatys politikos spragas. ĮMA taip pat pateikiama valstybių narių makroekonominio disbalanso poveikio visai euro zonai analizė. ĮMA analizė yra grindžiama ekonominiu pasirinktų rodiklių rezultatų suvestinės, kuri naudojama kaip filtravimo priemonė nustatant pirminius galimos rizikos ir pažeidžiamumo požymius, vertinimu. Remiantis Reglamentu (ES) Nr. 1176/2011, Komisijos užduotis – atlikti ekonominį rezultatų suvestinės rodiklių verčių vertinimą, kuris leistų geriau suprasti bendras ekonomines aplinkybes ir atsižvelgti į konkrečių šalių problemas (). ĮMA taip pat grindžiama analitinėmis priemonėmis ir vertinimo sistemomis, taip pat papildomais paskelbtais duomenimis, visų pirma einamųjų metų duomenimis (). Remiantis ankstesniais metais taikytu metodu, atliekant pirmąjį disbalanso tikrinimą ĮMA žvelgiama į ateitį, siekiant anksti nustatyti susidarančio disbalanso riziką. Tam gali prireikti pradėti nuodugnias apžvalgas, kai neigiamos tendencijos byloja apie didelę disbalanso susidarymo riziką. Tuo tikslu, siekiant geriau įvertinti galimą makroekonominiam stabilumui kylančios rizikos raidą, šioje ataskaitoje remiamasi prognozėmis, trumpalaikėmis prognozėmis ir projekcijomis. 2022 m. ir vėlesnių metų rezultatų suvestinės kintamųjų vertės apskaičiuotos naudojant Komisijos prognozių duomenis, o trumpalaikės prognozės grindžiamos einamųjų metų duomenimis (daugiau detalių pateikta 2 priede). Su tomis prognozėmis susijęs didelis neapibrėžtumas, todėl būtina į tai atsižvelgti, kad būtų laikomasi analizės ir naudojamų duomenų skaidrumo principų ir laikomasi apdairumo darant išvadas. Dabartinis požiūris į ĮMA atitinka Komisijos pasiūlymą dėl makroekonominio disbalanso priežiūros ateities, pateiktą atliekant ekonomikos valdymo peržiūrą (). Visų pirma juo siekiama sustiprinti prevencinį MDP vaidmenį aplinkoje, kuriai būdinga naujų rūšių rizika. Disbalanso vertinimas būtų labiau grindžiamas rizikos raida ir politikos priemonėmis. Pagal reformuotą MDP daugiausia dėmesio būtų skiriama makroekonominėms problemoms, darančioms poveikį valstybėms narėms, ir kartu būtų užtikrintas didesnis ES ir euro zonos disbalanso aspektų matomumas. Santrauka Šioje įspėjimo mechanizmo ataskaitoje (ĮMA) nagrinėjama disbalanso raida tuo metu, kai po atsigavimo po COVID-19 pandemijos ES ekonomikos augimas smarkiai lėtėja esant infliaciniam spaudimui. Iki 2022 m. pradžios beveik visų ES šalių ekonomika atsigavo po 2020 m. dėl pandemijos protrūkio patirto BVP sumažėjimo ir sparčiai augo, nepaisant kai kurių likusių tiekimo kliūčių ir didėjančio darbo jėgos trūkumo. Nuo Rusijos agresijos karo prieš Ukrainą pradžios 2022 m. vasario mėn. smarkiai padidėjus energijos kainoms ES ekonomikos perspektyvos labai pablogėjo. Dabartinę perspektyvą lemia didelė infliacija ir mažėjantis vartotojų bei gamintojų pasitikėjimas. Neapibrėžtumas, susijęs su galimu energetikos krizės gilumu ir trukme, yra didelis. Ekonominis aktyvumas mažėja, prognozuojama, kad 2022 m. paskutinį ketvirtį augimas taps neigiamas. Finansavimo sąlygos akivaizdžiai sugriežtėjo, ypač už euro zonos ribų, pinigų institucijoms imantis priemonių infliaciniam spaudimui mažinti. Už ES ribų pasaulinės sąlygos rodo ekonomikos sulėtėjimą Kinijoje ir nestabilumą besiformuojančiose rinkose. Prieš pablogėjant ekonominėms sąlygoms, vėl buvo mažinamas tam tikras įsisenėjęs disbalansas, kuris pandemijos metu buvo padidėjęs, o būsto kainos ėmė augti sparčiau. Ekonomikai atsigaunant, daugeliu atvejų vėl buvo mažinama per pastarąjį dešimtmetį daugelyje šalių buvusi didelė privačiojo ir viešojo sektorių skolos našta, tačiau nuo aukštesnio pradinio lygio. Pamažu vėl prasidėjo išorinis perbalansavimas. Pandemijos metu jis buvo sustabdytas, nes einamosios sąskaitos pablogėjo keliose didelę skolą turinčiose šalyse, kurios yra grynosios skolininkės ir kurių turizmo sektoriai yra nemaži, o didelis einamosios sąskaitos perteklius išliko. Valdžios sektoriaus skola, kuri COVID-19 krizės metu labai padidėjo dėl didelio nuosmukio ir poreikio remti ekonomiką, nuo 2021 m. pradėjo mažėti. Būsto kainų augimas pandemijos metu spartėjo, o atsigavimo laikotarpiu spartus augimas tęsėsi. Kai kuriose šalyse spartus darbo užmokesčio augimas dar labiau padidino susirūpinimą dėl išlaidų konkurencingumo, kuris kai kuriais atvejais priešpandeminiu laikotarpiu didėjo. Ekonominis rezultatų suvestinės vertinimas, kuris atspindi 2021 m. rezultatus, grindžiamas pagrindiniu Komisijos 2022 m. rudens prognozės scenarijumi ir einamųjų metų ekonomikos pokyčiais. Be pagrindinio scenarijaus, esama padidėjusios rizikos ir pažeidžiamumo, susijusių su didesniu netikrumu dėl šiuo metu vykstančių ekonomikos pokyčių, kurie aptariami toliau. Ekonominis vertinimas leidžia daryti toliau aprašytas temines išvadas. ·2021 m. daugumos valstybių narių einamosios sąskaitos priartėjo prie pozicijų, buvusių 2019 m. iki COVID-19 krizės, nepaisant likutinio poveikio kai kuriose šalyse, kurių turizmo sektoriai yra dideli. Daugumos šalių, kurios yra grynosios skolininkės, einamosios sąskaitos nesiekė lygio, kuris skatintų greitai ištaisyti padėtį, o kai kurių šalių didelis einamosios sąskaitos perteklius dar labiau padidėjo. Didelės išorės atsargų pozicijos daugiausia sumažėjo dėl didesnio BVP augimo, tačiau tebėra didelės. 2022 m. dėl gerokai didesnių energijos kainų labai sumažėjo einamosios sąskaitos balansas – ir deficitas, ir perteklius. Kai kuriais atvejais kartu mažėjo prekybos ne energetikos prekėmis balansas, o tam įtakos turi valiutos kurso poveikis. Fiskalinės priemonės, skirtos energetikos krizės poveikiui sušvelninti, pakeičia santykinį valdžios sektoriaus ir privačiojo sektoriaus grynojo skolinimo ir skolinimosi pozicijų indėlį ir prisideda prie didesnio einamosios sąskaitos deficito ir mažesnio pertekliaus. ·Pastaraisiais metais vienetui tenkančių darbo sąnaudų raidą buvo sunku vertinti dėl rimtų našumo matavimo sutrikimų, tačiau apskritai jos augo. 2021 m. darbo užmokestis kai kuriose šalyse labai padidėjo, o tai rodo, kad euro zonoje gali sumažėti išlaidų konkurencingumas, visų pirma šalyse, kurios patyrė nuolatinį spaudimą dar prieš pandemijos metus. Kai kuriose šalyse padėtis darbo rinkose yra ypač įtempta ir tai iš dalies gali būti susiję su specifiniu pandemijos poveikiu. 2022 m. darbo užmokestis didėjo sparčiau, priešingai nei našumas, todėl toliau daromas spaudimas konkurencingumui; tačiau dėl didelės infliacijos namų ūkių realiosios disponuojamosios pajamos mažėja. Infliacija pagrįsti realieji efektyvieji valiutos kursai euro zonoje dėl bendros valiutos nuvertėjimo kol kas apskritai neaugo , tačiau skirtingose šalyse šis rodiklis labai skiriasi. Tam įtakos turi skirtingas energijos kainų sukrėtimo poveikis kainų dinamikai, kurį lemia energijos rūšių derinio, energijos rinkų struktūros ir vyriausybės paramos skirtumai. Efektyvieji valiutos kursai, pagrįsti grynąja infliacija, taip pat labai skiriasi, o šalyse, kuriose kainų spaudimas yra didesnis, einamaisiais metais, palyginti su euro zona, stebimas kurso kilimas. Euro zonai nepriklausančiose šalyse stebimas ir didelis nuvertėjimas, ir brangimas, iš dalies dėl skirtingos nominaliojo valiutos kurso dinamikos, kurią kai kuriais, bet ne visais atvejais lemia pinigų politikos kryptis. ·2021 m. euro zonos einamosios sąskaitos perteklius padidėjo iki priešpandeminio lygio. Einamųjų metų duomenys rodo, kad 2022 m. jis smarkiai mažėjo, daugiausia dėl padidėjusio importo, o energijos importas yra svarbiausias veiksnys dėl didelio poveikio kainoms. Todėl prognozuojama, kad 2022 m. euro zonos einamoji sąskaita gerokai sumažės, o 2023 m. iš esmės nesikeis, nepaisant to, kad realioji paklausa išliks nepakitusi. Dėl per pandemiją pasikeitusių vienetui tenkančių darbo sąnaudų 2020–2021 m. euro zonoje bendras simetrinis išorės pozicijų tikslinimas buvo laikinai sustabdytas. Apskritai padidėjimas iš esmės buvo panašus tose šalyse, kurių grynoji tarptautinių investicijų pozicija buvo labai teigiama ir labai neigiama. Nuo 2022 m. turėtų būti vėl pradėtas ir prognozės laikotarpiu tęsiamas simetrinis tikslinimas, vienetui tenkančioms darbo sąnaudoms sparčiausiai augant kai kuriose perteklių turinčiose šalyse. ·Vėl prasidėjus ekonomikos augimui, 2021 m. įmonių įsiskolinimo rodikliai sumažėjo. Įmonėms būdingas padidėjęs likvidumas, iš dalies mažinantis tiesioginę riziką, susijusią su susikaupusia įmonių skola. Vis dėlto daugelyje valstybių narių susikaupusi skola tebėra didelė ir kai kuriais atvejais viršija priešpandeminį lygį. 2022 m. įmonių skola, kaip BVP dalis, toliau mažės, nes ekonomikos augimas nuolatinių finansavimo srautų sąlygomis tebėra teigiamas, tačiau tikėtina, kad tam trukdys sudėtingos makroekonominės aplinkybės. Kai kuriose šalyse 2022 m. pradėjo didėti neveiksnių paskolų ir įmonių bankrotų skaičius. ·Daugumoje valstybių narių po kelerius metus trukusio tvaraus būsto kainų augimo 2021 m. augimas paspartėjo. 2022 m. pirmąjį pusmetį kainos toliau didėjo, tačiau prognozuojama, kad augimas sulėtės. Namų ūkių skolos ir BVP santykis 2021 m. vėl pradėjo mažėti, tačiau kai kuriose šalyse tebėra aukštas ir viršija priešpandeminį lygį. Nors prognozuojama, kad 2022 m. jis, kaip BVP dalis, toliau mažės, tikėtina, kad namų ūkiams tenkanti palūkanų našta didės. Už euro zonos ribų 2022 m. hipotekos palūkanų normos gerokai padidėjo, o euro zonoje palūkanų normų augimas yra labiau ribotas, tačiau manoma, kad jis tęsis. ·2021 m. valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis beveik visose valstybėse narėse sumažėjo, tačiau beveik visais atvejais išlieka gerokai didesnis už 2019 m. lygį. Deficitas tebebuvo didelis, tačiau sparčiai auganti ekonomika mažino skolos ir BVP santykį. Valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis 2022 m. iš esmės sumažėjo dėl nuolatinio ekonomikos augimo ir kartu toliau mažėjančio deficito, nepaisant didelių paramos namų ūkiams ir įmonėms priemonių rinkinių, susijusių su didelėmis energijos kainomis. 2023 m. perspektyvos įvairiose šalyse yra skirtingos, nors valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis labiausiai įsiskolinusiose šalyse toliau mažėja. Dėl naujų politikos priemonių, skirtų energetikos krizės poveikiui sumažinti, skolos našta gali padidėti. Skolos tvarkymo išlaidos nuo 2021 m. pradėjo didėti, kai po daugelį metų taikytų labai palankių sąlygų finansinės sąlygos buvo sugriežtintos. Labiausiai tai pastebima euro zonai nepriklausančiose šalyse, kuriose vyriausybės obligacijų pajamingumo skirtumai didėjo sparčiau. ·Bankų sektorius yra gerai kapitalizuotas ir pandemijos metu pasirodė esantis atsparus. 2021 m. ir 2022 m. toliau buvo mažinamas senų neveiksnių paskolų skaičius, tačiau negalima atmesti galimybės, kad susiformuos užburtas ratas. Nors bankų pelningumas atsigavo, jis tebėra struktūriškai silpnas ir numatoma, kad jis vėl sumažės, nepaisant padidėjusių palūkanų normų maržų, nes blogėjanti ekonominė perspektyva daro poveikį turtui ir kredito rizikai. 2021 m. kreditų teikimas buvo tęsiamas net ir nustojus galioti valstybės garantijoms ir šiek tiek sugriežtinus makroprudencinę priežiūrą. Numatoma, kad šiek tiek padidės neveiksnių paskolų skaičius, atsižvelgiant į uždelstą pandemijos metu taikytų paramos priemonių panaikinimo poveikį ir dabartinę blogėjančią ekonominę perspektyvą. Atsižvelgiant į ekonominę aplinką, esama specifinės rizikos, dėl kurios disbalansas gali dar labiau išryškėti. Galėtų atsirasti ir daugiau nepalankių scenarijų, nei aprašyta pirmiau, dėl kurių įvyktų arba didesni, arba labiau ilgalaikiai pokyčiai, galintys pakenkti makroekonominiam stabilumui ir apskritai ekonomikos veikimui: ·Užsitęsusi energetikos krizė, dėl kurios energijos kainos išlieka didelės, gali lemti didesnį ir ilgesnį nuosmukį, dėl kurio tiesiogiai ir netiesiogiai padidėtų susikaupusi skola, o dėl poveikio vartotojams, darbuotojams, įmonėms ir bankų sektoriui būtų daromas grandininis poveikis. Dėl vis dar didelių energijos kainų kai kuriose šalyse gali susidaryti nuolatinis didesnis einamosios sąskaitos deficitas, o tai darytų spaudimą jų išorės tvarumui.

·Tikimybė, kad struktūrinė transformacija atsisakant didelės energetinės priklausomybės nuo iškastinio kuro, visų pirma nuo kuro iš Rusijos, bus spartesnė, vertinama teigiamai, tačiau ji susijusi su rizika ir koregavimo išlaidomis. Perkėlus vertės grandines iš labiau paveiktų Europos įmonių, kurioms tenka susidurti su pasauliniu mastu aukštesnėmis žaliavų kainomis, galėtų sumažėti pelningumas ir padaugėti paveiktuose sektoriuose ir regionuose susitelkusių įmonių bankrotų, sumažėti eksporto dalys ir galimas augimas labiau pažeidžiamose šalyse. ·Rizikos perkainojimas visame pasaulyje sukeltų atgarsį visose finansų rinkose, dėl to atsirastų nestabilumas ir padidėtų valstybių ir privačiųjų skolininkų skolinimosi išlaidos, galbūt net neįprastais būdais. Dėl prastesnių ekonominių sąlygų padidėjo pažeidžiamumas ir rizika, sietina su anksčiau susidariusiu disbalansu. Nepaisant vykstančio smarkaus aktyvumo sulėtėjimo, prognozuojama, kad nominaliojo BVP augimas padės sumažinti skolos ir BVP santykį tiek 2022 m., tiek 2023 m., daugiausia dėl infliacijos poveikio. Tačiau dėl susilpnėjusios ekonominės veiklos ir griežtesnių finansavimo sąlygų didėja rizika, sietina su didele skolos našta. Neveiksnių paskolų ir bankrotų padaugėjimas kelia riziką tiek įmonėms, tiek namų ūkiams. Įmonės patiria didesnes gamybos sąnaudas ir jų gebėjimas jas perkelti gali būti ribotas, o tam tikruose sektoriuose ir geografinėse vietovėse daugėja pažeidžiamų įmonių. Daugumoje šalių namų ūkių realiosios disponuojamosios pajamos mažėja, o darbo užmokestis didėja lėčiau nei infliacija, tačiau sparčiau nei našumas. Daugelyje valstybių narių būsto kainų augimas koreguojamas, atsižvelgiant į didėjančias hipotekos palūkanų normas ir spaudimą disponuojamosioms pajamoms. Dėl nuolat sparčiai didėjančių būsto kainų kai kuriose šalyse kiltų nevaldomo grįžimo į ankstesnę padėtį rizika, ypač jei kartu būtų teikiamos hipotekos paskolos, kurioms taikomos kintamosios palūkanų normos. Įmonių ir namų ūkių patiriamas stresas gali sustiprėti ir išplisti po visą ekonomiką, o tai gali turėti pasekmių ir finansų sektoriui. Taikant papildomas priemones, skirtas pažeidžiamiems namų ūkiams ir labiau pažeidžiamoms įmonėms remti, dalis energetikos krizės išlaidų būtų perkelta valdžios sektoriui ir valdžios sektoriaus skola padidėtų, o tai gali būti ypatingas iššūkis šalims, jau turinčioms didelę skolą ir deficitą, todėl reikia imtis tikslinių, laikinų ir bendrų europinių sprendimų. Konkrečiai kalbant, Komisija iš naujo įvertins „RePowerEU“ poreikius. Be to, didesnės palūkanų normos ir mažesnis arba neigiamas BVP augimas trukdo mažinti valdžios sektoriaus skolą, ypač didelę skolą turinčiose šalyse. Tai gali padaryti grandininį poveikį kitiems sektoriams ir neigiamą poveikį augimui. Sparčiam augimui po pandemijos stabtelėjus, gali atsirasti naujų disbalansų, kurie gali padaryti skirtingą poveikį kainoms dėl bendro tiekimo sukrėtimo. Nepaisant to, kad padidėjusios biržos prekių kainos ir su dujų tiekimu susijusi rizika yra visą ES sukrėtę veiksniai, jų poveikis labai skiriasi. Nors tikimasi, kad infliacija pradės laipsniškai mažėti, jai atslūgus santykinis kainų ir sąnaudų lygis skirtingose šalyse gali iš esmės pasikeisti. Dėl to gali sumažėti išlaidų konkurencingumas ir šios problemos sprendimas gali būti brangus. Tai ypač pasakytina apie euro zonos šalis ir šalis, kuriose susidarė išorės deficitas, nors didesnė infliacija šalyse, turinčiose didelį einamosios sąskaitos perteklių, galėtų palengvinti euro zonos perbalansavimą. Kai kuriose euro zonai nepriklausančiose šalyse valiutos nuvertėjimas gali išsaugoti išlaidų konkurencingumą, kompensuodamas kai kurias smarkiai didėjančias darbo sąnaudas, tačiau dėl to gali dar labiau padidėti infliacija. Savo ruožtu dėl to gali būti sugriežtintos finansavimo sąlygos, o dėl nuvertėjimo taip pat padidėja išorės skolinimosi ir skolos tvarkymo paslaugų sąnaudos. Trumpuoju laikotarpiu euro zonoje pastebimi tam tikri perbalansavimo požymiai, tačiau bendri veiklos rezultatai rodo, kad ateityje reikia toliau atidžiai derinti atsakomąsias politikos priemones. Tam tikrą perbalansavimą euro zonoje skatina smarkesni vienetui tenkančių darbo sąnaudų pokyčiai kai kuriose šalyse, kurios yra grynosios kreditorės. Pastarojo meto einamosios sąskaitos dinamika, kurią lėmė neigiamas išorės sukrėtimas, taip pat iš esmės skatina perbalansavimą, nes šalyse, kurios yra grynosios kreditorės, jų turimas didelis perteklius sumažėjo labiau. Susirūpinimą kelia intervencinių politikos priemonių, kuriomis siekiama sušvelninti didelių energijos kainų poveikį ir dėl kurių energetikos krizės našta paskirstoma tarp įmonių, namų ūkių ir viešojo sektoriaus, masto skirtumai ir netikslinių kainų priemonių paplitimas. Šių priemonių pobūdis ir sudėtis, atsižvelgiant į tai, kaip jos veikia energijos paklausą ir energijos kainas, taip pat į jų poveikį įmonėms ir namų ūkiams, gali turėti šalutinį poveikį likusiai euro zonos daliai ir pakenkti vienodoms veiklos sąlygoms. Todėl tos priemonės turi būti tikslinės ir laikinos. Nekoordinuojamos politikos priemonės gali lemti didesnius skirtumus, trukdyti pinigų politikos poveikiui ir didinti nevienalytį energetikos krizės poveikį. Šioje ĮMA pateiktoje analizėje pabrėžiama, kad reikia atidžiai stebėti pokyčius ir riziką, susijusius su bendromis tendencijomis, kurios daro poveikį ir toms valstybėms narėms, kuriose jau yra disbalansas, ir toms, kuriose atsiranda naujų pažeidžiamumo veiksnių. Rusijos karo Ukrainoje pasekmės, taip pat pasaulinės pasiūlos suvaržymai ir infliacinis spaudimas yra bendri sukrėtimai, galintys kelti pavojų makroekonominiam stabilumui ir visos ES ekonomikos, visų pirma euro zonos, veikimui. Atsižvelgiant į jų bendrą pobūdį, juos reikia vertinti pagal bendrą sistemą, kad būtų galima atlikti diferencijuotą konkrečių šalių analizę. Pagrįsdamos būsimų konkrečių šalių nuodugnių apžvalgų analizę, Komisijos tarnybos atliks trijų šiuo metu itin svarbių klausimų nuodugnius teminius vertinimus. Šie vertinimai apims klausimus, kurie yra bendri daugeliui valstybių narių. Juose bus nustatyti bendri veiksniai, svarbūs konkrečių šalių analizei, ir daugiau dėmesio bus skiriama šalims, kurios šioje ĮMA vertinamos kaip šalys, kurioms tie klausimai daro didžiausią poveikį. 2023 m. pradžioje vertinimai taip pat bus pateikti Ekonominės politikos komitetui, o atitinkamų valstybių narių bus paprašyta pateikti informaciją diskusijoms. Taip bus atsižvelgta į konkrečių šalių nuodugnias apžvalgas, pateiktas Europos semestro pavasario dokumentų rinkinyje. Bus parengtos toliau apibūdintos teminės pastabos. ·Nuodugnioje teminėje pastaboje apie būsto rinkos pokyčius bus nagrinėjama rizika ir veiksniai, siejami su būsto kainų pokyčiais, hipotekos rinkomis ir namų ūkių skola. Pastaboje daugiausia dėmesio bus skiriama Čekijai, Estijai, Latvijai, Lietuvai, Liuksemburgui, Nyderlandams, Portugalijai, Slovakijai, Švedijai, Vengrijai ir Vokietijai. ·Nuodugnioje teminėje pastaboje apie konkurencingumo dinamiką bus įvertintas energijos sąnaudų poveikio infliacijai mastas bei poveikis ir darbo užmokesčio pokyčiai. Šioje pastaboje daugiausia dėmesio bus skiriama Čekijai, Estijai, Latvijai, Lietuvai, Rumunijai, Slovakijai ir Vengrijai. ·Nuodugnioje teminėje pastaboje dėl išorės tvarumo ir balanso prekybos balanso sumažėjimas bus nagrinėjamas taikant horizontalųjį metodą. Šioje pastaboje daugiausia dėmesio bus skiriama Graikijai, Kiprui, Latvijai, Lietuvai, Nyderlandams, Portugalijai, Rumunijai, Slovakijai, Vengrijai ir Vokietijai. Remiantis ĮMA vertinimu, nuodugnios apžvalgos taip pat nagrinės papildomus susirūpinimą keliančius klausimus ir konkrečių šalių problemas. Pavyzdžiui, dabartinių pokyčių poveikį disbalansui, nustatytam 2022 m. nuodugniose apžvalgose (Graikijos, Kipro, Italijos, Ispanijos, Nyderlandų, Portugalijos, Prancūzijos, Rumunijos, Švedijos ir Vokietijos). Šioje ĮMĄ daroma išvada, kad būtinai rengiamos tų valstybių narių, kuriose yra susidaręs perviršinis disbalansas arba disbalansas, nuodugnios apžvalgos. Atliekant valstybių narių, kuriose anksčiau buvo nustatytas disbalansas arba perviršinis disbalansas, 2023 m. nuodugnias apžvalgas bus vertinama, ar šie disbalansai didėja, ar jie yra naikinami ar panaikinti, siekiant atnaujinti esamus vertinimus ir įvertinti galimus likusius politikos poreikius. Šios šalys – Graikija, Italija, Ispanija, Kipras, Nyderlandai, Portugalija, Prancūzija, Rumunija, Švedija ir Vokietija. Be to, bus rengiamos valstybių narių, kurioms kyla specifinė naujo disbalanso rizika, nuodugnios apžvalgos. Nuodugnios apžvalgos bus pagrįstos išsamiomis teminio vertinimo pastabomis, kurios sudarys analizės pagrindą. ĮMA daroma išvada, kad bus rengiamos ir Čekijos, Estijos, Latvijos, Lietuvos, Liuksemburgo, Slovakijos ir Vengrijos, nuodugnios apžvalgos. Šių šalių nuodugnios apžvalgos per ankstesnį ciklą nebuvo rengiamos, tačiau šioms šalims gali kilti specifinė makroekonominio disbalanso rizika. 1 diagrama. Valstybių narių, kurių rezultatų suvestinės kintamieji viršija ribą, skaičius Šaltinis: Eurostatas ir Komisijos tarnybų skaičiavimai (žr. 2 priedą).

1. Makroekonominės aplinkybės Po Rusijos invazijos į Ukrainą ES ekonomika atsidūrė kritiniame taške: atsigavimą po COVID-19 pandemijos pakeitė augimo sulėtėjimas dėl infliacinio spaudimo. Iki 2022 m. pradžios beveik visų ES šalių ekonomika atsigavo po 2020 m. dėl pandemijos patirto BVP sumažėjimo ir sparčiai augo. 2022 m. vasario mėn. Rusijai įsiveržus į Ukrainą, ES ekonomikos perspektyvos labai pasikeitė. Remiantis Komisijos 2022 m. rudens prognozėmis, realusis augimas ES turėtų sumažėti nuo 5,4 % 2021 m. iki 3,3 % 2022 m. ir iki 0,3 % 2023 m., o stabilus gamybos apimties augimas 2022 m. pirmąjį pusmetį užmaskuoja einamaisiais metais stebimą pablogėjimą (1.1 diagrama) (). Iki 2022 m. rugsėjo mėn. metinė infliacija ES pasiekė naują rekordinį lygį – 10,9 %, palyginti su priešpandeminiu infliacijos lygiu, kuris buvo mažesnis nei 2 %. Vien tik euro zonoje spalio mėn. infliacija pasiekė aukščiausią visų laikų lygį – 10,7 %. Numatoma, kad neseniai įvykęs sukrėtimas turės didesnį poveikį toms ES šalims, kurios labiau naudojasi dujomis kaip energijos šaltiniu (1.2b diagrama). Vartotojų ir gamintojų pasitikėjimas esant dideliam neapibrėžtumui sumažėjo. Finansavimo sąlygos akivaizdžiai tapo sudėtingesnės, nes pinigų institucijos pradėjo griežtinti politiką, kad būtų sumažintas didelis infliacinis spaudimas, kuris, kaip manoma, 2023 m. išliks santykinai didelis. 1.1 diagrama. BVP augimo sulėtėjimas Šaltinis: Eurostatas ir duomenų bazė AMECO. Šalys pagal realiojo BVP augimo prognozę 2023 m. Sparčiai kylančios energijos kainos buvo pagrindinis infliaciją skatinantis veiksnys, tačiau bendrą spaudimą kainoms padidino ir keli kiti veiksniai. Dėl spartaus pasaulio ekonomikos atsigavimo po pirmosios pandemijos bangos energijos ir kitų žaliavų paklausa ir kainos išaugo. Tai buvo pirmasis su energetika susijusios infliacijos padidėjimo etapas (). ES tai buvo susiję su paklausos poveikiu, atsirandančiu dėl išaugusio vartojimo ir didelių namų ūkių santaupų, sukauptų ūmiu pandemijos laikotarpiu, panaudojimo, dėl kurių, sušvelninus apribojimus, vidaus paklausa sparčiai padidėjo (). Paklausą ES, pasibaigus ūmiam pirminiam pandemijos laikotarpiui, toliau skatino fiskalinės paskatos. Šį paklausos poveikį lydėjo faktinės tiekimo kliūtys, dėl kurių didėjo spaudimas didinti pagamintų produktų kainas. Po Rusijos invazijos į Ukrainą 2022 m. vasario mėn. sutrikus Rusijos dujų tiekimui į Europą, smarkiai išaugo energijos kainos, todėl jos tapo pagrindiniu veiksniu, lemiančiu infliaciją pagal SVKI (1.2a diagrama). Namų ūkių pajamų pokyčiai pandemijos metu sudarė sąlygas stipriam atsigavimui po to, kai buvo panaikinti apribojimai, o darbo rinkos sąlygos kai kuriose šalyse ir sektoriuose buvo pradėtos griežtinti. Įvairios politikos priemonės, įskaitant užimtumo rėmimo priemones, apsaugojo namų ūkių pajamas 2020 ir 2021 m. Dėl to 2019–2021 m. realiosios namų ūkių disponuojamosios pajamos daugumoje ES šalių augo, nors ir buvo didelių skirtumų. Be to, daugelyje šalių per pandemiją namų ūkiai sukaupė grynųjų santaupų; tai iš dalies lėmė sumažėjusios vartojimo galimybės. Didesnis disponuojamųjų pajamų augimas 2021 m. leido namų ūkiams atlaikyti platesnio masto kainų kilimą nesumažinus paklausos, o tai savo ruožtu leido kai kurioms ne finansų bendrovėms šiuo laikotarpiu išsaugoti ar net pasididinti pelną (). Tikėtina, kad šis poveikis sumažės, nes prognozuojama, kad 2022 m. realiosios bendrosios disponuojamosios pajamos daugumoje ES šalių sumažės (žr. 2.4 skirsnį). Nors nedarbas buvo stabilizuotas politikos priemonėmis, bendras darbo rinkos sąstingis 2020 m. padidėjo. Nuo to laiko, 2021 m. atsigaunant paklausai ir smarkiai didėjant laisvų darbo vietų skaičiui, jis mažėjo (). Ilgesnio laikotarpio darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimo tendencija dėl senėjimo ir migracijos tendencijų pokyčių taip pat galėjo prisidėti prie įtemptos darbo rinkų padėties įvairiose ES šalyse. 2022 m. antrąjį ketvirtį kai kuriose ES šalyse, kuriose užfiksuota didelė grynoji infliacija, darbo rinkos sąstingis buvo nedidelis (1.2d diagrama). Nepaisant plataus masto politikos priemonių energijos kainoms riboti, jos yra didelio ekonominio spaudimo ir neapibrėžtumo šaltinis. Energijos kainų kilimas yra prekybos sukrėtimas, dėl kurio ES ekonomika patiria išlaidų. Visoje ES vyriausybės stengėsi apriboti didesnių energijos kainų keliamą naštą įmonėms ir namų ūkiams, perskirstydamos šią naštą, tačiau jos negali panaikinti bendro ekonominio poveikio. Priemonės įvairiose šalyse labai skiriasi – nuo kainų įšaldymo ir mokesčių sumažinimo iki pajamų rėmimo schemų; svarstoma tolesnė parama. Šios priemonės negali visiškai kompensuoti viso padidėjusių energijos kainų poveikio namų ūkiams ir įmonėms, kurių išlaidos gerokai padidėjo, nors esama didelių skirtumų priklausomai nuo energijos vartojimo ir didesnių mažmeninių kainų poveikio. Pati elektros energijos kainų infliacija visoje ES skiriasi ne tik dėl vyriausybės politikos, bet ir dėl kiekvienos šalies energijos rūšių derinio bei sutarčių ir su tuo susijusio didmeninių elektros kainų poveikio mažmeninėms kainoms. Tai yra didelis išlaidų ir santykinių kainų pokytis, dėl kurio, priklausomai nuo jo trukmės ir intensyvumo, gali atsirasti didelių ir ilgalaikių struktūrinių pokyčių įvairiuose sektoriuose ir šalyse. Didelis infliacinis spaudimas išsiplėtė už energetikos srities ribų, todėl kyla rizika, kad infliacijos skirtumai įsitvirtins. Grynoji infliacija 2022 m. labai padidėjo visose ES ir euro zonos šalyse ir jos padidėjimą iš dalies lėmė netiesioginis didesnių energijos kainų poveikis. 2022 m. grynoji infliacija įvairiose ES šalyse labai skiriasi – nuo 2,8 % iki 11,5 % ES šalyse ir nuo 2,8 % iki 9,8 % euro zonoje. Atsakomųjų politikos priemonių, susijusių su energijos kainų sukeltais sukrėtimais, įvairialytiškumą atspindi įvairūs infliacijos rodikliai, įskaitant prekybos defliatorius ir BVP defliatorių. Nors didesnės energijos kainos turi įtakos infliacijai, greičiausiai bus reikšmingi ir kiti veiksniai, pavyzdžiui, tiekimo kliūtys ir vis dar nepatenkinta paklausa. Antrinio poveikio, kurį sukelia padidėjusios darbo užmokesčio sąnaudos, kol kas nematyti, tačiau kai kuriose ES šalyse jis gali reikštis. Dėl ilgalaikių pasiūlos apribojimų būsto kainos pakilo iki labai aukšto lygio ir jų tolesnis kilimas, nepaisant didėjančių finansavimo išlaidų, ilgainiui galėtų dar labiau paskatinti infliaciją. Gali būti, kad tiekimo grandinės kliūtys mažėja, tačiau kai kuriuose sektoriuose jos ir toliau riboja pasiūlą. 2022 m. dėl tiekimo grandinės sutrikimų tebesitęsia nuolatinis spaudimas, nors kai kuriuose sektoriuose šis spaudimas gali mažėti (). 2022 m. sausio–vasario mėn. Pirkimo vadybininkų indeksų (PMI) duomenys apie tiekėjų pristatymo terminus (SDT) ir veiksnių dinamikos analizę, įskaitant kitus rodiklius (neatliktų darbų apimtį, užsakymų ir atsargų santykį, tarpines išteklių kainas ir siuntimo išlaidas), rodo, kad tiekimo grandinės spaudimas, nors ir tebėra visų laikų didžiausias, ES pasiekė aukščiausią tašką ir pradėjo mažėti. 2022 m. spalio mėn. PMI ir toliau rodo, kad pristatymo terminai trumpėja, o mažėjant paklausai mažėja tiekimo kliūtys (). Tačiau galimi sutrikimai, susiję su karu Ukrainoje, gali sulėtinti pažangą. Dėl augančių energijos kainų ir didesnės geopolitinės įtampos labai sutrinka pagrindinių sektorių, pvz., energijai imlių pramonės šakų, veikla ir ribojamos jų galimybės gauti svarbiausiųjų žaliavų. Priklausomai nuo dalyvavimo tiekimo grandinėje, šie pokyčiai taip pat gali lemti skirtingus grynosios infliacijos pokyčius visoje ES. Nors kai kuriose šalyse vienetui tenkančios darbo sąnaudos didėja, nominalusis darbo užmokestis apskritai neatitinka infliacijos, todėl perkamoji galia mažėja. Numatoma, kad 2022 m. atlygis vienam samdomajam darbuotojui euro zonoje išaugs 4,2 % (), o darbo našumas – 1,2 %, todėl vienetui tenkančios darbo sąnaudos padidės 3 %. Tačiau vienetui tenkančių darbo sąnaudų raida įvairiose šalyse skyrėsi (1.2e diagrama). Numatoma, kad nominalusis darbo užmokestis infliacijos neatitiks. Nors tai padeda apsaugoti įmones nuo tolesnio gamybos sąnaudų didėjimo ir išsaugoti užimtumą, namų ūkiai praranda perkamąją galią. Perkamosios galios praradimas daro poveikį paklausai ir padidina riziką, kad pažeidžiami namų ūkiai patirs balanso sunkumų Pinigų politika pradėjo normalizuotis ir dėl to ėmė didėti finansavimo išlaidos ir koreguotis turto kainos. Šių metų liepos mėn. ECB toliau mažino turto pirkimo apimtį ir žengė dar vieną žingsnį link politikos normalizavimo, pakeldamas tris pagrindines oficialias palūkanų normas 50 bazinių punktų, pranešdamas apie tolesnį normalizavimą ir patvirtindamas perdavimo apsaugos priemonę (TPI). Rugsėjo ir spalio mėn. oficialios palūkanų normos buvo vėl padidintos. Didesnės bankų patiriamos finansavimo išlaidos iš dalies lėmė didesnes paskolų palūkanų normas, ypač namų ūkiams, o turto kainos kai kuriais atvejais sumažėjo. Euro zonoje kreditavimo standartai 2022 m. antrąjį ketvirtį buvo sugriežtinti visų kategorijų paskoloms, o trečiąjį ketvirtį buvo toliau griežtinami dėl susirūpinimo dėl skolininkams kylančios rizikos neapibrėžtoje makroekonominėje aplinkoje. Euro zonos vyriausybės obligacijų pajamingumas buvo nepastovus ir žymiai padidėjo 2022 m., nors numatoma, kad pradėjus taikyti TPI didelių nominaliųjų palūkanų normų skirtumų tarp euro zonos šalių rizika bus sumažinta. Pinigų politikos sąlygos buvo sugriežtintos ir euro zonai nepriklausančiose valstybėse narėse, nes ne euro zonos ES centriniai bankai esant didelei infliacijai sugriežtino savo politikos kryptį, dėl to padidėjo valdžios sektoriaus ir privačiojo sektoriaus patiriamos finansavimo išlaidos. Nominalusis efektyvusis euro kursas sumažėjo, o ne euro zonos ES valiutų pokyčiai buvo įvairūs. 2022 m. euro kursas dolerio atžvilgiu labai svyravo, tačiau buvo daromas spaudimas dėl euro nuvertėjimo, nes JAV centrinis bankas pinigų politiką sugriežtino greičiau nei ECB. Euras taip pat susiduria su geopolitine ir ekonomine rizika, susijusia su karu Ukrainoje, kuri yra būdinga tik ES, o tuo tarpu doleriui naudingi saugaus prieglobsčio ieškančiųjų srautai, kaip paprastai būna neapibrėžtumo laikotarpiu. Atsižvelgiant į skirtingą prekybos ir finansų srautų už ES ribų poveikį euro zonos valstybėms narėms, euro pokyčiai patys savaime yra asimetriniai sukrėtimai, galintys lemti skirtingus nominaliųjų efektyviųjų valiutos kursų pokyčius, ir tai dokumentuota literatūroje (). Tarp euro zonai nepriklausančių ES valiutų Čekijos krona gerokai pabrango, kai pinigų politika buvo labai sugriežtinta ir kartu imtasi valiutos kurso intervencinių priemonių (1.2c diagrama). Lenkijos zloto ir ypač Vengrijos forinto vertė nuolat mažėjo, nepaisant to, kad vidaus pinigų politika buvo sugriežtinta. 2022 m. kovo mėn. abiejų šalių valiutos smarkiai nuvertėjo padidėjus neapibrėžtumui dėl Rusijos agresijos prieš Ukrainą ir sugriežtinus pasaulines finansines sąlygas. Kroatija ėmėsi veiksmų toliau stabilizuoti savo valiutą euro atžvilgiu, Danija išlaikė savo ilgametį susiejimą su euru, o Bulgarijoje veikia euru pagrįsta valiutų valdyba. Po daugiau nei dvejų kunos dalyvavimo VKM II metų be jokių keblumų, Kroatija prie euro zonos turėtų prisijungti 2023 m. sausio mėn. () Švedijos krona per praėjusius metus nuvertėjo nepaisant tebevykstančio pinigų politikos griežtinimo. 1.2 diagrama. Makroekonominės aplinkybės Šaltinis: Eurostatas ir duomenų bazė AMECO. 1.1 langelis. Užimtumo ir socialinės tendencijos Prieš Rusijos karinę agresiją prieš Ukrainą Europos Sąjungoje vyko tvirtas darbo rinkos atsigavimas. Po COVID-19 sukelto nuosmukio stiprų ekonomikos atsigavimą lydėjo aktyvus darbo vietų kūrimas ir nedarbo mažėjimas (1.3a diagrama). ES nedarbo lygis (15–74 m. amžiaus grupėje) 2021 m. pabaigoje pasiekė 6,4 %, o 2022 m. toliau mažėjo ir rugpjūčio bei rugsėjo mėn. buvo 6 %, o tai žemiausias lygis per daugiau kaip du dešimtmečius. Bendros darbo rinkos sąlygos 2022 m. toliau gerėjo dėl visiško ekonomikos atvėrimo, epidemiologinės padėties pagerėjimo, nepatenkintos paklausos poveikio ir puikaus turizmo sezono po mažesnio judumo laikotarpio. Tačiau užimtumas apdirbamojoje pramonėje ir toliau stagnavo. Sparčiai didėjant paklausai, darbo jėgos trūkumas pasiekė naujas aukštumas ir, nors trūkumas pasireiškė įvairiuose sektoriuose, jis labiau padidėjo paslaugų sektoriuje nei apdirbamojoje pramonėje. Užimtumo augimas siekė beveik 1,5 %, o ES užimtumo lygis (20–64 m. amžiaus grupėje) 2021 m. ketvirtąjį ketvirtį siekė 74,1 %, nors jis buvo 2 procentiniais punktais mažesnis nei priešpandeminis lygis apdirbamojoje pramonėje. Priešingai, darbo vietų kūrimas vyko gana aktyviai mažiau kontaktinių paslaugų sektoriuose (pvz., sveikatos, viešojo administravimo ir IRT) ir statybos sektoriuje (1.3b diagrama). Atsižvelgiant į prastėjančią ekonominę perspektyvą, numatoma, kad darbo rinkos augimas sulėtės. 2022 m. darbo rinka išliko atspari dėl vis dar teigiamo atsigavimo, kuris įvyko vėl atvėrus ekonomiką po izoliavimo, poveikio. Tačiau energijos kainų kilimas ateityje kelia didelį pavojų ir darbo rinkai. Nors didesnes energijos kainas stipriai jaučia labiau nuo energijos priklausomi sektoriai, jos daro grandininį poveikį beveik visiems sektoriams. Dujų kainų sukelto sukrėtimo poveikis užimtumui įvairiose šalyse gali skirtis priklausomai nuo jų konkurencingumo. Ekonometriniais skaičiavimais, 10 % padidėjus gamtinių dujų kainoms, po dvejų metų gamybos apimtis gali sumažėti 0,6 %, užimtumas – 0,3 %, o realusis darbo užmokestis – 0,2 % (). Poveikis užimtumui gali būti sušvelnintas sumažinus vieno darbuotojo dirbtų valandų skaičių. Paslaugų sektoriuje nedarbo didėjimo poveikis gali būti didesnis nei apdirbamojoje pramonėje, nes pastarajame dažniau būna darbuotojų perteklius, o paslaugų sektoriuje, kuriame yra santykinai didesnė laikinųjų darbuotojų dalis, užimtumas labiau reaguoja į verslo ciklą (). ·Palyginti su 2021 m. metiniu skaičiumi, 2022 m. antrąjį ketvirtį nedarbo lygis sumažėjo visose šalyse, visų pirma Graikijoje (–2,5 procentinio punkto), Ispanijoje (–2,3), Airijoje (–1,9), Austrijoje (–1,8) ir Lietuvoje (–1,6 procentinio punkto). Atotrūkis tarp didžiausio nedarbo lygio Ispanijoje (12,5 %) ir mažiausio nedarbo lygio Čekijoje (2,4 %) sumažėjo iki 10,1 procentinio punkto; tai mažiausias atotrūkis nuo 2008 m. spalio mėn. ·2021 m. beveik visose valstybėse narėse (20–64 m. amžiaus grupės) užimtumo lygis sparčiai atsigavo ir ėmė viršyti priešpandeminį lygį. 2020–2021 m. didžiausias padidėjimas pastebėtas Graikijoje (4,3 procentinio punkto), Airijoje (2,8), Lenkijoje (2,7), Ispanijoje (2) ir Liuksemburge (2 procentiniai punktai). Užimtumo lygis sumažėjo tik Latvijoje (–1,6 procentinio punkto). 2022 m. pirmąjį pusmetį užimtumo lygis toliau didėjo visose šalyse, visų pirma Airijoje (vidutiniškai +3,6 procentinio punkto 2022 m. pirmąjį pusmetį, palyginti su 2021 m. metiniu skaičiumi) ir Graikijoje (vidutiniškai +3,8 procentinio punkto 2022 m. pirmąjį pusmetį, palyginti su 2021 m. metiniu skaičiumi). ·2022 m. antrąjį ketvirtį užimtumas apdirbamojoje pramonėje keliose valstybėse narėse, įskaitant Bulgariją, Rumuniją, Ispaniją, Lenkiją, Slovakiją ir Vokietiją, išliko gerokai mažesnis nei prieš pandemiją. 1.3 diagrama. Užimtumas, nedarbas ir darbo jėgos trūkumas Šaltinis: Europos Komisijos tarnybos.

2. Disbalansas, rizika ir koregavimas. Svarbiausi pokyčiai 2.1. Išorės sektorius Daugumos valstybių narių einamosios sąskaitos 2021 m. kito nedaug arba nuosaikiai, neretai tai buvo tik dalinis ankstesnių metų pokyčių atkeitimas. Visų pirma, atsigaunantis kelionių balansas prisidėjo prie dalinio einamųjų sąskaitų pagerėjimo keliose didelę skolą turinčiose šalyse, kurios yra grynosios skolininkės. Nepaisant pagerėjimo, 2021 m. kai kurių šių ES šalių einamosiose sąskaitose tebebuvo didelis deficitas, o jų grynosios tarptautinių investicijų pozicijos tebebuvo labai neigiamos. Be to, kai kurių šalių didelis einamosios sąskaitos perteklius po nedidelio sumažėjimo 2020 m. dar labiau padidėjo ir priartėjo prie 2019 m. lygio. Apskritai didelis einamosios sąskaitos perteklius kai kuriose šalyse ir toliau gerokai viršijo tai, ką galima paaiškinti pagrindiniais veiksniais (). Kai kurių kitų šalių rodikliai šiek tiek sumažėjo ir kai kuriais atvejais jų balansai buvo gerokai mažesni nei 2019 m. (2.1.1a diagrama). 2022 m. einamosios sąskaitos balansai smarkiai mažėja, visų pirma dėl didelių energijos kainų (2.1.1a diagrama). Dvi svarbiausios einamųjų sąskaitų pokyčių varomosios jėgos 2021 m. ir iki šiol 2022 m. buvo mažesnis prekybos energetikos prekėmis balansas () ir, priešinga kryptimi, tarptautinių kelionių atsigavimas. Turizmo atsigavimas yra naudingiausias šalims, kurios yra grynosios skolininkės, tačiau išlieka dalinis; daugumoje šalių, kurios labai priklauso nuo turizmo eksporto, kelionių balansas vis dar yra žemesnis nei prieš pandemiją buvęs lygis, nors dar laukiama pagrindinio turizmo sezono 2022 m. trečiojo ketvirčio duomenų. Be to, kelionių balanso pagerėjimą dažnai lenkia aukštų energijos kainų poveikis, juntamas beveik visose šalyse (2.1.3d ir e diagramos). Kai kuriose šalyse 2022 m. pastebimas prekybos ne energetikos prekėmis balanso pablogėjimas. Kai kuriais atvejais tai lemia atspari vidaus paklausa. Bendras poveikis yra didelis einamųjų sąskaitų sumažėjimas 2022 m., o keliose šalyse, kuriose ankstesniais metais buvo perteklius, susidarė deficitas. Prognozuojama, kad 2023 m. daugelio, bet ne visų ES šalių, einamosios sąskaitos šiek tiek padidės, tačiau tas padidėjimas neretai bus akivaizdžiai mažesnis nei 2022 m. užregistruotas pablogėjimas Spartus nominaliojo BVP augimas 2021 m. padėjo sumažinti tiek neigiamas, tiek teigiamas grynąsias tarptautinių investicijų pozicijas. 2021 m. stiprus vardiklio poveikis, kurį lėmė ženklus ekonomikos augimo atsigavimas, sumažino, bet ne visais atvejais visiškai panaikino 2020 m. susidariusį grynųjų tarptautinių investicijų pozicijų skirtumą (2.1.1b ir 2.1.3a diagramos). Tokia tendencija išliko ir 2022 m., kai didelę skolą turinčių šalių, kurios yra grynosios skolininkės, tarptautinių investicijų pozicijų ir BVP santykiai neretai dar labiau pagerėjo, nors dauguma jų tebėra mažesni už grynosios tarptautinių investicijų pozicijos prudencinius lygius (). Daugumos šių šalių, kurios yra grynosios skolininkės, naujausi einamosios sąskaitos rezultatai nesiekė lygio, kuris skatintų greitai panaikinti jų neigiamas atsargas, nurodytas einamojoje sąskaitoje, kad būtų pasiektas konkretus grynosios tarptautinių investicijų pozicijos tikslas, nors Ispanijos ir Portugalijos atveju tai pasakytina tik iš dalies (2.1.1a ir b diagramos). Ir priešingai, kelių šalių, kurios yra grynosios kreditorės, grynosios tarptautinių investicijų pozicijos tebėra gerokai didesnės, nei būtų galima manyti pagal pagrindinius ekonominius rodiklius. Vertinant pagal sektorius, dėl sumažėjusios perkamosios galios 2022 m. namų ūkių grynosios skolinimo pozicijos mažėja. 2021 m. grynosioms skolinimo ir (arba) skolinimosi pozicijoms daugumoje valstybių narių buvo būdingas valdžios sektoriaus grynasis skolinimasis ir teigiamas privačiojo sektoriaus – tiek namų ūkių, tiek įmonių – grynasis skolinimas (2.1.3b diagrama). 2020 m. išimtinė fiskalinė parama, skirta pandemijos krizei sušvelninti, buvo šiek tiek pakeista, iš esmės kompensuojant nedidelį privačiojo sektoriaus grynųjų skolinimo pozicijų sumažėjimą. Numatoma, kad 2022 m. fiskalinė parama išliks, net jei tikimasi, kad dauguma valstybių narių ir toliau fiksuos pagerėjusias valdžios sektoriaus grynąsias pozicijas (2.1.3c diagrama). Taip pat numatoma, kad dominuos namų ūkių grynojo skolinimo mažėjimas, o tai daugeliu atvejų prisidės prie bendro grynojo skolinimosi / skolinimo pozicijų sumažėjimo. 2.1.1 diagrama. Einamosios sąskaitos balansai ir grynosios tarptautinių investicijų pozicijos Šaltinis: Eurostatas ir Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pinigų politikos sugriežtinimas visame pasaulyje esant didelei infliacijai ir padidėjusi geopolitinė rizika gali paveikti kai kurių euro zonai nepriklausančių valstybių narių išorės finansavimo sąlygas. Kaip nurodyta 1 skirsnyje, tiek dėl pandemijos, tiek dėl pastaruoju metu padidėjusio neapibrėžtumo dėl Rusijos agresijos prieš Ukrainą pasikeitė kai kurie ne euro zonos valiutų kursai – Lenkijos zlotas ir Vengrijos forintas nuvertėjo. Jei atsirastų išorės (re)finansavimo rizika, šalys, turinčios didelių užsienio valiutos atsargų, taip pat šalys, kuriose fiksuojamas didelis išorės srautų perteklius, patirtų mažesnį poveikį. Atsižvelgiant į tai, tam tikras vaidmuo tenka išorės finansavimo poreikiams, be kita ko, valdžios sektoriaus poreikiams (žr. 2.6 skirsnį apie valdžios sektorių). 2022 m. euro zonos einamosios sąskaitos perteklius smarkiai mažėja. Energijos kainos yra pagrindinis veiksnys, lėmęs didelį euro zonos einamosios sąskaitos sumažėjimą per metus (2.1.2a diagrama). Nuo 2021 m. dėl tiekimo problemų visame pasaulyje labai padidėjo ne tik biržos prekių, bet ir kitų prekių importo kainos. Tai matyti iš euro zonos prekybos su Kinija balanso, kuris, palyginti su 2019 m., sumažėjo daugiau nei vienu procentiniu punktu BVP. Visų pirma didelį Vokietijos prekybos pertekliaus sumažėjimą galima iš dalies paaiškinti dideliu atsargų importu ir importo iš Kinijos kainomis. Be to, pasaulinė Europos eksporto paklausa mažėja, nes sulėtėjęs augimas Kinijoje ir JAV pinigų politikos sugriežtinimas turi įtakos paklausai ne tik šiose dviejose šalyse prekybos partnerėse, bet ir daugumoje besiformuojančių rinkų. Kaip pažymėta 1 skirsnyje, euras labai nuvertėjo, ypač JAV dolerio atžvilgiu. Tai daro poveikį euro zonos prekybos balansui, nes importo doleriais, ypač energetikos prekių, dalis gerokai viršija eksporto doleriais dalį. Tačiau pajamos iš užsienio turto doleriais, taip pat prekybinis tarpininkavimas ir pajamos iš pasaulinės prekybos biržos prekėmis šiek tiek sušvelnino bendrą su prekybos sąlygomis susijusio sukrėtimo poveikį išorės balansui. 2022 m. euro zonos prekybos balansas sumažėjo dėl prekybos sukrėtimo, o realioji paklausa išliko didelė. 2022 m. dėl gerokai didesnių energijos importo kainų ir silpnesnio euro su prekybos sąlygomis susijęs sukrėtimas lėmė euro zonos nominaliojo prekybos balanso ir atitinkamai einamosios sąskaitos mažėjimą (2.1.2b diagrama). Prognozuojama, kad vertinant realiąja verte, t. y. palyginamosiomis kainomis, prekybos balansas 2022 m. šiek tiek sustiprės, nes realioji visuminė paklausa turėtų augti šiek tiek mažiau nei BVP. Prognozuojama, kad 2022 m. realiosios paklausos augimas bus spartesnis už gamybos apimties augimą šalyse, kurios yra stambios grynosios kreditorės, ir dėl to sumažėjo jų indėlis į euro zonos einamosios sąskaitos perteklių (2.1.2 b diagrama). Prognozuojama, kad ši tendencija išliks ir 2023 m. Kelios šalys, kurios yra grynosios skolininkės, pagerino savo realųjį prekybos balansą, nes paklausa neatitiko atsigaunančio BVP augimo. Būtent visos mažesnės šalys kartu užtikrina 2022 m. realiojo prekybos balanso stabilumą ir neutralizuoja didžiausios euro zonos dalyvės Vokietijos realiojo balanso nuosmukį. Prognozuojama, kad 2023 m. bendras euro zonos prekybos balansas, įskaitant jo sudėtį, bus stabilus, tačiau su tuo susijęs didelis neapibrėžtumas. Tikėtina, kad 2023 m. tiekimo grandinės kliūtys ir importo kainos šiek tiek sumažės, tačiau jos ir toliau turėtų daryti poveikį euro zonos prekybos balansui. Dėl lėtėjančios pasaulinės paklausos eksporto perspektyvos prastės, tačiau gali šiek tiek sumažėti biržos prekių kainos. Todėl prognozuojama, kad prekybos sąlygų poveikis šiek tiek sumažės, o bendras euro zonos prekybos balansas šiek tiek pagerės. Priešingai, vidaus paklausos augimas tebėra vienas iš pagrindinių euro zonos išorės balanso dinamikos veiksnių 2023 m. Kalbant apie sudėtį, prognozuojama, kad ir toliau bus persiorientuojama nuo šalių, kurios yra stambios grynosios kreditorės, indėlio. 2.1.2 diagrama. Euro zonos einamoji sąskaita ir prekybos balansas Šaltinis: Europos Komisijos tarnybos. Šalių lygmeniu derėtų išskirti toliau apibūdintus pokyčius. ·2021 m. keturių valstybių narių einamosios sąskaitos balansai, pagrįsti trejų metų vidurkiais, buvo mažesni už rezultatų suvestinėje nurodytą apatinę –4 % BVP ribą: Airijos, Graikijos, Kipro ir Rumunijos. Tuo pačiu metu trijų valstybių narių vidurkiai viršijo viršutinę 6 % BVP ribą: Danijos, Nyderlandų ir Vokietijos. Kalbant apie grynosios tarptautinių investicijų pozicijos duomenis, dešimtyje valstybių narių jie buvo mažesni už rezultatų suvestinėje nurodytą –35 % BVP ribą: Airijoje, Graikijoje, Kipre, Kroatijoje, Lenkijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Rumunijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje. ·Kelių didelę skolą turinčių šalių, kurios yra grynosios skolininkės, pavyzdžiui, Kipro ir ypač Graikijos, einamosiose sąskaitose tebebuvo didelis deficitas, nors Kipro padėtis šiek tiek pagerėjo. Nedidelis Ispanijos perteklius šiek tiek padidėjo, o nuosaikus Portugalijos deficitas 2021 m. iš esmės nepakito. Šiose šalyse, išskyrus Ispaniją, einamosios sąskaitos vis dar nesiekia lygių, kurių būtų galima tikėtis remiantis pagrindiniais ekonominiais rodikliais, nors atotrūkiai yra skirtingi. Per pirmuosius du 2022 m. ketvirčius toliau užtikrintai atsigaunant tarptautinėms kelionėms ir didėjant kainoms šiame sektoriuje tvirtai prisidedama prie kelionių balanso pertekliaus, ypač Portugalijoje ir šiek tiek mažesniu mastu Kipre, Graikijoje bei Ispanijoje, o pagrindinis turizmo sezonas dar tik prasidės trečiąjį metų ketvirtį. Tačiau numatoma, kad šių šalių, išskyrus Ispaniją, einamosios sąskaitos rodikliai šiais metais pablogės, daugiausia dėl prastesnių energijos balansų. Jų akivaizdžiai neigiamos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos gerėjo daugiausia dėl spartaus nominaliojo ekonomikos augimo, tačiau Graikijos atveju pagerėjimą šiek tiek susilpnino neigiamas vertinimo poveikis.

·Einamosios sąskaitos deficitas yra labai didelis ir Vengrijoje bei Rumunijoje jis yra didžiausias per kelerius pastaruosius metus. Rumunijos einamosios sąskaitos būklė pablogėjo (nors jos deficitas jau ir taip buvo didelis) ir 2022 m. toliau blogėja ir nesitikima, kad kitais metais padėtis labai pagerės. Vengrijoje taip pat fiksuojamas akivaizdus pablogėjimas, o 2023 m. numatomas tik nedidelis pagerėjimas ir tai yra vienas iš staigiausių jos energijos balanso pablogėjimų. Vengrijos forinto nuvertėjimas dar labiau padidina susirūpinimą dėl jos išorės sektoriaus raidos. Abiejų šalių grynosios tarptautinių investicijų pozicijos yra akivaizdžiai neigiamos, tačiau didelę jų dalį sudaro tiesioginės užsienio investicijos šalyje. Todėl jų grynosios tarptautinių investicijų pozicijos, atskaičius priemones, kurioms nebūdinga įsipareigojimų neįvykdymo rizika, yra palankesnės. ·Latvijoje, Maltoje ir Slovakijoje 2021 m. einamosiose sąskaitose buvo nemažas deficitas. Daugeliu atvejų prognozuojama, kad 2022 ir 2023 m. padėtis labai pablogės. Prognozuojama, kad Čekijoje, Bulgarijoje ir Lenkijoje nedidelis 2021 m. einamosios sąskaitos deficitas didės. Lenkijos zloto nuvertėjimas dar labiau padidina susirūpinimą dėl jos išorės sektoriaus raidos. Prognozuojama, kad 2022 m. Belgijoje ir Lietuvoje deficitas akivaizdžiai padidės. Dėl pablogėjusio energijos balanso Slovakijos ir Lietuvos prekybos balanso pablogėjimas buvo vienas iš didžiausių. Numatoma, kad Slovakijos deficitas toliau didės ir viršys priešpandeminį lygį. Lenkijoje ir Slovakijoje, kurių grynosios tarptautinių investicijų pozicijos yra labai neigiamos, taip pat kitose Vidurio ir Rytų Europos valstybėse narėse tiesioginės užsienio investicijos sudaro didelę jų išorės įsipareigojimų dalį. Todėl jų priemonės, kurioms nebūdinga įsipareigojimų neįvykdymo rizika, yra palankesnės. ·Didelis perteklius Danijoje, Vokietijoje, Nyderlanduose ir Švedijoje vis dar viršija jų einamosios sąskaitos normas. Nors 2021 m. tų šalių, išskyrus Švediją, einamosios sąskaitos perteklius padidėjo, numatoma, kad 2022 m. jis gerokai sumažės. Ypač pastebimai mažėjo Vokietijos, Nyderlandų ir Švedijos einamosios sąskaitos – daugiau nei pablogėjo energijos balansas. Pirmąjį metų pusmetį Danijos perteklius didėjo, tačiau apskritai prognozuojama, kad 2022 m. jis mažės. Nyderlandų, Danijos, Vokietijos ir Belgijos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos gerokai viršija lygius, kurių būtų galima tikėtis remiantis pagrindiniais ekonominiais rodikliais. 2.1.3 diagrama. Išorės sektorius. Rinktinės diagramos Šaltinis: Europos Komisijos tarnybos. 2.2. Konkurencingumas 2020–2021 m. vienetui tenkančios darbo sąnaudos augo sparčiau nei priešpandeminiu laikotarpiu ir 2022 m. jų augimo sparta didėja. 2020 m. daugumoje valstybių narių stebėtas didelis vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas, kurį lėmė automatinis įvertinamo našumo sumažėjimas, nes darbo vietų išsaugojimo schemos sušvelnino užimtumo sumažėjimo poveikį, nors gamybos apimtis buvo gerokai mažesnė. 2021 m. ši tendencija iš dalies pasikeitė, nes atsigavus našumui beveik visoje ES vienetui tenkančios darbo sąnaudos sumažėjo arba pastebimai sulėtėjo jų augimas (2.2.1a diagrama). Prognozuojama, kad vienetui tenkančios darbo sąnaudos šiais ir kitais metais didės, kai kuriais atvejais – smarkiai (2.2.1b diagrama). Numatoma, kad vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimą lems gerokai didėjantis nominalusis vienam darbuotojui tenkantis atlygis, kuris turėtų gerokai viršyti realiojo darbo našumo augimą beveik visose ES šalyse (2.2.3a ir b diagramos), neretai esant mažam ir mažėjančiam nedarbui. Kai kuriais atvejais šis poveikis gali būti tendencijų, dėl kurių prieš COVID-19 krizę kilo susirūpinimas dėl galimo ekonomikos perkaitimo pavojaus, tęsinys. Lėtėjant ekonominiam pagreičiui, našumo padidėjimas bus mažesnis ir darys mažesnį poveikį vienetui tenkančioms darbo sąnaudoms nei pastaruoju metu. Apskritai realiojo valiutos kurso dinamika dar nėra didelė, nors yra tam tikrų skirtumų, ypač už euro zonos ribų. 2021 m. SVKI pagrįstų realiųjų efektyviųjų valiutų kursų pokyčiai išliko nedideli, nors nedidelis nuvertėjimas buvo stebimas daugiau šalių nei 2020 m. SVKI ir BVP defliatoriumi pagrįstų realiųjų efektyviųjų valiutų kursų pokyčiai per trejus metus iki 2021 m. taip pat buvo nedideli (2.2.3c diagrama). 2022 m. nominalusis efektyvusis valiutos kursas iki šiol sumažėjo beveik visose euro zonos valstybėse narėse, atspindėdamas euro nuvertėjimą, o SVKI pagrįsto realiojo efektyviojo valiutos kurso pokyčiai išliko nedideli, išskyrus kelis atvejus, kai infliacija buvo daug didesnė nei kitur arba kai nominalusis efektyvusis valiutos kursas sumažėjo smarkiau (2.2.3e diagrama). Kai kuriose euro zonai nepriklausančiose šalyse einamųjų metų realiojo efektyviojo valiutos kurso pokyčiai buvo didesni. Iš BVP defliatoriumi pagrįsto realiojo efektyviojo valiutos kurso matyti, kad daugumoje valstybių narių nėra akivaizdžių kainų konkurencingumo mažėjimo požymių, nors įvairiose šalyse padėtis labai skiriasi (2.2.3d diagrama). Ateityje dėl euro zonos realiųjų efektyviųjų valiutų kursų gali kilti sunkumų dėl skirtingų infliacijos lygių ir skirtingo nominaliojo euro kurso pokyčių poveikio skirtingose euro zonos šalyse. Numatoma, kad euro zonai nepriklausančiose šalyse įvairialytiškumas bus didesnis, iš dalies dėl skirtingos nominaliojo valiutos kurso dinamikos. Aukšti ir skirtingi infliacijos lygiai kelia riziką konkurencingumui, jei jie įsitvirtina, o ypač didelė rizika kyla euro zonoje. Kaip pažymėta 1 skirsnyje, infliacijos lygiai yra ne tik aukšti, bet ir labai skirtingi, taip pat ir euro zonoje. Apskritai šie skirtumai yra susiję su skirtingu energijos vartojimo intensyvumu įvairiose ekonomikose ir jiems turi įtakos vyriausybės priemonių mastas ir sudėtis. Nepaisant to, kad infliaciją daugiausia lemia išaugusios energijos kainos ir tikimasi, kad ji mažės, infliacijos lygių skirtumai kelia pavojų konkurencingumui dviem aspektais. Pirma, energijos kainos gali ne grįžti į ankstesnius lygius, o stabilizuotis aukštesniuose lygiuose. Tam tikri sektoriai, pavyzdžiui, energijai imlios pramonės šakos, patirtų didelių išlaidų. Jei šios išlaidos taptų nuolatinės, šalyse, kuriose infliacija dėl tiesioginio energijos kainų poveikio yra didesnė, kainų lygiai būtų nuolat aukštesni. Šis santykinis padidėjimas gali turėti neigiamą poveikį jų konkurencingumui ir sukelti perkėlimo riziką, dėl to galiausiai sumažėtų eksporto dalys ir potencialus augimas labiau paveiktose šalyse. Ilgainiui gali prireikti keisti jų verslo modelį ir tai gali lemti brangiai kainuojančius struktūrinius pokyčius. Antra, dėl infliacijos skirtumų gali didėti ne tik energijos kainos. Skirtumai tarp šalių susiję ne tik su bendrais infliacijos lygiais, vis labiau didėja ir grynosios infliacijos skirtumai. 2.2.1 langelyje aptariama rizika, kad jie gali įsitvirtinti ir lemti tolesnį didėjimą, be kita ko, darbo užmokesčio. Tokie didėjantys skirtumai gali lemti realų pabrangimą, o tai mažina konkurencingumą. Dėl to įvykę santykiniai konkurencingumo pokyčiai gali lemti euro zonos perbalansavimą, jei šalys, kuriose jau buvo konkurencingumo trūkumų, įgytų pranašumą, palyginti su kitomis šalimis. Tačiau šiuo metu labiausiai pastebimi infliacijos skirtumai apskritai neturi įtakos šalims, kurios yra stambios grynosios kreditorės arba grynosios skolininkės. Be to, nevienodi su infliacija susiję lūkesčiai kai kuriais atvejais gali lemti didesnį euro zonos pažeidžiamumą, jei dėl per mažų tikėtinų realiųjų palūkanų normų kai kuriose šalyse susikauptų pernelyg didelė skola. Ne euro zonoje valiutos nuvertėjimas susijęs su kita rizika, pavyzdžiui, išorės skolinimosi ir skolos tvarkymo išlaidomis. Dabartinės aplinkybės, kuriomis didėja infliacijos skirtumai, skiriasi nuo aplinkybių, susiklosčiusių prieš pasaulinę finansų krizę, tačiau vis tiek gali kelti makroekonominio disbalanso riziką. Prieš finansų krizę dėl didelės infliacijos kai kuriose euro zonos šalyse prasidėjo ciklas, kai mažos realiosios palūkanų normos skatino per didelę paklausą ir skolos kaupimąsi, o tai skatino realiojo valiutos kurso kilimą. Tačiau šį kartą patirtas sukrėtimas daugiausia yra stabdomasis, o ne skatinamasis su energijos sąnaudų sukelta infliacija susijęs sukrėtimas. Nors šį kartą didelė infliacija labiausiai paveiktose šalyse gali padėti išlaikyti žemas realiąsias palūkanų normas ir šiek tiek sušvelninti neigiamą poveikį paklausai artimiausiu metu dėl didesnių sąskaitų už energiją, įsitvirtinusi kainų ar darbo užmokesčio didėjimo tendencija gali apsunkinti pastangas mažinti infliaciją ir dėl to mažės konkurencingumas, o tai gali slopinti ekonomikos augimą ateityje. 2.2.1 diagrama. Vienetui tenkančios darbo sąnaudos Šaltinis: duomenų bazė AMECO; 2022 ir 2023 m. duomenys – iš Europos Komisijos 2022 m. rudens ekonominės prognozės. Duomenys susiję su darbuotojų ir įdarbintų asmenų skaičiumi. 2021 m. eksporto rinkos dalies pokyčiai rodo, kad COVID-19 krizės poveikis iš dalies panaikintas, tačiau tikėtina, kad artimiausioje ateityje tie pokyčiai mažės dėl didesnių energijos kainų ir sulėtėjusios prekybos. Dėl pandemijos sumažėjo nemažą tarptautinio turizmo sektorių turinčių šalių, kurių kai kurios turi daugiau neigiamų išorės pozicijų, eksporto rinkos dalys ir padidėjo kelių šalių, kurios yra grynosios kreditorės, eksporto rinkos dalys, palyginti su prieškriziniu lygiu. Prognozuojama, kad 2023 m. daugumos ES šalių eksporto dalys sumažės dėl neigiamo poveikio, kurį darys ypač smarkus energijos kainų augimas Europoje, taip pat tam tikri tiekimo grandinės sutrikimai. Prognozuojama, kad didesnį poveikį patirs kai kurios šalys, kurios yra grynosios kreditorės ir turi didelius apdirbamosios pramonės sektorius. Konkurencingumo pokyčiai dar kartą paskatino simetriškesnį išorės pozicijų perbalansavimą euro zonoje. (2.2.3f diagrama). Šalyse, kurios yra grynosios skolininkės, vienetui tenkančios darbo sąnaudos kinta šiek tiek mažiau nei šalyse, kurios yra grynosios kreditorės. Tačiau infliacijos, ypač grynosios infliacijos, pokyčiai buvo iš esmės panašūs arba kartais labiau riboti šalyse, kurios yra grynosios kreditorės, o tai gali slopinti tolesnį perbalansavimą, nebent darbo užmokesčio raida ir toliau skirtųsi dėl darbo rinkos sąstingio skirtumų. Nors šalys, kurios yra grynosios skolininkės, paprastai gauna daugiau naudos iš euro nuvertėjimo, atsižvelgiant į jų didesnę prekybos už euro zonos ribų dalį, dabar eksporto rinkos dalių dinamika byloja apie išorės perbalansavimą, nes šalys, kurios yra grynosios skolininkės, atgauna dalį prarastos eksporto rinkos, o šalių, kurios yra grynosios kreditorės, dalys ateityje turėtų mažėti. Šalių lygmeniu derėtų išskirti toliau apibūdintus konkurencingumo pokyčius. ·Vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas per trejus metus iki 2021 m., viršijo rezultatų suvestinės ribą 15 valstybių narių: Austrijoje, Bulgarijoje, Čekijoje, Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Liuksemburge, Ispanijoje, Maltoje, Nyderlanduose, Portugalijoje, Rumunijoje, Slovakijoje, Slovėnijoje ir Vengrijoje. Kalbant apie SVKI pagrįstą realųjį efektyvųjį valiutos kursą, trejų metų pokyčiai buvo nuosaikesni ir nė viena valstybė narė neviršijo rezultatų suvestinės ribų. 2021 m. Prancūzijoje, Italijoje ir Ispanijoje penkerių metų eksporto rinkos dalių pokyčiai nesiekė rezultatų suvestinės ribos. Nors Prancūzijoje nuosmukį daugiausia lėmė mažėjanti prekių eksporto dalis, Ispanijoje ir Italijoje nuosmukį sukėlė mažėjančios paslaugų eksporto dalys. Visose trijose šalyse minėti nuosmukiai buvo ryškiausi 2020 m. pandemijos metu. ·Kelerius metus kai kuriose šalyse, įskaitant Bulgariją, Čekiją, Estiją, Latviją, Lietuvą, Liuksemburgą, Rumuniją, Slovakiją ir Vengriją, nerimas dėl išlaidų spaudimo buvo didelis ir vis didėja arba mažėja nepakankamai. Iš tiesų nerimas buvo didelis dar prieš COVID-19 krizę ir daugelyje šalių jis buvo juntamas 2021 m. ir pirmąjį 2022 m. pusmetį, esant palyginti įtemptoms darbo rinkos sąlygoms. Prognozuojama, kad kitais metais daugumoje šių šalių vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas išliks didelis arba vėl labai padidės. Kai kurios iš jų dėl infliacijos augimo, kuris yra daug didesnis nei likusioje ES dalyje ir euro zonos šalyse, susiduria su papildoma rizika savo konkurencingumui. Nors prognozuojama, kad daugumos šių šalių realusis efektyvusis valiutos kursas 2023 m. sumažės, o Slovakijoje tikimasi nedidelio padidėjimo. ·Poveikis Maltoje ir Slovėnijoje buvo panašus į poveikį pirmiau minėtose šalyse laikotarpiu iki COVID-19, tačiau 2021 m. nerimas dėl konkurencingumo praradimo, jei toks buvo, buvo nuosaikesnis ir manoma, kad ir šiais metais jis išliks nedidelis. Prognozuojama, kad Belgijoje ir Lenkijoje vienetui tenkančios darbo sąnaudos šiais ir kitais metais labai išaugs. Tuo tarpu Italijoje vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas buvo ir, kaip prognozuojama, toliau bus mažesnis, o tai rodo nedidelį santykinį konkurencingumo padidėjimą. ·Susirūpinimas dėl išlaidų konkurencingumo sumažėjo keliose didelę skolą turinčiose šalyse, kurios yra grynosios skolininkės, įskaitant Kiprą, Graikiją, Portugaliją ir Ispaniją. Visų pirma, vienetui tenkančios darbo sąnaudos augo šiek tiek mažiau nei prekybos partnerių šalyse ir likusioje euro zonos dalyje.

2.2.1 langelis. Galimas infliacijos įsitvirtinimas ir konkurencingumo praradimas Didelė ir skirtinga infliacija, kuri visoje ES stebima nuo 2021 m. pabaigos, gali neigiamai paveikti konkurencingumą, ypač jei ji išliks. Jei bendras darbo užmokesčio padidėjimas visiškai arba iš dalies kompensuos darbuotojų perkamosios galios praradimą, šis darbo užmokesčio padidėjimas lems didesnes vienetui tenkančias darbo sąnaudas, nebent jas kompensuos našumo padidėjimas. Dėl tokio vienetui tenkančių darbo sąnaudų padidėjimo gali atsirasti antrinis poveikis ir rizika, kad ateityje infliacija didės (). Konkurencingumo skirtumai tarp euro zonos valstybių narių gali atsirasti, jei su infliacija susijęs sukrėtimas skirtingose šalyse labai skiriasi arba jei dėl to su infliacija susijusio sukrėtimo atsiranda labai skirtingas antrinis poveikis. Tačiau, jei poreikis didinti darbo užmokestį būtų vertinamas atsižvelgiant į tai, kad infliacija greičiausiai mažės, kainų ir darbo užmokesčio spiralės rizika išlieka nedidelė. Komisijos 2023 m. euro zonos ataskaitoje aptariamas lūkesčių dėl infliacijos vaidmuo didinant darbo užmokestį (). Daugumoje valstybių narių kylančios energijos kainos sudaro didelę kainų lygio padidėjimo dalį. Vis dėlto, jei infliacija iš esmės išsiplėtė ir apima ne tik energiją, bet ir kitas prekes bei paslaugas, pragyvenimo lygio nebus įmanoma išlaikyti, jei pajamų augimas neatitiks infliacijos, net ir sumažėjus energijos kainoms. Bendrų kainų indeksų energijos ir maisto komponentai gali būti gana nepastovūs ir pinigų politikos sprendimai jiems palyginti nedaro poveikio, nes juos paprastai stipriai veikia tarptautinės rinkos, bent jau ne trumpuoju laikotarpiu, t. y. nesiimant reguliavimo ar fiskalinės politikos priemonių. Todėl centriniai bankai naudoja grynosios infliacijos matus, kad tiksliau įvertintų pagrindinę infliacijos tendenciją (). Vienetui tenkančios darbo sąnaudos keliose ES šalyse, įskaitant Estiją, Latviją, Lietuvą, Liuksemburgą ir dvi euro zonai nepriklausančias valstybes nares – Bulgariją ir Lenkiją, per metus iki 2022 m. antrojo ketvirčio padidėjo (2.2.2a diagrama). Šuolį lėmė labai didelis atlygio vienam samdomajam darbuotojui augimas, kuris viršijo 10 % ribą arba buvo labai arti jos. Vis dėlto tik keturiose valstybėse narėse atlygis vienam samdomajam darbuotojui padidėjo daugiau nei kainos, o ypač didelis skirtumas buvo Bulgarijoje. Našumo pokyčių nepakako vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimui sušvelninti ir kai kuriais atvejais jie jį sustiprino. Bulgarijoje ir Liuksemburge vienetui tenkančios darbo sąnaudos padidėjo daugiau nei kainos, o Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje ir Lenkijoje jų augimas viršijo grynąją infliaciją. Pastaroji informacija taip pat pasakytina apie Belgiją, Prancūziją, Italiją ir Rumuniją, tačiau jų vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas buvo šiek tiek labiau ribotas. Dėl to, kad vienetui tenkančios darbo sąnaudos auga sparčiau nei kainos, kyla rizika, kad įmonės, siekdamos išsaugoti kainų ir sąnaudų maržas, toliau didins kainas. Skirtinga grynoji infliacija ir vienetui tenkančių darbo sąnaudų raida gali turėti didelių ir labiau ilgalaikių pasekmių kai kurių šalių konkurencingumui, o tai ypač svarbu euro zonos šalims. Grynąja infliacija pagrįsto realiojo efektyviojo valiutos kurso pokytis (2.2.2b diagrama) suponuoja, kad Estija, Lietuva ir Slovakija dėl gerokai didesnės grynosios infliacijos nei likusioje euro zonos dalyje prarado nemažą konkurencingumo dalį. Pastarosioms dviem šalims tai kompensuoja realiojo efektyviojo valiutos kurso pokyčiai euro zonai nepriklausančių šalių atžvilgiu. Tuo tarpu Vokietijos konkurencingumui ir šiek tiek mažesniu mastu Suomijos, Prancūzijos ir Italijos konkurencingumui naudinga mažesnė nei likusioje euro zonos dalyje grynoji infliacija. Iš esmės stebimas realiojo efektyviojo valiutos kurso sumažėjimas euro zonai nepriklausančių šalių atžvilgiu dar labiau prisideda prie šių šalių konkurencingumo didėjimo. Kai kuriose ne euro zonos šalyse nominaliojo valiutos kurso pokyčiai stipriai paveikė realųjį efektyvųjį valiutos kursą. Įspūdingiausias yra Vengrijos atvejis, kai dėl didelio nominaliojo nuvertėjimo padidėjo konkurencingumas, nepaisant palyginti didelės grynosios infliacijos. Panašus poveikis pastebimas Lenkijoje ir Švedijoje. Kita vertus, Čekijoje (efektyvusis) nominalusis valiutos kursas padidėjo, o tai kartu su palyginti aukštu grynosios infliacijos lygiu lėmė stiprų realųjį padidėjimą. Pažymėtina, kad nors valiutos devalvacija gali sumažinti su sąnaudomis susijusį spaudimą, ji gali kelti ir kitą riziką, pavyzdžiui, susijusią su didesnėmis vidaus ir išorės skolos užsienio valiuta tvarkymo išlaidomis. Tai gali suvaržyti nominaliosios devalvacijos, kaip padidėjusių sąnaudų poveikio konkurencingumui mažinimo priemonės, naudojimą. 2.2.2 diagrama. Vienetui tenkančios darbo sąnaudos, (grynoji) infliacija ir konkurencingumas Šaltinis: Eurostatas ir Komisijos tarnybų skaičiavimai. 2.2.3 diagrama. Konkurencingumas. Rinktinės diagramos Šaltinis: Europos Komisijos tarnybos. 2.3. Ne finansų bendrovės 2021 m. daugelyje šalių išliko didelis ne finansų bendrovių skolos ir BVP santykis, nors jis ir toliau mažėjo. Daugelyje valstybių narių per pastarąjį dešimtmetį iš esmės sumažinus finansinį įsiskolinimą, 2021 m. ne finansų bendrovių skolos ir BVP santykis daugumoje ES šalių buvo mažesnis už priešpandeminį aukščiausią lygį. Vis dėlto 2021 m. skolos ir BVP santykis beveik pusėje ES šalių viršijo lygį, kurio būtų galima tikėtis atsižvelgiant į pagrindinius ekonominius rodiklius ir lygius, susijusius su prudenciniais klausimais, ir daugelyje šalių – lygį, kuris buvo fiksuotas 2019 m., prieš prasidedant COVID-19 pandemijai (2.3.1a ir b diagramos) (). 2021 m. įmonių skolos ir BVP santykis daugumoje valstybių narių sumažėjo, daugiausia dėl labai atsigavusio BVP augimo (2.3.3a diagrama). Grynasis ne finansų bendrovių kreditavimas visoje ES buvo teigiamas ir daugumoje ES šalių 2021 m. pradėjo didėti, įskaitant keletą atvejų, kai ne finansų bendrovių skola buvo didelė, atsižvelgiant į padidėjusias investicijas (2.3.3c diagrama). 2021 m. vėl pradėtas finansinio įsiskolinimo mažinimo procesas tęsėsi ir 2022 m., tačiau tikėtina, kad jį tęsti trukdys sudėtingos makroekonominės aplinkybės. Įmonių skolos ir BVP santykis per 2022 m. pirmąjį pusmetį toliau mažėjo beveik visose valstybėse narėse, nepaisant padidėjusio kreditavimo, kuris taip pat gali atspindėti didėjančius likvidumo poreikius. Naujų grynųjų kreditų poveikį įmonių skolos ir BVP santykiui daugiau nei atsvėrė realiojo BVP augimas ir staigus infliacijos padidėjimas (2.3.3b diagrama). Apskritai numatoma, kad pasyvusis finansinio įsiskolinimo mažinimas tęsis dėl didėjančios infliacijos, o ne dėl realiojo BVP augimo, tačiau kyla didelė rizika, kad skolos ir BVP santykio mažėjimo tempas gali sulėtėti arba pasikeisti. Dėl padidėjusios infliacijos gali sumažėti pelno maržos, jei didėjančių sąnaudų negalima perkelti klientams, ir apskritai gali sumažėti paklausa. 2022 m. pirmąjį pusmetį įmonių pelno dalis pradėjo mažėti, tačiau vis dar viršija iki COVID-19 buvusį lygį. Beveik visose euro zonos šalyse didelė naujų trumpo grąžinimo termino paskolų įmonėms dalis reiškia, kad griežtėjančios skolinimo sąlygos ir didėjančios palūkanų normos gali gana greitai paveikti įmones (). Keliose euro zonai nepriklausančiose valstybėse narėse labai padidėjo įmonėms taikomos skolinimosi normos, be to, papildomo pažeidžiamumo priežastis yra didelė įmonių paskolų užsienio valiuta dalis. Didėjantis susirūpinimas dėl neveiksnių įmonių paskolų ir bankrotų didina bendrą įmonių ir finansų sektoriaus pažeidžiamumą po COVID-19 sukelto sukrėtimo. COVID-19 krizė labai paveikė kai kurias pramonės šakas, pavyzdžiui, apgyvendinimo ir transporto sektorius (). Neveiksnių paskolų santykis ir įmonių bankrotų skaičiai daugumoje valstybių narių nuo 2020 m. mažėja, net ir po to, kai buvo palaipsniui panaikinti skolų grąžinimo moratoriumai. Tačiau kai kuriose šalyse, kuriose yra didelė neveiksnių paskolų dalis, po COVID-19 atsirado ypač daug pažeidžiamų įmonių (2.3.3f diagrama). Nors įmonių neveiksnių paskolų ir viso paskolų portfelio santykis daugumoje valstybių narių dar 2022 m. pirmąjį pusmetį toliau mažėjo, kai kuriose valstybėse narėse jis pradėjo didėti (2.3.3e diagrama). Be to, pirmąjį 2022 m. pusmetį kai kuriose valstybėse narėse pradėjo didėti įmonių bankrotų skaičius. Be to, nors kreditavimas ir toliau sparčiai didėja, kreditavimo standartai labai sugriežtinti ir šiuo metu yra pasiekę aukščiausią lygį nuo 2013 m. (2.3.3c ir d diagramos). Nors pastaraisiais metais padidėjo likvidumo atsargos ir grynosios santaupos, dėl sudėtingų makroekonominių aplinkybių, taip pat dėl struktūrinių pokyčių ir tiekimo grandinės sutrikimų gali pablogėti balansai bei sumažėti pelno maržos ir tai gali turėti įtakos skolos tvarkymui ir įmonių santaupoms bei investicijoms (žr. 2.3.1 langelį). Energetikos krizė ypač stipriai paveiks kai kurias pramonės šakas dėl kainų didėjimo ir tiekimo sutrikimų ir gali turėti ilgalaikį poveikį, dėl kurio gali įvykti struktūrinių pokyčių. Energijai imlios pramonės šakos yra ypač pažeidžiamos ir gali patirti spaudimą savo balansuose. Struktūrinius pokyčius šiuo metu paspartina energetikos krizė. Nors tikimasi, kad energijos kainos ir tiekimas normalizuosis, gali būti nuolatinių struktūrinių pokyčių, kurie gali turėti didelį poveikį labiau paveiktų šalių gamybos pajėgumams ir potencialiam augimui, priklausomai nuo jų energijos suvartojimo intensyvumo ir gamybos specializacijos. Ūmus energetikos krizės etapas gali baigtis įmonių uždarymu ir (arba) paklausos perkėlimu gamybą perkeliant į kitas mažiau paveiktas vietas, taigi veikla gali būti visam laikui perkelta į lengvatinio apmokestinimo vietas. Kainų ir darbo užmokesčio normalizavimas gali būti aukštesnio lygio, dėl to gali padidėti su energetikos pertvarka susijusios išlaidos ir apskritai gali sumažėti konkurencingumas, ypač kai kuriose energijai imlios pramonės šakose, o poveikis įvairiose šalyse gali būti skirtingas. 2.3.1 diagrama. Ne finansų bendrovių skola Šaltinis: Eurostato sektorinės finansinės balanso ataskaitos – paskolos (F4) ir skolos vertybiniai popieriai (F3), duomenų bazė AMECO ir Komisijos tarnybų skaičiavimai. Politinės intervencinės priemonės atlieka svarbų vaidmenį apsaugant nacionalinę ekonomiką nuo įmonių patiriamo streso, tačiau koordinavimo trūkumas euro zonoje ir vidaus rinkoje gali kelti susirūpinimą. Nacionalinėmis politinėmis intervencinėmis priemonėmis energetikos krizės našta įmonėms, namų ūkiams ir viešajam sektoriui paskirstoma teisingiau. Tai bus ypač svarbu siekiant apsaugoti paveiktas pramonės šakas ir išvengti veiklos sumažinimo, uždarymo, perkėlimo į lengvatinio apmokestinimo vietas ir su paskolomis susijusių įsipareigojimų neįvykdymo. Nesiimant tokių priemonių, įmonių patiriamas stresas galėtų išplisti visų šalių ekonomikoje. Nors kol kas nėra įrodymų, finansinės sąlygos ir turima fiskalinė erdvė ilgainiui gali turėti įtakos galimam nacionalinių intervencinių priemonių mastui ir apimčiai, o dėl skirtingų šalyse taikomų metodų gali padidėti įmonių likvidumo arba mokumo rizikos skirtumai, ypač jei krizė pagilėtų arba užsitęstų. Tai savo ruožtu turėtų įtakos kainoms, nes dėl įmonių investicijų ir kainų nustatymo elgesio skirtumų gali skirtis paklausos augimas ir pinigų politikos poveikis, atsižvelgiant į esamą ir atsirandančią infliaciją bei konkurencingumo skirtumus euro zonoje. Tolesnės integracijos pastangos gali padėti įveikti šiuos sunkumus, taip pat sumažinti įmonių pažeidžiamumą ir augimo bei našumo skirtumus. Nacionaliniu lygmeniu, siekiant sumažinti ilgalaikį įmonių nemokumo poveikį ekonomikai, svarbi tinkama nemokumo tvarka. Šalių lygmeniu derėtų išskirti toliau apibūdintus pokyčius. ·Ne finansų bendrovių skola Švedijoje ir Danijoje yra labai didelė, viršija 100 % BVP ir pagrindiniais rodikliais grindžiamus bei prudencinius lyginamuosius indeksus, taip pat yra papildomų pažeidžiamumo požymių. Švedijoje įmonių skolos ir BVP santykis vis dar viršija iki COVID-19 krizės buvusį aukščiausią lygį ir didėja. Danijoje įmonių indėliai sumažėjo, nors jų lygis ir taip jau buvo žemas. ·Belgijoje, Kipre, Airijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose taip pat labai aukštas ne finansų bendrovių skolos ir BVP santykis, viršijantis 100 % ir pagrindiniais rodikliais grindžiamus bei prudencinius lyginamuosius indeksus. Tačiau taip yra ir dėl didelės tiesioginių užsienio investicijų paskolų dalies ir tarpvalstybinio įmonių vidaus skolinimosi, o tai gali iš dalies apriboti pažeidžiamumą. ·Prancūzijoje, Graikijoje, Maltoje ir Portugalijoje aukštas ne finansų bendrovių skolos ir BVP santykis, viršijantis pagrindiniais rodikliais grindžiamus bei prudencinius lyginamuosius indeksus, mažėja. Prancūzijoje ir Maltoje didelę skolą iš dalies mažina didelės likvidumo atsargos. Austrijoje įmonių skolos ir BVP santykis viršija prudencinę ribą, o kreditavimo augimas buvo spartus. COVID-19 krizė neproporcingai paveikė kai kurias pramonės šakas, todėl įmonių sektoriai tokiose šalyse, kaip Graikija ir Italija, tapo pažeidžiami.

·Įmonių skolos ir BVP santykis Ispanijoje viršija pagrindiniais rodikliais grindžiamus bei prudencinius lyginamuosius indeksus. Bulgarijoje įmonių skolos ir BVP santykis yra nedidelis, nors ir didesnis už pagrindiniais rodikliais grindžiamą lyginamąjį indeksą ir didesnis nei kitose regiono šalyse.



2.3.1 langelis. Įmonių santaupos ir investicijų raida Įmonių santaupos ir investicijų raida gali suteikti naudingų įžvalgų apie įmonių patikimumą ir pažeidžiamumo aspektus, susijusius su susikaupusia įmonių skola. Įmonių skolos investicijoms finansuoti padidėjimas ekonominiu požiūriu skiriasi nuo padidėjimo nenumatytoms išlaidoms padengti, nes papildomas skolinimasis investicijoms finansuoti paprastai didina našumą ir gamybos pajėgumus, taigi ir įmonių patikimumą. Be to, įmonių pažeidžiamumą, susijusį su didele skola, iš dalies galima sumažinti didinant santaupas ar indėlius. Šiame langelyje išsamiau apžvelgiamas įmonių santaupų ir investicijų pokyčių vaidmuo mažinant įmonių pažeidžiamumą atsigaunant po COVID-19 pandemijos ir pastarųjų metų ekonomikos sulėtėjimo. Po COVID-19 pandemijos daugelyje valstybių narių įmonių santaupos padidėjo (2.3.2a diagrama). Daugelis įmonių, prasidėjus COVID-19 pandemijai, sukaupė prevencinių santaupų, kad pagerintų savo likvidumo padėtį; joms iš dalies padėjo paramos priemonės. Įmonių bendrosios santaupos pradėjo mažėti 2021 m. ketvirtąjį ketvirtį ir toliau smarkiai mažėjo 2022 m. pirmąjį pusmetį, palyginti su ankstesniais metais, tačiau daugumoje šalių jos tebėra didesnės už lygį, buvusį iki COVID-19. Tačiau prognozuojama, kad įmonių santaupos, išreikštos BVP procentine dalimi, daugumoje valstybių narių 2022 m. apskritai padidės (2.3.2a diagrama). Indėliai daugumoje valstybių narių 2022 m. pirmąjį pusmetį pradėjo mažėti, nes daugeliui įmonių reikia gana didelio likvidumo, kad jos galėtų išgyventi staigų gamybos sąnaudų padidėjimą, tačiau išliko didesni už 2019 m. lygį. 2022 m. pirmąjį pusmetį ne finansų bendrovių pelno dalis ES pradėjo mažėti, tačiau vis dar viršija iki COVID-19 buvusį lygį. Įmonių investicijos smarkiai sumažėjo dėl COVID-19 krizės, tačiau 2021 m. daugumoje šalių atsigavo. Atsigavimas buvo stiprus – 16 iš 24 valstybių narių, apie kurias turima duomenų, išskyrus Austriją, Kiprą, Vokietiją, Airiją, Liuksemburgą, Nyderlandus, Slovakiją ir Ispaniją, įmonių bendrųjų investicijų ir BVP santykis 2021 m. viršijo 2019 m. lygį. 2021 m. investicijos ir grynieji kredito srautai, išreikšti BVP procentine dalimi, daugelyje valstybių narių padidėjo (2.3.2b diagrama). Tai rodo, kad kai kuriose šalyse investicijoms finansuoti buvo pasitelktas papildomas skolinimasis. ECB rengiamos bankų apklausos dėl skolinimo sąlygų duomenimis, poreikis finansuoti ilgalaikes investicijas 2022 m. tapo daug mažiau svarbiu paskolų paklausos veiksniu. 2022 m. pirmąjį pusmetį realiosios investicijos visoje ES toliau šiek tiek didėjo, tačiau daug lėčiau nei anksčiau, ir jos dar negrįžo į 2019 m. lygį. 2.3.2 diagrama. Ne finansų bendrovių investicijos, kreditavimas ir santaupos Šaltinis: Eurostatas ir duomenų bazė AMECO. 2.3.3 diagrama. Ne finansų bendrovės. Rinktinės diagramos Šaltinis: duomenų bazė AMECO, Eurostatas, ECB. 2.4. Būsto rinkos ir namų ūkių skola 2021 m. būsto kainos ėmė augti dar sparčiau ir manoma, kad pusėje ES šalių jos yra pervertintos daugiau kaip 10 %. Po COVID-19 pandemijos protrūkio būsto kainų augimas paspartėjo ir apskaičiuota, kad 2021 m. pabaigoje keliose valstybėse narėse kainos buvo pervertintos daugiau kaip 10 %, o daugelyje valstybių narių – daugiau kaip 20 % (2.4.1a diagrama) (). Būsto kainų didėjimas yra labiau akivaizdus nominaliąja išraiška, tačiau net realiosios būsto kainos, esant didelei infliacijai, daugumoje šalių didėjo. Būsto rinkoje vis dar esama pasiūlos suvaržymų, dėl kurių kartu su didele paklausa ir didelėmis statybos sąnaudomis didėja būsto kainos. 2022 m. pirmąjį pusmetį būsto kainos augo rekordiškai sparčiai, o trumpuoju ir vidutiniu laikotarpiu numatomas nuosaikus augimas. Mažos hipotekos paskolų palūkanų normos ir pajamų augimas buvo siejami tiek su kreditų, tiek su būsto kainų didėjimu per pastarąjį dešimtmetį, nors nuo pandemijos protrūkio paspartėjimas yra pernelyg didelis, kad jį būtų galima paaiškinti šiais veiksniais. Tikimasi, kad padidinus palūkanų normas būsto kainų augimas šiek tiek sulėtės, o iš naujausių 2022 m. duomenų matyti, kad tai vyksta daugelyje ES šalių, bet ne visose. Hipotekos paskolų palūkanų normos tebėra gerokai mažesnės už infliaciją, todėl stebimos rekordinės neigiamos realiosios palūkanų normos ir paskatos toliau pirkti nekilnojamąjį turtą, tačiau numatomas naujų hipotekos paskolų brangimas ateityje turėtų mažinti būsto paklausą ir būsto kainas. Be to, didesnės infliacijos nulemtas perkamosios galios sumažėjimas ir netikrumas dėl ekonomikos stiprumo bei namų ūkių pajamų taip pat turėtų riboti būsto paklausą ir taip prisidėti prie būsto kainų augimo slopinimo. Kai kuriose šalyse hipotekos paskolų palūkanų normos jau gerokai padidėjo, o realiosios pajamos daugumoje ES šalių mažėja arba nekinta (2.4.1b diagrama). 2.4.1 diagrama. Būsto kainų pokyčiai ir pagrindiniai rodikliai Šaltinis: Eurostatas, duomenų bazė AMECO, Europos Komisijos 2022 m. rudens ekonominė prognozė ir Komisijos tarnybų apskaičiuoti būsto kainų vertinimo atotrūkių įverčiai 2021 m. 2020 m. padidėjęs namų ūkių skolos ir BVP santykis 2021 m. daugumoje ES šalių sumažėjo, nors grynieji kredito srautai padidėjo. 2021 m., palyginti su 2020 m., namų ūkių skolos ir BVP santykis sumažėjo dėl padidėjusio BVP, tačiau keliose šalyse išliko didesnis nei 2019 m., ir nesitikima, kad 2022 m. jis iš esmės pasikeis (2.4.3a ir b diagramos). Tačiau grynieji kredito srautai namų ūkiams buvo teigiami beveik visose ES šalyse ir didėjo net ten, kur namų ūkių skola jau yra didelė. Namų ūkių skola atrodo didelė beveik pusėje ES šalių, kai ji lyginama su lyginamaisiais indeksais, kurie nustatyti atsižvelgiant į konkrečių šalių pagrindinius ekonominius rodiklius, ir su ribomis, kuriomis atsižvelgiama į prudencinius klausimus (). Bankų kreditavimo raida 2022 m. visoje ES buvo netolygi, o kreditavimo augimas sulėtėjo, ypač euro zonai nepriklausančiose šalyse. Už euro zonos ribų hipotekos palūkanų normos labai padidėjo kartu su pinigų rinkos palūkanų normomis. Tai ypač pasakytina apie šalis, kurių nominalusis valiutos kursas krenta. Euro zonoje raida yra netolygesnė, tačiau pastaruoju metu kredito išlaidos taip pat padidėjo (2.4.1b diagrama). Grynieji bankų kredito srautai sulėtėjo tik labai nedaugelyje euro zonos šalių, o euro zonai nepriklausančiose šalyse sulėtėjimas yra akivaizdesnis (2.4.2b diagrama). Ateityje kyla rizika, sietina su namų ūkių gebėjimu grąžinti hipotekos paskolas. Daugumoje valstybių narių paskolų, kurių palūkanų normos yra fiksuotos ne ilgesniam kaip penkerių metų laikotarpiui, dalis yra didelė – aštuoniose ES šalyse ji viršija 80 %, o dar devyniose sudaro 40–80 %, todėl tų šalių namų ūkiai yra labiau pažeidžiami dėl palūkanų normų padidėjimo. Namų ūkių pajamoms bus daromas spaudimas, didėjant sąskaitoms už energiją ir mažėjant turimoms pajamoms kitoms išlaidoms padengti. Dėl šių dviejų veiksnių atsiranda nepalankaus balanso rizika, nepaisant labai žemų ir net neigiamų realiųjų palūkanų normų. Didesnis ar ilgesnis ekonomikos nuosmukis, darantis neigiamą poveikį užimtumui, gali lemti tolesnius paskolų grąžinimo sunkumus ir restruktūrizavimą. Riziką ekonomikai, kylančią dėl didelio būsto kainų koregavimo jas sumažinant, šiek tiek sušvelnina mažesnis šio sektoriaus svoris ekonomikoje ir makroprudencinės priemonės, tačiau atmesti jos negalima. 2021 m. statybos veikla buvo aktyvesnė šalyse, kuriose būsto kainos pervertinamos labiausiai, tačiau ji vis dar nesiekia aukščiausio lygio. Dėl to gali sumažėti koregavimo sumažinant poveikis kainoms, nes pridėtinė vertė ir užimtumas būtų mažiau paveikti nei prieš pasaulinę finansų krizę, nors namų ūkių vartojimo augimas galėtų sumažėti dėl poveikio turtui. Be to, tikėtina, kad būsto kainos mažės lėčiau, nes išliks struktūriniai veiksniai, dėl kurių būsto pasiūla tapo ribota. Taikant makroprudencines priemones taip pat sumažinta rizika bendram finansiniam stabilumui, susijusiam su būsto rinka (žr. 2.4.1 langelį). Nepaisant šių švelninančių veiksnių, išlieka rizika, kuri gali išplisti į kitus sektorius ir sukurti užburtą ratą, atskleidžiantį sisteminius trūkumus. Šalyse stebima skirtinga būsto rinkos dinamika ir bendra pinigų politika gali lemti skirtingas euro zonos tendencijas. Net jei didelių būsto kainų koregavimų rizika atrodo nedidelė, kyla problemų, susijusių su dideliu hipotekos įsiskolinimu, ypač kai palūkanų normos fiksuojamos trumpam laikotarpiui, hipotekos terminas ilgas, o būsto vertinimas viršija pagrindinius rodiklius. Padėtis įvairiose euro zonos valstybėse narėse labai skiriasi, todėl bendros pinigų politikos kontekste gali kilti tam tikrų sunkumų. Šiuo metu euro zonoje griežtinamų pinigų politikos ir finansavimo sąlygų gali nepakakti norint pažaboti būsto kainas šalyse, kuriose būsto pasiūla labai ribota. Priešingai, šalyse, kuriose pasiūla yra lankstesnė, sugriežtinus finansines sąlygas būsto kainos gali sumažėti ir statybos sektoriui gali būti padarytas neigiamas poveikis. Dėl to gali susidaryti sudėtingesnės sąlygos įgyvendinti konkrečių šalių politiką, visų pirma susijusią su būsto mokesčiais ir namų ūkių skola bei jos grąžinimu, taip pat makroprudencinėms priemonėms ir pasiūlos politika. 2.4.2 diagrama. Namų ūkių skola ir bankų paskolos namų ūkiams Šaltinis: Eurostatas, duomenų bazė AMECO, ECB, Europos Komisijos 2022 m. rudens ekonominė prognozė ir Komisijos tarnybų įverčiai.

Šalių lygmeniu derėtų išskirti toliau apibūdintus būsto rinkos ir namų ūkių skolos pokyčius. ·2021 m. realiųjų būsto kainų augimas viršijo 6 % rezultatų suvestinės ribą 14 valstybių narių: Austrijoje, Čekijoje, Danijoje, Estijoje, Graikijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Portugalijoje, Slovėnijoje, Švedijoje, Vengrijoje ir Vokietijoje. 2022 m. antrąjį ketvirtį būsto kainos vis dar didėjo ir Čekijoje, Estijoje, Lietuvoje bei Vengrijoje nominaliąja verte išaugo daugiau kaip 20 %, palyginti su ankstesniais metais; kitose 12 valstybių narių – Airijoje, Austrijoje, Bulgarijoje, Kroatijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Portugalijoje, Slovakijoje, Slovėnijoje ir Vokietijoje – kainos išaugo 10–20 %. ·Austrija, Belgija, Čekija, Danija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Portugalija, Švedija ir Vokietija yra valstybės narės, kuriose būsto kainos pervertintos daugiau kaip 20 %. Prancūzijoje ir Švedijoje namų ūkių skola viršija prudencinius lygius, namų ūkių kreditavimas yra didelis, o namų ūkių skola 2022 m. pabaigoje, manoma, bus didesnė nei 2019 m. Nors Prancūzijoje daugumai hipotekos paskolų taikomos fiksuotosios palūkanų normos, Švedijoje daugiau kaip dviem trečdaliams hipotekos paskolų taikomos kintamosios palūkanų normos, kurių fiksavimo laikotarpis yra tik iki vienų metų, dėl to namų ūkiams kyla didesnė rizika, kad hipotekos mokėjimai didės dėl didesnių palūkanų normų. Liuksemburge būsto kainų pervertinimas yra didžiausias ES, o namų ūkių skola, palyginti su namų ūkių pajamomis, yra labai didelė; be to, kreditavimas sparčiai plečiasi. Austrijoje, Čekijoje ir Vokietijoje namų ūkių skola nesiekia prudencinio lygio arba jį atitinka, tačiau kredito srautai namų ūkiams yra padidėję. Neseniai Austrija ir Vokietija gavo ESRV rekomendacijas dėl gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto rinkos. Belgijoje namų ūkių skola viršija prudencinius lygius, o Portugalijoje – ir prudencinius, ir pagrindinius lygius. Be to, Portugalijoje dviejų trečdalių hipotekos paskolų palūkanų normos yra fiksuotos tik laikotarpiui iki vienų metų, o likusių hipotekos paskolų palūkanų normos dažniausiai fiksuotos laikotarpiui nuo vienų iki penkerių metų. ·Estijoje, Graikijoje, Latvijoje, Ispanijoje, Maltoje, Prancūzijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje 2021 m. būsto kainos taip pat buvo pervertintos ir 2022 m. pirmąjį pusmetį sparčiai didėjo. Šiose šalyse, išskyrus Estiją ir Latviją, namų ūkių skola taip pat viršija prudencinę ribą arba didėja ir artėja prie lyginamųjų indeksų. Slovakijoje namų ūkių skola ilgainiui didėjo, ji viršija pagrindiniais rodikliais grindžiamą lyginamąjį indeksą ir prognozuojama, kad šiais metais ji viršys prudencinę ribą. ·Airijoje, Bulgarijoje, Kroatijoje, Lenkijoje, Lietuvoje ir Slovėnijoje nominaliosios būsto kainos taip pat sparčiai auga – 2022 m. pirmąjį pusmetį jos padidėjo daugiau kaip 10 %, palyginti su ankstesniais metais. ·Kipre ir Suomijoje būsto kainos neatrodo pervertintos, tačiau yra problemų, susijusių su namų ūkių skola. Kipre namų ūkių skola mažėja ir nesiekia pagrindiniais rodikliais grindžiamo lyginamojo indekso, tačiau apskaičiuota, kad ji gerokai viršija prudencinę ribą. Suomijoje namų ūkių skola taip pat viršija pagrindinį ir prudencinį lygius. Abiejose šalyse daugiau kaip 90 % hipotekos paskolų taikomos kintamosios palūkanų normos arba palūkanų normos fiksuojamos tik laikotarpiui iki vienų metų.



2.4.1 langelis. ESRV atliekamas gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto pažeidžiamumo vertinimas Europos sisteminės rizikos valdyba (ESRV) nuo 2016 m. Europos ekonominės erdvės (EEE) šalyse sistemingai vertina vidutinio laikotarpio gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto pažeidžiamumą (). ESRV aktyviai vertina gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto pažeidžiamumą visoje EEE ir, 2016 m. paskelbusi pirmąjį įspėjimų rinkinį, 2019 m. paskelbė konkrečioms šalims skirtų rekomendacijų rinkinį, taip pat kitus įspėjimus dėl vidutinės trukmės pažeidžiamumo gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto sektoriuje. ESRV gali teikti įspėjimus, jei mano, kad reikia atkreipti dėmesį į pažeidžiamumą ir tendencijas, galinčias sutrikdyti finansinį stabilumą, o rekomendacijos pateikiamos ne tik siekiant atkreipti dėmesį į finansinio stabilumo riziką, bet ir nustatyti būtinus taisomuosius veiksmus. Paskutinis vertinimas paskelbtas 2022 m. vasario mėn. 2022 m. vasario mėn. ESRV vertinime daroma išvada, kad dėl spartaus būsto kainų augimo ir didėjančio namų ūkių įsiskolinimo keliose šalyse su gyvenamosios paskirties nekilnojamuoju turtu susijusi rizika toliau didėja. Pagrindiniai ESRV vertinime nurodyti pažeidžiamumo aspektai yra vidutinės trukmės ir, priklausomai nuo šalies, susiję su sparčiu būsto kainų augimu ir galimu gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto pervertinimu (didėjant atotrūkiui tarp būsto kainų augimo ir namų ūkių disponuojamųjų pajamų), namų ūkių įsiskolinimo lygiu ir dinamika, būsto kredito augimu ir skolinimo standartų sušvelninimo požymiais. Konkretūs pažeidžiamumo aspektai įvairiose šalyse skiriasi, o išsamesnės informacijos apie didesnį nerimą keliančius atvejus galima rasti atskiruose įspėjimuose ir rekomendacijose. Ne vien makroprudencinės politikos sumetimais, kai kuriose šalyse būsto ir mokesčių politikos reformomis būtų galima veiksmingiau pažaboti kai kuriuos pagrindinius pažeidžiamumo aspektus. 2.4.1 lentelė. Šaltinis: ESRV. Atlikusi vertinimą, ESRV ES šalims pateikė keturis konkrečioms šalims skirtus įspėjimus ir dvi rekomendacijas dėl vidutinės trukmės gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto pažeidžiamumo. Įspėjimai buvo išsiųsti keturioms ES šalims, kuriose nustatyta naujų pažeidžiamumo aspektų: Bulgarijai, Kroatijai, Slovakijai ir Vengrijai. Rekomendacijos pateiktos Austrijai ir Vokietijai, kurios jau buvo gavusios ESRV įspėjimus atitinkamai 2016 m. ir 2019 m. ir kurių pažeidžiamumo aspektai nebuvo pakankamai pašalinti. ESRV rekomendacijas 2019 m. gavusiose šalyse gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto pažeidžiamumas išliko didelis. Danijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Suomijoje ir Švedijoje pažeidžiamumas išliko nepaisant naujausių priemonių, kurių imtasi jam pašalinti. Daugeliu šių atvejų būsto kainos ir toliau didėjo arba augo dar sparčiau nei anksčiau, todėl būsto kainų pervertinimas nepakito arba padidėjo. Su namų ūkių įsiskolinimu susijusi rizika keliose šalyse taip pat nepasikeitė arba padidėjo. Likusiose EEE šalyse ESRV nenustatė esminių gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto sektoriaus pažeidžiamumo aspektų arba jų buvo nustatyta, tačiau dabartinė politikos kryptis vertinama kaip pakankama jiems pašalinti. 2.4.3 diagrama. Namų ūkių skola ir būsto kainos. Rinktinės diagramos Šaltinis: duomenų bazė AMECO, Eurostatas, ECB, Komisijos tarnybos. 2.5. Valdžios sektorius 2021 m. valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis daugumoje valstybių narių sumažėjo, tačiau vis dar gerokai viršija priešpandeminį lygį. 2021 m. skolos ir BVP santykis sumažėjo beveik visose ES šalyse, o bendras ES rodiklis sumažėjo maždaug dviem procentiniais punktais. Šį sumažėjimą lėmė nominaliojo BVP atsigavimas po 2020 m., kai toliau buvo taikomos palankios finansavimo sąlygos. Kita vertus, fiskalinis deficitas, nors ir mažesnis nei 2020 m., dažnai išliko didelis – vidutiniškai 5,1 % BVP euro zonoje ir 4,6 % BVP Europos Sąjungoje, nes fiskalinė politika tebebuvo skatinamoji. Visų pirma, fiskalinis deficitas ir toliau atspindėjo didelės apimties laikinųjų neatidėliotinų kovos su COVID-19 priemonių, skirtų nuo pandemijos nukentėjusiems namų ūkiams ir įmonėms remti, poveikį ir sudarė apie 3,25 % bendro ES BVP. Numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis daugumoje ES šalių 2022 m. toliau mažės. Prognozuojama, kad daugumoje valstybių narių valdžios sektoriaus skola 2022 m. sumažės iš viso 3,5 procentinio punkto, tačiau vis tiek išliks didesnė nei 2019 m., kai kuriais atvejais – beveik 15 procentinių punktų. Pagerėjimą lėmė nuolatinis nominalusis ekonomikos augimas, kuris yra didesnis už numanomas skolos tvarkymo išlaidas, ir tolesnis deficito mažėjimas, nepaisant didelės apimties paramos namų ūkiams ir įmonėms priemonių rinkinių, taikomų dėl aukštų energijos kainų, po dvejų metų didelės fiskalinės paramos, kuri buvo skirta dėl COVID-19 pandemijos. Skolos ir BVP santykis labiausiai įsiskolinusiose šalyse sumažėjo labiau, nes ekonomikos augimas turi didesnį finansinio įsiskolinimo mažinimo poveikį, kai skolos ir BVP santykis yra didesnis. Numatoma, kad kai kuriose šalyse, kuriose valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis nedidelis arba vidutinis, jis toliau didės.

Iš 2023 m. perspektyvos matyti, kad daugumoje ES šalių valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis šiek tiek sumažės arba stabilizuosis. Prognozuojama, kad 2023 m. susilpnėjus ekonominei veiklai skolos ir BVP santykis mažės mažiau, o valdžios sektoriaus deficitas, kaip numatoma, apskritai didės, nors padėtis skirtingose šalyse skirsis. Prognozuojama, kad tik nedaugelyje valstybių narių valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis iki 2023 m. pasieks iki COVID-19 buvusius rodiklius (2.5.1 diagrama). Artimiausiais mėnesiais gali būti numatyta papildomų tikslinių priemonių pažeidžiamiems namų ūkiams ir įmonėms remti, kurias taikant dalis energetikos krizės sąnaudų būtų perkelta valdžios sektoriui ir dėl to valdžios sektoriaus skola padidėtų. Be to, tolesnis finansavimo sąlygų griežtinimas arba valiutos kurso pokyčiai gali turėti neigiamos įtakos fiskaliniams rezultatams, ypač euro zonai nepriklausančiose šalyse, kuriose neretai skolos užsienio valiuta dalis yra didelė. Didesnė infliacija galėtų padėti sumažinti skolos naštą tiek, kiek dėl jos padidėja nominalusis BVP, tačiau didesni rizikos priedai ir susilpnėjusi ekonominė veikla gali prisidėti prie valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykio didėjimo ir savo ruožtu kelti sunkumų ne tik fiskaliniam tvarumui, bet ir kitoms ekonomikos dalims (žr. 2.5.1 langelį). Skolos tvarkymo išlaidos gali padidėti dėl didesnių nominaliųjų palūkanų normų. Šiuo metu prognozuojama, kad realiosios palūkanų normos euro zonoje išliks neigiamos. 2022 m. vyriausybės obligacijų pajamingumas didėjo visoje euro zonoje, o pajamingumo skirtumai šiek tiek didėjo, nes rinkos įvertino riziką. Nepaisant griežtėjančios pinigų politikos, prognozuojama, kad realiosios palūkanų normos ir toliau bus neigiamos, o euro zonos vyriausybės obligacijų pajamingumas tebebus vienas mažiausių pasaulyje. Vis dėlto, didelę skolą turinčių valstybių narių obligacijų pajamingumas trečiąjį ketvirtį padidėjo šiek tiek labiau, tačiau ilgesni skolos grąžinimo terminai padeda sušvelninti poveikį. Negalima atmesti palūkanų normų didėjimo ir neigiamo nominaliojo BVP galimybės, dėl kurios susiklostytų nepalankesnė padėtis nei prognozuojama šiuo metu. Tokiu atveju palūkanų normos galėtų viršyti nominaliojo BVP augimą ir dėl to padidėtų spaudimas gerinti fiskalinę padėtį kai kuriose didelę skolą turinčiose šalyse. 2022 m. liepos mėn. ECB įdiegus perdavimo apsaugos priemonę, kuria siekiama užtikrinti tvarkingą pinigų politikos poveikį visose euro zonos valstybėse narėse, užtikrinamas tam tikras draudimas nuo smarkaus finansavimo sąlygų pablogėjimo, jei tenkinamos su jo ekonomine politika susijusios sąlygos. Ne euro zonos valstybės narės patiria didesnes skolos tvarkymo išlaidas dėl didėjančių vyriausybės obligacijų pajamingumo skirtumų ir užsienio valiuta išreikštos skolos pozicijos. Visame pasaulyje griežtinamos finansavimo sąlygos turėjo didesnį poveikį už euro zonos ribų. Vyriausybės obligacijų pajamingumas ypač didelis Vengrijoje, Lenkijoje ir Rumunijoje. Be to, ne euro zonos šalyse didelė valdžios sektoriaus skolos dalis yra išreikšta užsienio valiuta, ypač Bulgarijoje () (74 %) ir Rumunijoje (52 %), taip pat Vengrijoje (22 %), Lenkijoje (22 %) ir Švedijoje (17 %). 2.5.1 diagrama. Valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis ir deficito ir BVP santykis Šaltinis: duomenų bazė AMECO ir Europos Komisijos tarnybos. Šalių lygmeniu derėtų išskirti toliau apibūdintus valdžios sektoriaus pokyčius. ·2021 m. pabaigoje valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis viršijo 60 % Austrijoje, Kroatijoje, Suomijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Slovėnijoje ir Slovakijoje ir 100 % Graikijoje, Italijoje, Portugalijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Belgijoje ir Kipre. 2021 m. skolos ir BVP santykis sumažėjo visose tose valstybėse narėse, išskyrus Vokietiją ir Slovakiją, ir prognozuojama, kad daugumoje jis toliau mažės 2022 ir 2023 m. ·Nustatyta, kad trumpuoju laikotarpiu Graikijai gresia didelė fiskalinio tvarumo rizika (žr. 2.5.1 langelį). Jos valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis yra didžiausias ES ir gerokai viršija 100 %, o fiskalinis deficitas tebėra didelis, tačiau tikimasi, kad jis gerokai sumažės. Numatoma, kad ateinančiais metais bendrieji finansavimo poreikiai mažės. ·Vidutiniu laikotarpiu vertinama, kad devynioms valstybėms narėms, būtent Belgijai, Prancūzijai, Graikijai, Italijai, Portugalijai, Rumunijai, Slovakijai, Slovėnijai ir Ispanijai, gresia didelė fiskalinio tvarumo rizika. Šalys, kuriose skolos ir BVP santykis didžiausias, yra ypač pažeidžiamos dėl finansavimo sąlygų pokyčių. Pagal scenarijų, kai augimo ir palūkanų normų skirtumas padidėtų 1 procentiniu punktu, Italijoje, Graikijoje, Ispanijoje ir Portugalijoje skola iki 2023 m. padidėtų daugiau kaip 10 procentinių punktų BVP (žr. 2.5.1 langelį). ·Rumunijai ir Vengrijai būdingas nuolat didelis fiskalinis deficitas ir didėjantis obligacijų pajamingumas, o užsienio valiuta išreikšta skola yra reikšminga abiejose šalyse, ypač pirmojoje. Vengrijoje valdžios sektoriaus skola taip pat viršija 60 % BVP, o bendrasis valdžios sektoriaus finansavimo poreikis yra didelis. Prognozuojama, kad Rumunijoje valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis šiek tiek sumažės, atsižvelgiant į numatomus geresnius fiskalinius rezultatus.



2.5.1 langelis. Finansavimo sąlygų pasikeitimas – nepalankus scenarijus „r-g“ Komisija vertina trumpalaikę, vidutinės trukmės ir ilgalaikę valstybių narių tvarumo riziką. Ji nustatė, kad Graikijoje esama trumpalaikių pažeidžiamumo aspektų dėl fiskalinių ir makrofinansinių kintamųjų (). Vertinama, kad vidutiniu laikotarpiu devynioms valstybėms narėms, būtent Belgijai, Prancūzijai, Graikijai, Italijai, Portugalijai, Rumunijai, Slovakijai, Slovėnijai ir Ispanijai, kyla didelė fiskalinio tvarumo rizika. Rizika kyla dėl: ·didelio arba didėjančio skolos ir BVP santykio, visų pirma susijusio su silpna fiskaline padėtimi, ·didesnio neapibrėžtumo, susijusio su bazinėmis projekcijomis, ·pažeidžiamumo dėl nepalankių makrofinansinių scenarijų, ·reikalaujamo fiskalinio koregavimo dydžio, kad skolos ir BVP santykis vidutiniu laikotarpiu taptų 60 %, t. y. S1 rodiklis. Be skolos analizės ir rizikos klasifikavimo, yra ir kitų veiksnių, kurie gali turėti įtakos fiskaliniam tvarumui (). Kalbant apie trūkumus, neapibrėžtieji įsipareigojimai, kurie yra dideli visoje ES, bet taip pat labai skiriasi skirtingose šalyse, gali turėti didelį poveikį valstybės skolai ir defi