LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 253/6

Paraiškos paskelbimas pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos 6 straipsnio 2 dalį

2010/C 253/04

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą paraiškai pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 (1) 7 straipsnį. Prieštaravimo pareiškimai Komisijai turi būti pateikti per šešis mėnesius nuo paraiškos paskelbimo.

BENDRASIS DOKUMENTAS

TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 510/2006

„KARP ZATORSKI“

EB Nr.: PL-PDO-005-0401-26.04.2007

SGN ( ) SKVN ( X )

1. Pavadinimas:

„Karp zatorski“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis:

Lenkija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas:

3.1. Produkto rūšis:

1.7 klasė. Šviežia žuvis, moliuskai ir vėžiagyviai bei iš jų pagaminti produktai.

3.2. Produkto, kuriam taikomas 1 punkte nurodytas pavadinimas, aprašymas:

„Karp zatorski“ (Cyprinus carpio) – hibridas, gautas sukryžminus „karp zatorski“ grynąją liniją su šiomis grynosiomis linijomis: Vengrijos, Jugoslavijos, Gołysz ir Izraelio (Dor-70). „Karp zatorski“ – gyva žuvis, parduodama šviežia ir neapdorota. Žuvys „karp zatorski“ auginamos tik žiemoti pritaikytuose karpių auginimo tvenkiniuose pagal Zatoro auginimo metodą, kuris grindžiamas dvejų metų auginimo ciklu.

Išvaizda:

— parduoti tinkamų žuvų svoris: 1 100–1 800 g;

— spalva: gelsvai žalia arba gelsvai žaliai melsva;

— žvynų danga: blizgantys žvynai, išsidėstę juostomis, dryžiais arba ant nugaros.

„Karp zatorski“ mėsos cheminė sudėtis:

— sausosios medžiagos: 22,50 %

— žalių pelenų: 1,23 %

— bendras baltymų kiekis: 19,25 %

— žalių riebalų: 1,55 %

3.3. Žaliavos (taikoma tik apdorotiems produktams):

—

3.4. Pašarai (taikoma tik gyvūninės kilmės produktams):

Žuvys minta daugiausia natūraliai tvenkiniuose esančiu maistu. Dėl didelio karpių auginimo tvenkinių produktyvumo nagrinėjamoje vietovėje, žuvys minta natūraliai tvenkiniuose esančiu maistu. Visuose auginimo etapuose maistas papildomas tik natūraliais javų pašarais (kviečių, miežių, kvietrugių, kukurūzų), kurių ne mažiau kaip 70 % išauginta 4 punkte apibrėžtoje geografinėje vietovėje ir kurie, dėl specifinių dirvožemio ir klimato savybių, yra aukštos kokybės ir atitinka aukštus higienos standartus. Perkant javus atsižvelgiama į jų kokybę ir drėgnumą, kuris neturi viršyti 11 %. Pašarai, pirkti už „karp zatorski“ auginimo vietovės ribų, naudojami tik tuomet, jei nepakanka pašarų iš 4 punkte apibrėžtos vietovės. Auginant „karp zatorski“ nenaudojamas nei dirbtinės kilmės maistas, nei pašarų papildai.

3.5. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje:

Visas „karp zatorski“ auginimo ciklas turi būti vykdomas 4 punkte apibrėžtoje geografinėje vietovėje. Žuvys, išvestos sukryžminus „karp zatorski“ grynąją liniją su Vengrijos, Jugoslavijos, Gołysz ir Izraelio (Dor-70) grynosiomis linijomis, auga greičiau, yra atsparesnės ligoms, mėsingos ir labai gerai prisitaikiusios prie 4 punkte apibrėžtoje geografinėje vietovėje esančių gamtinių sąlygų. Visas auginimo ciklas grindžiamas Zatoro auginimo metodu, pagal kurį auginimo laikotarpis sutrumpintas iki dviejų metų. „Karp zatorski“ auginimo ciklą sudaro šie penki etapai:

1. Nerštas

Nerštui atrenkami geriausiomis savybėmis pasižymintys karpiai. Neršiama žemėje įrengtuose natūraliuose neršto tvenkiniuose. Dirbtinis nerštas inkubatoriuje taip pat leidžiamas. Tokiu būdu išsiritusios lervos perkeliamos į augyklas, nenaudojant vasaros mailiaus auginimo tvenkinių.

2. Mailiaus auginimas

Iš neršto tvenkinių surinktos lervos perkeliamos į tvenkinius, kuriuose auginamas vasaros mailius. Tvenkiniuose turi būti aukštas žuvų tankis. Žuvų laikymo tankis – 200 000 lervų hektare. Vasaros mailius perkeliamas, kai užauga iki 2–4 g.

3. Rudens mailiaus auginimas ir žiemojimas

Liepą augyklose pilna vasaros mailiaus arba, tam tikrais atvejais, lervų, perkeltų iš neršto tvenkinių. Augyklose žuvys maitinamos 3.4 punkte nurodytas javų pašarais. Iš pradžių pašarai sumalami, kol virsta smulkiais miltais, o vėliau, žuvims augant, naudojami rupesni pašarai. Žuvys maitinamos tris kartus per savaitę iki rugsėjo pabaigos. Pirmojo sezono pabaigoje žuvys turėtų išaugti iki 60–150 g. Rudens mailius paliekamas augyklose peržiemoti. Tvenkinius reikia prižiūrėti kasdien.

4. Perkėlimas į komercinius tvenkinius

Pavasarį karpiai perkeliami iš augyklų į komercinius tvenkinius. Žuvys maitinamos nuo gegužės iki rugsėjo pagal iš anksto nustatytą grafiką. Intensyviausias maitinimo etapas – birželį, liepą ir rugpjūtį. Spalį pradedama gaudyti žuvis. Žuvys išgaudomos ir perkeliamos į specialias transportavimo cisternas. Perkėlus, žuvys rūšiuojamos pagal dydį, tuomet sveriamos ir gabenamos į žuvų saugyklas. Žuvų saugyklos – tai 1,7–2,0 metrų gylio tvenkiniai be augmenijos, tačiau su gera vandens cirkuliacija ir gerai prisotinti deguonies. Taip elgiamasi, kad „karp zatorski“ neturėtų dumblo kvapo.

5. Karpių perkėlimas iš žuvų saugyklų

Gruodį, prieškalėdiniu laikotarpiu, žuvys „karp zatorski“ perkeliamos iš saugojimo tvenkinių ir gabenamos į pardavimo vietas, kur patalpinamos į specialias deguonies prisotintas cisternas.

3.6. Specialios pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės:

—

3.7. Specialios ženklinimo etiketėmis taisyklės:

Pavadinimas „karp zatorski“ naudojama parduodant šviežias žuvis. Todėl, kai žuvys tiekiamos didmeninei prekybai jas vežant motorinių transporto priemonių transportavimo cisternose, šis pavadinimas nurodomas ant visų sąskaitų faktūrų, pristatymo kvitų ir transportavimo dokumentų bei gali būti naudojamas ant cisternos arba transporto priemonės. Mažmeninės prekybos vietose žuvys patalpinamos į specialias deguonies prisotintas cisternas. Ant šių cisternų yra aiškiai matomas užrašas „karp zatorski“.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas:

„Karp zatorski“ auginami trijose vakarinėse Mažosios Lenkijos vaivadijos savivaldybėse. Būtent: Zatoro ir Przeciszów, Osvencimo apskrityje ir Spytkowice Vadovicės apskrityje. Ši vietovė užima 134 km2, tačiau auginama daugiausia Zatoro savivaldybėje.

5. Ryšys su geografine vietove:

5.1. Geografinės vietovės ypatumai:

Gamtiniai veiksniai

Paviršiaus vandenys

„Karp zatorski“ auginimo vietovės būdinga savybė yra tankus vandens kelių tinklas: upės tinklą papildo tankus nusausinimo griovių ir kanalų tinklas, kuriuo vanduo pasiekia atskirus tvenkinius. Žuvų auginimo tvenkiniai užima apie 22 % Zatoro savivaldybės ploto. Jų natūralus produktyvumas didelis, t. y. sparčiai auga biomasė. Šioje vietovėje esančiuose karpių auginimo tvenkiniuose žuvys randa gausybę natūralaus maisto: zooplanktono, fitoplanktono ir bentoso. Dėl daugybės 4 punkte apibrėžtoje geografinėje vietovėje esančių ežerų, tvenkinių ir kitų vandens telkinių sistemos, ši vietovė vadinama Dolina Karpia (Karpių slėniu).

Požeminiai vandenys

„Karp zatorski“ auginimo vietovė yra Karpatų papėdės hidrogeologiniame regione. Vanduo yra 5–10 metrų gylyje. Vidutinis vandeningojo sluoksnio storis yra 4,8 m, o infiltracijos koeficientas – 244/24 h. Vanduo geros kokybės (Ib klasės).

Klimatas

„Karp zatorski“ auginimo vietovė yra Vidurio Europos klimato zonoje, Karpatų klimato regiono apačioje, kur klimatas vidutiniškai šiltas. Vietovės klimatui įtakos turi žemyninis ir jūrinis klimatas. Įtakos klimatui turi ir tai, kad vietovė yra netoli kalnų. Vegetacijos laikotarpis (vidutinė dienos temperatūra viršija 5 °C) – 224 dienos, o intensyvios vegetacijos laikotarpis (vidutinė dienos temperatūra viršija 10 °C) tęsiasi nuo balandžio pabaigos iki spalio vidurio. Šalnų nebūna 172 dienas.

Dirvožemis

„Karp zatorski“ auginimo vietovėje labai įvairi dirvožemio danga: rudžemis ir panašus į dirvožemį sluoksnis (pseudo-podsols), upinis dumblas, glėjinis dirvožemis, juodžemis, durpingas ir pelkinis dirvožemis.

Saugomos kaimo vietovės

Vietovė, kurioje auginami „karp zatorski“, visų pirma pasižymi grynu oru ir gausybe įvairiausios gyvūnijos ir augmenijos, įskaitant retas rūšis. Dėl tokios gyvūnijos ir augmenijos įvairovės Lenkijos paukščių apsaugos draugija, remdamasi Birdlife International kriterijais, šias vietoves įtraukė į Natura 2000 tinklą – Doliny Dolnej Skawy (Skavos žemupio slėniai) (PL 125) – kaip specialios apsaugos teritorijas. Šio tinklo vaidmuo išsaugant Europos Sąjungos gamtinius išteklius yra vienas svarbiausių.

Žmogiškieji veiksniai

Zatore žvejyba ir karpių auginimu užsiimama dar nuo XI–XII amžių sandūros. Nuo tų laikų čia klestėjo žvejyba, o vėliau ir žuvivaisos sektoriai. Tai seniausias tokio tipo centras šiame regione. Žuvivaisos veiklai vystytis labai padėjo tankus vandens kelių tinklas (upės Sola ir Skava bei Vistulos aukštupys), reikiamos dirvožemio savybės keturių pagrindinių rūšių javams, naudojamiems karpiams maitinti, auginti, vidutinis klimatas ir galimybė gabenti žuvis upe į Krokuvą bei aplinkines vietoves. Daugybė tvenkinių buvo įrengti vienas šalia kito palei upes. Tai palengvino gravitacijos veikiamą vandens įtekėjimą ir ištekėjimą, įskaitant tvenkinių dugno nusausinimą. Žuvivaisa gerokai patobulėjo pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui. Viskas prasidėjo atstačius per karą sunaikintus tvenkinius, taip pat pradėtos taikyti naujos technologijos, o Krokuvoje atidarius pirmąją žuvų pardavėjų parduotuvę pradėta reguliuoti smulkiųjų prekiautojų prekyba žuvimis. 1946 m. Zatore turėtą valstybės turtą perėmė Jogailos universitetas. Įsteigtas Zootechnikos institutas, kuriame buvo gilinamasi, kaip padidinti karpių auginimo efektyvumą.

4 punkte aprašytoje geografinėje vietovėje auginami vietinės linijos karpiai; ji nuo 1955 m. buvo išlaikyta kaip inbredinė linija ir niekada nebuvo komercializuota. Remdamiesi savo pastebėjimais, moksliniais tyrimais ir patirtimi vietos žuvų augintojai ir mokslininkai sukryžmino „karp zatorski“ grynąją liniją su kitomis karpių linijomis, kurių žuvys buvo geriausiai prisitaikiusios prie tai vietovei būdingų sąlygų. Nuo 1946 m. palaipsniui pradėtas taikyti Zatoro auginimo metodas, kuris grindžiamas dvejų metų sistema ir dėl kurio pirmaisiais metais žuvies svoris padidėjo nuo 60 iki 150 g, o išgyvenimo rodiklis – iki 86 %. Taikant šį metodą ir dėl maistingo natūralaus maisto gausos regiono vandenyse tapo įmanoma sutrumpinti karpių auginimo ciklą iki dvejų metų. Sugaunami karpiai sveria apie 1 100–1 800 g, taigi antraisiais auginimo ciklo metais išnaudojamas žuvies augimo potencialas. Dauguma su „karp zatorski“ auginimu susijusių darbų atliekami rankiniu būdu, todėl žmonių žinios ir patirtis yra ypač svarbūs. Remdamiesi daugelio metų patirtimi, karpių augintojai išmoko atlikti įvairius darbus, kurie sudaro visą auginimo procesą, pavyzdžiui, atrinkti lervutes, kad pradinis žuvų tankumas tvenkiniuose būtų 200 000 lervučių hektare ir taip būtų sumažinta ligų plitimo rizika, būtų mažesni nuostoliai, o natūralūs maisto ištekliai būtų naudojami kuo efektyviau. Taip pat labai svarbu sugebėti pritaikyti javų pašarų rupumą ir dozavimą priklausomai nuo žuvų svorio.

5.2. Produkto ypatumai:

„Karp zatorski“ būdingos savybės, dėl kurių jie yra išskirtiniai:

— kompaktiška forma,

— suvartojamo pašarų svorio ir žuvų svorio prieaugio rodiklis – 2,2–2,4,

— greitai auga,

— mėsos išeiga 61–64 %,

— Fultono rodiklis – 3,9–5,0,

— mėsa neturi dumblo kvapo, kvepia šviežia žuvimi ir yra subtilaus skonio,

— maitinimo javais koeficientas – 5,

— išgyvenimo rodiklis 86 %,

— didesnis negu vidutinis atsparumas ligoms.

Pirmiau išvardytomis savybėmis pasižymintis produktas – dvejų metų auginimo ciklo rezultatas.

5.3. Priežastinis geografinės vietovės ir produkto, kuriam suteikta SKVN, kokybės ar savybių arba geografinės vietovės ir kurios nors produkto, kuriam suteikta SGN, savybės, gero vardo ar kitos ypatybės ryšys:

Išskirtinė „karp zatorski“ kokybė neatsiejamai susijusi su 4 punkte aprašytos geografinės vietovės gamtine aplinka. „Karp zatorski“ kokybei įtakos turi ne tik unikalios gamtinės aplinkos savybės, bet ir vietos žuvivaisos tradicijos bei metodai. Tik dėl visų pirmiau minėtų veiksnių įmanoma išauginti 5.2 punkte aprašytomis savybėmis pasižyminčius karpius.

Dėl 5.1 punkte aprašytų gamtinių veiksnių tvenkiniuose yra pakankamai aukštos kokybės natūralaus maisto. Auginimo vietovėje taip pat labai palankus dirvožemis ir klimato sąlygos keturių pagrindinių rūšių javams auginti. Dėl labai produktyvių tvenkinių žuvų racioną sudaro natūralus maistas, todėl dirbtinės kilmės pašarai ir pašarų papildai nenaudojami. Dėl didelio tvenkinių produktyvumo ir dėl to, kad nenaudojami lengvai fermentuojami daug angliavandenių turintys dirbtiniai pašarai, sumažėjo ligų sukėlėjų. Tai turi įtakos „karp zatorski“ sveikatai ir išskirtinėms produkto juslinėms savybėms. Visų pirma, dėl to juntamas šviežios žuvies kvapas ir subtilus skonis. Apibūdintos geografinės vietovės savybės prisideda prie to, kad žuvys suvartoja nedaug pašarų ir yra labai mėsingos, kas akivaizdu iš aukšto 5.2 punkte nurodyto Fultono rodiklio. „Karp zatorski“ auginimas glaudžiai susijęs su kilmės vieta, kadangi dėl natūralių kanalų ir vandens telkinių, įskaitant upes ir jų intakus, vietovėje gausu vandens, kuris būtinas, norint auginti žuvis. Dėl vietovės reljefo buvo įmanoma įrengti tokius didžiulius ir funkcionalius tvenkinių kompleksus. Dirvožemis, kuriame iškasti tvenkiniai, ir klimato sąlygos (ypač ilgas vegetacinis laikotarpis) bei gausybė kokybiško natūralaus maisto tiesiogiai sąlygojo aukštą natūralų tvenkinių produktyvumą (kiek viename hektare galima išauginti žuvies, jos papildomai nemaitinant), kuris varijuoja nuo 150 iki 300 kg/ha.

„Karp zatorski“ kokybė ir savybės ne tik neatsiejamai susijusios su gamtine aplinka, bet ir su šioje vietovėje puoselėjamomis žuvivaisos tradicijomis ir metodais. Remdamiesi savo pastebėjimais, moksliniais tyrimais ir patirtimi vietos žuvų augintojai ir mokslininkai pasirinko auginti rūšies, kuri geriausiai prisitaikiusi prie tai vietovei būdingų sąlygų, karpius. Todėl „karp zatorski“ grynoji linija buvo sukryžminta su Vengrijos, Jugoslavijos, Gołysz ir Izraelio (Dor-70) grynosiomis linijomis. Sukryžminus gauti palikuonys pasižymi puikiomis su produktyvumu susijusiomis savybėmis, tokiomis, kaip aukštas išgyvenimo rodiklis ir geras pašarų sunaudojimas, ką patvirtina žemas pašarų suvartojimo rodiklis. Dėl heterozės poveikio žuvys auga sparčiau, yra atsparesnės ligoms, jų mėsos išeiga didelė ir jos puikiai prisitaikiusios prie vietos gamtinių sąlygų. Taikant Zatoro auginimo metodą, kuris pritaikytas 4 punkte apibrėžtos vietovės aplinkos sąlygoms, įmanoma užauginti žuvis, pasižyminčias 5.2 punkte išvardytomis savybėmis. Sutrumpinus auginimo laikotarpį iki dvejų metų, tapo įmanoma išauginti puikaus skonio, juslinių savybių ir ne tokios riebios mėsos, kokia būna parduodamų senesnių karpių, išaugintų per paprastai ilgesnį auginimo ciklą, jaunus karpius. Būtent dėl to, kad žuvis yra jauna, „karp zatorski“ skonis subtilus ir skiriasi nuo karpių, užaugintų kitose geografinėse vietovėse, skonio. Tai taip pat lemia mėsos kokybę ir jos juslines savybes, kurias vartotojai taip vertina. „Karp zatorski“ savybės pripažįstamos vartotojų, tai rodo ir kaina, kuri yra 10–15 % didesnė už karpių, išaugintų kitose geografinėse vietovėse, kainą.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją:

(Reglamento (EB) Nr. 510/2006 5 straipsnio 7 dalis)

http://www.minrol.gov.pl/index.php?/pol/Jakosc-zywnosci/Produkty-regionalne-i-tradycyjne/Wnioski-przeslane-do-UE-od-kwietnia-2006-roku

(1) OL L 93, 2006 3 31, p. 12.