KOMISIJOS TARNYBŲ DARBINIS DOKUMENTAS 2012 m. LIETUVOS nacionalinės reformų programos ir konvergencijos programos vertinimas pridedamas prie dokumento Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl Lietuvos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2012-2015 m. Lietuvos konvergencijos programos /* SWD/2012/0319 final */





TURINYS Santrauka.. 3 2. Įvadas. 3 2. Ekonominiai pokyčiai ir uždaviniai 4 2.1. Naujausi ekonominiai pokyčiai ir perspektyva. 4 2.2. Uždaviniai 5 3. Politinės darbotvarkės vertinimas. 6 3.1. Fiskalinė politika ir mokesčiai 6 3.2. Finansų sektorius. 13 3.3. Darbo rinkos, švietimo ir socialinė politika. 14 3.4. Ekonomikos augimą ir konkurencingumą skatinančios struktūrinės priemonės. 17 3.5. Viešojo administravimo modernizavimas. 20 4. Apžvalgos lentelė. 22 5. Priedas. 25 Santrauka Tikimasi, kad dėl 2011 m. smarkiai atsigavusios Lietuvos ekonominės veiklos 2012 m. ekonomika augs 2,4 %. Prognozuojama, kad 2012 m. nedarbas laipsniškai mažės nuo buvusio aukščiausio 13,8 % rodiklio, tačiau jis bus vis dar aukštas, visų pirma jaunimo ir nekvalifikuotų darbuotojų. 2011 m. smarkiai augant ekonomikai Lietuvos valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo iki 5,5 % BVP ir tikimasi, kad 2012 m. jis toliau mažės iki 3,2 % BVP. Lietuva pasistūmėjo gerindama mokesčių surinkimą ir pertvarkydama savo valstybės valdomas įmones. Lietuvai tebekyla didelių politikos uždavinių: dėl demografinių pokyčių kyla abejonių, ar bus užtikrintas ilgalaikis Lietuvos fiskalinis tvarumas, visų pirma jos pensijų sistemos. Žemas darbo jėgos aktyvumo lygis, labai aukštas jaunimo nedarbas, kvalifikuotų darbuotojų trūkumas bei gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis, kurią dar padidina didelė emigracija, – tai kitos itin susirūpinti verčiančios problemos vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. Didėjantis skurdas ir socialinė atskirtis gali sukurti dar didesnę įtampą viešiesiems finansams artimoje ateityje. Šalies infrastruktūra, visų pirma jos energetikos sistema, nepakankamai konkurencinga ir neturi reikiamų jungčių ir tai trukdo ekonomikai augti. Mažas energijos vartojimo efektyvumas, visų pirma pastatuose, taip pat žemas mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros (MTTP) išlaidų lygis ir prasti inovacijų rezultatai – nedelsiant spręstini klausimai. Siekiant padidinti konkurencingumą taip pat labai svarbu modernizuoti viešąjį administravimą ir baigti valstybės valdomų įmonių reformą. 1. Įvadas Procedūriniai aspektai 2011 m. birželio mėn. Komisija pasiūlė šešias Lietuvai skirtas rekomendacijas[1] (ŠSR) dėl ekonominės ir struktūrinės reformos politikos Lietuvoje. 2011 m. liepos mėn. Europos Sąjungos Taryba patvirtino šias rekomendacijas[2], kurios susijusios su viešaisiais finansais, pensijų sistema, darbo rinka, valstybės valdomomis įmonėmis, energetika, konkurencija ir verslo aplinka. 2011 m. lapkričio mėn. Komisija paskelbė savo 2012 m. metinę augimo apžvalgą[3] (2012 m. MAA), kuria remiantis galima didinti reikiamą bendrą supratimą, kokių prioritetinių veiksmų 2012 m. reikia imtis nacionaliniu ir ES lygmenimis. Joje dėmesys skirtas penkiems prioritetams: ekonomikos augimą skatinančiam fiskaliniam konsolidavimui, įprasto skolinimo ekonomikai atkūrimui, ekonomikos augimo ir konkurencingumo skatinimui, nedarbo problemos sprendimui ir krizės sukeltų socialinių pasekmių šalinimui ir viešojo administravimo modernizavimui, o valstybės narės paragintos juos įgyvendinti per 2012 m. Europos semestrą. Atsižvelgdama į tai, 2012 m. balandžio mėn. Lietuva pateikė savo atnaujintą nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą, kuriose apžvelgta nuo 2011 m. liepos mėn. padaryta pažanga ir pateikti ateities planai. Šiame tarnybų darbiniame dokumente vertinamas 2011 m. šaliai skirtų rekomendacijų (ŠSR) ir 2012 m. metinės augimo apžvalgos prioritetų įgyvendinimas Lietuvoje, nustatomi dabartiniai politikos uždaviniai ir, atsižvelgiant į juos, nagrinėjami šalies naujausi politikos planai. Bendras vertinimas Apskritai Lietuva padarė pažangą įgyvendindama 2011 m. rekomendacijas. Teigiamai vertinama tai, kad 2011 m. ekonomika sparčiai augo ir šalis sugebėjo sumažinti savo biudžeto deficitą. Be to, šalis ėmėsi papildomų priemonių, kad pagerintų mokesčių surinkimą ir pertvarkytų savo valstybės valdomas įmones. Nepaisant šių svarbių laimėjimų, reformų pastangos buvo ribotos, visų pirma kiek tai susiję su darbo rinka, socialine politika, energijos vartojimo efektyvumu ir energetikos sektoriumi. Todėl šiose srityse tebėra aktualūs 2011 m. liepos mėn. nustatyti ir 2012 m. MAA pakartoti uždaviniai. Kalbant apie pensijų sistemą, Lietuva žengė pirmą svarbų žingsnį ir patvirtino priemones, kuriomis iki 2026 m. vyrų ir moterų pensinis amžius laipsniškai ilginamas iki 65 m. Vis dėlto nevykdant visapusiškos pensijų sistemos reformos Lietuvai kyla ilgalaikio viešųjų finansų tvarumo rizika. Aktualiausi Lietuvai kylantys uždaviniai susiję su viešaisiais finansais, darbo rinka, energetikos sektoriumi, skurdu arba socialine atskirtimi. Reikia toliau mažinti biudžeto deficitą, kad būtų pasiektas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas. Tai taip pat padėtų išlaikyti finansų rinkų pasitikėjimą. Žemas darbo jėgos aktyvumo lygis, kvalifikuotų darbuotojų trūkumas bei gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis, kurią dar padidina didelė emigracija, – tai kitos itin susirūpinti verčiančios problemos vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu, atsižvelgiant į senėjančią visuomenę. Didėjantis skurdas ir socialinė atskirtis gali sukurti dar didesnę įtampą viešiesiems finansams artimoje ateityje. Šalies infrastruktūra, visų pirma jos energetikos sistema, nepakankamai konkurencinga ir neturi reikiamų jungčių ir tai yra ekonomikai augti trukdantis veiksnys. Mažas energijos vartojimo efektyvumas, visų pirma pastatuose, taip pat žemas mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros (MTTP) išlaidų lygis ir prasti inovacijų rezultatai – nedelsiant spręstini klausimai. Galiausiai, atsižvelgiant į išliekantį netikrumą tarptautinėse finansų rinkose, tebėra svarbu vykdyti rizikos ribojimo principais pagrįstą prevencinę finansinio reguliavimo ir priežiūros politiką. Lietuvos pateikti politikos planai tinkami ir pagrįsti, tačiau juose kai kurių sričių uždaviniai nesprendžiami visapusiškai. Nacionalinėje reformų programoje pateikti tolesni planai (iki 2012 m. pabaigos), kaip išlaikyti finansinį stabilumą, skatinti užimtumą (pirmiausia jaunimo), pagerinti verslo aplinką ir reguliavimą, toliau restruktūrizuoti valstybės valdomas įmones (VVĮ), pagerinti energijos jungtis ir infrastruktūrą. Vidutinės trukmės laikotarpio planuose, be kita ko, numatyta įgyvendinti socialinio draudimo sistemos reformą, tęsti energetikos ir sveikatos priežiūros sektorių reformas, taip pat gerinti verslo aplinką ir mokslinių tyrimų ir inovacijų sąlygas. 2. Ekonominiai pokyčiai ir uždaviniai 2.1. Naujausi ekonominiai pokyčiai ir perspektyva Iki finansų krizės sparčiai augant ekonomikai kartu didėjo disbalansas, pasireiškė kiti perkaitimo ženklai, 2009 m. nulėmę gilų ekonomikos nuosmukį (kai realusis BVP susitraukė 14,8 %). 2010 m. pritaikius vidaus devalvacijos priemones, Lietuvos ekonomika vėl pradėjo augti (+1,4 %). 2011 m., nepaisant vykdomo fiskalinio konsolidavimo, ekonomikos augimas smarkiai paspartėjo ir pasiekė 5,9 %. Smarkiai sumažėjus nominaliajam darbo užmokesčiui ir padidėjus našumui, padidėjo konkurencingumas ir Lietuva galėjo visapusiškai pasinaudoti eksporto rinkų augimu. Padidėjo įmonių pelnas ir užimtumas. Todėl vis sparčiau augant privačiam vartojimui ir investicijoms vidaus paklausa tapo pagrindinė ekonomikos augimo varomoji jėga. Vis dėlto metų pabaigoje Lietuva pajuto sulėtėjimo ES pasekmes. Be to, 2011 m. lapkričio mėn. bankrutavus šalies bankui „Snoras“, dar labiau sumažėjo vartotojų pasitikėjimas ir verslo lūkesčiai. Nepaisant spartaus ekonomikos augimo 2011 m., nedarbo lygis, visų pirma jaunimo, vis dar aukštas ir metų pabaigoje siekė 13,9 %, kai kuriuose sektoriuose išryškėjo gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis. 2011 m. didėjant energijos ir maisto kainoms išaugusi infliacija (SVKI) pasiekė vidutinę metinę 4,1 % normą, palyginti su 1,2 % 2010 m. Vertinant ateities perspektyvą, Lietuvos ekonomiką paveiks tebesitęsiantis euro zonos nuosmukis. Vis dėlto mažesnė išorės paklausa ir ekonominis netikrumas veikiausiai aptemdys 2012 m. Lietuvos ekonomikos perspektyvas ir atsigavimo tikimasi tik 2013 m. Apskritai projektuojama, kad 2012 m. realusis BVP išaugs 2,4 %, o 2013 m. – 3,5 %. Prognozuojama, kad 2012 m. infliacija sumažės dėl mažesnių žaliavų ir maisto kainų, taip pat dėl mažesnės vidaus paklausos. Ši žemėjanti tendencija turėtų tęstis 2013 m. daugiausia dėl tikėtinų mažesnių naftos kainų. 2012–2013 m. nedarbo lygis vis dar bus reiškiamas dviženkliu skaičiumi, kadangi, kaip manoma, padėtis darbo rinkoje pasitaisys tik labai nežymiai. Pagal konvergencijos programą 2014–2015 m. BVP galėtų vidutiniškai augti 3,85 %, jeigu nebus neigiamų finansinių ir išorės pokyčių. Dėl to nedarbo lygis 2015 m. turėtų dar labiau sumažėti iki maždaug 10 %. Tačiau dėl nepalankių demografinių tendencijų potencialus Lietuvos ekonomikos augimas vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu sumažės. Todėl siekdama išlaikyti šį ekonomikos augimo lygį Vyriausybė turės imtis įvairių struktūrinių reformų. 2012 m. balandžio 23 d. Vyriausybė patvirtino nacionalinę reformų programą, o 2012 m. balandžio 25 d. – konvergencijos programą. Abi programos buvo pateiktos Lietuvos Respublikos Seimo Europos reikalų komitetui, kuris jas apsvarstė, tačiau dėl jų nebalsavo; taigi, programos Seime oficialiai nepatvirtintos. Nors vykstant procesui konsultuotasi su suinteresuotosiomis šalimis, šios pastabų nepateikė. Konvergencijos programa Europos Komisijai pateikta 2012 m. balandžio 27 d., o nacionalinė reformų programa – 2012 m. balandžio 30 d. kartu su įsipareigojimais, kuriuos Lietuva prisiėmė pagal paktą „Euro plius“. Programos parengtos pagal Komisijos Generalinio sekretoriato gaires ir elgesio kodeksą. Jose integruotai apibūdintos fiskalinio konsolidavimo pastangos, esminės struktūrinės reformos ir makroekonominio stabilizavimo palaikymo reformos. Abiejuose dokumentuose pateikta ta pati ekonominė perspektyva, iš esmės atitinkanti naujausią Komisijos prognozę. 2012 m. konvergencijos ataskaitoje bus įvertinta Lietuvos pažanga vykdant savo pareigas, susijusias su ekonominės ir pinigų sąjungos kūrimu. 2.2. Uždaviniai Lietuvai reikia paspartinti savo reformų darbotvarkės įgyvendinimą ir padidinti savo ekonomikos augimo potencialą. Nors pagrindiniai šalies politikos uždaviniai nuo 2011 m. Europos semestro iš esmės nepasikeitė, kai kurioms naujoms nustatytoms sritims Vyriausybė turėtų skirti daugiau dėmesio. Visų pirma reikia užtikrinti nuolatinį ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, kad būtų pasiektas vidutinės trukmės laikotarpio deficito tikslas ir išlaikytas finansų rinkų pasitikėjimas. Lietuva turi galimybių panaudoti mažesnį iškraipomąjį poveikį turinčias ir labiau ekonomikos augimą skatinančias mokesčių priemones, be to, būtų galima dar pagerinti mokesčių surinkimą ir administravimą. Didelis Lietuvos ekonomikos energijos vartojimo intensyvumas tebėra problema, kurią būtų galima išspręsti pereinant prie energijos vartojimo apmokestinimo, kaip nurodyta 2011 m. Komisijos tarnybų darbiniame dokumente. Reikia skirti dėmesio šiems struktūriniams fiskalinės sistemos trūkumams: maža ekonomikos augimo skatinimo išlaidų dalis, silpna biudžeto vykdymo priežiūra ir neužtikrinamas privalomų viršutinių išlaidų ribų laikymasis vykdant daugiametį biudžeto planavimą. Dėl demografinių pokyčių kyla abejonių, ar bus užtikrintas ilgalaikis Lietuvos fiskalinis tvarumas, o visapusiška pensijų sistemos reforma, kuria siekiama užtikrinti ir pensijų tvarumą, ir jų adekvatumą, tebėra didelė problema. Kalbant apie darbo jėgos pasiūlą pagrindinis uždavinys – padidinti darbo jėgos aktyvumą ir sutarčių sąlygų lankstumą, gerinti gebėjimų atitiktį darbo rinkos poreikiams bei kokybę ir geriau panaudoti aktyvios darbo rinkos politikos priemones. Ypač susirūpinti verčia jaunimo ir nekvalifikuotų darbuotojų padėtis. Kai kuriuose sektoriuose išryškėjo gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis, be to, Lietuvoje išaugo ilgalaikis nedarbas. Kitas svarbus uždavinys, pabrėžtas ir 2012 m. metinėje augimo apžvalgoje, – jaunimo nedarbo mažinimas. Nepaisant sparčiai augančios ekonomikos, jaunimo nedarbo lygis vienas iš didžiausių ES (32 %), jaunuoliams dažnai trūksta reikiamų gebėjimų ar kvalifikacijos, kad rastų darbą. Nors gerinant verslo sąlygas padaryta tam tikra pažanga, šioje srityje yra trūkumų ir jie, kartu su švietimo kokybės trūkumais ir mažomis investicijomis į MTTP toliau riboja Lietuvos ekonomikos augimą ir konkurencingumą. Dėl nedidelės elektros tiekėjų konkurencijos, prastų jungčių su kitomis valstybėmis narėmis, senstančių gamybos įrenginių pajėgumo, taip pat nesant alternatyvių dujų tiekimo maršrutų energijos kainos išlieka aukštos. Be to, nedelsiant reikia spręsti efektyvesnio energijos vartojimo, ypač pastatuose, problemą. Nors labai pagerintos verslo pradžios sąlygos ir sutrumpintas statybos leidimų išdavimo laikas, įmonėms būtų labai naudinga, jeigu verslo aplinka būtų dar labiau pagerinta. Siekiant padidinti konkurencingumą taip pat labai svarbu modernizuoti viešąjį administravimą ir pertvarkyti valstybės valdomas įmones. Nuo 2011 m. iškilo naujas uždavinys. Lietuva yra ES šalis, kurioje didžiausia pajamų nelygybė ir ketvirta pagal skurdo arba socialinės atskirties lygį. Ypač susirūpinti verčia tai, kad, nepaisant ekonomikos augimo, šie rodikliai toliau didėjo. Formuojant politiką jų didėjimo priežastims kol kas neskiriama reikiamo dėmesio, o nacionalinėje reformų programoje pateikti planai nepakankamai konkretūs. 3. Politinės darbotvarkės vertinimas 3.1. Fiskalinė politika ir mokesčiai Biudžeto srities pokyčiai ir skolos dinamika Savo 2012 m. konvergencijos programoje Lietuva patvirtina, kad iki 2012 m. pabaigos ištaisys perviršinį valdžios sektoriaus deficitą ir užtikrins pažangą siekiant vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslo. Programoje patvirtintas ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio tikslas, t. y. kad struktūrinis valdžios sektoriaus perteklius sudarytų 0,5 % BVP (tai visiškai atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus), ir numatyta valdžios sektoriaus finansus toliau konsoliduoti bent po vieną procentinį punktą kasmet, planuojant iki 2015 m. pasiekti subalansuotą biudžetą. Vertinant struktūriškai, planuojama metinė pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo kiek viršija 0,5 % BVP, remiantis programoje pateiktu perskaičiuotu struktūriniu balansu (naudojant bendrai sutartą struktūrinio biudžeto balanso skaičiavimo metodiką). Lietuva ėmėsi priemonių, kad įgyvendintų su fiskaline politika susijusią ŠSR. Kai kurios per krizę priimtos laikinosios priemonės, susijusios su socialinėmis išmokomis, tapo nuolatinės, sustiprintas mokestinių prievolių vykdymas ir mokesčių administravimas. 2012 m. pavasario prognozės duomenimis, Lietuvos valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo nuo 7,2 % BVP 2010 m. iki 5,5 % BVP 2011 m. ir tai yra kiek prastesnis rezultatas, nei 2011 m. konvergencijos programoje nustatytas 5,3 % BVP tikslas, dėl nenumatyto valstybės garantijų už įmonių paskolas panaudojimo ir didesnio nei planuota vietos valdžios subsektoriaus deficito. Šį sumažėjimą nulėmė konsolidavimo priemonės ir spartus, 2011 m. 5,9 % BVP pasiekęs ekonomikos augimas. Koregavimas iš esmės buvo susijęs su išlaidų ribojimu. Struktūrinis deficitas sumažėjo nuo 5,1 % BVP 2010 m. iki 4,6 % 2011 m. 2012 m. biudžetu siekiama dar sumažinti deficitą iki 3,0 % ir jis apima papildomas struktūrines priemones, daugiausia susijusias su nemažu išlaidų mažinimu ir papildomomis nemokestinėmis pajamomis (žr. 1 langą toliau). Remiantis 2012 m. pavasario prognoze, tikimasi, kad valdžios sektoriaus deficitas sumažės iki 3,2 % BVP. Palyginti su ankstesne programa, dabartinėje programoje projektuojamos mažesnės pajamos ir išlaidos, išreikštos absoliučiais skaičiais, ir 3,4–3,6 procentiniais punktais mažesnės, palyginti su BVP. Programoje numatyta, kad dėl mažiau palankių ekonomikos augimo prielaidų sumažės mokestinės pajamos ir sumažės nemokestinės pajamos, daugiausia susijusios su ES dotacijomis, be to, sumažės einamosios išlaidos, daugiausia dėl sumažinto 2012 m. biudžeto ir mažesnių valstybės investicijų. Komisija ir nacionalinės valdžios institucijos iš esmės sutinka dėl 2012 m. ir 2013 m. makroekonominės perspektyvos. || 1 langas. Pagrindinės biudžeto priemonės || || Pajamos || Išlaidos || || 2011 || || Padidinti akcizų tarifai (+0,1 % BVP). || Sumažintos valdžios sektoriaus išlaidos, be kita ko, pratęstas viešojo sektoriaus darbo užmokesčio įšaldymas (−1,0 %). Toliau taikomas socialinių išmokų, įskaitant pensijas, įšaldymas (−0,6 %). Sumažintos socialinės išmokos, daugiausia motinystės pašalpos (−0,2 %). || || 2012 || || Didesni dividendai iš valstybės valdomų įmonių (+0,5 % BVP). Apmokestintas brangus gyvenamosios paskirties nekilnojamasis turtas (+0,02 %). Sumažinti pervedimai į antrosios pakopos pensijų fondus (+0,1 % BVP). Parduotos anglies dvideginio teisės (+0,3 % BVP). Panaikintas sumažintas PVM tarifas viešbučiams (+0,02 % BVP). Padidinti akcizų tarifai (+0,02 %). || Sumažintos valdžios sektoriaus išlaidos (−0,5 %). Ilginamas pensinis amžius (−0,1 % BVP). Sumažintos investicijos į kelius (−0,03 % BVP). Pratęstas viešojo sektoriaus darbo užmokesčio įšaldymas (−0,5 % BVP). Panaikintas anksčiau taikytas laikinas socialinio draudimo pensijų sumažinimas (+0,5 %). Toliau mažintos valstybinės pensijos (−0,1 %). Sumažintos socialinės išmokos, daugiausia motinystės pašalpos (−0,5 %). || || 2013 || || Žemės apmokestinimo pakeitimai (+0,1 % arba daugiau). Padidinti pervedimai į antrosios pakopos pensijų fondus (+0,2 % BVP). || Panaikintas viešojo sektoriaus darbo užmokesčio įšaldymas (+0,5 %). Ilginamas pensinis amžius (−0,1 % BVP). Investicijos į aplinką pardavus anglies dvideginio teises (+0,3 % BVP). || Pastaba. Duomenis apie lentelėje nurodytą poveikį biudžetui nacionalinės valdžios institucijos pateikė programoje. Pliuso ženklas reiškia, kad pritaikius konkrečią priemonę pajamos arba išlaidos didėja arba mažėja. Nurodytų duomenų išsamumas atspindi stabilumo arba konvergencijos programoje ir, jei turima, daugiamečiame biudžete pateiktą informaciją. 2012 m. biudžeto koregavimu daug dėmesio skiriama išlaidų mažinimo priemonėms, kurios turėtų sudaryti maždaug 1,3 % BVP, o pajamos turėtų išaugti maždaug 0,9 % BVP. Pagal 2012 m. pavasario prognozę projektuojama, kad pajamų ir BVP santykis turėtų padidėti nuo 32,0 % 2011 m. iki 33,5 % 2012 m., o išlaidų ir BVP santykis turėtų sumažėti nuo 37,5 % iki 36,7 %, ir tai iš esmės atitinka 2012 m. konvergencijos programą. Apskritai taikydama šias priemones Lietuva gali dar labiau sumažinti deficitą pagal PDP. 2012 m. pavasario prognozėje nurodyta, kad 2012 m. šalis veikiausiai sumažins valdžios sektoriaus deficitą iki beveik 3 % BVP (Sutartyje nustatyta pamatinė vertė). Nepaisant fiskalinio konsolidavimo veiksmų, 2010–2012 m. laikotarpiu vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė turėtų būti žemesnė, nei rekomenduota Tarybos. 2012 m. pavasario prognozėje nurodyta, kad struktūrinis balansas smarkiai mažėja: nuo 5,1% BVP deficito 2010 m. iki 4,6 % BVP 2011 m. ir iki 2,9 % BVP 2012 m., tai yra 0,3 procentinio punkto (p. p.) daugiau nei pagal (perskaičiuotą) Lietuvos valdžios institucijų struktūrinio balanso[4] prognozę. Taigi vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė per ataskaitinį laikotarpį sudaro 1,1 % BVP, tai yra kur kas mažiau, nei rekomenduoti 2,25 BVP procentiniai punktai. Struktūriniam balansui reikšmingo poveikio turi plataus masto potencialaus augimo patikslinimas dėl spartaus Lietuvos ekonomikos suklestėjimo prieš krizę ir staigaus nuosmukio jos metu. Komisija sumažino Lietuvos potencialaus augimo rodiklį iki 0,3 % 2011 m. ir vidutiniškai 1,6 % 2011–2015 m. laikotarpiu, tai yra daug mažesnis rodiklis nei šalies ekonomikos augimo rezultatai 2011 m. ir 2012–2013 m. prognozė. Todėl biudžeto pagerėjimas dėl fiskalinio konsolidavimo iš dalies turėtų būti siejamas su cikliniais pokyčiais. Vertinant ateities perspektyvą, 2012 m. konvergencijos programoje nustatytas tikslas pasiekti, kad valdžios sektoriaus deficitas 2013 m. būtų 2,0 % BVP ir toliau mažėtų, kol 2015 m. būtų pasiektas subalansuotas biudžetas. Tačiau nenurodoma, kaip tai bus daroma. Remiantis Komisijos 2012 m. pavasario prognoze, valdžios sektoriaus deficitas 2013 m. turėtų dar kiek sumažėti iki 3,3 % BVP, kadangi bendrą išlaidų didėjimą sulaikys valstybės biudžeto išlaidų taisyklė, tačiau bus panaikintos kai kurios laikinosios priemonės, įskaitant viešojo sektoriaus darbo užmokesčio įšaldymą. Todėl skirtumą iš esmės nulemia prielaida, kad politika nesikeis, kadangi programoje nustatyti tokie biudžeto tikslai, kurių siekti reikia konkrečiai nenurodytomis priemonėmis. 2012 m. konvergencijos programoje nurodyti deficito tikslai kiek skiriasi nuo pateiktųjų ankstesnėje programoje. Dėl silpno makroekonominio augimo, ypač 2012 m., projekcijos numatytas tiek lėtesnio tempo konsolidavimo planas. Nuo 2013 m. konsolidavimas daugiausia bus grindžiamas dideliu einamųjų išlaidų mažinimu. 2011 m. rekomendacijoje dėl fiskalinio konsolidavimo Lietuvai buvo nustatytas reikalavimas užtikrinti tinkamą pažangą siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo, t. y. 0,5 % BVP struktūrinio valdžios sektoriaus pertekliaus; šio tikslo per programos laikotarpį pasiekti nesitikima. Ši rekomendacija bendrais bruožais nusakyta ir 2012 m. MAA. Biudžeto koregavimo priemonės, kurių reikia šiam tikslui pasiekti, buvo laipsniškai taikomos 2011–2012 m. laikotarpiu ir vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė yra maždaug 1,1 % BVP. Kadangi projektuojama, kad 2012 m. (perskaičiuotas) struktūrinis deficitas sudarys 2,6 % BVP, 2013–2015 m. vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė turi būti maždaug 0,6 % BVP, tai yra kiek didesnė nei standartinė 0,5 % BVP lyginamoji vertė. Remiantis informacija apie 2012 m. konvergencijos programoje nurodytas 2013–2015 m. taikytinas struktūrines priemones, norint užtikrinti, kad vidutinės trukmės laikotarpio tikslo būtų siekiama laiku, reikės nemažų papildomų pastangų. Iki šiol patvirtintoms arba paskelbtoms priemonėms, nors jos ir yra tinkamos ir atitinka 2012 m. MAA pateiktas konkrečias rekomendacijas, trūksta užmojo ir kartais patikimumo. Patvirtinti pensinio amžiaus pakeitimai leis nemažai sutaupyti tik ilguoju laikotarpiu. Paskelbta socialinės apsaugos sistemos reformos koncepcija užsimota plačiai, palyginti su bendrais politikos uždaviniais, tačiau ji labai nestabili ir priklauso nuo politinių sprendimų, visų pirma atsižvelgiant į 2012 m. rudenį numatytus Seimo rinkimus. Todėl šiuo etapu negalima atmesti galimybės, kad ji bus gerokai pakeista, ir tinkamai ją įvertinti bus galima tik tada, kai bus oficialiai patvirtinta jos galutinė redakcija. Struktūrinio balanso pokyčių analizė papildyta išlaidų lyginamosios vertės vertinimu. Remiantis 2012 m. konvergencijos programoje pateikta informacija, valdžios sektoriaus išlaidų augimo norma, atmetus diskrecinės pajamų priemones, 2013 m. neviršys normos, kuri yra žemesnė nei pamatinė vidutinės trukmės laikotarpio potencialaus BVP augimo norma (0,77 %) ir kuri užtikrina metinį struktūrinį koregavimą siekiant 0,5 % BVP vidutinės trukmės laikotarpio tikslo (−0,58 %). Vis dėlto pagal Komisijos 2012 m. pavasario prognozę maždaug 2,23 % išlaidų augimo norma 2013 m. smarkiai viršija lyginamąją vertę ir tai rodo, kad gali būti neužtikrinta pakankama pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo. 2014 m. programos tikslas atitinka išlaidų lyginamąją vertę, tačiau joje numatytas daug spartesnis, nei reikėtų siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo, išlaidų augimas 2015 m. (3,04 %). Remiantis 2012 m. pavasario prognoze, nepanašu, kad 2013 m. tikslas bus pasiektas be papildomų priemonių. Todėl 2014–2015 m. tikslus pasiekti bus dar sunkiau. Be to, išlaidos turėtų būti mažinamos taip, kad nebūtų pakenkta vidutinės trukmės laikotarpio ekonomikos augimo perspektyvoms, kaip minėta 2012 m. MAA. Šiam aspektui reikia skirti ypač daug dėmesio, kadangi Lietuvoje sutaupyti būtų galima dar daugiau, jeigu būtų ne tik mažinamos išlaidos, bet vykdomos struktūrinės fiskalinės reformos, taip pat užtikrintas tikslingesnis ir geresnis mokesčių surinkimas (žr. mokesčiams skirtą dalį). Kad būtų paskatintas Lietuvos ūkio augimas, pirmenybę svarbu skirti ekonomikos augimą skatinančioms išlaidoms, pavyzdžiui, viešosioms investicijoms, MTTP, švietimui ir mokymui. Be to, projektuojamam konsolidavimo planui kyla kelios grėsmės. Lietuvos ekonomikos augimas, taigi ir mokestinių pajamų surinkimas, gali būti ne toks dinamiškas, kaip tikimasi, nes šios mažos atviros ekonomikos augimo perspektyvos labai priklauso nuo jos pagrindinių prekybos partnerių raidos. Be to, dėl nepastovių finansų rinkų gali padidėti vyriausybės palūkanų kaina ir kartu padidėti spaudimas valstybės biudžetui. Kadangi reikia didelio masto konsolidavimo veiksmų, vykdymo rizika kyla ir dėl 2012 m. rudenį numatytų rinkimų. Per krizę smarkiai išaugo valdžios sektoriaus skola: nuo 15,5 % BVP 2008 m. iki 38,0 % BVP 2010 m. ir 2011 m. stabilizavosi ties 38,5 % BVP. Ir Komisija, ir Lietuva tikisi, kad skola per programos laikotarpį išliks gerokai žemiau 60 % BVP ribos, taigi skolos mažinimo lyginamoji vertė netaikoma. Vis dėlto Komisijos 2012 m. pavasario prognozėje numatyta, kad 2013 m. valstybės skola turėtų padidėti iki maždaug 41 % BVP, o 2012 m. konvergencijos programoje numatyta, kad 2013 m. ji turėtų sumažėti iki 38,6 %, o 2015 m. – iki 34,9 % BVP. Šią paklaidą iš esmės nulemia vieno procentinio punkto skirtumas 2013 m. deficito prognozėje, susijęs su prielaidos, kad politika nesikeis, taikymu Komisijos 2012 m. pavasario prognozėje. Be to, konvergencijos programoje pateikta kiek didesnė (0,2 p. p.) BVP prognozė nei prognozuota 2012 m. pavasario prognozėje. Ilgalaikis tvarumas Lietuvos ilgalaikiai su amžiumi susijusių išlaidų pokyčiai didesni nei ES vidurkis. Dėl pradinės biudžeto būklės padidėja ilgalaikės sąnaudos. Taikant prielaidą, kad politika nesikeis, iki 2020 m. skola turėtų išaugti iki 44,6 % BVP. Taigi norint, kad skola pradėtų mažėti, reikia papildomo fiskalinio konsolidavimo neapsiribojant prognozės laikotarpiu. Įgyvendinus visą konvergencijos programą būtų galima užtikrinti, kad iki 2020 m. skola pradėtų mažėti. Pastarojo meto pensijų sistemos priemonėmis pagerintas fiskalinis tvarumas, tačiau siekiant apriboti, kaip projektuojama, smarkų su amžiumi susijusių išlaidų didėjimą reikia tolesnių visapusiškų reformų. Viešųjų finansų tvarumas dar padidėtų, vidutinės trukmės laikotarpiu užtikrinus pakankamą pirminį perteklių, kaip numatyta konvergencijos programoje. Fiskalinė sistema Lietuvos vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto programoje nurodomos nacionalinio biudžeto pajamos ir išlaidos trejiems metams. Be to, į fiskalinę sistemą įtrauktos keturios fiskalinės taisyklės, atskirai taikomos centrinės ir vietos valdžios subsektoriams. Centriniu lygmeniu Vyriausybė turi paisyti grynojo skolinimosi ribos ir atsižvelgti į valstybės biudžeto pajamoms ir išlaidoms taikomas taisykles. Pagal pajamų taisyklę reikalaujama, kad valstybės biudžeto deficitas būtų sumažintas pagal apskaičiuotas einamųjų metų perteklines pajamas. Pagal išlaidų taisyklę viršutinės išlaidų ribos susiejamos su pajamomis. Vietos valdžios institucijos taiko subalansuoto biudžeto taisyklę. Vis dėlto taikant sistemą aukšto ekonomikos augimo metais neišvengta procikliškos fiskalinės politikos, nepakankamai užtikrintas taisyklių privalomasis pobūdis. Nėra nustatyta tvirto vykdymo užtikrinimo mechanizmo, pvz., automatinio išlaidų sumažinimo arba sankcijų taisyklių nesilaikymo atveju. Be to, fiskalinės sistemos trūkumai susiję su tuo, kad biudžeto sudarymo procesas, įskaitant tinkamą pranešimo apie faktines pajamas ir išlaidas tvarką, nepakankamą fiskalinių tikslų įgyvendinimo stebėseną ir biudžeto rodiklių pagal pinigų ir kaupiamąjį principus palyginamumą, yra nepakankamai skaidrus. Lietuva ėmėsi tam tikrų tolesnių priemonių savo fiskalinei sistemai sustiprinti įgyvendindama 2011 m. šiam klausimui skirtą rekomendaciją. Tęsiamas su biudžeto planavimu ir vykdymu susijęs darbas. Visuomenei pateiktos tam tikros koncepcijos ir įstatymų projektai, tačiau Vyriausybė jų dar nepatvirtino. Jeigu šie įstatymai bus patvirtinti, padidės skaidrumas, pagerės biudžeto sudarymo proceso stebėsena ir vykdymas, kadangi pagal juos Valstybės kontrolės institucijoje numatyta įsteigti nepriklausomą įstaigą ir įvedamos kitos priemonės. Ypač svarbus tikslas – pagerinti atskaitomybę pagal fiskalinę sistemą. Įstatymų projektuose pasiūlyta sugriežtinti iždo atsargoms taikomas taisykles ir suteikti didesnę atsakomybę Finansų ministerijai. Naujaisiais teisės aktais taip pat būtų padidintas ir sustiprintas privalomasis vidutinės trukmės programos pobūdis. Tačiau šie reformų pasiūlymai dabar svarstomi viešosiose konsultacijose ir nėra aišku, kada ir kokiu pavidalu šie teisės aktai bus priimti ir įgyvendinami. Taigi šie planai tinkami, tačiau juos dar reikia patvirtinti. Galiausiai, kiek pasistūmėta nacionalinį valdžios sektoriaus sąskaitų klasifikavimą derinant su ESS 95 standartais. Mokesčių sistema Lietuvos mokesčių sistemoje paplitęs nemažo masto mokesčių vengimas ir neefektyvus mokesčių administravimas. Mokestinių prievolių vykdymą galima pagerinti, kadangi šešėlinė ekonomika veikiausiai sudaro net 30 % BVP ir gerokai viršija 15,9 % ES vidurkį. Lietuva gali padidinti PVM surinkimo veiksmingumą, nes vadinamojo PVM atotrūkio[5] įverčiai rodo, kad sukčiavimas PVM ir PVM vengimas plačiai paplitęs. Administracinės išlaidos, palyginti su surenkamomis pajamomis, palyginti didelės, o verslo įmonių laiko sąnaudas, susijusias su mokesčių mokėjimu, būtų galima dar sumažinti. Lietuvos Vyriausybė priėmė visapusišką mokestinių prievolių vykdymo strategiją ir 2011–2012 m. priemonių planą. Įvesta prievolė turguose maisto produktais prekiaujantiems asmenims naudoti kasos aparatus, sustiprinta kontrolė kertant sienas. Dėl 2011 m. įgyvendintų priemonių mokestinių prievolių vykdymui ir mokesčių administravimui pagerinti sustiprėjo mokesčių bazės ir gauta papildomų pajamų. Veiksmai ir įgyvendinimas bus tęsiami 2012 m. ir vėliau. Priemonės, kurių imtasi, yra tinkamos ir joms įsigaliojant daroma pažanga. Vis dėlto šiuo požiūriu pastangas dar galima sustiprinti. 2010 m. Lietuvos mokesčių ir BVP santykis buvo žemiausias ES ir šalis pastaraisiais metais pagrindinių mokesčių nedidino. Fiskalinis konsolidavimas kol kas daugiausia grindžiamas išlaidų ribojimu. Lietuvos pradinė biudžeto pozicija netvari, todėl galima svarstyti galimybę naudotis papildomais mažiausiai ekonomikos augimui kenkiančiais mokestinių pajamų šaltiniais. Visų pirma Lietuva turi galimybių panaudoti mažesnį iškraipomąjį poveikį turinčias ir labiau ekonomikos augimą skatinančias mokesčių priemones. Mokesčių struktūra pagrįsta darbo ir vartojimo apmokestinimu, o turto ir aplinkos mokesčiai yra vieni iš mažiausių ES. Darbo mokesčių našta per pastarąjį dešimtmetį pastoviai mažėjo ir dabar yra kiek mažesnė nei ES vidurkis. Žemos kvalifikacijos darbuotojams tenkanti mokesčių našta taip pat mažesnė nei ES vidurkis. Kapitalo mokesčiai, kurie laikomi labiausiai kenkiančiais ekonomikos augimui, Lietuvoje yra palankūs. Netiesioginių kapitalo mokesčių tarifas 2010 m. buvo 10,9 %, tai yra vienas iš žemiausių ES, ir jį iš dalies nulėmė MVĮ taikomos didelės mokesčių lengvatos ir mažesni mokesčių tarifai. Netiesioginių vartojimo mokesčių 18,2 % tarifas (2010 m.) yra vienas iš žemiausių ES. Standartinis PVM tarifas Lietuvoje yra 21 %, o ribotam prekių ir paslaugų skaičiui taikomi du sumažinti tarifai (5 % ir 9 %). Pagal pajamas iš aplinkos mokesčių šalis yra trečia iš mažiausiai tokių pajamų gaunančių šalių ES. Tai iš esmės nulemia transporto mokesčiai (išskyrus kurą), kurie yra mažiausi ES. Lietuva yra tarp nedaugelio ES valstybių, kurios neapmokestina transporto priemonių (nėra kelių mokesčio nei transporto priemonės registravimo mokesčio). Automobilių parkas Lietuvoje tebėra vienas iš intensyviausiai energiją vartojančių ES. Tas pats pasakytina ir apie gamybos sektoriaus energijos vartojimo intensyvumą. Netiesioginių energijos vartojimo mokesčių tarifas 2010 m. buvo septintas mažiausias ES, o energijos mokesčiai vertinant pagal BVP yra tik kiek mažesni nei ES vidurkis. Kiek tai susiję su 2011 m. rekomendacijos imtis veiksmų „mokesčių perkėlimui į energijos vartojimo sektorių“ įgyvendinimu, kol kas imtasi tik kelių priemonių. Mokestinių pajamų sudėtis gana palanki, kadangi daug jų surenkama iš netiesioginių mokesčių, kurie mažiau kenkia ekonomikos augimui. Vis dėlto reguliariai mokami turto mokesčiai arba aplinkos mokesčiai yra santykinai maži. Ateityje Lietuva galėtų išplėsti mokesčių bazę, pagerinti mokesčių surinkimo veiksmingumą, panaikinti esamas mokesčių lengvatas, išplėsti aplinkos ir reguliariai mokamų turto mokesčių taikymą. Pastarieji mokesčiai galėtų būti daug daugiau taikomi siekiant pereiti prie ekonomikos augimą skatinančios mokesčių politikos pagal 2011 m. rekomendaciją dėl energijos vartojimo apmokestinimo. Vyriausybė kol kas atsižvelgė tik į kai kuriuos šiuos esminius mokesčių aspektus. 3.2. Finansų sektorius Finansinis stabilumas Svarbų vaidmenį Lietuvos finansų sektoriuje atlieka užsienio bankai, visų pirma Skandinavijos šalių bankų grupės. Apskritai užsienio patronuojamosios bendrovės valdo 90 % bankų sistemos turto, o 69 % turto kontroliuoja trys didžiausi bankai. Nors ir labai nukentėjusi nuo finansų krizės, bankų sistema įveikė neigiamus ekonominius sukrėtimus dėl patronuojančiųjų užsienio bankų paramos ir ryžtingų Lietuvos valdžios institucijų politinių veiksmų. 2011 m. bankų pelnas pasiekė prieš krizę buvusį lygį, pradėjo gerėti paskolų portfelio kokybė. Neveiksnių paskolų dalis sumažėjo nuo 23,3 % 2010 m. (palyginti su 7 % ES vidurkiu 2010 m.) iki 21,1 % 2011 m., kadangi anksčiau nemokiais laikyti klientai pradėjo grąžinti verslo ir vartojimo paskolas. Vertinant visą bankų sistemą, kapitalo pakankamumo ir likvidumo rodikliai gerokai viršija privalomus minimalius rodiklius: kapitalo pakankamumo rodiklis yra 13,5 %, likvidumo – 44 %[6]. Kaip rekomenduota 2012 m. MAA, Lietuva pradėjo šalinti savo reguliavimo ir priežiūros sistemos trūkumus. Ji priėmė naują makrolygio rizikos ribojimo priemonę, kad išvengtų netvarių kredito ir būsto kainų pokyčių pasikartojimo. 2011 m. lapkričio 1 d. įsigaliojo Atsakingo skolinimo nuostatai, kuriais siekiama kelių tikslų: apsaugoti gyventojus nuo pernelyg didelės finansinės naštos ir užtikrinti finansų sistemos ir galiausiai Lietuvos ekonomikos apsaugą nuo sukrėtimų. Pagal nuostatus kredito įstaigos, vertindamos klientų mokumą ir teikdamos paskolas, privalo laikytis aiškių ribų. Kaip nurodyta 2012 m. MAA, ši svarbi priemonė turėtų užtikrinti įprastą skolinimą verslui ir privatiems namų ūkiams neprisiimant pernelyg didelės rizikos, kaip buvo iki krizės. Be to, teisės aktų leidėjai nusprendė centralizuoti finansų priežiūrą, visas jos funkcijas perduodant vienai institucijai – Lietuvos bankui. 2012 m. sausio mėn. įsteigtai naujai priežiūros tarnybai pavesta prižiūrėti komercinius bankus, kitas kredito ir mokėjimo įstaigas, vertybinių popierių ir draudimo rinkas, taip pat nagrinėti vartotojų ir finansų įstaigų ginčus. Tikimasi, kad naujasis priežiūros modelis bus veiksmingesnis ir efektyvus sąnaudų požiūriu, jį taikant turėtų padidėti finansų sistemos stabilumas, kadangi daugiau dėmesio bus skiriamo makrolygio sisteminės rizikos ribojimo priežiūrai, taip pat vartotojų apsaugai ir švietimui. Nuodugnios finansinės priežiūros svarba pasitvirtino 2011 m. lapkričio mėn. bankrutavus šalies vidutinio dydžio bankui „Snoras“. Nedelsiant ėmusios veiksmų Lietuvos valdžios institucijos išlaikė vartotojų ir investuotojų pasitikėjimą, užtikrino, kad bankrotas nepaveiktų kitų bankų. Vertinant ateities perspektyvą, svarbu nuolat tikrinti bankų sektorių ir vykdyti prevencinę finansinę priežiūrą, kad būtų išvengta panašių įvykių kaip banko „Snoras“ atveju. Ekonomikos finansavimas Nuo 2009 m. sprogus kreditavimo burbului nuolat mažėjęs skolinimas įmonėms 2011 m. paskutinį ketvirtį pradėjo didėti. Vis dėlto, atsižvelgiant į tebesitęsiantį įsiskolinimų mažinimą, skolinimo lygis tebėra žemas. Vyriausybė toliau remia MVĮ ES struktūrinių fondų lėšomis[7] ir MVĮ, be mažesnių įmonių paprastai patiriamų sunkumų, nekyla didelių problemų gauti finansavimo. Skolinimą stabdo veikiau menka paklausa ir gerų projektų trūkumas, o ne pasiūlos apribojimai. Rizikos kapitalo rinka tik formuojasi ir nėra svarbus MVĮ finansavimo šaltinis. Apskritai Lietuva pastaruoju metu priimtose priemonėse atsižvelgė į per finansų krizę įgytą patirtį, tačiau turi atidžiai stebėti šių priemonių įgyvendinimą ir rezultatus, kad prireikus galėtų jas pakoreguoti. 3.3. Darbo rinka, švietimas ir socialinė politika Pasitvirtino, kad per krizę ir po jos Lietuvos darbo rinka buvo labai lanksti, kiek tai susiję su darbo užmokesčio nustatymu, ir tai padėjo atgauti konkurencingumą ir galiausiai ekonomikos augimą 2010 ir 2011 m. Darbo rinka tebėra vienas iš kebliausių uždavinių, kuriuos šalis turi išspręsti, jeigu nori išlaikyti savo ekonomikos augimo potencialą ir neutralizuoti neigiamus demografinius ir socialinius pokyčius. Nemažas rūpestis – bendras žemas dalyvavimo darbo rinkoje lygis. Darbo rinkoje aktyviai dalyvauja tik 68 % 20–64 m. amžiaus grupės gyventojų. Ypač susirūpinti verčia jaunimo ir nekvalifikuotų darbuotojų padėtis. Jaunimo nedarbo lygis yra vienas aukščiausių ES (32 %), o žemos kvalifikacijos darbuotojų – antras pagal dydį ES (39,5 %). Ilgalaikis nedarbas per pastaruosius trejus metus išaugo nuo 1 % iki 8 %. Be to, kai kuriuose sektoriuose išryškėjo gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis ir tai, kartu su nepakankamai lanksčiais darbo teisės aktais ir socialinės paramos sistema, kurioje esama paskatų nedirbti, kliudo augti užimtumui. Šios problemos nustatytos praėjusių metų šaliai skirtose rekomendacijose ir pakartotos šių metų MAA. Vyriausybė jas pripažino nacionalinėje reformų programoje ir 2020 m. nustatė 72,8 % užimtumo tikslą. Šis tikslas labai plataus užmojo, palyginti su dabartine padėtimi, ir jam pasiekti reikia papildomų ilgalaikių pastangų. Lietuva ėmėsi arba planuoja imtis kelių priemonių, skirtų vyresnio amžiaus darbuotojams, jaunimui arba nekvalifikuotiems asmenims. Be to, ji ketina sumažinti gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktį ir iš dalies pakeisti darbo teisės aktus, kad jie būtų lankstesni, taip pat pertvarkyti socialinės paramos sistemą. Kiek tai susiję su darbo rinkos lankstumu, 2011 m. gruodžio 1 d. įsigaliojo Įdarbinimo per laikinojo įdarbinimo įmones įstatymas, kuris palengvins trumpalaikį įdarbinimą. Įstatyme apibrėžti laikinųjų darbuotojų ir laikinojo įdarbinimo įmonių darbo santykiai. Tačiau jis gali neturėti reikšmingo poveikio, nes laikinojo įdarbinimo įmonės Lietuvoje jau veikė ir anksčiau. Kita vertus, nuodugniai peržiūrėjus darbo teisę būtų galima nustatyti nereikalingus apribojimus ir administracines kliūtis, trukdančias įtvirtinti lanksčias sutarčių sąlygas, pavyzdžiui, atleidimo nuostatas ir lanksčią darbo laiko tvarką. Lietuva bandė palengvinti terminuotą įdarbinimą leisdama naudoti terminuotas sutartis įdarbinant į naujai sukurtas darbo vietas. Tačiau ši priemonė baigia galioti 2012 m. liepos mėn. Pradėtos diskusijos dėl Darbo kodekso pakeitimo, tačiau kol kas susitarimo nepasiekta. Nacionalinėje reformų programoje pateikta nemažai priemonių, kurių paskirtis – palengvinti darbdaviams ir darbuotojams tenkančią reguliavimo ir administracinę naštą. Todėl labai svarbu, kad šie planai būtų įgyvendinti greitai ir veiksmingai. Kiek tai susiję su vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumu, Lietuva toliau įgyvendino aktyvaus senėjimo strategiją. Tačiau dėl jos bendro pobūdžio ir kiekybiškai įvertinamų rodiklių, aiškaus tvarkaraščio bei finansinių išteklių trūkumo negalima įvertinti jos poveikio, kyla abejonių dėl jos patikimumo. Šiuos trūkumus būtų galima išspręsti parengiant naują strategiją po 2013 m. Vis dėlto nacionalinėje reformų programoje šiuo klausimu nepateikta jokių planų. Fiskalinės paskatos nedirbti pensinio amžiaus sulaukusiems žmonėms (mažesnės pensijos gaunantiems su darbo santykiais susijusias pajamas) baigė galioti 2011 m. pabaigoje. Vis dėlto nauji pensijų teisės aktai išplėtė galimybes anksti išeiti į pensiją (jos nebėra taikomos tik ilgalaikiams bedarbiams). Tai iš dalies mažina fiskalinių paskatų nedirbti panaikinimo poveikį. Per krizę jaunimo nedarbo (daugiau nei 30 % 2011 m. pabaigoje) problema itin išryškėjo: tapo akivaizdu, kad jaunuoliai neturi gebėjimų ir praktinės patirties, kurios reikalauja darbdaviai. Buvo pripažinta, kad šios problemos sprendimas – vienas iš pagrindinių prioritetų. Po 2012 m. sausio 30 d. Europos Vadovų Tarybos susitikimo Lietuvos valdžios institucijos ir Komisija išnagrinėjo jaunimo nedarbo mažinimo priemones, be kita ko, reglamentavimo pagrindų pakeitimus ir Europos struktūrinių fondų lėšų perskirstymo galimybę. Todėl buvo nuspręsta perskirstyti 2012–2013 m. laikotarpio Europos socialinio fondo (ESF) finansavimą – taip dar maždaug 18 000 Lietuvos jaunuolių galės gauti ESF paramą. Ši iniciatyva įtraukta į nacionalinę reformų programą ir Vyriausybė įgyvendina aktyvios darbo rinkos politikos priemones, rengia verslumo įgūdžių ugdymo mokymus, įgyvendina profesinio mokymo kuponų sistemą, priemones, padedančias įgyti darbo patirties, teikia subsidijas pirmą kartą įsidarbinus[8] ir remia gamybinės praktikos schemas, stažuočių programas bei savanorišką veiklą. Be to, jaunuoliai galėtų gauti Europos regioninės plėtros fondo (ERPF) paramą verslo pradžiai, instruktorių paslaugas ir informaciją apie verslo finansavimą, taip pat dotacijų MVĮ schemas. Vis dėlto reikia papildomų pastangų siekiant užtikrinti sklandų perėjimą iš švietimo sistemos į darbo rinką. Kad išspręstų gebėjimų pasiūlos ir paklausos neatitikties problemą, Lietuva rengia kvalifikacijų poreikių prognozavimo sistemą, kuri turėtų padėti suderinti mokymą su darbo rinkos poreikiais. Aktyvios darbo rinkos politikos priemonės yra pagrindinis būdas siekiant suteikti daugiau įsidarbinimo galimybių, tačiau jas taikant tenka spręsti nelengvą didėjančio bedarbių skaičiaus problemą. Aktyvumo skatinimo lygis Lietuvoje – vienas iš žemiausių ES, mažėja aktyvios darbo rinkos politikos priemonėms skiriamas finansavimas. Todėl labai svarbu padidinti priemonių aprėptį, tikslingumą ir veiksmingumą. Svarbu užtikrinti, kad viešiuosius darbus galėtų dirbti tik labiausiai pažeidžiami asmenys, suteikti daugiau galimybių dalyvauti atitinkamose perkvalifikavimo ir kvalifikacijos tobulinimo programose. Todėl 2012 m. sausio mėn. pertvarkyta bedarbių profesinio mokymo sistema. Įvesta mokymo kuponų sistema, kad darbo ieškantys asmenys patys galėtų pasirinkti mokymo įstaigas, įskaitant potencialius darbdavius. Priemonė tinkama, tačiau ją reikia pagrįsti pakankamais finansiniais ištekliais, skaidria ir paprasta įgyvendinimo tvarka ir veiksminga kokybės kontrole. Panašiai reikėtų peržiūrėti ir perorientuoti ir kitas aktyvios darbo rinkos politikos priemones. Švietimo srityje Lietuvai kyla nemažų uždavinių, susijusių su perėjimu iš švietimo sistemos į darbo rinką, prastais bendrojo lavinimo sistemos moksleivių mokymosi rezultatais, ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo ir priežiūros prieinamumu, taip pat suaugusiųjų mokymusi. Lietuva siekia, kad tretinį išsilavinimą turėtų daugiau kaip 40 % gyventojų (2010 m. 43,8 %), įvesdama tokias priemones kaip valstybės remiama studijų paskolų sistema, socialinės stipendijos, finansinė parama neįgaliems studentams ir tikslinės stipendijos pagal tam tikras studijų programas studijuojantiems studentams. Vykdoma aukštojo mokslo reforma iš esmės siekiama pagerinti aukštojo mokslo įstaigų teikiamų paslaugų kokybę ir konsoliduoti jų infrastruktūrą. Vyriausybė taip pat sprendžia absolventų kompetencijos pasiūlos ir darbo rinkos paklausos neatitikties problemą. Lietuva padidino matematikos, tiksliųjų mokslų ir technologijų absolventų skaičių. Dabar mokyklos nebaigusių asmenų dalis mažesnė nei ES vidurkis (2010 m. 8,1 %). Kad ši dalis iki 2020 m. neviršytų 9 %, Lietuva įgyvendina priemones, kurios susijusios su duomenų apie galimus mokyklos nebaigimo atvejus rinkimu, yra orientuotos į prioritetines grupes ir kuriomis siekiama pagerinti švietimo kokybę ir skirti tikslinę paramą. Šių priemonių poveikį dar reikės įvertinti, tačiau Lietuvos tikslas, susijęs su mokyklos nebaigiančiais asmenimis, galėtų būti aukštesnis. Apskritai įvertinus visų priemonių, kurių imtasi, užmojį ir tinkamumą, Lietuva tik iš dalies atsižvelgė į šaliai skirtą rekomendaciją dėl darbo rinkos. Būtinos papildomos priemonės, kad būtų padidintas dalyvavimas darbo rinkoje, visų pirma jaunimo, nekvalifikuotų ir vyresnio amžiaus darbuotojų, ir pagerintas darbo rinkos lankstumas. Dėl Lietuvos socialinės apsaugos sistemos kyla keli uždaviniai. Pirma, reikia pertvarkyti šalies pensijų sistemą, kad ilgainiui ji taptų tvari it kartu būtų užtikrintas jos adekvatumas. Antra, dėl finansų krizės didelei daliai gyventojų iškilo skurdo arba socialinės atskirties rizika ir padidėjo pajamų nelygybė. Šie uždaviniai pabrėžti 2012 m. MAA. Be to, pirmasis uždavinys nustatytas pernykštėse ŠSR ir Lietuva jį jau sprendžia. Lietuvos pensijų sistemai demografinės sąlygos dabar palankios, tačiau ateityje jos pasikeis. Projektuojama, kad iki 2060 m. senėjimo indeksas padidės daugiau nei dvigubai. Be to, manoma, kad darbingo amžiaus gyventojų sumažės 35,8 %, palyginti su 13,5 % ES 27 rodikliu. Šie pokyčiai verčia rimtai abejoti pensijų sistemos tvarumu. Adekvatumas taip pat tebėra problema, kadangi skurde gyvenančių arba socialiai atskirtų vyresnių nei 65 m. amžiaus gyventojų dalis gerokai didesnė nei ES vidurkis. 2011 m. birželio mėn. žengtas svarbus pirmas žingsnis, kai Lietuvos Respublikos Seimas iš dalies pakeitė Valstybinių socialinio draudimo pensijų įstatymą, ir patvirtino, kad iki 2026 m. vyrų ir moterų pensinis amžius bus laipsniškai ilginamas iki 65 metų. Vis dėlto vien šia priemone nebus užtikrintos tvarios ir adekvačios pajamos būsimiems pensininkams, todėl reikia papildomų priemonių. Jomis, be kita ko, pensinis amžius ir išmokos ateityje galėtų būti susietos su demografiniais veiksniais, galėtų būti nustatytos aiškios indeksavimo taisyklės, pertvarkyta pensijų kaupimo sistema ir propaguojami profesinių pensijų fondai. Be to, panaikinus paskatas anksti išteiti į pensiją ir įgyvendinant aktyvaus senėjimo priemones, būtų sudarytos sąlygos žmonėms dirbti ilgiau. Be to, Lietuva galėtų geriau panaudoti papildomo savanoriško pensijų kaupimo priemones, nes dabar jomis naudojasi tik nedidelė dalis – 0,1 % dirbančių asmenų. Taip pat galima sukurti profesinių pensijų sistemas (darbdavio darbuotojams sukuriamus pensijų planus), tačiau kol kas nė viena tokia sistema nesukurta. Jeigu ši priemonė būtų pradėta taikyti platesniu mastu, ji palengvintų socialinės apsaugos sistemos naštą ir kartu geriau užtikrintų pajamų būsimiems pensininkams adekvatumą. Maždaug trečdaliui Lietuvos gyventojų kyla skurdo arba atskirties rizika, kadangi jie gyvena namų ūkiuose, kurių darbo intensyvumas labai žemas arba kurie patiria materialinį nepriteklių. Tai ketvirtas didžiausias rodiklis ES. Ypač pažeidžiami vieniši tėvai, tris ar daugiau vaikų auginančios šeimos, bedarbiai, vieni gyvenantys suaugusieji ir pensininkai. Dėl santykinai mažų socialinės paramos išmokų, taip pat dėl ribotos kokybės mokymo ir aktyvios darbo rinkos politikos priemonių ypač padidėja pažeidžiamų grupių ilgalaikės atskirties rizika. Lietuva taip pat yra ES šalis, kurioje didžiausia pajamų nelygybė. Formuojant politiką tam kol kas neskiriama daug dėmesio. Imtasi kai kurių priemonių teisingumui užtikrinti, pavyzdžiui, nustatytas neapmokestinamasis pajamų dydis, socialinių išmokų sistemai ir kompensacijoms pradėtos taikyti ekvivalentinės skalės. Nepaisant šių priemonių, 2010 m. Lietuvoje pajamų nelygybė ir skurdas arba socialinė atskirtis vis dar didėjo, ir tai leidžia daryti išvadą, kad šių priemonių gali nepakati siekiant spręsti didėjančio skurdo arba socialinės atskirties ir pajamų nelygybės problemą. 2011 m. Lietuva iš dalies pakeitė Piniginės socialinės paramos įstatymą, pagal kurį nuo 2012 m. sausio mėn. pertvarkoma socialinės paramos sistema. Pagal jį pradėtas taikyti bandomasis socialinės paramos teikimo modelis, pakeistas sumos apskaičiavimo metodas, įvestos tam tikros paskatos dirbti ir padidinta aprėptis. Socialinės paramos sistemos reforma – žingsnis mažinant paskatas nedirbti (pašalpos įsidarbinusiems ilgalaikiams bedarbiams, laipsniškas socialinių išmokų mažinimas nedirbantiems darbingo amžiaus gavėjams), o siekiant įvertinti, ar vykdant reformą galima panaikinti mažo darbo užmokesčio spąstus ir galiausiai paskatinti užimtumą nepasunkinant labiausiai pažeidžiamų asmenų padėties, reikia nuodugniai stebėti jos įgyvendinimą. Be kita ko, vykdant reformą reikėtų labiau akcentuoti įtraukties į darbo rinką priemones, pvz., numatyti ilgalaikių socialinių išmokų gavėjų aktyvumo skatinimo priemones. Lietuva tik iš dalies atsižvelgė į su socialine politika susijusias rekomendacijas. Reikia ryžtingesnių veiksmų pensijų sistemai pertvarkyti. Socialinės apsaugos sistema vis dar neefektyvi, nes neužtikrinta adekvati parama ir aprėptis, o pati sistema galėtų būti geriau orientuota. Vis dėlto nacionalinėje reformų programoje nepateikta aiškaus sprendimo. Didelė pajamų nelygybė tebėra didelė problema. 3.4. Ekonomikos augimą ir konkurencingumą skatinančios struktūrinės priemonės Pastaraisiais metais Lietuvos ekonomikoje vyksta reikšmingas koregavimas. Kad padidintų savo ekonomikos augimo potencialą, šalis turi spręsti 2011 m. Europos semestro dokumentuose ir 2012 m. MAA nustatytus uždavinius. Šiuo požiūriu pagrindinis klausimas – šalies ūkio modernizavimas, visų pirma kiek tai susiję su verslo aplinka ir infrastruktūra, inovacijų programomis, energetine priklausomybe ir energijos vartojimo efektyvumu. Valstybės valdomos įmonės Nuo 2010 m. Vyriausybė vykdo plataus masto valstybės valdomų įmonių (VVĮ) reformą. Jos tikslas – pertvarkyti įmonių valdymą, padidinti veiklos skaidrumą, atskirti nuosavybės ir reguliavimo funkcijas (ir padidinti konkurencingumą bei efektyvumą). Reforma yra tinkama ir susijusi su teisėkūros bei organizaciniais pokyčiais. 2011 m. visose srityse padaryta didelė pažanga. Visų pirma labai padidėjo skaidrumas ir atskaitomybė, nes dabar skelbiamos ketvirčio ir metinės ataskaitos, be to, nustatyti aiškūs įmonių tikslai. Vis dėlto Vyriausybė atidėjo kai kurių reformos aspektų įgyvendinimą, visų pirma rekomendacijų dėl VVĮ komercinės ir nekomercinės veiklos atskyrimo ir gairių dėl nuosavybės ir reguliavimo funkcijų atskyrimo įgyvendinimą. Pagal nacionalinę reformų programą jas numatyta patvirtinti pirmąjį 2012 m. pusmetį. Taigi atitinkama ŠSR įgyvendinta tik iš dalies. Energijos vartojimo efektyvumas Lietuva padarė tam tikrą pažangą įgyvendindama 2011 m. rekomendaciją dėl pastatų energinio efektyvumo didinimo. Pagal nacionalinę reformų programą 2011 m. modernizuoti 85 daugiabučiai namai. Be to, 2007–2013 m. ES struktūrinių fondų lėšos visuomeninės paskirties pastatams renovuoti jau išnaudotos ir paskirtos konkretiems projektams. Siekiant didinti pastatų energinį efektyvumą įsibėgėjo visuomeninės paskirties pastatų renovavimas, o finansavimas 2011 m. skirtas dar 66 projektams. Kita vertus, kiek tai susiję su ERPF lėšomis finansuojamu kontroliuojančiuoju fondu JESSICA, iš kurio lėšų iki programos pabaigos buvo numatyta atnaujinti 1 000 pastatų, pažanga lėtesnė. 2012 m. pradžioje buvo patvirtinta maždaug 50 projektų, dar 200 jų buvo rengiama. Tačiau naudojant fondą JESSICA baigti tik 4 oficialiai patvirtinti daugiabučių namų renovacijos projektai. Todėl 2011 m. gruodžio mėn. Vyriausybė patikslino Daugiabučių namų modernizavimo programą. Naujosios priemonės mažesnio užmojo ir jas įgyvendinant būtų sutaupyta mažiau. Apskritai sumažintas renovuotinų pastatų skaičius, tačiau renovacijos projektams, kuriuos įgyvendinus galima smarkiai padidinti energijos vartojimo efektyvumą, planuojama teikti papildomą finansinę paramą. Nors programa gana tinkama, kitose politikos srityse skiriamos subsidijos gali neutralizuoti fondo JESSICA ir Ignalinos AE eksploatavimo nutraukimo fondo, kuris taip pat gali būti naudojamas pastatams renovuoti, poveikį. Antai mažas pajamas gaunantys namų ūkiai turi teisę gauti subsidijas padidėjusioms energijos išlaidoms padengti. Be to, iki 2012 m. pabaigos Lietuva būstų šildymui taiko sumažintą 9 % PVM tarifą. Abi kartu šios priemonės mažina paskatas gyventojams didinti gyvenamosios paskirties pastatų energinį efektyvumą. Atsižvelgiant į tai, kad Lietuvoje yra daugiau nei 30 000 daugiabučių namų, kurių energinis naudingumas mažas, siekiant pagerinti pastatų energinį efektyvumą reikia sparčiai imtis nemažų priemonių. Konkurencija Kiek tai susiję su konkurencijos didinimu, kol kas Konkurencijos tarybos atlikti tyrimai neparodė, kad Lietuvos mažmeninėje rinkoje būtų taikoma antikonkurencinė praktika arba kad koncentracijos lygis būtų labai aukštas ir smarkiai skirtųsi nuo kitų ES valstybių narių. Be kuriuo atveju, Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba gali geriausiai stebėti padėtį ir prireikus imtis veiksmų. Nuo 2012 m. kovo mėn. jai suteiktas nepriklausomos įstaigos statusas ir nauji įgaliojimai kontroliuoti konkurenciją visuose sektoriuose. Visų pirma gebėjimas nustatyti pažeidimų tyrimų ir sektorių tyrimų prioritetus, taip pat galimybė sutelkti savo išteklius svarbiausioms byloms yra teigiamas pokytis, dėl kurio ateityje turėtų padidėti Konkurencijos tarybos veiklos veiksmingumas. Infrastruktūra Lietuvos dujų ir elektros rinkos yra izoliuotos, neužtikrintos tiekimo alternatyvos. Kad išspręstų šią problemą dujų sektoriuje, Vyriausybė svarsto kelis investicinius dujų perdavimo sistemos ir jungčių projektus, kaip antai suskystintų gamtinių dujų regioninio terminalo Baltijos valstybėse projektą, kuris padidins gamtinių dujų tiekimo šaltinių įvairovę. Elektros energijos sektoriuje ši problema turėtų sumažėti įdiegus planuojamas jungtis su Lenkija ir Švedija. Nepakankamos jungtys kliudo įtvirtinti konkurenciją energijos rinkose. Tiek dujų, tiek elektros energijos rinkose koncentracija tebėra didelė (daugiau nei 90 %). Elektros energijos kainos vis dar reguliuojamos iki 2015 m. Lietuva perkėlė trečiojo Energetikos paketo direktyvas ir dabar jas reikia įgyvendinti priėmus pagrindinius tiek elektros energijos, tiek dujų sektoriaus teisės aktus. Lietuvos tikslas – kad atsinaujinančių išteklių energijos dalis, palyginti su bendru galutiniu energijos suvartojimu, 2020 m. būtų 23 %, o transporto sektoriuje – 10 % galutinio energijos suvartojimo. 2009 m. Lietuva jau buvo pasiekusi savo tarpinį 2011–2012 m. tikslą. Vis dėlto santykinai lėta pažanga šalinant su išlaidomis nesusijusias kliūtis, kurios trukdo plataus masto atsinaujinančių energijos išteklių plėtrai, visų pirma elektros energijos sektoriuje. Be to, Lietuvos transporto infrastruktūra toliau riboja ekonomikos augimą. Geležinkelių sektoriuje tik 7 % bėgių kelių yra elektrifikuoti, o vidutinis greitis – mažas. Šalies jungtys su Lenkija ir Vakarų Europa labai ribotos. Vykdomam projektui „Rail Baltica“, kuriuo pagrindiniai ES geležinkelių tinklai sujungiami su šiaurės rytų Europa, per TEN-T politikos peržiūrą neseniai nuspręsta skirti pirmenybę. Pažangos galima tikėtis, kai tik per Komisijos nustatytą laikotarpį dalyvaujančios šalys sutars dėl bendro požiūrio, kad gautų ES struktūrinių fondų paramą. Lietuvai dar reikia įveikti kai kurias administracines, technines ir reguliavimo kliūtis, kad galėtų sukurti veiksmingai veikiančią geležinkelių transporto rinką. Visų pirma dėmesio skirti reikia geležinkelių sektoriui, kadangi neužtikrinta geležinkelių įmonių infrastruktūros valdymo tarpusavio priklausomybė. Lietuva toliau daug naudojasi 2007–2013 m. sanglaudos politikos priemonėmis, pagal kurias jai iš viso skirta beveik 6,8 mlrd. EUR pirmenybę teikiant inovacijoms ir subalansuotam augimui. Finansinė pažanga daugiau nei patenkinama: Komisija jau atliko beveik 48 % mokėjimų. Projektų, dėl kurių sudarytos sutartys, vykdymo lygis patenkinamas – 89 % Europos regioninės plėtros fondo (ERPF) ir Sanglaudos fondo (SF) programų atveju – nors kai kuriems sektoriams, kaip antai MTTP ir IRT, reikia skirti daugiau dėmesio. MTTP ir inovacijos Žemas Lietuvos ekonomikos inovacijų lygis yra didelis trūkumas. Šalies rezultatai – vieni prasčiausių ES[9]. Palyginti su dabartiniu MTTP išlaidų lygiu, Lietuva nusistatė labai plataus užmojo tikslą, kad nacionalinis MTTP intensyvumo rodiklis 2020 m. būtų 1,9 % BVP. MTTP išlaidos nuo 2004 m. beveik nekito ir dabar sudaro maždaug 0,8 % BVP – tai vienas iš žemiausių rodiklių ES. Toks žemas MTTP lygis verčia susirūpinti, kadangi tai labai paveikia visą ekonomiką, kurios mokslo ir technologijų rezultatai prasti, o eksporto struktūra silpna. Kad pagerintų padėtį, Lietuva vykdo nuodugnias mokslinės bazės reformas, be kita ko, plėtoja integruotus aukštojo mokslo, mokslinių tyrimų institutų ir verslo centrus (vadinamuosius mokslo slėnius, kurie finansuojami iš ERPF lėšų) nustatytose mokslo ir technologijų srityse. Šiuos centrus papildo finansinės iniciatyvos, visų pirma nuo 2008 m. taikoma MTTP mokesčių lengvata, intensyviai naudojamos struktūrinių fondų lėšos ir inovaciniai čekiai. Be to, Seime svarstomi nauji teisės aktai, kuriuose pasiūlyta leisti valdžios institucijoms iki 5 % savo viešųjų pirkimų biudžeto naudoti su MTTP susijusiems produktams ir paslaugoms pirkti. Numatyta įgyvendinimo data yra 2013 m. Tikimasi, kad pertvarkius mokslinę bazę Lietuvos mokslinių tyrimų ir inovacijų sistema ateityje bus veiksmingesnė ir produktyvesnė. Vis dėlto daugiau dėmesio ir išteklių būtų galima skirti mokslo ir technologijų sritims, kuriose Lietuva galėtų konkuruoti tarptautiniu mastu. Inovacijų paklausos priemonės akivaizdžiai mažiau išplėtotos. Naikinant kliūtis novatoriškų įmonių augimui ir jį skatinant paspartėtų ekonomikos augimas ateityje, kadangi šios įmonės gali būti pagrindinė struktūrinių pokyčių varomoji jėga. Dažnai sunku užtikrinti finansavimą ankstyvam naujo į technologijas orientuoto verslo plėtros etapui, todėl jų steigėjai galėtų pasinaudoti viešojo sektoriaus parama, kad paskui galėtų sutelkti privačias lėšas. Be to, siekiant pagerinti šalies gebėjimą komercializuoti mokslinių tyrimų rezultatus, reikia nedelsiant užtikrinti, kad būtų plėtojama verslumo ir inovacijų kultūra, ugdomi aukštojo mokslo ir viešojo mokslinių tyrimų sektoriaus gebėjimai, taip pat rengiamos tinkamos iniciatyvos ir mokymai viešojo sektoriaus moksliniams tyrėjams, kad jie galėtų įsitraukti į žinių perdavimo ir komercializavimo veiklą. Aplinka Lietuva įsipareigojo išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (ŠESD) kiekio didėjimą iki 2020 m. (palyginti su 2005 m.) apriboti iki 15 %. Pagal naujausias Lietuvos projekcijas per šį laikotarpį išmetamų ŠESD kiekis turėtų padidėti 23 %, todėl tikslui pasiekti pritrūktų 8 procentinių punktų. Šį nepakankamą rezultatą galbūt nulemia šalies santykinai didelis ūkio energijos vartojimo intensyvumas (dvigubai didesnis nei ES vidurkis). Didelį energijos vartojimo intensyvumą daugiausia nulemia būstų šildymas, visų pirma daugiabučiuose namuose, ir daug ŠESD išmetantis transporto, ypač lengvųjų automobilių, sektorius, taigi šiuose dviejuose sektoriuose yra potencialių mažinimo galimybių. Todėl Lietuva turi dėti papildomas pastangas, siekdama užtikrinti, kad būtų pasiektas išmetamų ŠESD kiekio ribojimo tikslas. Be to, Lietuva turi daug galimybių pagerinti savo atliekų tvarkymo sistemą, nes daugiau nei 90 % komunalinių atliekų tvarkoma sąvartynuose, o 4 % perdirbimo rodiklis yra vienas iš mažiausių ES. Jeigu šalis nori pasiekti savo perdirbimo tikslus, ji galėtų imtis priemonių išteklių naudojimo efektyvumui užtikrinti: taikyti sąvartynų mokesčius, padidinti gamintojo atsakomybę arba skatinti prevenciją ir atliekų rūšiavimą. 3.5. Viešojo administravimo modernizavimas Lietuvos viešojo sektoriaus institucijų trūkumai – viešojo administravimo funkcionavimas, politikos formavimas ir įgyvendinimas. Kad būtų įgyvendinta 2011 m. rekomendacija dėl verslo pradžios ir statybos leidimų išdavimo sąlygų gerinimo, įteisintos reformų priemonės (pavyzdžiui, registracija internetu, nebereikia notaro tvirtinimo), dėl kurių uždarosios akcinės bendrovės (UAB) registravimas sutrumpėjo septyniomis dienomis, o registracijos sąnaudos sumažėjo 65 %. Kiek pagerėjo statybos leidimų išdavimo tvarka. Procedūrinių reikalavimų sumažėjo nuo 17 iki 14, o procedūra sutrumpėjo 50 % (nuo 28 iki 14 dienų). Lietuva visiškai įgyvendino 2011 m. rekomendacijas dėl verslo pradžios ir statybos leidimų išdavimo sąlygų gerinimo. Lietuva imasi didelio reglamentavimo reformos projekto, kuriuo siekiama supaprastinti verslą inspektuojančių institucijų funkcijas. Šiuo metu verslą inspektuoja daugiau nei 70 viešojo sektoriaus institucijų; vykdant reformą siekiama iki 2013–2014 m. tikslinės datos šį skaičių sumažinti institucijas sujungiant į devynias grupes. Be šio sumažinimo, bus parengtas gairių projektas, todėl inspektuojama bus rečiau, sumažės inspektavimo našta verslui, jis bus tikslingesnis ir labiau standartizuotas. Jau padaryta tam tikra pažanga, o reforma vykdoma pakankamai sparčiai, kad būtų baigta iki tikslinės datos. Be to, Lietuva bando keisti kitus savo administravimo aspektus, nors šioms valstybės tarnybos pertvarkymo priemonėms trūksta sistemingos ir aiškios strategijos. Ankstesnė viešojo administravimo reformos strategija baigė galioti 2010 m. ir 2012 m. vasario mėn. buvo pakeista nauja. Nors jos principai ir tikslai tinkami, jos užmojis ir patikimumas priklausys nuo veiksmų plano ir dar labiau nuo konkrečių veiksmų, kuriais siekiama viešąjį administravimą geriau orientuoti į rezultatus ir klientų poreikius. Tai būtų galima pasiekti viešajame sektoriuje pradėjus taikyti kokybės valdymo sistemas ir paslaugų kokybės standartus. Geresnis Europos administracinės erdvės principų įgyvendinimas būtų užtikrintas parengiant valstybės tarnautojų įdarbinimo ir karjeros planus, taip pat skatinant ir gerinant valstybės tarnautojų mobilumą: sudarant jiems galimybes kurį laiką dirbti kitose institucijose ir kartu nuolat tobulinti gebėjimus. Nors 2011 m. internetu piliečiams teikiamų viešųjų paslaugų dalis išaugo iki 69 %, šis rodiklis vis dar gerokai mažesnis nei ES vidurkis. Piliečiai šiomis paslaugomis taip pat naudojasi gerokai mažiau nei ES vidurkis, nors šis rodiklis kiek didėja. Daugiau internetinių paslaugų teikiama verslui (75 %), tačiau vis tiek tai yra mažiau nei vidurkis. Tačiau verslo naudojimosi jomis rodiklis ES vidurkį viršija 20 procentinių punktų ir tai yra trečias didžiausias rodiklis ES. Siekdama pagerinti verslo aplinką Lietuva nusistatė tikslą iki 2012 m. pabaigos administracinę naštą įmonėms sumažinti 30 %. 2010 m. Įmonių restruktūrizavimo įstatyme laikinų finansinių sunkumų patiriančioms įmonėms suteikiama daugiau lankstumo ir galimybė restruktūrizuotis, o ne bankrutuoti. Be to, Vyriausybė pasiūlė daugiau priemonių, kurios apima pasiūlymą supaprastinti įdarbinimo tvarką ir neseniai pateiktą pasiūlymą dėl mokesčių administravimo reformų. Jų poveikį tinkamai įvertinti bus galima tik priėmus ir įgyvendinus teisės aktus. Apskritai viešojo administravimo modernizavimas tebėra vienas iš Lietuvos Vyriausybės uždavinių, atitinkantis 2012 m. MAA prioritetus. 4. Apžvalgos lentelė 2011 m. įsipareigojimai || Vertinimo santrauka Šaliai skirtos rekomendacijos (ŠSR) 1 ŠSR. Iki 2012 m. biudžeto sudarymo patvirtinti papildomas nuolatinio pobūdžio fiskalines priemones perviršiniam deficitui ištaisyti laikantis Tarybos rekomendacijų dėl perviršinio deficito procedūros. Stiprinti mokestinių prievolių vykdymą ir visapusiškai pasinaudoti ekonomikos atsigavimu, kad būtų sparčiau mažinamas deficitas ir užtikrinama spartesnė pažanga siekiant vidutinės trukmės tikslo – bent po 0,5 % BVP kasmet. Stiprinti fiskalinę sistemą, visų pirma nustatant privalomas viršutines išlaidų ribas pagal vidutinės trukmės biudžeto sistemą ir užtikrinant, kad jų būtų laikomasi. || Lietuva šią ŠSR įgyvendino iš dalies. 2011 m. gruodžio mėn. Seimo patvirtintame 2012 m. biudžete siekiama, kad valdžios sektoriaus deficitas būtų 3 % BVP, tai atitinka tikslą ištaisyti perviršinį deficitą iki 2012 m., jeigu biudžetas bus visiškai įvykdytas. Kai kurios per krizę priimtos laikinosios priemonės, susijusios su socialinėmis išmokomis, tapo nuolatinės. 2011 m. sustiprinus mokestinių prievolių vykdymą ir mokesčių administravimą sustiprėjo mokesčių bazės ir surinkta daugiau pajamų. Vidutinės trukmės laikotarpio tikslo – 0,5 % BVP struktūrinio pertekliaus – iki 2014 m. pasiekti nesitikima. Dar reikia sukonkretinti priemones ir paspartinti struktūrines reformas. Jeigu šie įstatymai bus patvirtinti, pagerės biudžeto sudarymo procesas ir vykdymas, kadangi bus įsteigta nepriklausoma įstaiga. Taip pat planuojama sugriežtinti iždo atsargoms taikomas taisykles. 2 ŠSR. Priimti siūlomus teisės aktus, kuriais įgyvendinama pensijų sistemos reforma. Siekiant aktyvesnio dalyvavimo darbo rinkoje, pašalinti fiskalines paskatas nedirbti, ypač pensinio ar priešpensinio amžiaus žmonėms. || Lietuva šią ŠSR įgyvendino iš dalies. Laipsniškas pensinio amžiaus ilginimas yra žingsnis reikiama linkme, tačiau reikia imtis tolesnių veiksmų. Atkūrus visos pensijos mokėjimą dirbantiems pensininkams, panaikintos fiskalinės paskatos nedirbti pensinio arba priešpensinio amžiaus žmonėms. 3 ŠSR. Didinti darbo rinkos lankstumą ir tuo tikslu keisti su darbu susijusius teisės aktus, kad jų nuostatos taptų lankstesnės ir būtų galima geriau naudotis terminuotomis darbo sutartimis. Iš dalies keisti atitinkamus teisės aktus, siekiant užtikrinti, kad socialinės paramos sistemoje neliktų paskatų nedirbti. || Lietuva šią ŠSR įgyvendino iš dalies. 2011 m. darbo teisės aktuose nepadaryta reikšmingų pakeitimų. Pataisa, leidžianti naudoti terminuotas sutartis įdarbinant į naujai sukurtas darbo vietas, baigia galioti 2012 m. liepos 31 d. Socialinės paramos sistemos reforma – žingsnis mažinant paskatas nedirbti. 4 ŠSR. Iki 2011 m. pabaigos įgyvendinti visus valstybės valdomų įmonių reformų paketo aspektus užtikrinant, kad būtų atskirtos nuosavybės ir reguliavimo funkcijos, būtų nustatyti aiškūs įmonių tikslai, padidintas skaidrumas ir kad būtų atskirta komercinė ir nekomercinė veikla. || Lietuva šią ŠSR įgyvendino iš dalies. 2012 m. pradžioje parengtas gairių dėl nuosavybės funkcijų projektas. Nuosavybės ir reguliavimo funkcijų visiškai atskirti nenumatoma. Lietuva smarkiai pasistūmėjo didindama skaidrumą. Komercinės ir nekomercinės veiklos atskyrimas atidėtas iki 2012 m. 5 ŠSR. Padidinti energijos vartojimo efektyvumą pastatuose, taip pat sparčiai įgyvendinant kontroliuojančiojo fondo iniciatyvą, ir imtis veiksmų mokesčių perkėlimui į energijos vartojimo sektorių. || Lietuva šią ŠSR įgyvendino tik iš dalies. Daugiabučių namų modernizavimo programos, visų pirma fondo JESSICA priemonių, įgyvendinimas pastaruosius kelerius metus lėtėjo. Kiek tai susiję su perėjimu prie energijos vartojimo apmokestinimo, įgyvendintos nereikšmingos priemonės. 6 ŠSR. Imtis veiksmų siekiant pagerinti verslo pradžios ir statybos leidimų išdavimo sąlygas ir didinti konkurenciją energetikos ir mažmeninės prekybos sektoriuose. || Lietuva visiškai įgyvendino su verslo sąlygomis susijusią šios ŠSR dalį, tačiau tik iš dalies įgyvendino rekomendaciją dėl konkurencijos, visų pirma energetikos sektoriuje. Pagerinti formalūs reikalavimai pradedant verslą. Sumažinta procedūrinių statybos leidimų išdavimo reikalavimų, beveik per pusę sutrumpėjo leidimų išdavimo laikas. 2012 m. kovo mėn. Lietuvos Respublikos konkurencijos tarybai suteikta naujų įgaliojimų kontroliuoti konkurenciją skirtinguose sektoriuose. Paktas „Euro plius“ (šalies įsipareigojimai ir pažanga) Įsipareigojimai toliau didinti viešųjų finansų tvarumą apima įstatymus, sudarančius sąlygas kaupti valstybės iždo atsargas ekonominiu sunkmečiu, skatinančius vykdyti atsakingą antiinfliacinę biudžeto politiką, užtikrinančius pensijų ir socialinių išmokų tvarumą ir adekvatumą ir leidžiančius optimizuoti Valstybinio socialinio draudimo fondo ir sveikatos priežiūros tinklo veiklą. || Lietuva šiuos įsipareigojimus įgyvendino tik iš dalies. Įstatymų, sudarančių sąlygas kaupti valstybės iždo atsargas, projektai parengti, tačiau dar nepriimti. Pensijų tvarumas turi būti užtikrintas įgyvendinant socialinės apsaugos sistemos reformą, kurią Lietuva jau pradėjo. 2011 m. liepos mėn. Vyriausybė patvirtino Valstybinio socialinio draudimo fondo administravimo pertvarką ir ji bus įgyvendinama nuo 2012 m. Įsipareigojimais didinti užimtumą daugiausia siekiama didinti darbo jėgos aktyvumą ir skatinti jaunimo užimtumą. Šie įsipareigojimai apima priemones, pagal kurias numatomos lanksčios darbo susitarimų sąlygos, skatinamas savarankiškas darbas, numatomos paskatos įdarbinti jaunimą, nustatoma ilgalaikio kvalifikacijų poreikio prognozavimo sistema ir pertvarkomas bedarbių profesinis mokymas. || Lietuva šiuos įsipareigojimus įgyvendino iš dalies. Laipsniškai ilginant pensinį amžių bus padidintas vyresnio amžiaus darbuotojų dalyvavimas darbo rinkoje, jeigu ši priemonė bus papildyta aktyvaus senėjimo priemonėmis, tačiau tai neturės poveikio kitoms gyventojų grupėms, kurių mažas dalyvavimas darbo rinkoje tebėra problema. Kol kas darbo teisės aktuose nepadaryta reikšmingų pakeitimų. Iš dalies pakeistas Profesinio mokymo įstatymas, o Ūkio ministerija organizuos kvalifikacijų poreikio prognozavimą. Laikinai subsidijuojamas jaunų bedarbių įdarbinimas. Registruotiems bedarbiams kompensuojamos išlaidos, susijusios su verslo liudijimo įsigijimu. Pagal naująją mokymo sistemą, pagrįstą vadinamaisiais mokymo kuponais, darbo ieškantys asmenys patys galės pasirinkti mokymo įstaigas, įskaitant potencialius darbdavius. Vyriausybės pateiktuose įsipareigojimuose didinti konkurencingumą daugiausia dėmesio skiriama švietimui (švietimo paslaugų kokybės gerinimas ir didesnis aukštojo mokslo įstaigų tinklo konsolidavimas), inovacijoms (pramoninės nuosavybės teisių apsaugos skatinimas ir klasterių plėtojimo skatinimas įgyvendinti inovacinių čekių schemą) ir administravimo veiksmingumo gerinimui (bendros administracinės naštos mažinimas ir darbo apmokėjimo sąlygų darbuotojams, dirbantiems vienodo sudėtingumo ir kvalifikacijos darbą skirtingose valstybės finansuojamose įstaigose, suvienodinimas). || Lietuva šiuos įsipareigojimus įgyvendino iš dalies. Padaryta pažanga konsoliduojant aukštojo mokslo įstaigų tinklą, sujungti kai kurie universitetai. Pagal naująjį Mokslo ir studijų įstatymą valstybei priklausančios intelektinės nuosavybės teisės perleidžiamos aukštojo mokslo įstaigoms. Plėtojami penki teminiai integruoti centrai, vadinamieji slėniai. Vyriausybė taip pat tęsia pastangas, kad pagerintų aukštojo mokslo kokybę ir sprendžia tretinio mokslo absolventų kompetencijos pasiūlos ir darbo rinkos paklausos neatitikties problemą. Įgyvendinama inovacinių čekių schema. Administracinė našta mažinama lėčiau nei planuota ir kol kas nepadaryta pažanga vienodinant darbo apmokėjimo sąlygas viešajame sektoriuje, tačiau 2012 m. planuojama parengti atitinkamų teisės aktų projektus. Įsipareigojimai padėti užtikrinti finansinį stabilumą apima finansinio stabilumo įstatymus, Bankų vidaus kontrolės organizavimo ir rizikos vertinimo nuostatas ir Finansinių krizių prevencijos ir valdymo planą. Taip pat nuspręsta ypač daug dėmesio skirti veiksmams, kuriais Lietuvos institucijos skatinamos bendradarbiauti su savo partnerėmis Šiaurės šalyse ir kitose Baltijos valstybėse krizių prevencijos ir valdymo klausimais. || Lietuva šį įsipareigojimą įgyvendino iš dalies. Finansinio stabilumo įstatyme numatyta konsoliduoti priemones, kuriomis didinamas finansinis stabilumas ir užtikrinama geresnė krizių valdymo parengtis, kartu prisidedant prie didesnio finansų sektoriaus stabilumo užtikrinimo. Be to, kitais teisės aktų pakeitimais užtikrintas veiksmingesnis problemų patiriančių bankų faktoringo, pertvarkos ir pardavimo procesas. „Europa 2020“ (šalies tikslai ir pažanga) Užimtumo lygis (20–64 m. amžiaus gyventojai): 72,8 % || 2009 m. 20–64 m. amžiaus gyventojų užimtumo lygis buvo 67,2 %, 2010 m. – 64,4 % ir 2011 m. – 67,2 %. 72,8 % tikslas iki 2020 m. labai plataus užmojo, palyginti su dabartine padėtimi. Aktyvios darbo rinkos politika yra pagrindinė priemonė siekiant suteikti daugiau įsidarbinimo galimybių ir ji padėjo padaryti pažangą siekiant šio tikslo (2011 m. 4 ketv. – 68,0 %), tačiau didelio nedarbo problemą vis dar reikia spręsti. Nedaug pasistūmėta siekiant šio tikslo. MTTP tikslas: 1,9 % || Lietuvos MTTP tikslas labai plataus užmojo, palyginti su dabartiniu MTTP išlaidų lygiu. 2009 m. bendros vidaus išlaidos MTTP sudarė 0,84 % BVP, 2010 m. – 0,79 % BVP. Per pastaruosius septynerius metus šalis neparodė, kad gali padidinti MTTP intensyvumą. Siekiant šio tikslo pažangos nepadaryta. Išmetamų ŠESD kiekis: +15 % (palyginti su 2005 m. išmetalų kiekiu (į šį tikslą neįtraukti sektoriai, kuriems taikoma prekybos apyvartiniais taršos leidimais sistema)) || 2005–2010 m. sektoriuose, kuriems netaikoma prekybos apyvartiniais taršos leidimais sistema (ETS), išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekis buvo sumažintas 11 % ir tai atitinka dabartinę prekybos apyvartiniais taršos leidimais sistemos aprėptį. Atsinaujinančių išteklių energijos dalis: 23 % || 2009 m. atsinaujinančių išteklių energijos dalis, palyginti su bendru galutiniu energijos suvartojimu, padidėjo iki 17 %, 2010 m. – 19,7 %. Lietuva jau pasiekė savo tarpinį 2011–2012 m. atsinaujinančių išteklių energijos tikslą. Energijos vartojimo efektyvumas – iki 2020 m. pirminės energijos suvartojimą sumažinti iki 1,14 Mtne. || Energijos vartojimo efektyvumo tikslas nustatytas atsižvelgiant į šalies aplinkybes ir nacionalinius pateikimo metodus. Kadangi tik neseniai susitarta dėl metodikos, taikytinos siekiant užtikrinti, kad energijos suvartojimo poveikis siekiant šių tikslų būtų reiškiamas vienoda forma, Komisija dar negali apžvelgti šio klausimo. Mokyklos nebaigusių asmenų dalis: <9 % || 2010 m. anksti iš švietimo ir mokymo sistemos pasitraukusių asmenų skaičius (turinčių tik pagrindinį išsilavinimą ir toliau nebesimokančių 18–24 m. gyventojų procentinė dalis) buvo 8,1 %. Lietuvos mokyklos nebaigusių asmenų dalis mažesnė už ES vidurkį. 2020 m. nustatytas nacionalinis tikslas, kad ši dalis neviršytų 9 %. Tikslas pasiektas. Tretinį išsilavinimą turinčių asmenų dalis: 40 % || 2009 m. tretinį išsilavinimą turėjo 40,6 %, 2010 m. – 43,8 % gyventojų. Tikslas pasiektas. Gyventojų, kuriems kyla skurdo arba socialinės atskirties rizika, dalis: 814 000 || Smarkiai padaugėjus gyventojų, kurie patiria didelį materialinį nepriteklių arba gyvena namų ūkiuose, kurių darbo intensyvumas labai žemas, tapo sunku pasiekti nacionalinį tikslą. Gyventojų, kuriems kyla skurdo arba socialinės atskirties rizika, padaugėjo nuo 985 000 2009 m. iki 1 109 000 2010 m. Ši pablogėjusi padėtis rodo, kad siekiant šio tikslo pažangos nepadaryta. 5. Priedas I lentelė. Makroekonominiai rodikliai II lentelė. Makroekonominių pokyčių ir prognozių palyginimas III lentelė. Biudžeto koregavimo struktūra IV lentelė. Skolos dinamika Diagrama. Vidutinės trukmės laikotarpio skolos projekcija V lentelė. Ilgalaikio tvarumo rodikliai || || || VI lentelė. Mokesčiai VII lentelė. Finansų rinkos rodikliai VIII lentelė. Darbo rinka ir socialiniai rodikliai VIII lentelė. Darbo rinka ir socialiniai rodikliai (tęsinys) IX lentelė. Produktų rinkos veiklos ir politikos rodikliai X lentelė. Ekologiškai tvaraus ekonomikos augimo rodikliai [1] SEC(2011) 823 galutinis, 2011 m. birželio 7 d. [2] 2011/C210/01, 2011 m. liepos 12 d. [3] COM(2011) 815 galutinis, 2011 m. lapkričio 23 d. [4] Pagal ciklą pakoreguotas balansas, atmetus vienkartines ir laikinąsias priemones, Komisijos perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant bendrai sutartą metodiką. [5] PVM atotrūkis – priskaičiuotų PVM įplaukų ir teorinio ūkio subjektų mokėtino grynojo PVM skirtumas atsižvelgiant į PVM tarifo struktūrą. [6] Šioje pastraipoje nurodytų finansinio patikimumo rodiklių šaltinis yra TVF. [7] Dabar veikia du pagrindiniai kontroliuojantieji fondai, kuriuos finansuoja ERPF ir kuriems iš viso skirta 228 mln. EUR; vieną fondą administruoja EIF (iš ERPF skirta 170 mln. EUR), o kitą – įmonė INVEGA (iš ERPF skirta 58 mln. EUR). 2011 m. pradėtas praktinis įgyvendinimas, tolesnės pažangos tikimasi 2012 m. [8] Iki 2012 m. liepos mėn. pirmąkart įsidarbinusių asmenų darbdavių mokamos socialinio draudimo įmokos sumažintos nuo 31 % iki 7,7 %. [9] Vertinama pagal tokius rodiklius: verslo įmonių išlaidos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai gamybos sektoriuje – 21/25; paslaugos – 23/25; patentų naudojimo gamybos sektoriuje intensyvumas – 26/27; aukštųjų technologijų (taip pat aukštųjų ir vidutinio lygio technologijų) dalis gamybos sektoriuje – 23/25. Kiek tai susiję su žinioms imlių paslaugų dalimi, šalies rezultatai yra prasčiausi ES.