1.

rekomenduoja Tarybai, Komisijai ir Komisijos pirmininkės pavaduotojui ir Sąjungos vyriausiajam įgaliotiniui užsienio reikalams ir saugumo politikai: a) pripažinti, kad Rytų partnerės prisiima vis daugiau įsipareigojimų ir atsakomybės už Rytų partnerystės iniciatyvą; pabrėžti, kad svarbu siekti taikyti nuolatines veiksmingo bendradarbiavimo, intensyvaus dialogo ir glaudžių ryšių įgyvendinant Rytų partnerystę paskatas, kurias sustiprintų Rytų partnerystės politikos transformacinis poveikis, nes taip remiamos reformos, kurias vykdant užtikrinami teigiami politiniai, socialiniai, ekonominiai ir teisiniai pokyčiai Rytų partnerystės šalyse, atsižvelgiant į jų užmojų ES atžvilgiu lygį; pabrėžti asocijuotųjų šalių siekį palaikyti vis glaudesnius santykius su ES; patvirtinti Rytų partnerystės šalių partnerių suverenią teisę laisvai pasirinkti savo bendradarbiavimo su ES ar integracijos į ją lygį ir nepaisyti bet kokio išorės spaudimo dėl savo pasirinkimo; b) pabrėžti, kad pagal ES sutarties 49 straipsnį kiekviena Europos valstybė, gerbianti ES sutarties 2 straipsnyje nurodytas vertybes – žmogaus orumą, laisvę, demokratiją, lygybę, teisinę valstybę ir žmogaus teises, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų teises, gali pareikšti norą tapti ES nare; pripažinti, kad, nors pagal Rytų partnerystę stojimas nenumatytas, Rytų partnerystės politika gali palengvinti laipsniškos integracijos į ES procesą; laikytis nuomonės, kad tiek ES, tiek atitinkama Rytų partnerystės šalis turi būti gerai pasirengusi galimam stojimo procesui, atsižvelgiant į būsimų ES reformų procesą ir šalies partnerės teisės aktų derinimą su ES acquis, taip pat į tai, ar šalis partnerė atitinka narystės ES kriterijus; užtikrinti, kad visapusiškas galiojančių ES ir Rytų partnerystės šalių susitarimų įgyvendinimas būtų pirmasis žingsnis šiame laipsniškos integracijos procese; c) greitai imtis laikytis strateginės ir į ateitį orientuotos kito Rytų partnerystės dešimtmečio po 2020 m. vizijos, siekiant visų pirma piliečiams suteikti naudos, stiprinti atsparumą, skatinti tvarią plėtrą, užtikrinti negrįžtamo pobūdžio pasiekimus ir plėtoti ES ir Rytų partnerystės šalių bendradarbiavimo bei integracijos procesą, nes tai atitinka pačios ES saugumo ir ekonominius interesus; d) užtikrinti, kad 2020 m. birželio mėn. aukščiausiojo lygio susitikimo išvados apimtų aiškią strategiją ir ilgalaikę bendrą viziją siekiant tolesnio dalyvavimo Rytų partnerystėje ir jos plėtros po 2020 m., tvirtesnius ES įsipareigojimus ir politines paskatas, taip pat Rytų partnerystės šalių įsipareigojimą pačioms pasiekti rezultatų; laikantis Europos Parlamento rezoliucijų ir rekomendacijų, raginti ES Tarybai pirmininkausiančias valstybes nares parengti išsamias ir plataus užmojo bendradarbiavimo su Rytų partnerystės šalimis darbotvarkes, kurios ateinančiais dešimtmečiais padėtų formuoti santykius su Rytų partnerystės šalimis abipusiškai pageidaujama linkme; e) pripažinti, kad Rytų partnerystė ir toliau turėtų būti patraukli bendradarbiavimo sistema ir remti šį procesą laikantis principo „parama pagal pažangą“, siekiant užtikrinti, kad Rytų partnerystės šalys toliau vykdytų reformų procesą ir siektų integracijos į ES; f) pripažinti, kad Rytų partnerystė – tai dvikryptis procesas, nes dalijimasis Rytų partnerystės šalių patirtimi yra abipusiškai naudingas ES bei jos valstybėms narėms ir Rytų partnerystės šalims; g) toliau laikytis subalansuoto požiūrio, taikant konkrečių šalių diferenciaciją Rytų partnerystės srityje ir išlaikant daugiašalės sistemos, kuri ir toliau yra svarbus visų Rytų partnerystės šalių atskaitos taškas, įtrauktį, suderinamumą ir nuoseklumą; vengti Rytų partnerystės suskaidymo pagal skirtingų šalių europinės integracijos siekius; laikytis nuomonės, kad ES ir Rytų partnerystės šalių bendradarbiavimo mastą ir intensyvumą turėtų lemti šalių užmojai ir jų reformų įgyvendinimas; pripažinti, kad su Sakartvelu, Moldovos Respublika ir Ukraina pasirašyti asociacijos susitarimai / išsamios ir visapusiškos laisvosios prekybos erdvės (IVLPE) – tai įrodymas, kad taikomas diferencijuotas požiūris, ir jie turėtų lemti tvirtesnių dvišalių santykių formatus bei veiksmų gaires, grindžiamus principu „parama pagal pažangą“; h) atsižvelgiant į konkrečioms šalims taikomą požiūrį, apsvarstyti galimybę sukurti trims asocijuotosioms šalims taikomą tvirtesnio bendradarbiavimo strategiją, pagal kurią būtų galima nustatyti reformų ir paramos investicijoms programą tokiose srityse kaip gebėjimų stiprinimas, transportas, infrastruktūra, junglumas, energetika, teisingumas ir skaitmeninė ekonomika, kurioje vėliau galėtų būti numatyta galimybė ją išplėsti likusioms Rytų partnerystės šalims remiantis atskirų šalių reformų įsipareigojimų ES ir padarytos pažangos įvertinimais, atsižvelgiant į tai, kad reikia išlaikyti Rytų partnerystės darną, ir laikantis įtraukties principo; šis dialogas galėtų apimti struktūrizuotus susitikimus Europos Vadovų Tarybos susitikimo metu su asocijuotųjų šalių vadovais ir reguliarų šių šalių atstovų dalyvavimą Europos Vadovų Tarybos darbo grupių ir komitetų posėdžiuose; i) pradėti procesą, kuriuo būtų siekiama sukurti bendrą ekonominę erdvę, kuri padėtų integruoti keturias laisves ir kuria būtų sudaromos palankesnės sąlygos didesnei ekonominei integracijai ir Rytų partnerystės šalių konvergencijai su ES politika ir didesniam ekonominiam Rytų partnerystės šalių tarpusavio bendradarbiavimui, pasinaudojant Vakarų Balkanų šalių patirtimi; j) pradėti taikyti papildomas priemones, pagal kurias būtų didinama Rytų partnerystės šalių integracija ir tęsiamas sektorių bendradarbiavimas su ES priemones ir pagal kurias šalys dalyvautų atrinktose ES agentūrose, investicijų programos platformose ir ES vidaus programose ir iniciatyvose, visapusiškai laikantis esamų sąlygų ir vadovaujantis ES paskatomis grindžiamu metodu, siekiant tolesnės konvergencijos pagal principą „parama pagal pažangą“ ir atsižvelgiant į geriausius reformų rėmimo praktikos pavyzdžius; k) Rytų partnerystės šalims teikti didesnę finansinę paramą ir ją teikti pagal nustatytas sąlygas, be kita ko, vedant dabartines teisėkūros derybas dėl 2021–2027 m. laikotarpio išorės finansinių priemonių; užtikrinti, kad tokia parama būtų pritaikyta konkretiems atskirų Rytų partnerystės šalių poreikiams – šiam procesui vadovautų Europos Parlamentas, pasitelkęs deleguotuosius aktus, – ir naudojama veiklai pagal Rytų partnerystės programą įgyvendinti; pripažinti, kad ES finansinė parama yra ir investicija į ateitį, nes ja remiamos reformos, kuriomis didinamas Rytų partnerystės šalių ekonominis ir socialinis stabilumas, ir ja sukuriamas būsimo sėkmingo bendradarbiavimo pagrindas; l) pripažinti, kad taikant atskiroms šalims pritaikytą požiūrį, bendroje Rytų partnerystės sistemoje reikia numatyti papildomą politinės, administracinės ir finansinės paramos sistemą, skirtą trims asocijuotosioms šalims, pagal kurią būtų sprendžiami klausimai, susiję su jų konkrečiomis struktūrinėmis reformomis, modernizavimu ir institucijų stiprinimo poreikiais; pažymėti, kad ši galimybė gauti ES finansavimą turėtų būti susieta su reformų įsipareigojimais ir turėtų apimti plataus užmojo kriterijus; m) teikti pirmenybę būtinybei laikytis demokratijos ir teisinės valstybės principo „parama pagal pažangą“, atsižvelgiant į naujausius pokyčius tiek ES, tiek Rytų partnerystės šalyse, ir užtikrinti, kad veikiančios ir atsparios demokratinės institucijos, teisės viršenybė, geras valdymas, kova su korupcija ir nepotizmu, žiniasklaidos laisvė ir žmogaus teisių paisymas ir toliau liktų pagrindiniais glaudesnės politinės partnerystės ir finansinės paramos kriterijais ir sąlygomis; n) reguliariai atlikti ES paramos programų poveikio vertinimus siekiant padidinti programų efektyvumą ir jas laiku koreguoti; greičiau reaguoti į blogėjančią teisės viršenybės ir demokratinės atskaitomybės padėtį Rytų partnerystės šalyse ir taikyti pažangias sąlygas, be kita ko makrofinansinės pagalbos teikimą susiejant su demokratizacija ir reformomis, kad būtų užkirstas kelias tolesniam šalių partnerių vyriausybių nutolimui nuo demokratijos principų; sudaryti sąlygas, kad tam tikroje Rytų partnerystės šalyje partnerėje būtų įmanoma nukreipti paramą nuo centrinės valdžios institucijų, jei jos nesilaiko įsipareigojimų, ir ją teikti vietos valdžios institucijoms ar pilietinės visuomenės veikėjams; o) taikant ES išorės finansines priemones didinti Europos Parlamento vaidmenį tikrinant ir prižiūrint programas pasitelkus deleguotuosius aktus; p) plėsti parlamentinę diplomatiją ir persvarstyti EURONEST parlamentinės asamblėjos veikimą siekiant sudaryti sąlygas, kad būtų išnaudotos visos jos galimybės;