Nors dabar bendras vidutinis kapitalo lygis ES bankų sistemoje laikomas patenkinamu, kai kurios iš problemų, nustatytų po didžiosios finansų krizės, dar neišspręstos. EBI ir ECB atliktos analizės atskleidė, kad taikant vidaus modelius ES bankų apskaičiuoti kapitalo reikalavimai labai skiriasi ir tas skirtumas nepagrįstas pagrindinės rizikos skirtumais ir kad galiausiai tai kenkia bankų kapitalo pakankamumo rodiklių patikimumui ir palyginamumui. Be to, pagal standartizuotus metodus apskaičiuoti kapitalo reikalavimai nepakankamai jautrūs rizikai, todėl kai kurių finansinių produktų ar finansinės veiklos atveju (tad ir konkrečių verslo modelių, kurie daugiausia pagrįsti tokiais produktais ar veikla) apskaičiuojami nepakankami arba nepagrįstai dideli kapitalo reikalavimai. 2017 m. gruodžio mėn. BBPK sutarta dėl paskutinio tarptautinių standartų reformų, kuriomis siekiama išspręsti šias problemas, rinkinio. 2018 m. kovo mėn. Didžiojo dvidešimtuko finansų ministrai ir centrinių bankų valdytojai pritarė šioms reformoms ir dar kartą patvirtino savo įsipareigojimą visapusiškai, laiku ir nuosekliai jas įgyvendinti. 2019 m. Komisija paskelbė ketinanti pateikti pasiūlymą dėl teisės akto, kuriuo numatyta įgyvendinti šias reformas ES prudencinėje sistemoje.

Be to, COVID-19 krizės pradžioje priežiūros institucijos ir teisės aktų leidėjai ėmėsi laikinų paramos priemonių. Savo 2020 m. balandžio 28 d. aiškinamajame komunikate dėl apskaitos ir prudencinių taisyklių sistemų taikymo siekiant ES bankams sudaryti palankesnes skolinimo sąlygas „Parama įmonėms ir namų ūkiams COVID-19 pandemijos metu“, Komisija patvirtino, kad, kaip akcentavo Europos priežiūros institucijos ir tarptautinės institucijos, gali būti naudojamasi prudencinėse ir apskaitos taisyklėse numatytomis lankstumo galimybėmis. Remdamosi šia išvada, 2020 m. birželio mėn. teisėkūros institucijos priėmė tikslinius laikinuosius konkrečių prudencinės sistemos aspektų pakeitimus – vadinamąjį greito sprendimo dėl KRR dokumentų rinkinį. Kartu su ryžtingomis pinigų ir fiskalinės politikos priemonėmis tai padėjo bankams toliau skolinti namų ūkiams ir įmonėms pandemijos metu. Savo ruožtu tai padėjo sumažinti pandemijos sukeltą ekonominį sukrėtimą.

Įgyvendinus šias reformas, naujomis taisyklėmis sustiprinti reikalavimus atitinkančio reguliuojamojo kapitalo kriterijai, padidinti minimalaus kapitalo reikalavimai ir nustatyti nauji reikalavimai, taikomi kredito vertinimo koregavimo (angl. CVA) rizikai ir pagrindinių sandorio šalių pozicijoms. Be to, nustatytos kelios naujos prudencinės priemonės: minimalaus sverto koeficiento reikalavimas, trumpalaikio likvidumo rodiklis (vadinamasis padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis), ilgesnio laikotarpio pastovaus finansavimo rodiklis (vadinamasis grynasis pastovaus finansavimo rodiklis), didelių pozicijų ribos ir makroprudenciniai kapitalo rezervai.

Įgyvendinant lig šiol vykdytas reformas, daugiausia buvo siekiama pagerinti reguliuojamojo kapitalo, kurį bankai turi turėti galimiems nuostoliams padengti, kokybę ir jį padidinti. Be to, tomis reformomis buvo siekiama sumažinti susidarantį bankų pernelyg didelį svertą, padidinti bankų atsparumą su trumpalaikiu likvidumu susijusiems sukrėtimams, sumažinti bankų priklausomumą nuo trumpalaikio finansavimo ir jų koncentracijos riziką, taip pat spręsti problemas, susijusias su tuo, kad kai kurios finansų įstaigos per didelės, kad joms būtų leista žlugti.

Keli pasiūlymų dėl KRD ir KRR elementai įtraukti į šiuos dokumentus atsižvelgiant į tarptautiniu lygmeniu arba EBI vykdomą veiklą, o kitos prudencinės sistemos nuostatos buvo pritaikytos dėl to, kad tai buvo būtina, atsižvelgiant į praktinę patirtį, įgytą į nacionalinę teisę perkeliant ir taikant KRD, be kita ko, įgyvendinant Bendrą priežiūros mechanizmą.

Neretai priežiūros institucijos neturi informacijos ir įgaliojimų, kurių reikia, kad jos galėtų pakankamai sumažinti tokią riziką. Nesant bendrų prudencinių, valdymo ir išsamių priežiūrinės atskaitomybės reikalavimų, taip pat už trečiųjų valstybių grupių skirtingų subjektų ir (arba) veiklos priežiūrą atsakingoms valdžios institucijoms nepakankamai keičiantis informacija, atsiranda tam tikrų „aklųjų zonų“. ES yra vienintelis didelis jurisdikciją turintis subjektas, kurio konsoliduotos priežiūros institucija neturi visos informacijos apie trečiųjų valstybių grupių, vykdančių veiklą tiek per patronuojamąsias įmones, tiek per savo filialus, veiklą. Dėl tokių trūkumų ne tik kyla rizika ES finansiniam stabilumui ir rinkos vientisumui – jie taip pat trukdo užtikrinti vienodas sąlygas skirtingose valstybėse narėse veiklą vykdančioms trečiųjų valstybių grupėms, taip pat siekiant, kad tos sąlygos nesiskirtų nuo taikomų ES įsteigtiems bankams.

Kita sritis, į kurią reikėtų sutelkti dėmesį, yra tinkamas prudencinių taisyklių vykdymo užtikrinimas. Priežiūros institucijos turi turėti tam būtinas priemones ir įgaliojimus (pvz., įgaliojimus išduoti bankams veiklos leidimą ir leisti vykdyti savo veiklą, įgaliojimus vertinti bankų vadovybės tinkamumą arba taikyti jiems sankcijas pažeidus taisykles). Nors ES teisės aktais užtikrinamas minimalus suderinimo lygis, valstybėse narėse taikomi labai skirtingi priežiūros priemonių rinkiniai ir procedūros. Dėl tokių skirtingų valstybių narių reguliavimo sistemos nuostatų apibrėžiant ir taikant tam tikrus įgaliojimus ir priemones, kuriais gali naudotis priežiūros institucijos, sunku užtikrinti vienodas sąlygas vidaus rinkoje ir kyla abejonių dėl patikimo ir apdairaus ES bankų valdymo bei jų priežiūros. Ši problema ypač opi įgyvendinant bankų sąjungą. Dėl 21 skirtingos teisės sistemos skirtumų Bendras priežiūros mechanizmas (BPM) negali veiksmingai ir efektyviai atlikti savo priežiūros funkcijų. Be to, sprendžiant tą patį prudencinį klausimą, tarpvalstybinėms bankų grupėms tenka taikyti keletą skirtingų procedūrų, dėl to nepagrįstai išauga jų administracinės išlaidos.

Kita, ne mažiau svarbi priežastis, dėl kurios būtina įgyvendinti reformą, yra Komisijos šiuo metu atliekami darbai, susiję su perėjimu prie tvarios ekonomikos. Komisijos komunikate dėl Europos žaliojo kurso ir Komisijos komunikate dėl ES 2030 m. klimato srities tikslo įgyvendinimo (pasirengimo įgyvendinti 55 % tikslą priemonių rinkinio) aiškiai išdėstytas Komisijos įsipareigojimas pertvarkyti ES ekonomiką į tvarią ekonomiką, kartu įveikiant neišvengiamus klimato kaitos padarinius. Be to, Komisija paskelbė tvaraus finansavimo strategiją, kuri parengta remiantis ankstesnėmis iniciatyvomis ir ataskaitomis, kaip antai tvaraus augimo finansavimo veiksmų planu ir Techninės ekspertų grupės tvarių finansų klausimams ataskaitomis, bet kuria sustiprinamos šioje srityje Komisijos dedamos pastangos suderinti jas su plataus užmojo Europos žaliojo kurso tikslais.

Pavyzdžiui, pakeitimams, kuriais nustatomi bankams taikytini ex ante pranešimo apie rizikos ribojimo atžvilgiu svarbius įvykius reikalavimai, taikomos reikšmingumo ribinės vertės, kurių nesiekiant apie tokius įvykius nereikia pranešti. Pagal naująją trečiųjų valstybių filialams taikytiną sistemą filialams, atitinkantiems mažų ir mažesnės rizikos filialų kriterijus (2 klasės trečiųjų valstybių filialams), taikomi ne tokie griežti prudenciniai ir atskaitomybės reikalavimai. Galiausiai, nauji ex ante kompetencijos ir tinkamumo vertinimo reikalavimai skirti taikyti tik didelėms finansų įstaigoms.

Proporcingumo principas buvo neatsiejama prie šio pasiūlymo pridedamo poveikio vertinimo dalis. Kiekvienas iš skirtingose reglamentavimo srityse siūlomų pakeitimų buvo įvertintas atsižvelgiant į proporcingumo tikslą. Be to, įvertintas keliose srityse šiuo metu galiojančių taisyklių proporcingumo nebuvimas ir išnagrinėtos konkrečios galimybės siekiant sumažinti administracinę naštą ir reikalavimų laikymosi išlaidas mažesnėms įstaigoms.

Atsižvelgiant į tai, kad tikslais, kurių siekiama siūlomomis priemonėmis, siekiama papildyti jau galiojančius ES teisės aktus, veiksmingiausia juos būtų įgyvendinti ES lygmeniu, o ne vykdant skirtingas nacionalines iniciatyvas. Nacionalinės priemonės, kuriomis siekiama, pvz., į taikytinus teisės aktus įtraukti taisykles, turinčias neatsiejamo tarptautinio masto poveikio elementų, kaip antai tokį visuotinį standartą, kaip „Bazelis III“, arba kuriomis siekiama veiksmingiau mažinti su ASV aspektais susijusią riziką, būtų ne tokios veiksmingos kaip ES taisyklės užtikrinant finansinį stabilumą. Kalbant apie priežiūros priemones, informacijos atskleidimą ir trečiųjų valstybių filialus, pažymėtina, kad šią iniciatyvą įgyvendinus tik nacionaliniu lygmeniu, gali sumažėti skaidrumas ir padidėti arbitražo sąnaudos, dėl to gali būti iškreipta konkurencija ir pakenkta kapitalo srautams. Be to, priimant nacionalines priemones, kiltų teisinių sunkumų, atsižvelgiant į tai, kad KRR jau reglamentuojami su bankų sektoriumi susiję klausimai, įskaitant rizikos koeficientus, ataskaitų teikimą ir informacijos atskleidimą, ir kiti su KRR susiję reikalavimai.

BBPK ir EBI toliau rinks duomenis, būtinus pagrindinių parametrų (kapitalo pakankamumo rodiklių, sverto koeficientų, likvidumo priemonių) stebėsenai. Tai suteiks galimybę ateityje įvertinti naujų politikos priemonių poveikį. Be to, stebėti naujų siūlomų priemonių poveikį atitinkamoms įstaigoms ir įvertinti lankstumo ir proporcingumo, numatyto atsižvelgiant į mažesnių įstaigų specifiką, tinkamumą padės nuolat vykdomas priežiūrinio tikrinimo ir vertinimo procesas (angl. SREP) ir testavimai nepalankiausiomis sąlygomis. Be to, EBI kartu su BPM ir nacionalinėmis kompetentingomis institucijomis kuria integruotą informacijos teikimo priemonę (angl. European Centralised Infrastructure for Supervisory Data, EUCLID), kuri, manoma, bus naudinga priemonė reformų poveikiui stebėti ir vertinti. Galiausiai, Komisija toliau dalyvaus BBPK darbo grupių ir ECB ir EBI įsteigtos bendros darbo grupės, kurios savo ruožtu stebi įstaigų nuosavų lėšų ir pinigų srauto pozicijų dinamiką pasaulyje ir ES, veikloje.

Komisija naudojosi EBI, kuri parengė paskutinių reformos pagal susitarimą „Bazelis III“ elementų įgyvendinimo poveikio vertinimą, tiriamaisiais duomenimis. Be to, Komisijos tarnybos atsižvelgė į ECB parengtą makroekonominę analizę. Ji pateikta poveikio vertinime ir ja atnaujinta 2019 m. gruodžio mėn. paskelbta ankstesnė makroekonominė analizė.

Kompetencijos ir tinkamumo vertinimo sistema yra viena iš mažiausiai suderintų ES bankų priežiūros teisės sričių, todėl KRD pakeitimai laikomi būtinais siekiant užtikrinti nuoseklesnę, efektyvesnę ir veiksmingesnę valdymo organo narių ir pagrindines užduotis atliekančių asmenų priežiūrą. Nepaisant reguliavimo ir priežiūros institucijų pastangų užtikrinti tolesnę priežiūros konvergenciją, siekiant gerinti jų vykdomą priežiūrą, būtina atlikti tam tikrus teisės aktų pakeitimus. Šiuo metu valdybos nariams taikoma sistema, grindžiama nacionalinės teisės aktais, kuriais įgyvendinama KRD, iš esmės yra pagrįsta tam tikrais principais, todėl joje nenustatyta, kaip ir kada priežiūros institucijos turėtų atlikti kompetencijos ir tinkamumo vertinimus. Kalbant apie pagrindines užduotis atliekančius asmenis, pažymėtina, kad KRD neapibrėžta pagrindines užduotis atliekančių asmenų sąvoka ir nenustatyta kompetencijos ir tinkamumo vertinimo sistema, taigi kai kurioms priežiūros institucijoms nepavyksta tiksliai nustatyti tokių asmenų, todėl jos neatlieka jų tinkamumo eiti savo pareigas vertinimo, o kitos – atlieka tokį vertinimą, bet skirtingais būdais. Tokios nevienodos reguliavimo nuostatos yra opi problema, ypač įgyvendinant bankų sąjungą. Todėl, be 91 straipsnyje nustatytų kompetencijos ir tinkamumo kriterijų, į šią direktyvą įtraukiami 91a ir 91b straipsniai, siekiant paaiškinti bankų ir kompetentingų institucijų vaidmenį tikrinant, ar valdybos nariai laikosi atitinkamų reikalavimų, ir, be kita ko, apibrėžiamas tokio vertinimo laikas. 91c ir 91d straipsniai pridedami siekiant nustatyti minimaliuosius reikalavimus pagrindines užduotis atliekantiems asmenims.

Be to, siekiant užtikrinti, kad būtų tinkamai suderinami įvairūs vertinimai (atliekant tokius vertinimus, gali dalyvauti ne viena kompetentinga institucija), kuriuos gali tekti atlikti dėl vieno sandorio, juos atliekančios kompetentingos institucijos turėtų glaudžiai bendradarbiauti ir jų bendradarbiavimas turėtų būti įtvirtintas reikalavimais pranešti kitoms kompetentingoms institucijoms ir vienoms su kitomis dalytis atitinkama informacija (27c, 27h ir 27k straipsniai). Siekiant palengvinti šį bendradarbiavimą, taip pat užtikrinti tinkamą pranešimo ir vertinimo procesų supaprastinimą ir kad būtų išvengta pernelyg didelės administracinės naštos tiek prižiūrimiems subjektams, tiek kompetentingoms institucijoms, KRD numatytą šių naujų priežiūros įgaliojimų teisinę sistemą siūloma papildyti tam tikru skaičiumi EBI įgaliojimų. Šie įgaliojimai susiję su tokiais klausimais kaip informacija, kuri turi būti siunčiama kompetentingoms institucijoms, taip pat su vertinimo procesu, išsamesne informacija apie atitinkamus vertinimo kriterijus arba įvairių kompetentingų institucijų, kurios gali dalyvauti atitinkamuose procesuose, bendradarbiavimu.

Kad bankų sąjunga būtų veiksminga, ji grindžiama priežiūros praktikos konvergencija ir, galiausiai, pakankamu įvairių nacionalinių taisyklių, kuriomis reglamentuojami priežiūros veiksmai, suderinimu. Šiuo atžvilgiu manoma, kad tam tikri skirtumai tarp valstybių narių labai kenkia tinkamam bankų sąjungos veikimui. Visų pirma, tai pasakytina apie priežiūros įgaliojimus. Nors KRD nurodyti minimalūs priežiūros įgaliojimai, kuriuos turi turėti kompetentingos institucijos visoje Sąjungoje, daugelyje valstybių narių kai kurie iš tų įgaliojimų jau nustatyti, o kitose – ne. Tokios aplinkybės lemia nevienodas sąlygas ir gali paskatinti reglamentavimo arbitražą. Be to, dėl šių priežasčių kai kurios kompetentingos institucijos negali kištis į tam tikrus prižiūrimo subjekto vykdomus sandorius, dėl kurių gali kilti didelių prudencinių ir (arba) pinigų plovimo ir (arba) terorizmo finansavimo problemų.

2020 m. gruodžio 31 d. savo filialus ES buvo įsteigusios įmonės iš 23 trečiųjų valstybių; daugiausia trečiųjų valstybių filialų ES buvo įsteigusios Kinijos (18), Jungtinės Karalystės (15), Irano (10), JAV (9) ir Libano (9) įmonės. Kelios (23) trečiųjų valstybių grupės turi savo filialus daugiau kaip vienoje valstybėje narėje. Be to, kai kurios iš tų trečiųjų valstybių grupių taip pat turi vieną arba kelias patronuojamąsias įmones ES. Pavyzdžiui, 14 trečiųjų valstybių grupių turi ir filialą, ir patronuojamąją įmonę toje pačioje valstybėje narėje. Iš jų, 9 trečiųjų valstybių grupės turi vieną patronuojamąją grupę ir du ar daugiau filialų ES. Dvi trečiųjų valstybių grupės turi dvigubą atstovybę, t. y. filialą ir patronuojamąją įmonę, daugiau kaip vienoje valstybėje narėje. 15 didžiausių ES veikiančių trečiųjų valstybių grupių daugiau kaip tris ketvirtadalius savo turto ES valdo per trečiųjų valstybių filialus. Kalbant apie trečiųjų valstybių filialų buvimo ES poveikį, pažymėtina, kad jį galima įvertinti pagal šiuos du parametrus:

(b)šiuo metu visoje ES priežiūros tikslais taikomi bendradarbiavimo mechanizmai neapima trečiųjų valstybių filialų, dėl to atsiranda tam tikrų „aklųjų zonų“, nes trečiųjų valstybių filialai kelia riziką, kuri gali nevaržomai išplisti į kitus grupės subjektus arba rinką. Pavyzdžiui, kadangi nereikalaujama, kad kompetentingos institucijos keistųsi išsamia informacija apie trečiųjų valstybių filialus, institucijos, prižiūrinčios trečiosios valstybės grupę vienoje valstybėje narėje, neturi pakankamai informacijos apie tos pačios grupės trečiųjų valstybių filialus kitoje valstybėje narėje, be to, joms trūksta tinkamų priemonių, kuriomis būtų galima suvaldyti tokio galimo išplitimo riziką;

Siekiant užtikrinti vienodas sąlygas, susijusias su sankcijų taikymo įgaliojimais, reikalaujama, kad valstybės narės numatytų administracines sankcijas, periodines baudas ir kitas administracines priemones už nacionalinių nuostatų, kuriomis KRD perkeliama į nacionalinę teisę, ir KRR pažeidimus. Be to, įvedamos procedūrinės garantijos, siekiant užtikrinti veiksmingą sankcijų taikymą, ypač už tą patį pažeidimą skirtų administracinių ir baudžiamųjų sankcijų akumuliavimo atveju. Šiuo tikslu iš dalies keičiamas KRD 70 straipsnis, siekiant nustatyti reikalavimą, kad valstybės narės nustatytų taisykles dėl kompetentingų institucijų ir teisminių institucijų bendradarbiavimo baudžiamųjų ir administracinių procesų ir sankcijų už tą patį pažeidimą dubliavimo atvejais. Šiomis taisyklėmis siekiama numatyti pakankamo lygio apsaugą fiziniams ar juridiniams asmenims, kurių atžvilgiu toks dubliavimas taikomas, vadovaujantis ne bis in idem principu.

Periodinės baudos nustatomos kaip nauja vykdymo užtikrinimo priemonė, kuria siekiama užtikrinti, kad kredito įstaigos kuo greičiau pradėtų laikytis prudencinių taisyklių. Be to, aiškiai atskiriamos periodinės baudos ir administracinės sankcijos. Pažeidimų, už kuriuos skiriamos administracinės sankcijos ir sankcijos, sąrašas papildomas prudenciniais reikalavimais, kurių šiuo metu nėra KRD 67 straipsnyje pateiktame pažeidimų, už kuriuos taikomos sankcijos, sąraše. KRD 66 ir 67 straipsniai iš dalies keičiami siekiant patikslinti sąvokos „bendra metinė grynoji apyvarta“ apibrėžtį ir apibrėžti šią sąvoką pateikiant nuorodą į veiklos rodiklį, nustatytą naujajame KRR 314 straipsnyje.

Be to, nauja trečiųjų valstybių filialams taikytina sistema nepakeičia ir neatima iš valstybių narių galimybės, kuria jos galimai naudojasi, tam tikrose trečiosiose valstybėse įsteigtoms įmonėms savo nuožiūra nustatyti bendrai taikomą reikalavimą vykdyti banko veiklą jų teritorijoje per patronuojamąsias įmones, kurių veiklos leidimas išduodamas vadovaujantis KRD III antraštinės dalies 1 skyriumi.

Jeigu trečiųjų valstybių filialų apskaitos knygose užregistruoto turto suma yra 30 mlrd. EUR arba didesnė, kompetentingos institucijos turi reguliariai įvertinti, ar tokie trečiųjų valstybių filialai nekelia tokios pat rizikos atitinkamos valstybės narės ir ES finansiniam stabilumui, kokią kelia įstaigos, kurios pagal KRR ir KRD apibrėžiamos kaip sisteminės svarbos įstaigos (sisteminės svarbos vertinimas). 30 mlrd. EUR riba turi būti apskaičiuojama atsižvelgiant į turtą, kuris užregistruotas visų trečiųjų valstybių filialų, priklausančių tai pačiai trečiosios valstybės grupei ES ir įsteigtų vienoje arba keliose valstybėse narėse, apskaitos knygose, ir vertinama arba kaip laikotarpio, apimančio trejus metus iš eilės, vidurkis arba kaip minimali absoliučioji riba, kuri buvo pasiekta bent 3 metus per 5 metus iš eilės. Atlikdamos sisteminės svarbos vertinimą, kompetentingos institucijos turi atsižvelgti į sisteminės rizikos rodiklius, nurodytus ankstesnėje dalyje. Jei atsižvelgdamos į šiuos rodiklius kompetentingos institucijos padaro išvadą, kad atitinkami trečiųjų valstybių filialai yra sisteminės svarbos, jos gali reikalauti, kad tokie trečiųjų valstybių filialai pateiktų prašymą išduoti veiklos leidimą kaip patronuojamosios įstaigos pagal KRD, kad galėtų toliau vykdyti bankų veiklą valstybėje narėje ir ES (reikalavimas įsteigti patronuojamąsias įmones). Arba kompetentingos institucijos gali nuspręsti: i) reikalauti, kad trečiųjų valstybių filialai pertvarkytų savo veiklą ar turtą taip, kad jie nebeatitiktų sisteminės svarbos kriterijų arba nesiektų 30 mlrd. EUR ribos (reikalavimas restruktūrizuoti); arba ii) nustatyti papildomus 2 ramsčio reikalavimus trečiosios valstybės grupės trečiųjų valstybių filialams ir patronuojamosioms įstaigoms ES (pvz., papildomo kapitalo, likvidumo, atskaitomybės arba informacijos atskleidimo reikalavimus), jei tie 2 ramsčio reikalavimai yra tinkami ir jų pakanka, siekiant sumažinti galimą riziką finansiniam stabilumui (2 ramsčio reikalavimai). Kompetentingos institucijos gali nuspręsti nenustatyti nė vieno iš pirmiau minėtų reikalavimų trečiųjų valstybių filialams tik tuomet, jeigu jos gali pagrįsti, kad rizika, kurią tokie trečiųjų valstybių filialai kelia finansiniam stabilumui ir rinkos vientisumui, labai nepadidėtų, jeigu tų reikalavimų nebūtų (sprendimas atidėti reikalavimų nustatymą). Kompetentingos institucijos savo sprendimą atidėti reikalavimų nustatymą turi pakartotinai įvertinti per vienus metus nuo šio sprendimo priėmimo dienos.

Valstybės narės turi užtikrinti, kad jų kompetentingos institucijos turėtų reikiamus įgaliojimus reikalauti, kad jų teritorijoje įsteigti trečiųjų valstybių filialai tam tikrais konkrečiais atvejais prašytų veiklos leidimo kaip patronuojamosios įstaigos pagal KRD (įgaliojimai reikalauti įsteigti patronuojamąsias įmones). Pavyzdžiui, turi būti užtikrinama galimybė pasinaudoti tokiais įgaliojimais trečiosios valstybės filialo, kuris vykdo sandorius arba veiklą su analogiškomis įstaigomis kitose valstybėse narėse, pažeisdamas vidaus rinkos taisykles, atžvilgiu. Be to, galimybė pasinaudoti tokiais įgaliojimais turi būti užtikrinta ir tais atvejais, kai trečiosios valstybės filialas kelia riziką atitinkamos valstybės narės ar ES finansiniam stabilumui, atsižvelgiant į tam tikrus sisteminės rizikos rodiklius, nustatytus KRD ir išsamiau paaiškintus techniniuose reguliavimo standartuose.

106 straipsnis iš dalies keičiamas, kad valstybės narės galėtų priežiūros institucijoms suteikti įgaliojimus reikalauti, kad per iki tam tikro termino įstaigos pateiktų informaciją EBI. Šis pakeitimas atliekamas atsižvelgiant į padarytus KRR 433 ir 434 straipsnių pakeitimus, dėl kurių EBI privalo centralizuoti įstaigų atskleidžiamos informacijos paskelbimą. Be to, šis pasiūlymas suteikia galimybę priežiūros institucijoms leisti įstaigoms skelbti šią informaciją naudojant konkrečias priemones ir vietas (išskyrus EBI svetainę). Tai atitinka siūlomą KRR pakeitimą, pagal kurį, ne tik EBI gali centralizuotai skelbti atskleidžiamą informaciją, bet ir įstaigos gali laisvai skelbti tokią informaciją kitomis priemonėmis.

·P2R ir SyRB reikalavimas bus „įšaldytas“, kad būtų išvengta automatinio (dar vadinamo aritmetiniu) reguliuojamojo kapitalo padidinimo, reikalingo taikant tuos du reikalavimus. Ši apsaugos priemonė pateisinama tuo, kad pagal riziką įvertinto turto padidėjimas dėl to, kad įstaiga tapo saistoma OF (esant vienodiems visiems kitiems veiksniams), yra grynai aritmetinis ir neatspindi realaus rizikos padidėjimo, dėl kurio būtų pagrįsta įstaigai taikyti papildomo kapitalo reikalavimą;

Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, šiuo pasiūlymu iš dalies keičiami KRD 104a ir 133 straipsniai (juose išdėstytos atitinkamai P2R ir SyRB taisyklės), juose nustatant apsaugos priemones, kuriomis siekiama užkirsti kelią nepagrįstam P2R ir SyRB didinimui po to, kai įstaiga tampa saistoma OF:

Du iš tų reikalavimų, būtent P2R ir SyRB, gali būti taikomi siekiant valdyti riziką, kuri savo pobūdžiu yra panaši į tą riziką, kuri valdoma taikant OF. Todėl gali būti, kad pradėjus taikyti OF, tam tikra rizika (pvz., modelio rizika) bus skaičiuojama dvigubai. To reikia vengti. EBI rekomendacijose dėl reformos pagal susitarimą „Bazelis III“ įgyvendinimo užbaigimo pateikiama konkreti rekomendacija šiuo klausimu ir apskritai kompetentingos ir paskirtos institucijos raginamos, pradėjus taikyti OF, persvarstyti tinkamą P2R ir SyRB lygį.

(8)siekiant užtikrinti proporcingumą ir išvengti nereikalingos administracinės naštos, šie papildomi kompetentingoms institucijoms suteikti įgaliojimai turėtų būti taikytini tik tiems sandoriams, kurie laikomi reikšmingais. Tik tokie sandoriai, kaip bendrovių susijungimas ar skaidymas, turėtų būti automatiškai laikomi reikšmingais sandoriais, nes galima tikėtis, kad naujas įsteigtas subjektas savo prudenciniu profiliu gerokai skirsis nuo subjektų, kurie iš pradžių dalyvavo bendrovių susijungime ar skaidyme. Be to, bendrovių susijungimo ar skaidymo sandorius vykdantys subjektai neturėtų vykdyti tokių sandorių iš anksto negavę kompetentingų institucijų teigiamos nuomonės. Kiti sandoriai (įskaitant akcijų paketo įsigijimą ir turto bei įsipareigojimų perdavimą), jeigu jie laikomi reikšmingais, turėtų būti įvertinti kompetentingų institucijų remiantis tylaus pritarimo procedūra;

(6)siekiant užtikrinti, kad kompetentingos institucijos galėtų įsikišti prieš įvykdant kurį nors iš šių reikšmingų sandorių, joms turėtų būti pranešama ex ante. Kartu su tokiu pranešimu turėtų būti pateikiama informacija, kuri yra būtina kompetentingoms institucijoms, kad jos galėtų įvertinti planuojamą sandorį rizikos ribojimo ir kovos su pinigų plovimu bei kovos su terorizmo finansavimu atžvilgiu. Kompetentingos institucijos turėtų pradėti vertinimą tada, kai gaunamas pranešimas, įskaitant visą prašomą informaciją, o reikšmingo akcijų paketo įsigijimo arba reikšmingo turto ir įsipareigojimų perdavimo atveju jis turėtų būti atliktas per tam tikrą laiką;

(4)kredito įstaigų priežiūros institucijoms turėtų būti suteikti visi būtini įgaliojimai, kuriais naudodamosi jos galėtų atlikti savo pareigas ir kurie apimtų įvairius prižiūrimų subjektų vykdomus sandorius. Tuo tikslu ir siekiant užtikrinti vienodas sąlygas, priežiūros institucijoms turi būti suteikti visi priežiūros įgaliojimai, kurie suteiktų joms galimybę į savo priežiūros veiklą įtraukti reikšmingus sandorius, kuriuos gali vykdyti prižiūrimi subjektai. Todėl Europos Centriniam Bankui ir nacionalinėms kompetentingoms institucijoms turėtų būti pranešama apie reikšmingus sandorius, įskaitant prižiūrimų subjektų vykdomą finansų ar ne finansų subjektų reikšmingų akcijų paketų įsigijimą, reikšmingą prižiūrimų subjektų turto ir įsipareigojimų perdavimą arba tokį turto ir įsipareigojimų perdavimą prižiūrimiems subjektams, bendrovių susijungimo ir skaidymo sandorius, kuriuose dalyvauja arba kuriuos vykdo prižiūrimas subjektas, jeigu kyla abejonių dėl subjekto prudencinio profilio arba susirūpinimas dėl galimo pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo veiklos. Be to, ECB ir nacionalinėms kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikti įgaliojimai įsikišti tokiais atvejais;

(3)banko paslaugas Sąjungoje kredito įstaiga gali teikti tik jeigu ji turi anksčiau išduotą veiklos leidimą ir fiziškai yra Sąjungos teritorijoje, įsteigusi juridinį asmenį arba filialą. Tik taip kredito įstaigoms gali būti taikomas veiksmingas prudencinis reguliavimas ir priežiūra, kurie yra būtini siekiant kuo labiau sumažinti žlugimo riziką, o įstaigai žlugus – suvaldyti šį procesą, kad jis chaotiškai neišplistų ir nesukeltų finansų sistemos griūties (kad poveikis neišplistų, pvz., neįvyktų masinis indėlių atsiėmimas arba dėl rizikingo skolinimo nežlugtų bankas). Banko paslaugas teikiant Sąjungoje be tokio fizinio buvimo, finansų rinkose, kuriose aktyviai dalyvauja kredito įstaigos, padaugėtų rizikos segmentų, kuriems netaikomas Sąjungos prudencinis reguliavimas ir priežiūra, ir tie segmentai išsiplėstų, o tai galiausiai gali sukelti grėsmę Sąjungos arba atskirų jos valstybių narių finansiniam stabilumui. 2008–2009 m. finansų krizė yra paskutinis istorinis precedentas, parodantis, kaip nedideli rinkos segmentai gali tapti svarbių grėsmių Sąjungos ir jos valstybių narių finansiniam stabilumui šaltiniu, jeigu jiems netaikomas prudencinis reguliavimas ir priežiūra. Todėl Sąjungos teisėje būtina nustatyti aiškų reikalavimą, kad trečiojoje valstybėje įsteigtos įmonės, siekiančios teikti banko paslaugas Sąjungoje, turi bent įsteigti filialą valstybėje narėje ir kad tokio filialo veiklos leidimas turi būti išduodamas vadovaujantis Sąjungos teisės aktais, nebent ta įmonė nori teikti banko paslaugas Sąjungoje per patronuojamąją įmonę. Tačiau šis reikalavimas įsteigti filialą neturėtų būti taikomas tais atvejais, kai paslaugos teikiamos kliento prašymu, nes tokiais atvejais būtent klientas kreipiasi į įmonę trečiojoje valstybėje, prašydamas suteikti paslaugą;

(11)EBI turėtų būti įgaliota parengti techninius reguliavimo standartus ir techninius įgyvendinimo standartus, kad juose būtų tinkamai įtvirtintos nuostatos dėl naudojimosi šiais papildomais priežiūros įgaliojimais. Tuose techniniuose reguliavimo standartuose ir techniniuose įgyvendinimo standartuose visų pirma turėtų būti tiksliai apibrėžta informacija, kurią turi gauti kompetentingos institucijos, elementai, kuriuos reikia įvertinti, ir bendradarbiavimas, kai dalyvauja daugiau nei viena kompetentinga institucija. Šie įvairūs elementai yra itin svarbūs siekiant užtikrinti, kad taikant pakankamai suderintą priežiūros metodiką būtų galima veiksmingai įgyvendinti nuostatas dėl papildomų įgaliojimų ir kad su jais susijusi papildoma administracinė našta būtų kuo mažesnė;

(12)labai svarbu, kad kredito įstaigos, finansų kontroliuojančiosios bendrovės ir mišrią veiklą vykdančios finansų kontroliuojančiosios bendrovės laikytųsi prudencinių reikalavimų, kad būtų užtikrintas jų saugumas ir patikimumas bei išsaugotas finansų sistemos stabilumas tiek visos Sąjungos lygmeniu, tiek kiekvienoje valstybėje narėje. Todėl ECB ir nacionalinėms kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikti įgaliojimai reikiamu laiku imtis ryžtingų priemonių, kai tos kredito įstaigos, finansų kontroliuojančiosios bendrovės ir mišrią veiklą vykdančios finansų kontroliuojančiosios bendrovės ir jų faktiniai vadovai nesilaiko prudencinių reikalavimų ar priežiūros sprendimų;

(13)siekiant užtikrinti vienodas sąlygas, susijusias su sankcijų taikymo įgaliojimais, turėtų būti nustatytas reikalavimas, kad valstybės narės numatytų veiksmingas, proporcingas ir atgrasomojo pobūdžio administracines sankcijas, periodines baudas ir kitas administracines priemones už nacionalinių nuostatų, kuriomis ši direktyva perkeliama į nacionalinę teisę, ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 575/2013 pažeidimus. Visų pirma valstybės narės gali nustatyti administracines sankcijas, kai atitinkamam pažeidimui taip pat taikoma nacionalinė baudžiamoji teisė. Tos administracinės sankcijos, periodinės baudos ir kitos administracinės priemonės turėtų atitikti tam tikrus minimaliuosius reikalavimus, įskaitant minimalius įgaliojimus, kurie turėtų būti suteikti kompetentingoms institucijoms, kad jos galėtų taikyti tas sankcijas, taip pat kriterijus, į kuriuos kompetentingos institucijos turėtų atsižvelgti taikydamos tokias sankcijas, skelbimo reikalavimus arba administracinių sankcijų ar periodinių baudų dydžius. Valstybės narės turėtų nustatyti konkrečias taisykles ir veiksmingus mechanizmus, susijusius su periodinių baudų taikymu;

(14)administracinės piniginės sankcijos turėtų turėti atgrasomąjį poveikį, kad fizinis ar juridinis asmuo, pažeidžiantis nacionalines nuostatas, kuriomis Direktyva 2013/36/ES perkeliama į nacionalinę teisę, arba pažeidžiantis Reglamentą (ES) Nr. 575/2013, ateityje nebesiimtų tokių pačių ar panašių veiksmų. Turėtų būti reikalaujama, kad valstybės narės numatytų administracines sankcijas, kurios būtų veiksmingos, proporcingos ir atgrasomojo pobūdžio. Be to, spręsdamos dėl administracinių sankcijų ar kitų administracinių priemonių rūšies ir administracinių piniginių sankcijų dydžio, kompetentingos institucijos turėtų atsižvelgti į visas ankstesnes baudžiamąsias sankcijas, kurios galėjo būti skirtos tam pačiam fiziniam ar juridiniam asmeniui, atsakingam už tą patį pažeidimą. Taip siekiama užtikrinti, kad administracinių ir baudžiamųjų bylų akumuliavimo atveju visos sankcijos ir kitos administracinės priemonės, kuriomis siekiama nubausti, būtų tik tokio griežtumo, kiek tai yra būtina atsižvelgiant į atitinkamo pažeidimo sunkumą. Tuo tikslu itin svarbu stiprinti kompetentingų institucijų ir teisminių institucijų bendradarbiavimą tiems patiems asmenims, atsakingiems už tą patį pažeidimą, iškeltų administracinių ir baudžiamųjų bylų akumuliavimo atveju. Valstybės narės turėtų nustatyti konkrečias taisykles ir mechanizmus tokiam bendradarbiavimui palengvinti;

(15)kompetentingos institucijos turėtų galėti taikyti administracines sankcijas tam pačiam fiziniam ar juridiniam asmeniui, atsakingam už tuos pačius veiksmus arba neveikimą. Tačiau tokiu bylų ir sankcijų už tą patį pažeidimą akumuliavimu turėtų būti siekiama skirtingų bendrojo intereso tikslų. Valstybės narės turėtų nustatyti taisykles, pagal kurias būtų užtikrinamas tinkamas administracinių ir baudžiamųjų bylų koordinavimas. Taikant tokias taisykles, už tą patį pažeidimą atitinkamam fiziniam ar juridiniam asmeniui turėtų būti taikomos tik tokios akumuliuotos sankcijos, kurios yra griežtai būtinos siekiant tų skirtingų tikslų. Be to, valstybės narės turėtų nustatyti taisykles, kuriomis būtų užtikrinama, kad visos administracinės ir baudžiamosios sankcijos ir kitos priemonės, taikomos bylų akumuliavimo atveju, būtų tik tokio griežtumo, kiek tai yra būtina atsižvelgiant į atitinkamo pažeidimo sunkumą. Valstybės narės taip pat turėtų užtikrinti, kad toks bylų ir juos užbaigus taikomų sankcijų dubliavimas atitiktų ne bis in idem principą ir kad atitinkamo fizinio ar juridinio asmens teisės būtų tinkamai saugomos;

(16)administracinės piniginės sankcijos juridiniams asmenims turėtų būti taikomos nuosekliai, ypač nustatant didžiausią administracinių sankcijų sumą, kurią apskaičiuojant turėtų būti atsižvelgiama į atitinkamos įmonės bendrą metinę grynąją apyvartą. Tačiau šiuo metu Direktyvoje 2013/36/ES pateikta bendros metinės grynosios apyvartos apibrėžtis nėra nei pakankamai išsami, nei pakankamai aiški ir visapusiška, kad būtų galima užtikrinti vienodas sąlygas taikant administracines pinigines sankcijas. Todėl, siekiant išvengti nenuoseklaus aiškinimo, būtina patikslinti kelis dabartinės bendros metinės grynosios apyvartos apibrėžties elementus;

(17)be administracinių sankcijų taikymo, kompetentingoms institucijoms taip pat turėtų būti suteikti įgaliojimai kredito įstaigoms, finansų kontroliuojančiosioms bendrovėms, mišrią veiklą vykdančioms finansų kontroliuojančiosioms bendrovėms ir jų faktiniams vadovams skirti periodines baudas už pareigų pagal Direktyvą 2013/36/ES ar Reglamentą (ES) Nr. 575/2013 arba kompetentingos institucijos priimto sprendimo nevykdymą. Tos vykdymo užtikrinimo priemonės turėtų būti taikomos, jei ir toliau nevykdomas kompetentingos institucijos reikalavimas arba priežiūros sprendimas. Kompetentingos institucijos turėtų turėti galimybę taikyti tas vykdymo užtikrinimo priemones, neprivalėdamos prieš tai pateikti jokio prašymo, nurodymo ar įspėjimo pažeidimą padariusiai šaliai. Kadangi periodinėmis baudomis siekiama priversti fizinius ar juridinius asmenis nutraukti daromą pažeidimą, periodinių baudų taikymas neturėtų užkirsti kelio kompetentingoms institucijoms už tą patį pažeidimą vėliau skirti administracines sankcijas;

(18)būtina nustatyti administracines sankcijas, periodines baudas ir kitas administracines priemones, kad būtų užtikrinamas kuo didesnis veiksmų pasirinkimas, kai padaromas pažeidimas, ir būtų užkirstas kelias tolesniems pažeidimams, nesvarbu, ar jie apibrėžiami kaip administracinės sankcijos ar kitos administracinės priemonės pagal nacionalinę teisę. Todėl valstybės narės turėtų galėti numatyti papildomas sankcijas ir didesnes administracines pinigines sankcijas;

(19)kompetentingos institucijos turėtų taikyti tokias periodines baudas, kurios būtų proporcingos ir veiksmingos. Atitinkamai, kompetentinga institucija turėtų atsižvelgti į galimą periodinės baudos poveikį pažeidimą padariusio juridinio ar fizinio asmens finansinei padėčiai ir turėtų stengtis, kad dėl baudos pažeidimą padaręs juridinis ar fizinis asmuo netaptų nemokus, jam nekiltų rimtų finansinių sunkumų arba kad bauda nesudarytų neproporcingai didelės jo bendros metinės apyvartos procentinės dalies;

(20)jeigu pagal valstybės narės teisinę sistemą negalima taikyti šioje direktyvoje numatytų administracinių sankcijų, administracinių sankcijų taisyklės gali būti taikomos taip, kad sankciją inicijuotų kompetentinga institucija, o ją skirtų – teisminės institucijos. Todėl būtina, kad tos valstybės narės užtikrintų, kad taisyklių ir sankcijų taikymo poveikis būtų toks pat, kaip ir kompetentingų institucijų skiriamų administracinių sankcijų. Skirdamos tokias sankcijas, teisminės institucijos turėtų atsižvelgti į sankciją inicijuojančios kompetentingos institucijos rekomendaciją. Taikomos sankcijos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomojo pobūdžio;

(21)siekiant numatyti tinkamas sankcijas už nacionalinių nuostatų, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 2013/36/ES, ir Reglamento (ES) Nr. 575/2013 pažeidimus, turėtų būti papildytas pažeidimų, už kuriuos taikomos administracinės sankcijos, periodinės baudos ir kitos administracinės priemonės, sąrašas. Todėl reikėtų iš dalies pakeisti Direktyvos 2013/36/ES 67 straipsnyje pateikiamą pažeidimų sąrašą;

(22)filialai, kuriuos įmonės trečiojoje valstybėje įsteigia, kad galėtų teikti banko paslaugas valstybėje narėje, reguliuojami nacionalinės teisės aktais ir tos nuostatos yra tik šiek tiek suderintos Direktyva 2013/36/ES. Nors trečiųjų valstybių filialai užima didelę Sąjungos bankų rinkų dalį, šiuo metu jiems taikomi tik labai aukšto lygio informavimo reikalavimai, bet jiems netaikomi jokie Sąjungos lygmens prudenciniai standartai ar bendradarbiavimo priežiūros tikslais susitarimai. Kadangi nėra jokios bendros prudencinės sistemos, trečiųjų valstybių filialams taikomi skirtingi įvairaus rizikos ribojimo lygmens ir apimties nacionaliniai reikalavimai. Be to, kompetentingoms institucijoms trūksta išsamios informacijos ir būtinų priežiūros priemonių, kad jos galėtų tinkamai stebėti specifinę riziką, kurią kelia trečiųjų valstybių grupės, vykdančios veiklą vienoje ar keliose valstybėse narėse, įsteigusios tiek filialus, tiek patronuojamąsias įmones. Dar nėra jokios integruotos tokių įstaigų priežiūros tvarkos, ir kompetentinga institucija, atsakinga už kiekvieno trečiosios valstybės grupės filialo priežiūrą, neprivalo keistis informacija su kompetentingomis institucijomis, prižiūrinčiomis kitus tos pačios grupės filialus ir patronuojamąsias įmones. Dėl tokios reguliavimo fragmentacijos kyla rizika Sąjungos finansiniam stabilumui ir rinkos vientisumui, kuri turėtų būti pakankamai sumažinta sukūrus trečiųjų valstybių filialams taikytiną suderintą sistemą. Tokią sistemą turėtų sudaryti minimalieji bendri veiklos leidimo išdavimo, prudencinių standartų, vidaus valdymo, priežiūros ir atskaitomybės reikalavimai. Šis reikalavimų rinkinys turėtų būti rengiamas remiantis tais reikalavimais, kuriuos valstybės narės jau taiko trečiųjų valstybių filialams savo teritorijoje, taip pat atsižvelgiant į panašius arba lygiaverčius reikalavimus, kuriuos trečiosios valstybės taiko užsienio filialams, siekiant užtikrinti skirtingų valstybių narių sistemų nuoseklumą bei suderinti trečiųjų valstybių filialams taikytiną Sąjungos sistemą su vyraujančia tarptautine praktika šioje srityje;

(23)siekiant proporcingumo, reikalavimai trečiųjų valstybių filialams turėtų būti taikomi atsižvelgiant į riziką, kurią jie kelia Sąjungos ir valstybių narių finansiniam stabilumui ir rinkos vientisumui. Todėl trečiųjų valstybių filialai turėtų būti priskiriami 1 klasei, kai jie laikomi keliančiais didesnę riziką, arba 2 klasei, kai jie yra nedideli ir nesudėtingi ir nekelia didelės rizikos finansiniam stabilumui (atitinka Reglamente (ES) Nr. 575/2013 pateiktą sąvokos „nedidelė ir nesudėtinga įstaiga“ apibrėžtį). Atitinkamai trečiųjų valstybių filialai, kurių apskaitos knygose valstybėje narėje užregistruoto turto suma siekia 5 000 000 000 EUR arba daugiau, turėtų būti laikomi keliančiais tokią didesnę riziką dėl savo didesnio dydžio ir sudėtingumo, nes jų žlugimas galėtų stipriai sutrikdyti valstybės narės banko paslaugų rinką arba jos bankų sistemos veikimą. Trečiųjų valstybių filialai, turintys leidimą priimti mažmeninius indėlius, taip pat turėtų būti laikomi keliančiais didesnę riziką, nepaisant jų dydžio, nes jų žlugimas turėtų poveikį labai pažeidžiamiems indėlininkams ir dėl jo galėtų sumažėti pasitikėjimas valstybės narės bankų sistemos saugumu ir patikimumu siekiant apsaugoti piliečių santaupas. Todėl šių abiejų rūšių trečiųjų valstybių filialai turėtų būti priskiriami 1 klasei;

(24)trečiųjų valstybių filialai taip pat turėtų būti priskiriami 1 klasei, jeigu įmonei trečiojoje valstybėje, kuri yra jų pagrindinė buveinė (toliau – pagrindinė įmonė), taikomas reguliavimas, priežiūra ir tokio reguliavimo įgyvendinimas nėra laikomi bent lygiaverčiais Direktyvai 2013/36/ES ir Reglamentui (ES) Nr. 575/2013 arba kai atitinkama trečioji valstybė yra įtraukta į sąrašą kaip didelės rizikos trečioji valstybė, kurios kovos su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu režimas turi strateginių trūkumų pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą (ES) 2015/849. Tie trečiųjų valstybių filialai kelia reikšmingą riziką Sąjungos ir valstybės narės, kurioje jie įsteigti, finansiniam stabilumui, nes jų pagrindinei įmonei taikomos bankų sektoriaus reguliavimo arba kovos su pinigų plovimu sistemos nepajėgia tinkamai įvertinti arba tinkamai stebėti specifinės rizikos, kylančios dėl filialo valstybėje narėje vykdomos veiklos arba dėl rizikos sandorio šalims valstybėje narėje, kuri kyla dėl trečiosios valstybės grupės. Kad Komisija galėtų nustatyti trečiosios valstybės bankų sektoriaus prudencinių ir priežiūros standartų lygiavertiškumą Sąjungos standartams, ji turėtų galėti pavesti EBI atlikti vertinimą pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 33 straipsnį. EBI turėtų užtikrinti, kad vertinimas būtų atliekamas griežtai ir skaidriai ir taikant patikimą metodiką. Be to, EBI taip pat turėtų konsultuotis ir glaudžiai bendradarbiauti su trečiųjų valstybių priežiūros institucijomis ir vyriausybės departamentais, atsakingais už bankų sektoriaus reguliavimą, ir, kai taikytina, su privačiojo sektoriaus šalimis, siekdama užtikrinti, kad su jomis būtų elgiamasi sąžiningai ir joms būtų suteikta galimybė per pagrįstą laikotarpį pateikti dokumentus ir pastabas. Be to, EBI turėtų užtikrinti, kad pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 33 straipsnį rengiama ataskaita būtų tinkamai pagrįsta, kad joje būtų pateiktas išsamus įvertintų aspektų aprašymas ir kad ji būtų pateikta per pagrįstą laikotarpį;

(25)kompetentingos institucijos turėtų turėti aiškius įgaliojimus kiekvienu konkrečiu atveju reikalauti, kad trečiųjų valstybių filialai prašytų veiklos leidimo pagal Direktyvos 2013/36/ES III antraštinės dalies 1 skyrių, bent tais atvejais, kai tie filialai vykdo veiklą su analogiškomis įstaigomis kitose valstybėse narėse, pažeisdami vidaus rinkos taisykles, arba kai jie kelia reikšmingą riziką Sąjungos arba valstybės narės, kurioje jie įsteigti, finansiniam stabilumui. Be to, turėtų būti reikalaujama, kad kompetentingos institucijos periodiškai įvertintų, ar trečiųjų valstybių filialai, kurių apskaitos knygose užregistruoto turto suma yra 30 000 000 000 EUR arba didesnė, yra sisteminės svarbos. Toks periodinis vertinimas turėtų būti bendrai atliekamas visų tai pačiai trečiosios valstybės grupei priklausančių trečiųjų valstybių filialų, įsteigtų vienoje valstybėje narėje arba visoje Sąjungoje, atžvilgiu. Atliekant šį vertinimą pagal konkrečius kriterijus turėtų būti analizuojama, ar tie filialai nekelia tokio paties lygio rizikos Sąjungos ar jos valstybių narių finansiniam stabilumui, kaip įstaigos, kurios apibrėžiamos kaip sisteminės svarbos įstaigos pagal Direktyvą 2013/36/ES ir Reglamentą ES Nr. 575/2013. Kai kompetentingos institucijos padaro išvadą, kad trečiųjų valstybių filialai yra sisteminės svarbos, jos turėtų tiems filialams nustatyti reikalavimus, kurie yra tinkami siekiant sumažinti riziką finansiniam stabilumui. Šiais tikslais kompetentingos institucijos turėtų turėti galimybę reikalauti, kad trečiųjų valstybių filialai prašytų veiklos leidimo kaip patronuojamosios įstaigos pagal Direktyvą 2013/36/ES, kad galėtų toliau vykdyti banko veiklą valstybėje narėje arba visoje Sąjungoje. Be to, kompetentingos institucijos turėtų turėti galimybę nustatyti kitus reikalavimus, visų pirma pareigą restruktūrizuoti trečiųjų valstybių filialų turtą arba veiklą Sąjungoje, kad tie filialai nebebūtų sisteminės svarbos, arba reikalavimą laikytis papildomo kapitalo, likvidumo, atskaitomybės arba informacijos atskleidimo reikalavimų, jeigu to pakaktų siekiant pašalinti riziką finansiniam stabilumui. Kompetentingos institucijos turėtų turėti galimybę netaikyti nė vienų iš tų reikalavimų trečiųjų valstybių filialams, kurie vertinami kaip sisteminės svarbos, tik tuo atveju, jei kompetentingos institucijos gali pagrįsti, kad rizika, kurią tie filialai kelia Sąjungos ir valstybių narių finansiniam stabilumui ir rinkos vientisumui labai nepadidės, jei tokie reikalavimai nebus taikomi ne ilgiau kaip vienus metus;

(26)siekiant užtikrinti priežiūros sprendimų dėl trečiosios valstybės grupės, turinčios filialų ir patronuojamųjų įmonių visoje Sąjungoje, nuoseklumą, turėtų būti paskirta pagrindinė kompetentinga institucija, kuri atliktų sisteminės svarbos vertinimą. Tą vaidmenį turėtų atlikti trečiosios valstybės grupės Sąjungoje konsoliduotos priežiūros institucija, kai taikomas Direktyvos 2013/36/ES 111 straipsnis, arba kompetentinga institucija, kuri pagal tą straipsnį taptų konsoliduotos priežiūros institucija, jei tos grupės trečiųjų valstybių filialai būtų laikomi jos patronuojamosiomis įmonėmis. Jeigu per tris mėnesius nenustatoma atitinkama konsoliduotos priežiūros institucija arba pagrindinė kompetentinga institucija nepradeda sisteminės svarbos vertinimo, tą vertinimą turėtų atlikti EBI. Pagrindinė kompetentinga institucija arba, kai taikytina, EBI turėtų konsultuotis ir visapusiškai bendradarbiauti su kompetentingomis institucijomis, atsakingomis už atitinkamos trečiosios valstybės grupės patronuojamųjų įmonių ir filialų priežiūrą visoje Sąjungoje. Pagrindinė kompetentinga institucija ir tos kompetentingos institucijos turėtų priimti bendrą sprendimą, ar nustatyti reikalavimus trečiųjų valstybių filialams, kurie vertinami kaip esantys sisteminės svarbos. Siekiant užtikrinti tinkamą procesą, pagrindinė kompetentinga institucija arba, kai taikytina, EBI turėtų užtikrinti, kad atliekant sisteminės svarbos vertinimą būtų paisoma trečiųjų valstybių filialų teisės būti išklausytiems ir pateikti pastabas;

(27)kompetentingos institucijos turėtų reguliariai tikrinti, kaip trečiųjų valstybių filialai laikosi atitinkamų reikalavimų pagal Direktyvą 2013/36/ES, ir imtis tų filialų priežiūros priemonių, kad užtikrintų arba atkurtų atitiktį tiems reikalavimams. Siekiant palengvinti veiksmingą trečiųjų valstybių filialams taikomų reikalavimų priežiūrą ir sudaryti galimybę išsamiai apžvelgti trečiųjų valstybių grupių veiklą Sąjungoje, kompetentingoms institucijoms turėtų būti sudaryta galimybė susipažinti su bendra priežiūros ir finansine informacija, parengta pagal standartizuotus šablonus. EBI turėtų būti įgaliota parengti techninių įgyvendinimo standartų projektus, kuriuose būtų nustatyti tie šablonai, o Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti tuos techninių įgyvendinimo standartų projektus. Be to, būtina įgyvendinti tinkamus kompetentingų institucijų bendradarbiavimo susitarimus siekiant užtikrinti, kad visa trečiųjų valstybių grupių, veikiančių Sąjungoje per trečiųjų valstybių filialus, veikla būtų visapusiškai prižiūrima, kad nebūtų apeinami toms grupėms pagal Sąjungos teisę taikytini reikalavimai ir būtų kuo labiau sumažinta galima rizika Sąjungos finansiniam stabilumui. Visų pirma, 1 klasės trečiųjų valstybių filialai turėtų būti įtraukti į trečiųjų valstybių grupių Sąjungoje priežiūros institucijų kolegijų veiklos taikymo sritį. Jei tokios kolegijos dar nėra, kompetentingos institucijos turėtų įsteigti ad hoc kolegiją visiems tos pačios grupės 1 klasės trečiųjų valstybių filialams, jeigu ta grupė vykdo veiklą daugiau kaip vienoje valstybėje narėje;

(28)trečiųjų valstybių filialams taikytina Sąjungos sistema turėtų būti taikoma nedarant poveikio valstybių narių galimai turimai veiksmų laisvei, kuria naudodamosi jos paprastai gali reikalauti, kad tam tikrų trečiųjų valstybių įmonės vykdytų banko veiklą jų teritorijoje tik per patronuojamąsias įstaigas, kurių veiklos leidimas išduotas pagal Direktyvos 2013/36/ES III antraštinės dalies 1 skyrių. Toks reikalavimas gali būti taikomas trečiosioms valstybėms, taikančioms bankų prudencinius ir priežiūros standartus, kurie nėra lygiaverčiai standartams, nustatytiems valstybės narės nacionalinės teisės aktuose, arba gali būti taikomas trečiosioms valstybėms, kurių kovos su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu režimas turi strateginių trūkumų;

(29)2018 m. sausio 1 d. pradėjus taikyti 9-ąjį TFAS, modeliavimo metodu grindžiamo tikėtinų kredito nuostolių skaičiavimo rezultatai turi tiesioginės įtakos įstaigų nuosavų lėšų sumai ir teisės aktuose nustatytiems rodikliams. Tie patys modeliavimo metodai taip pat yra tikėtinų kredito nuostolių skaičiavimo pagrindas, kai įstaigos taiko nacionalines apskaitos sistemas. Todėl svarbu, kad kompetentingos institucijos ir EBI susidarytų aiškią nuomonę apie šių skaičiavimų poveikį pagal riziką įvertinto turto verčių intervalui ir nuosavų lėšų reikalavimams, kurie taikomi panašioms pozicijoms. Tuo tikslu lyginamoji analizė turėtų apimti ir tuos modeliavimo metodus. Atsižvelgiant į tai, kad įstaigos, apskaičiuojančios kapitalo reikalavimus pagal standartizuotą kredito rizikos metodą, taip pat gali naudoti modelius tikėtiniems kredito nuostoliams apskaičiuoti pagal 9-ąjį TFAS, šios įstaigos taip pat turėtų būti įtraukiamos į lyginamąją analizę, vadovaujantis proporcingumo principu;

(30)Reglamentas (ES) Nr. 575/2013 buvo iš dalies pakeistas Reglamentu (ES) 2019/876, kuriuo nustatyta peržiūrėta rinkos rizikos sistema, kurią sukūrė Bazelio bankų priežiūros komitetas. Alternatyvus standartizuotas metodas, kuris naudojamas taikant šią naują sistemą, suteikia galimybę įstaigoms modeliuoti tam tikrus parametrus, naudojamus apskaičiuojant pagal riziką įvertintą turtą ir nuosavų lėšų reikalavimus rinkos rizikai padengti. Todėl svarbu, kad kompetentingos institucijos ir EBI susidarytų aiškią nuomonę apie pagal riziką įvertinto turto verčių intervalą ir nuosavų lėšų reikalavimus, kurie taikomi panašioms pozicijoms, ne tik taikant alternatyvų vidaus modelio metodą, bet ir taikant alternatyvų standartizuotą metodą. Dėl to rinkos rizikos lyginamoji analizė turėtų apimti peržiūrėtus standartizuotus ir vidaus modelio metodus;