[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 24.10.2007 KOM(2007) 627 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Viešųjų konsultacijų dėl Komisijos žaliosios knygos „Darbo teisės modernizavimas įgyvendinant 21–ojo amžiaus uždavinius“ rezultatai {SEC(2007) 1373} KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Viešųjų konsultacijų dėl Komisijos žaliosios knygos „Darbo teisės modernizavimas įgyvendinant 21–ojo amžiaus uždavinius“ rezultatai 1. ĮŽANGA Priėmusi žaliąją knygą „Darbo teisės modernizavimas įgyvendinant 21–ojo amžiaus uždavinius“[1] Komisija pradėjo viešąsias diskusijas ES apie tai, kaip darbo teisė gali padėti siekti Lisabonos strategijos tvaraus ekonomikos augimo, sukuriant daugiau ir geresnių darbo vietų, tikslo. Šioje žaliojoje knygoje apžvelgta, koks vaidmuo galėtų tekti darbo teisei ir kolektyviniams susitarimams įgyvendinant lankstumo ir užimtumo garantijų darbotvarkę, taip remiant sąžiningesnę, labiau prisitaikančią darbo rinką, į kurią būtų lengviau integruotis, ir kuri didintų Europos konkurencingumą. Joje visų pirma buvo siekiama: nustatyti pagrindinius uždavinius pritaikant darbo teisę prie besivystančios darbo pasaulio tikrovės; įtraukti visas suinteresuotąsias šalis į viešas diskusijas apie tai, kaip darbo teisė gali padėti skatinti lankstumo ir užimtumo garantijas; skatinti diskusijas apie tai, kaip lankstūs ir patikimi sutartiniai santykiai ir teisės galėtų padėti kurti naujas darbo vietas bei palengvinti darbo keitimo procesą darbo rinkoje ir prisidėti prie geresnio reglamentavimo darbotvarkės. Nesitikėta, kad viešosiosiomis diskusijomis apie darbo teisės modernizavimą bus nesunkiai paruošta dirva susitarimui arba sudarytas teisinių veiksmų plano pagrindas. Nors dėl išsiskiriančių nuomonių, pareikštų per konsultacijas, buvo sudėtinga nustatyti pagrindinius susitarimo punktus, tos nuomonės patvirtino, kad šios – reikalingos ir aktualios – diskusijos vyko daugelyje valstybių narių, tačiau dar buvo nepasiekusios Bendrijos lygmens. Žaliosios knygos paskelbimu inicijuotų diskusijų lygis ir kokybė visiškai pateisino Komisijos lūkesčius. Komisija sulaukė daugiau kaip 450 įvairių suinteresuotųjų šalių atsiliepimų: nacionalinių ir regioninių vyriausybių, nacionalinių parlamentų, ES ir nacionalinio lygmens socialinių partnerių, NVO, atskirų įmonių, aukštųjų mokyklų dėstytojų, teisės ekspertų ir privačių asmenų. Iš daugumos atsiliepimų matyti, kad uždaviniai, kylantys dėl besiformuojančios Europos darbo rinkos, kuriai būdingas darbo jėgos judumas ir tarptautinė įmonių veikla, puikiai suvokiami. Šios diskusijos taip pat susilaukė visuomenės ir žiniasklaidos dėmesio, nes daugelis vyriausybių nacionaliniu mastu tarėsi su socialiniais partneriais, valstybinėmis valdžios institucijomis ir nepriklausomais ekspertais. Diskusijos, vykusios keliuose ES sektorių socialinio dialogo komitetuose, buvo itin sveikintinas įvykis, po kurio priimtos kelios darbdavių ir profesinių sąjungų atstovų bendros pozicijos[2]. ES institucijos taip pat aktyviai dalyvavo diskusijose. ES užimtumo ir socialinių reikalų ministrai žaliąją knygą preliminariai aptarė 2006 m. gruodžio 1 d. Užimtumo, socialinės politikos, sveikatos ir vartotojų reikalų tarybos posėdyje Briuselyje. Šį klausimą jie toliau svarstė pirmininkaujančios Vokietijos 2007 m. sausio 18 d. Berlyne surengtame posėdyje. Pirmininkaujančios valstybės narės pateiktose išvadose pritarta, kad lankstumo ir užimtumo garantijos – naudingas metodas, tačiau pabrėžta neterminuotos standartinės visos darbo dienos sutarties, kaip ES darbo santykių kertinio akmens, svarba, sudarant galimybes naudoti kitus lankstesnius, ypatingiems poreikiams ir atskiroms situacijoms pritaikytus darbo būdus[3]. 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją[4], kurioje teigiamai vertinama žalioji knyga ir pripažįstama, kad toje knygoje keliamiems darbo teisės klausimams būdingas Bendrijos matmuo. EP rezoliucija priimta didžiąja balsų dauguma[5]: tai rodo, kad pasiektas platus sutarimas dėl kiekvienu procedūros etapu įtemptai svarstytos ataskaitos. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas (EESRK) priėmė nuomonę dėl žaliosios knygos[6], kurioje jis nepritaria nei konsultacijoms pasirinktam laikui, nei metodui, ir kritikuoja kai kuriuos analizės, kuria paremta konsultacija, aspektus. Kartu su mokymosi visą gyvenimą strategijomis, aktyvia darbo rinkos politika ir šiuolaikiškomis socialinės apsaugos sistemomis šiuolaikiška darbo teise pagrįstos lanksčios ir patikimos sutarčių sąlygos – tai vienas iš keturių pagrindinių lanstumo ir užimtumo garantijų platesnės sampratos komponentų, kaip išdėstyta Komisijos komunikate[7] „ Siekiant bendrų lankstumo ir užimtumo garantijų principų :“ Derinant lankstumo ir užimtumo garantijas kurti daugiau ir geresnių darbo vietų “, priimtame 2007 m. birželio 27 d. Šio komunikato tikslas – pateikti žaliąja knyga pradėtų viešųjų konsultacijų rezultatų santrauką ir nustatyti pagrindinius kylančius politikos klausimus. Pateikdama nešališką respondentų nuomonių santrauką Komisija nepriima jokios pozicijos dėl atitinkamų pastabų arba dėl pateiktų faktų teisingumo. Pridedamas Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, kuriame pateikiama išsamesnė atsiliepimų apžvalga. Šio komunikato ir visų per konsultacijas gautų atsiliepimų paskelbimo[8] priežastis – tai būtinybė užtikrinti didžiausią skaidrumą. Taip pažymima viešųjų konsultacijų dėl darbo teisės modernizavimo proceso pabaiga. 2. POLITINėS APLINKYBėS IR ANALITINIS žALIOSIOS KNYGOS PAGRINDAS Viešosios konsultacijos Kai kurių socialinių partnerių, visų pirma profesinių sąjungų, nuomone, turėjo būti oficialiai konsultuojamasi su ES socialiniais partneriais, remiantis EB sutarties 138 straipsniu. Jų manymu, žaliąja knyga inicijuotos viešosios konsultacijos dėl darbo teisės − tai socialinio dialogo ir socialinių partnerių esminio vaidmens, t. y. darbdavių ir darbuotojų atstovų, nuvertinimas. EP ir EESRK taip pat pareiškė abejones dėl Komisijos pasirinkimo vesti viešąsias konsultacijas pagrįstumo. Tačiau didžioji valstybių narių ir socialinių nevyriausybinių organizacijų dalis teigiamai vertino konsultacijų proceso viešumą. Analitinis žaliosios knygos pagrindas Keleto valstybių narių, profesinių sąjungų, socialinių NVO suinteresuotųjų šalių ir aukštųjų mokyklų respondentų manymu, darbo teisės reformą reikėtų pradėti nuo pagrindinių teisių, visų pirma − nuo Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos[9]. Jų nuomone, toks pagrindas būtų įgalinęs Komisiją ryžtingiau pasinaudoti savo iniciatyvos teise „socialinės Europos“ labui. Kai kurie profesinių sąjungų, socialinių NVO ir aukštųjų mokyklų respondentai kritikavo tai, kad žaliojoje knygoje didelis dėmesys skiriamas tam, kaip darbo teisė − sudėtinė užimtumo ir socialinės politikos dalis − galėtų prisidėti prie ekonomikos augimo ir konkurencingumo. Tačiau darbdavių suniteresuotosios šalys ir kai kurios valstybės narės pabrėžė tinkamos darbo teisės sistemos reikšmę skatinant darbo vietų kūrimą, ekonomikos augimą ir konkurencingumą. Profesinių sąjungų atstovai, keletas valstybių narių ir aukštųjų mokyklų ekspertų įspėjo, kad standartinės neterminuotos darbo sutarties nederėtų laikyti atgyvena arba kliūtimi darbo vietų kūrimui. Jų manymu, žaliąją knygą galima būtų suprasti taip, lyg ten pirmenybė būtų teikiama įvairesnėms sutartinio įdarbinimo formoms ir darbo teisės sušvelninimui. Daugelis respondentų, tarp kurių EP, EESRK ir valstybės narės, pabrėžė standartinės darbo sutarties privalumus, kaip antai stabilumą ir garantijas. Ir atvirkščiai – darbdavių suinteresuotosios šalys ir kai kurios valstybės narės manė, kad lanksčios darbo sutartys pavaizduotos nepakankamai teigiamai. Nebuvo susitarta dėl „saviškių“ ir „pašaliečių“ sampratos taikymo susiskaidžiusiose darbo rinkose. Darbdavių nuomone, tikrieji „pašaliečiai“ – tai bedarbiai, o „saviškiai“ – tai teisėtai dirbantys asmenys. Profesinės sąjungos tvirtino, kad prarają tarp „saviškių“ ir „pašaliečių“ galima pašalinti tik pagerinus padienių darbuotojų apsaugą. Žaliosios knygos tematika Kai kurios valstybės narės, profesinių sąjungų atstovai ir dauguma aukštųjų mokyklų ekspertų būtų pageidavę platesnės žaliosios knygos tematikos, kurioje daugiau dėmesio būtų skirta kolektyvinės darbo teisės aspektams, o ne individualiems darbo santykiams. Jų manymu, tik toks požiūris galėtų tiksliai atspindėti sudėtingą bendros reglamentavimo sistemos kiekvienoje šalyje ir kolektyvinių derybų reikšmės darbo pasaulio reguliavimui sąveiką. EP ir EESRK primygtinai reikalavo, kad darbo teisės modernizavimas būtų svarstomas atsižvelgiant į platesnę, lankstumo ir užimtumo garantijų sąvoka pagrįstą sampratą. Komunikate dėl lankstumo ir užimtumo garantijų Komisija patvirtino integruotos strategijos, kuria vienu metu būtų galima sustiprinti tiek darbo rinkos lankstumo, tiek užimtumo garantijas, poreikį. Daugelis įmonių savo atsiliepimuose priminė, kad ES kompetencija yra ribota, ir reikalavo vykdyti darbo teisės reformą tik nacionaliniu mastu. Socialinės NVO dėmesį skyrė darbo teisės vaidmeniui užtikrinant sąžiningą ir tinkamą atlyginimą, visų pirma − mažiausią darbo užmokestį. Jų manymu, darbo teisė kartu su socialinės apsaugos sistemomis turėtų padėti kovoti su skurdu, o jos taikymas asmenims turėtų apimti viską, kad būtų išvengta tolesnio darbo rinkų susiskaidymo. Reformų užduotis turėtų būti – pagerinti padienių darbuotojų teises, neapribojant dabartinių teisių. Subsidiarumas Dauguma valstybių narių, EP ir EESRK, nacionaliniai parlamentai ir ES socialiniai partneriai priminė ES ir valstybių narių atsakomybės sričių paskirstymą. Bendrai manoma, kad darbo teisės raida ES priklauso valstybių narių ir socialinių partnerių kompetencijai, o Bendrijos teisynas papildo valstybių narių veiksmus. Kai kurie respondentai pabrėžė mažiausių standartų, kuriais būtų atsižvelgiama į įvairias nacionalinės praktikos formas ir į poreikį išsaugoti Bendrijos ekonomikos konkurencingumą, reikšmę. Kai kurioms valstybėms narėms, nacionaliniams parlamentams ir darbdavių suinteresuotosioms šalims nacionalinės reformos darbotvarkės buvo pirmaeilės svarbos. Todėl struktūriškesnis dalijimasis patirtimi, susiduriant su tam tikrais darbo teisės ir sutarčių sąlygų pokyčiais, buvo vertinamas teigiamai. Kai kurios nacionalinės darbdavių konfederacijos paragino imtis neatidėliotinų nacionalinių priemonių, kad būtų supaprastinti individualaus ir kolektyvinio atleidimo iš darbo įstatymai bei atsirastų daugiau galimybių naudotis naujomis sutarčių rūšimis (t. y. standartinės, neterminuotos, visos darbo dienos darbo sutarties alternatyvomis). Tačiau jų manymu, jokių kitų Bendrijos lygmens teisės aktų leidimo iniciatyvų šioje srityje nereikia. Profesinių sąjungų atstovų, aukštųjų mokyklų dėstytojų ir kelių valstybių narių nuomone, ES lygmens veiksmai, susiję su pagrindiniais darbo teisės aspektais, neturėtų apsiriboti atviru koordinavimo metodu (AKM). Profesinės sąjungos pabrėžė, kad besiformuojančių Europos darbo rinkų nebegalima reguliuoti vien tik nacionalinėmis socialinės srities teisės normomis, nes vidaus rinkai ir konkurencijos teisės normoms buvo suteikta viršenybė prieš nacionalines socialinės politikos nuostatas. Geresnio reglamentavimo darbotvarkė EP pabrėžė milžinišką darbo teisės įtaką įmonių elgsenai ir tai, kaip jų sprendimai sukurti daugiau ir geresnių darbo vietų priklauso nuo stabilių, aiškių ir pagrįstų teisinių nuostatų. Keletas valstybių narių mano, kad jų darbo kodekso reforma arba atskirų teisės aktų kodifikavimas – tai galimybė sumažinti administracinę naštą nekeliant pavojaus esminiams tikslams. AKM tobulinimas taip pat laikomas priemone skatinti geresnį darbo teisės srities reglamentavimą. Keletas valstybių narių pripažino įvairių su geresnio reglamentavimo darbotvarke susijusių priemonių, kaip antai konsultacijų su suinteresuotsiomis šalimis, poveikio vertinimų, teisės aktų alternatyvų vertinimo, įstatymų supaprastinimo ir išaiškinimo, informavimo apie darbo teisę kampanijų ir kt., svarbą darbo teisės reformai. Nors valstybės narės iš esmės pritaria tam, kad darbuotojams apsaugoti skirti reglamentai iš principo turi būti vienodai taikomi tiek didelėms bendrovėms, tiek mažoms įmonėms, tačiau daugelis jų mano, kad atskirais atvejais priemones reikėtų pritaikyti prie ypatingų MVĮ būdingų aplinkybių. 3. KONSULTACIJų TEMOS Lanksti ir įtrauki darbo rinka Valstybių narių manymu, lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros siekimo būdai, galimas jos sukūrimo lygis ir tikslios formos, kurią ji turėtų įgauti, valstybėse narėse, atrodo, skiriasi ir bėgant laikui gali kisti. Tačiau jos pritarė, kad reikia nuodugniau dalytis patirtimi, visų pirma – įtraukti socialinius partnerius, kad geriau būtų suprasti bendri su sutarčių sąlygų reglamentavimu susiję uždaviniai. Socialinės NVO pabrėžė, kad būtina geriau tarpusavyje koordinuoti darbo teisę bei užimtumo politiką ir socialinės apsaugos sistemas. Socialinė apsauga ir minimalios pajamos turėtų sudaryti galimybes piliečiams pasirinkti: dirbti, mokytis ar užsiimti naudinga visuomenine veikla. Apskaičiuojant užtarnautą pensiją ir draudimo išmokas turėtų būti atsižvelgta į motinystės, tėvystės ir vaiko priežiūros atostogas, karjeros pertraukas ir į darbą ne visą dieną (ypač jeigu tai susiję su išlaikytinių priežiūros įsipareigojimais). Lengvesnis darbo keitimas Darbdaviai pabrėžė poveikį, kuris galėtų būti padarytas užimtumo lygiams ir pažeidžiamų asmenų grupių galimybėms įsidarbinti, jeigu darbo apsaugos teisė būtų sušvelninta. Jų nuomone, prasmingoje darbo teisės reformos darbotvarkėje daugiau dėmesio turėtų būti skiriama tam, kad žmonės įgytų įgūdžių, reikalingų jiems prisitaikyti visą profesinės veiklos laikotarpį, o ne atskirų darbo vietų išsaugojimui. Profesinės sąjungos atmetė prielaidą, kad dėl lankstesnės darbo apsaugos teisės būtų lengviau keisti darbą. Profesinės sąjungos ir teisės ekspertai paragino kurti naujus teisės aktus, kuriais būtų skatinamas perėjimas nuo terminuotos darbo sutarties ir darbo ne visą dieną sutarties prie darbo visą dieną. Jie primygtinai reikalavo imtis priemonių darbuotojų judumui skatinti, suteikiant darbuotojams galimybę keičiant darbą perkelti savo teises. Darbdaviai, visų pirma EAMVĮA (angl. UEAPME)[10], ragino nacionaliniu lygmeniu ištirti, kaip socialinės apsaugos teisių tęstinumas galėtų padėti pereiti nuo nesavarankiško prie savarankiško darbo ir atvirkščiai. Kai kurių valstybių narių ir socialinių partnerių suinteresuotųjų šalių manymu, tiek darbo teise, tiek kolektyviniais susitarimais galėtų būti skatinama suteikti galimybes mokytis ir keisti sutartines įdarbinimo formas tam, kad per aktyvios profesinės veiklos laikotarpį darbuotojai būtų kuo labiau judūs. Tačiau Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (angl. BusinessEurope )[11] suabejojo, ar teisės aktai būtų tinkama priemonė daryti įtaką požiūriui į mokymą. Jų nuomone, valstybių narių patirtis, įgyta įgyvendinant „teisę į profesinį mokymą“ parodė, kad tie, kuriems to labiausiai reikia − t.y. mažiausiai kvalifikuoti darbuotojai – beveik negali ja pasinaudoti. Kai kurie socialinių partnerių respondentai pabrėžė savo patirtį, įgytą vedant derybas dėl kolektyvinių susitarimų, skatinant suteikti galimybes mokytis ir kelti kvalifikaciją bei pabaigus mokyklą arba išmokus amato − lengviau įsidarbinti. Visų pirma socialinės NVO pažymėjo, kad darbo teisė turėtų padėti užtikrinti visiems vienodas profesinio mokymosi galimybes ir galimybes mokytis visą gyvenimą. Neaiški darbo santykių apibrėžtis Dauguma valstybių narių pritarė EP, kad pagal Bendrijos teisės aktus sunku apibrėžti, kas yra darbuotojas, o kas – savarankiškai dirbantis asmuo. Pripažinta, kad ėmus teikti paslaugas kitose valstybėse, tai padaryti tapo dar sunkiau. Dauguma valstybių narių norėtų spręsti tokias problemas pasikliaudamos nacionaline teise ir patikrintomis teisinėmis procedūromis. Kartu su daugeliu socialinių partnerių organizacijų jos pritarė tokiai pozicijai, pagal kurią beveik visose darbo teisės direktyvose dėl darbuotojo sąvokos apibrėžties savo nuožiūra spręs valstybės narės. ES ir nacionalinio lygmens darbdavių interesų grupės iš esmės atsisakė poreikio labiau suvienodinti nacionalines sąvokų apibrėžtis, o paslaugų, pramogų, žiniasklaidos ir mažmeninės prekybos sektorių socialinių partnerių interesų grupės manė, kad apibrėžtys, kuriomis valstybėse narėse apibrėžiamas laisvai samdomų darbuotojų, atsitiktinių arba nepriklausomų darbuotojų statusas, galėtų būti išvardytos ir paaiškintos, kad būtų lengviau suprasti, kokia yra atitinkamų asmenų tarnybinė padėtis. EP reikalavo imtis iniciatyvos suderinti nacionalines darbuotojo statuso apibrėžtis, siekiant užtikrinti, kad Bendrijos teisynas būtų įgyvendinamas kuo nuosekliau ir veiksmingiau. Jis paragino valstybes nares skatinti įgyvendinti 2006 m. TDO rekomendaciją dėl darbo santykių[12]. Kai kurios valstybės narės taip pat pasiūlė, kad ši rekomendacija taptų valstybių narių ir socialinių partnerių diskusijų apie tai, kaip Europos lygiu geriau spręsti nuslėptų darbo santykių problemą, pagrindu. Dauguma valstybių narių ir socialinių partnerių nepritaria tam, kad greta nesavarankiškai dirbančio darbuotojo ir nepriklausomo savarankiškai dirbančio darbuotojo sąvokų būtų nustatyta tarpinė kategorija, kaip antai vadinamasis „ekonomiškai priklausomas darbuotojas“. Netgi tose valstybėse narėse, kuriose tokia sąvoka jau įtraukta į nacionalinę teisę (pavyzdžiui, Italijoje), suabejota, ar Europos lygiu galėtų būti sukurta nedviprasmiška apibrėžtis. Tačiau BusinessEurope sutinka, kad dalijimasis patirtimi apie tokių priemonių poveikį galėtų turėti pridėtinės vertės: valstybės narės galėtų mokytis viena iš kitos. Profesinės sąjungos pirmenybę teikia tam, kad vykdant nacionalines reformas darbo teisės taikymo sritis būtų vėl nustatyta taip, kad su standartine darbo sutartimi siejama apsauga būtų prieinama visiems darbuotojams. EPSK (angl. ETUC)[13] ragina ES institucijas ir ES lygmens socialinius partnerius nustatyti ES masto remiamąją teisinę sistemą, kurią sudarytų ES „žaidimo taisyklės“ ir tam tikri ES būtiniausi reikalavimai, pagal kuriuos nustatomas „teisių branduolys“ bei užtikrinama, kad bus gerbiama nacionalinė socialinė politika ir darbo santykiai. Socialinės NVO taip pat pritaria minčiai nustatyti bendrąsias teises, susijusias su bendru sutarimu Bendrijos teisėje nustatyta „darbuotojo“ apibrėžtimi, kad būtų patvirtintas judėjimo laisvės principas. Trišaliai santykiai Valstybės narės ir socialiniai partneriai pakartojo savo nuostatą dėl pasiūlytos direktyvos dėl laikino įdarbinimo agentūrų naudos. Keletas valstybių narių pareikalavo, kad darbo teisės reformos prioritetas būtų šios direktyvos priėmimas. Profesinės sąjungos reikalavo priimti direktyvos pasiūlymą ir ja papildyti darbuotojų komandiravimo bei paslaugų direktyvas. Tačiau darbdavių organizacijos manė, kad laikinųjų darbuotojų statusas pakankamai gerai apibrėžtas nacionaliniuose įstatymuose. EP pabrėžė, jog būtina reglamentuoti pagrindinių įmonių solidariąją atsakomybę, kad būtų galima kovoti su piktnaudžiavimu sudarant subrangos arba užsakomųjų paslaugų sutartis, siekiant užtikrinti vienodas sąlygas visoms įmonėms skaidrioje ir konkurencingoje rinkoje. Kai kurios valstybės narės taip pat pritaria subsidiariosios atsakomybės principo nustatymui, siekiant užtikrinti, kad visoje ES būtų laikomasi darbo teisių. Tačiau kitas valstybes nares tenkina jų nacionalinių darbo įstatymų subrangos santykių netiesioginės atsakomybės nuostatos. EPSK ir jų filialai manė, kad norint reglamentuoti per agentūras arba pagal subrangos sutartis samdančiųjų įmonių ir tarpininkų „atsakomybės grandinę“ reikalinga teisinės priemonės pobūdžio Bendrijos iniciatyva. Darbuotojų organizacijos suabejojo, ar subsidiariosios atsakomybės principo nustatymas būtų veiksmingas. Samdančiosios įmonės turėtų galėti labiau pasikliauti tuo, kad subrangovai privalo vykdyti savo darbo teisės įsipareigojimus. Darbo laiko organizavimas EP pareikalavo nustatyti tokias darbo laiko taisykles, kurios būtų pakankamai lanksčios, kad atitiktų tiek darbdavių, tiek darbuotojų poreikius, ir leistų asmenims geriau derinti darbą bei šeimą, taip pat užtikrintų konkurencingumą ir pagerintų užimtumo padėtį. Keletas valstybių narių nurodė, kad ES lygmens prioritetas – peržiūrėti darbo laiko direktyvą. EPSK ir jų filialai priminė savo nuomones, kurias jie pareiškė 2004 m. – pirmuoju ir antruoju konsultacijų su ES socialiniais partneriais dėl darbo laiko direktyvos peržiūros etapu. Jie nori, kad neaktyvus „budėjimo laikas“ būtų vienareikšmiškai ir be išlygų pripažintas darbo laiku. BusinessEurope ir daugumos jos narių nuomone, ES teisės aktas šioje srityje nuo pat pradžių buvo kuriamas neteisingai. Tačiau darbdaviai paragino priimti pasiūlymus peržiūrėti darbo laiko direktyvą, kad būtų išspręstos problemos, kurių kilo sveikatos priežiūros ir privačios ekonomikos sektoriuje Europos Teisingumo Teismui priėmus sprendimą Simap/Jaeger byloje. Jie norėjo, kad išlyga būtų numatyta ir užtikrintų didesnį darbo rinkos lankstumą. Užimtumo teisių įgyvendinimo užtikrinimas ir kova su nedeklaruojamu darbu EP pabrėžė, kad darbo teisės aktų poveikis bus efektyvus, teisingas ir stiprus tik tada, jeigu juos įgyvendins visos valstybės narės, jie bus vienodai taikomi visoms susijusioms šalims ir jų įgyvendinimas bus užtikrinamas reguliariai ir veiksmingai. Bendrai pritarta, kad reikia geriau bendradarbiauti ES lygmeniu ir geriau keistis informacija bei gerąja patirtimi. Atsižvelgdamos į viršnacionalinius problemos aspektus valstybės narės pritarė ES lygmens veiksmams kovojant su nedeklaruotu darbu. Tačiau nuomonės apie tai, kokios tos priemonės turi būti, skiriasi: pavyzdžiui, deklaracinės priemonės, kaip antai Tarybos rezoliucijos, pasikeitimas gerąja patirtimi ir daugiašalės bei dvišalės administracinio bendradarbiavimo formos. Kai kurios valstybės narės pasiūlė užmegzti atitinkamų tarnybų, pavyzdžiui, darbo inspekcijų, mokesčių tarnybų arba socialinės apsaugos įstaigų, ES lygmens bendradarbiavimo ryšius. Socialinių partnerių nuomonės buvo įvairios: jose atsispindėjo sektorių įvairovė ir skirtingi jų organizacijų metodai padedant institucijoms užtikrinti darbo teisių įgyvendinimą ir kovoti su nedeklaruotu darbu. EPSK ir ES atskirų pramonės šakų federacijos reikalavo sukurti nuolatinę Europos koordinavimo struktūrą, kad būtų užtikrintas Bendrijos teisės įgyvendinimas, o darbdavių nuomone – tai nacionalinių valdžios institucijų užduotis. Darbdaviai taip pat nurodė iniciatyvas, kurių imtasi pagal ES techninės paramos programas siekiant padėti didinti socialinių partnerių organizacijų pajėgumus naujosiose valstybėse narėse. 4. VEIKSMAI ATEITYJE Komisija daro išvadą, kad viešosios konsultacijos pasiteisino: jomis inicijuotos ES ir nacionalinio lygmens diskusijos dėl poreikio pagerinti darbo teisę, kad būtų galima spręsti 21-ojo amžiaus iššūkius. Atsakymuose pateikta naudingos informacijos apie dabartinius darbo teisės ir darbo santykių sistemų pokyčius valstybėse narėse: dauguma šių pokyčių atitinka žaliojoje knygoje nagrinėtas temas. Šios diskusijos atskleidė, kad darbo teisė yra svarbi priemonė ne tik sprendžiant darbo jėgos vadybos klausimus, bet ir sparčiai kintančiame pasaulyje, kuriam būdingas didelis kapitalo bei technologijų srautas, suteikiant saugumo jausmą darbuotojams ir piliečiams. Diskusijos taip pat parodė, kaip glaudžiai yra persipynusios darbo teisės, socialinės apsaugos ir mokymo sistemų reformos. Žaliąja knyga dėl darbo teisės ir komunikatu dėl lankstumo ir užimtumo garantijų Komisija pradėjo viešąsias diskusijas temomis, kurios yra itin svarbios darbo rinkų ir socialinės sanglaudos Europoje ateičiai. Dauguma suinteresuotųjų šalių, kad ir kokios nuomonės apie reformų kryptis jos laikytųsi, šią mintį suprato. Komisija bendradarbiaus su valstybėmis narėmis, kad 2007 m. gruodžio mėn. Europos Vadovų Taryba[14] priimtų išvadas dėl bendrųjų lankstumo ir užimtumo garantijų principų. Komisija taip pat remsis bendra socialinių partnerių pagrindinių sunkumų, kurių kyla Europos darbo rinkoms, analize[15], kad parengtų darbotvarkę, skirtą integruotam požiūriui, pagrįstam lankstumo ir užimtumo garantijų principais, propaguoti. Ji ragina socialinius partnerius dalyvauti derybose, visų pirma − dėl mokymosi visą gyvenimą. Atitinkamai 2008 m. Komisija imsis reikiamų priemonių, kad šiame komunikate aptarti klausimai būtų toliau svarstomi atsižvelgiant į platesnį lankstumo ir užimtumo garantijų kontekstą. Nepaisant skirtingų nuomonių dėl ES veiksmų masto ir pobūdžio, konsultacijos atskleidė, kad reikia geresnio bendradarbiavimo, didesnio aiškumo arba tiesiog daugiau ir geresnės informacijos bei analizių tokiose srityse, kaip antai: - nedeklaruoto darbo prevencija ir kova su juo, ypač jeigu dirbama kitose valstybėse[16], - profesinio mokymosi ir mokymosi visą gyvenimą skatinimas, vystymas ir įgyvendinimas, kad būtų užtikrintos geresnės užimtumo garantijos visu profesinės veiklos laikotarpiu, - darbo teisės ir socialinės apsaugos normų sąveika skatinant sklandų darbo keitimą, - darbo santykių pobūdžio aiškinimas, − kad darbo santykiai būtų lengviau suprantami, ir visoje ES būtų lengviau bendradarbiauti, - subrangos sutarčių grandinių dalyvių teisių ir pareigų patikslinimas, kad darbuotojams nebūtų trukdoma veiksmingai pasinaudoti savo teisėmis. [1] COM(2006) 708, 2006 11 22. [2] Pavyzdžiui, garso ir vaizdo, vaizduojamojo meno ir regioninės bei miesto tarnybos sektoriuose. [3] Pirmininkaujančios valstybės narės išvados. Neoficialus užimtumo ir socialinių reikalų ministrų susitikimas. Berlynas, 2007 1 19. [4] P6-TA-PROV (2007) 0339. [5] 479 balsavo už, 61 − prieš ir 54 susilaikė. [6] CESE 398/2007, 2007 m. gegužės 30 d. Priimta didžiąja balsų dauguma (140 balsavo, 82 – prieš ir 4 susilaikė). Priešinga nuomonė (pateikta I grupės atstovų) buvo pridėta prie EESRK nuomonės. [7] COM (2007) 359, 2007 6 27. [8] Atsiliepimai paskelbti šioje interneto svetainėje: http://ec.europa.eu/employment_social/labour_law/green_paper_responses_en.htm. Taip pat žr. tarnybų dokumento SEC priede pateiktą išsamų pateiktų atsiliepimų sąrašą. [9] Paskelbta 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos pirmininkų. [10] Europos amatų, mažų ir vidutinių įmonių asociacija. [11] Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga. [12] 198 TDO rekomendacija dėl darbo santykių, priimta 2006 m. birželio mėn. 95-ojoje Tarptautinėje darbo konferencijoje. [13] Europos profesinių sąjungų konfederacija. [14] Tikimasi, kad Užimtumo, socialinės politikos, sveikatos ir vartotojų reikalų taryba išvadas dėl lankstumo ir užimtumo garantijų priims 2007 m. gruodžio 5 d. Ekonomikos ir finansų taryba išvadas dėl lankstumo ir užimtumo garantijų priėmė 2007 m. spalio 9 d. [15] Pateikta Neoficialiame trišaliame socialinių reikalų aukščiausio lygio susitikime, 2007 m. spalio 18 d. [16] Žr. Komisijos komunikatą „Sustiprinti kovą su nedeklaruotu darbu“, COM(2007) xxx, 2007 10 24.