Pasiūlymas Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl perdraudimo ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvas 73/239/EEB, 92/49/EEB ir Direktyvas 98/78/EB ir 2002/83/EB {SEK(2004)443} /* KOM/2004/0273 galutinis - COD 2004/0097 */





Briuselis, 21.4.2004 KOM(2004) 273galutinis 2004/0097 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl perdraudimo ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvas 73/239/EEB, 92/49/EEB ir Direktyvas 98/78/EB ir 2002/83/EB {SEK(2004)443} (pateikta Komisijos) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. BENDROSIOS PASTABOS [1] ES BENDROJI FINANSų RINKA BUS SVARBUS VEIKSNYS SKATINANT EUROPOS EKONOMIKOS KONKURENCINGUMą IR MAžINANT BENDROVIų KAPITALO IšLAIDAS. INTEGRUOTA, TINKAMAI REGULIUOJAMA IR RIZIKOS RIBOJIMO ATžVILGIU PATIKIMAI TVARKOMA RINKA SUTEIKS VARTOTOJAMS IR KITIEMS RINKOS DALYVIAMS DIDELėS NAUDOS, LABIAU APSAUGODAMA NUO INSTITUCINIų įSIPAREIGOJIMų NEVYKDYMO. PRIEMONė, KAIP PASIEKTI šIOS INTEGRUOTOS RINKOS – FINANSINIų PASLAUGų VEIKSMų PLANAS. FINANSINIų PASLAUGų VEIKSMų PLANE SKELBIAMA, KAD 2004 M. PRADžIOJE TURI BūTI PATEIKTAS DIREKTYVOS DėL PERDRAUDIMO PRIEžIūROS PASIūLYMAS. Perdraudimas – tai struktūruotas rizikos perdavimas iš draudimo bendrovės perdraudimo bendrovei. Perdraudimo veikla atlieka šias draudimo bendrovei svarbias funkcijas: mažina draudimo bendrovės technines rizikas, nuolat perduoda technines rizikas perdraudikui, didina draudimo portfelio vienarūšiškumą, mažina techninių rezultatų svyravimus, atitinkamais atvejais yra kapitalo/nuosavų lėšų pakaitalas, užtikrina lėšas finansavimo reikmėms ir suteikia teisę teikti paslaugas. Nors perdraudimo veiklos sąsajos su tiesioginio draudimo veikla yra akivaizdžios, vis dėlto reikėtų pabrėžti ir kai kuriuos specifinius jos bruožus. Perdraudiko ir pagrindinio draudžiamojo asmens nesieja jokie tiesioginiai sutartiniai santykiai, o draudėjams paprastai nesuteikiama pirmumo teisė į perdraudiko turtą jų žaloms atlyginti. Be to, perdraudimas yra verslo veikla, kurioje dalyvauja profesionalios šalys. Lyginant su tiesioginio draudimo veikla, perdraudimo veikla yra labiau tarptautinio pobūdžio ir pasižymi didesne geografine bei draudimo kombinacijų įvairove. Ekonomikoje perdraudimo sektorius vaidina esminį vaidmenį, didmeniniu mastu drausdamas draudimo bendrovių riziką, kurią šios prisiima savo klientų vardu. Nors vidutinis perdavimo perdraudimui lygis ES yra gana žemas (tik apie 10 % visų draudimo įmokų yra perdraustos), tam tikrų veiklų šis procentas yra santykinai didelis (pvz., 18 % ne gyvybės draudimo įmokų yra perdraustos, palyginus su vidutiniškai 3 % gyvybės draudimo įmokų). Perdraudikai ne tik draudžia draudikus, jie taip pat yra stambūs finansiniai tarpininkai ir instituciniai investuotojai; finansinis perdraudikų turtas 2001 m. sudarė 1 % pasaulinės vertybinių popierių rinkos[2]. Todėl perdraudimo sektoriaus stabilumas yra gyvybiškai svarbus ne tik bendram draudimo sektoriaus stabilumui, bet taip pat turi didelės įtakos ir visai finansų sistemai. Pastaruoju metu pastebimi ženklai, kad perdraudikams tenka vis didesnis finansinis krūvis, verčia atkreipti dėmesį į šio sektoriaus prisiimamos rizikos lygį ir pobūdį. Perdraudikai susiduria su dviem papildomomis rizikomis, su kuriomis nesusiduria pagrindiniai draudikai. Visų pirma, jų finansiniai rezultatai paprastai labiau svyruoja, nes jie saugo pirminę rinką nuo kraštutinių rizikų, pavyzdžiui, katastrofų rizikų. Dėl šios rizikos perdraudikams reikia išlaikyti palyginus aukštą kapitalizacijos lygį. Antra, į juos gali kreiptis sunkumų turinčios dukterinės įmonės, kadangi perdraudikai dažnai yra aukščiausią padėtį užimanti bendrovė atitinkamos įmonių grupės struktūroje. Nepaisant šių papildomų rizikų, perdraudikai veikia pasaulinėje rinkoje, kurioje jų veiklai dažnai nėra taikoma riziką ribojanti priežiūra arba taikoma priežiūros tvarka yra ne tokia griežta kaip pagrindiniams draudikams. Be to, nėra visuotinės perdraudimo priežiūros sistemos. Tokia situacija kelia susirūpinimą dėl galimų rizikų perdraudimo sektoriuje. Kitą vertus, perdraudikai labiau nei tiesioginio draudimo bendrovės gali pasinaudoti žymiais geografinės ir sektorių diversifikacijos teikiamais privalumais. Perdraudimas yra itin tarptautinio pobūdžio veikla, ja užsiima nedidelis skaičius stambių bendrovių. 2002 m. 40 stambiausių perdraudimo grupių perdraudimo įmokos bendrai sudarė 138 601 200 000 JAV dolerių, iš kurių 58 544 000 000 JAV dolerių dalis priklausė ES perdraudikams[3]. Europos Sąjungoje dominuojančią padėtį užima Vokietija ir jos bendrovės „Munich Re“, „Hannover Re“ ir „Allianz Re“. „Lloyd's“ yra stambiausias perdraudimo paslaugų teikėjas Didžiojoje Britanijoje, o „SCOR“ kartu su „Axa Re“ – stambiausi perdraudikai Prancūzijoje. 1) Būtinybė sukurti Europos teisinę perdraudimo priežiūros sistemą Šiuo metu ES nėra suderintų perdraudimo priežiūros taisyklių. ES reguliavimo sistemos trūkumo pasekmė – ryškūs perdraudimo įmonių priežiūros lygmenų skirtumai ES. Skirtingos nacionalinės taisyklės sukėlė neaiškumų tiesioginėms draudimo bendrovėms (ir jų draudėjams), sudarė prekybos kliūčių vidaus rinkoje, padidino administracinę naštą ir išlaidas bei susilpnino ES padėtį derybose dėl tarptautinės prekybos: Neaiškumai tiesioginio draudimo įmonėms (ir jų draudėjams): Skirtinga perdraudimo priežiūros tvarka ES sąlygojo tai, kad tiesioginio draudimo įmonėms tapo sunkiau pasirinkti perdraudikus taip, kad išlaidos būtų panaudojamos efektyviai ir kad būtų veiksmingai ribojama rizika. Draudimo bendrovei perdraudiko pasirinkimas yra labai reikšmingas, tai taip pat gali turėti įtakos bendrovės pajėgumui mokėti išmokas draudėjams. Prekybos kliūtys: Tam tikrose ES šalyse naudojamos sistemos, pagal kurias perdraudikas privalo įkeisti (užstatyti) turtą tam, kad padengtų numatomų išmokėjimų techninius atidėjimus. Tai apsunkina optimalų investicijų valdymą ir padidina perdraudimo įmonių veiklos išlaidas. Iš tiesų dėl to gali išaugti perdraudiko imamas mokestis už rizikų perėmimą iš tiesioginio draudimo bendrovių. Perdraudimo bendrovės taip pat gali nuspręsti nedalyvauti rinkose, kuriose reikalaujama įkeisti turtą, ir todėl gali sumažėti galimybių užsitikrinti perdraudimo apsaugą. Administracinė našta: Europos draudimo komitetas ( Comité Européen des Assurances; CEA) ir Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija (EBPO) nustatė administracines tarptautinio perdraudimo paslaugų kliūtis ES. Abipusio pripažinimo perdraudimo klausimais tarp ES priežiūros institucijų trūkumas tam tikrais atvejais sąlygoja, kad kai kuriose valstybėse narėse perdraudimo įmonėms taikomos skirtingos priežiūros taisyklės. Perdraudimo įmonėms tai gali reikšti žymiai daugiau dvigubo darbo ir administracinių įsipareigojimų. Sunkinančių administracinių priemonių pavyzdžiai: daugkartiniai įmonių grupės aukščiausios vadovybės atitikimo ir tinkamumo patikrinimai, pakartotiniai reikalavimai dėl auditorių atliekamo balanso patvirtinimo bei filialų prievolė pateikti finansines ataskaitas už visą grupę pagal toje vietoje taikomus visuotinai pripažintus apskaitos standartus ( angl. GAAP). Tarptautinės prekybos derybos: Teigiama, kad dėl suderintos ES sistemos trūkumo sunkiau pasiekti tarptautinių abipusio pripažinimo susitarimų. Tai, kad nėra tokių susitarimų, reiškia, kad Europos perdraudikai susiduria su rimtomis kliūtimis, trukdančiomis įeiti į užsienio rinkas, pavyzdžiui, reikalavimu pateikti užstatą, atitinkantį įsipareigojimų vertę užsienio rinkoje, kurioje perdraudikas ketina vykdyti veiklą. Jeigu ES lygmenyje nebus imtasi veiksmų, rizikuojama, kad vidaus perdraudimo paslaugų rinka ir toliau veiks nepilnu pajėgumu, kas kenktų ES perdraudimo pramonei. Derybos su trečiosiomis rinkomis dėl abipusio pripažinimo susitarimų taptų žymiai sunkesnės. Pastaraisiais metais perdraudimo priežiūrai buvo skirta daug tarptautinio dėmesio. G7 ir TVF išreiškė susirūpinimą, kad perdraudimo reguliavimo trūkumas galėtų pakenkti tarptautiniam finansiniam stabilumui. Iš tiesų, per paskutines valstybių narių finansinio sektoriaus vertinimo programos (FSAT) peržiūras, TVF kelis kartus pakartojo teisės aktų poreikį šioje srityje. FSF (Finansinio stabilumo forumas) keletą kartų išreiškė susirūpinimą dėl perdraudimo rinkos skaidrumo ir todėl pavedė spręsti šią užduotį specialiai grupei. Šiuo metu darbas perdraudimo srityje vyksta ir EBPO, pagrindinį dėmesį kreipiant į apsikeitimą informacija apie perdraudimo bendroves tarp priežiūros vykdytojų. IAIS (Tarptautinė draudimo priežiūros institucijų asociacija) šiuo metu perdraudimo srityje vykdomas darbas kruopščiai derinamas su ES skubos tvarka pagrįstu projektu. Buvo priimti perdraudimo priežiūros minimalių reikalavimų, taikomų perdraudimo priežiūrai, principai bei perdraudimo priežiūros standartas. 2) Direktyvos metodas Ankstyvojoje darbo perdraudimo priežiūros srityje fazėje Komisijos tarnybos nustatė trys pagrindinius būsimos ES perdraudimo priežiūros tvarkos principus: - Sistema turėtų įvesti patikimą ir riziką mažinančią tvarką, kuri būtų naudinga draudėjams. Tvirtas pozicijas užimantys ir gerai prižiūrimi perdraudikai stiprina vidinę rinką bei palaiko tarptautinį finansinį stabilumą. - Sistema turėtų būti pagrįsta esminiu valstybių narių įstatymų suderinimu ir abipusiu priežiūros, vykdomos valstybėje narėje, kurioje perdraudimo įmonei yra išduotas leidimas, pripažinimu. Gavusi leidimą buveinės valstybėje narėje perdraudimo įmonei turėtų būti automatiškai leidžiama užsiimti perdraudimo veikla visoje Europos Bendrijos teritorijoje pagal įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas. Priimančioji valstybė narė neturėtų vykdyti papildomos perdraudimo įmonės priežiūros ar atlikti patikrinimų. Šis metodas per daug metų įrodė savo tinkamumą tiesioginio draudimo srityje, kur jis buvo įdiegtas trečiosiomis draudimo direktyvomis[4]. - Įvedus suderintą perdraudimo priežiūros sistemą, turėtų būti panaikintos sistemos, kuriuose reikalaujama įkeisti turtą numatomų išmokėjimų techniniams atidėjimams padengti. Po išsamių konsultacijų Komisija nusprendė pateikti direktyvos pasiūlymą, pasižymintį: - priežiūros metodu, pagrįstu suderinimu ir abipusiu pripažinimu - skubos tvarka pagrįstu metodu, direktyvą visų pirma grindžiant egzistuojančiomis tiesioginės priežiūros taisyklėmis - privaloma leidimų išdavimo sistema - mokumo atsargos reikalavimais, suderintais su taikomais tiesioginiam draudimui, tačiau pasiliekant galimybę padidinti šią atsargą iki 50 %, naudojantis komitologijos procedūromis, taikomomis ne gyvybės perdraudimui, jei ši būtinybe realiai pagrįsta. ES priežiūros metodas turėtų būti pagrįstas suderintomis, teisės aktuose įtvirtintomis taisyklėmis, užtikrinančiomis abipusį pripažinimą valstybėse narėse . Komisija mano, kad draudimo ir perdraudimo priežiūra priklauso viešųjų interesų sferai ir todėl jai reikia taikyti viešąjį reguliavimą. Kitokios sistemos (pavyzdžiui, savanoriškai taikomi, atskleidimu pagrįsti metodai) nesukeltų pakankamo pasitikėjimo priežiūros sistema. Realių poveikio priemonių trūkumas, kuriuo pasižymi toks atskleidimu pagrįstas metodas, sumažintų sistemos efektyvumą sprendžiant potencialias perdraudimo įmonių problemas. Komisija mano, kad, norint pasiekti realių rezultatų trumpalaikėje ir vidutinio laikotarpio perspektyvoje, būtina imtis tikslingų veiksmų. Tokio „ skubos tvarka “ pagrįsto sprendimo pagrindu taptų, kai tai tinkama ir su reikiamais pataisymais, dabar galiojančios tiesioginio draudimo priežiūros taisyklės ir veiklos praktika. Tačiau ilgalaikis projektas „Mokumas II“ ( Solvency II ), vykdomas tiesioginio draudimo srityje, taip pat paveiks ir perdraudimą, ir vykdant šį darbą taip pat galėtų būti pakankamai plačiai naudojamasi skubos tvarka pagrįsto projekto pasiekimais. Remiantis siūloma direktyva perdraudimo įmonėms – kaip ir tiesioginio draudimo įmonėms – keliami reikalavimai gauti leidimą vykdyti perdraudimo veiklą . Leidimų išdavimo sistemos efektyvumas įrodytas plačiai naudojant ją finansiniame sektoriuje. Tokia sistema taip pat suteikia aiškius įgaliojimus priežiūros vykdytojams, įskaitant galią pašalinti netinkamą bendrovę iš perdraudimo rinkos. Be to, leidimų išdavimo sistema užtikrins vienodą elgesį su visais perdraudimo veikla užsiimančiais subjektais ES, ko nebūtų galima pasiekti pasirinkus taip vadinamą „pasų“ sprendimą (pagal kurį pati bendrovė galėtų nuspręsti, ar jai kreiptis su prašymu išduoti pasą). Be to, ši sistema padidins buveinės valstybės narės priežiūros institucijų atsakomybę, kadangi jos taps vienintelės kompetentingos institucijos riziką ribojančiu būdu prižiūrinčios perdraudimo įmones Bendrijoje. Naudojant šią sistemą reikės sustiprinti valstybių narių kompetentingų institucijų bendradarbiavimą. Draudimas ir perdraudimas yra susijusios veiklos, todėl mokumo reikalavimai šioms veikloms turėtų būti panašūs. Todėl siūlomoje direktyvoje pateikiami gyvybės perdraudimo mokumo reikalavimai yra identiški taikomiems gyvybės draudimui. Ne gyvybės perdraudimui atskaitos taškas toks pat – turėtų būti taikomos panašios taisyklės. Tačiau ne gyvybės perdraudimui šioje direktyvoje numatyta galimybė padidinti mokumo reikalavimus po komitologinio sprendimo. Komisija mano, kad ši tam tikrų perdraudimo grupių ar perdraudimo sutarčių tipų „priskyrimo aukštesnei klasei“ galimybė (iki 50 %) sudaro svarbią siūlomos direktyvos dalį. Ji galės tarnauti kaip svarbus įrankis priderinant mokumo reikalavimus, kad šie geriau atitiktų perdraudimo veiklos pobūdį. Komitologijos galimybe bus naudojamasi tik po detalios analizės ir išsamių konsultacijų su suinteresuotomis šalimis. Norint užtikrinti teisingą konkurenciją tarp perdraudimo įmonių ir draudimo įmonių, užsiimančių perdraudimo veikla, pasiūlyme taip pat numatomi vėlesni ne gyvybės draudimo Direktyvos 73/239/EEB ir gyvybės draudimo Direktyvos 2002/83/EB daliniai pakeitimai. Atitinkamai, draudimo įmonėms, užsiimančioms perdraudimo veikla prisiimtu perdraudimu, turi būti taikomi perdraudimo direktyvoje nustatyti reikalavimai būtinajai mokumo atsargai, jeigu jų vykdoma perdraudimo veikla sudaro reikšmingą visos veiklos dalį (57 straipsnio 5 dalis ir 59 straipsnio 8 dalis). Šios nuostatos bus taikomos tik tada, kai Komisija priims sprendimą, koreguojantį ne gyvybės perdraudimo veiklos būtinąją mokumo atsargą. 2. KONSULTACIJOS SU DALYVAUJANčIOMIS IR SUINTERESUOTOMIS šALIMIS BEI POVEIKIO VERTINIMAS a) Konsultacijos su dalyvaujančiomis ir suinteresuotomis šalimis Projekto metu buvo reguliariai konsultuojamasi su dalyvaujančiomis šalimis ir šios suteikė Komisijai labai reikšmingos pagalbos. Projekto pradžioje buvo surengtas posėdis, kuriame susirinko daugiau nei 100 dalyvių, po to visi dalyviai (taip pat ir kitos suinteresuotos šalys) buvo sujungti į elektroninio pašto grupę ir gaudavo visus projekto metu paruoštus dokumentus ar pranešimus, kad Komisijos perdraudimo tinklalapyje paskelbti nauji dokumentai. Taip pat buvo išleista perdraudimo priežiūros tyrimas.[5] Projekto eigą stebėjo suinteresuotos šalys iš pačių įvairiausių sektorių ir profesijų. Daugiausia buvo konsultuojamasi su šiais sektoriais: draudimo (komercinės bendrovės, savidraudos draugijos, kooperatyvai ir t.t.), draudimo asociacijomis (ES ir nacionaliniuose lygmenyse), draudimo tarpininkų (brokeriai ir t.t.), apskaitos asociacijomis, aktuarijų asociacijomis, pramonės atstovais (Europos pramonininkų ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE)), analitikais, rizikos/priklausomų įmonių valdytojais, smulkių bei vidutinių įmonių organizacijomis (Europos vartotojų sąjungų biuras (BEUC)), konsultacijų firmomis, bankais, teisininkų biurais, reitingų agentūromis. Komisijai dalyvaujančių ir suinteresuotų šalių suteikta pagalba buvo labai naudinga, ypač turint omenyje, kad projektas apėmė labai daug įvairių techninių aspektų. Pastaboms nusiųstuose dokumentuose buvo aptariami strateginiai aspektai bei konkretūs klausimai. Gautos pastabos dėl perdraudimo projekto tikslų Dauguma atsiuntusių pastabas labai palaikė visus tris pagrindinius projekto tikslus. Keletas valstybių narių pateikė pastabas, susijusias su tuo, kad esminis nacionalinių įstatymų koordinavimas ir abipusis pripažinimas uždraustų papildomus patikrinimus ar reikalavimus iš priimančios šalies pusės. Ypač šalys, kuriose dabar naudojamas turto įkeitimas, aiškiai išreiškė savo prieštaravimus prieš sistemų, pagal kurias techniniams mokėjimų atidėjimams padengti reikia įkeisti turtą, panaikinimą. Tačiau visos dalyvaujančios šalys vienbalsiai palaikė Komisijos tarnybų suformuluotą tikslą. Tam tikros valstybės narės pateikė pastabas dėl skirtumų tarp užstatų gyvybės ir ne gyvybės draudimo srityse. Gautos pastabos dėl pagrindinių strateginių aspektų Metodas, taikomas perdraudimo reguliavimo sistemai Dauguma atsiuntusių pastabas pritarė, kad perdraudimui turėtų būti taikomas priežiūros metodas. Tam tikros bendrovės pateikė argumentus už savanoriško pobūdžio sprendimus, bet daugiau bendrovių ir asociacijų konstatavo, kad tik priežiūros pobūdžio sprendimai suteiktų ES perdraudimui papildomos kokybės. Status quo palaikymo galimybei nepritarė nei viena iš pagrindinių dalyvaujančių šalių.Valstybės narės pritarė metodui, grindžiamam skubos tvarka, už jį taip pat vienareikšmiškai pasisakė ir Draudimo komitetas. Kitos dalyvaujančios šalys taip pat labai palaikė skubos tvarka pagrįstą būdą, paremtą dabartinėmis tiesioginio draudimo priežiūros taisyklėmis. Tačiau techninių aspektų specialistai (pavyzdžiui, aktuarijai ir apskaitininkai) pabrėžė, kad ribotas numatytas laikotarpis (2004) sumažintų galimų sprendimų skaičių, tokiu būdu atidėdamas tam tikrų metodų įvedimą iki bus pabaigtas projektas „Mokumas II“ ( Solvency II ). Mokumo reikalavimai ne gyvybės perdraudimui: Buvo gauta daug aiškiai pareikštų suinteresuotų šalių reakcijų dėl mokumo reikalavimų. Buvo surengta daug susitikimų su suinteresuotomis šalimis, ypač su draudimo pramonės, priklausomo perdraudimo pramonės, rizikos valdytojais, aktuarijais, konsultantais ir apskaitininkais. Iš esmės pramonės atstovai ir draudimo konsultantai teigė, kad perdraudimas yra artima tiesioginiams draudimui veikla ir todėl jai turėtų būti taikomi tokie patys mokumo reikalavimai. Tačiau kai kurie draudimo priežiūros vykdytojai tvirtai laikėsi nuomonės, kad perdraudimas yra nepastovesnė sritis ir sunkiau kontroliuojama, ir todėl reikėtų taikyti šiek tiek aukštesnius reikalavimus. Ruošdama mokumo reikalavimui, nustatytus direktyvos pasiūlyme (37 ir 40 straipsniai), Komisija atsižvelgė į įvairias pareikštas nuomones. Mokumo reikalavimai gyvybės perdraudimui: Šis klausimas taip pat buvo daugelio diskusijų objektas, tiek kalbant apie konkrečius reikalavimus, tiek apie apskaičiavimo metodus. Iš tiesų Komisijos tarnybos konsultavosi dėl įvairių sprendimų. Atsižvelgdama į gautas pastabas, Komisija nusprendė, kad būtų tinkamiausia naudoti tokį patį metodą kaip ir taikomą tiesioginiam draudimui (tiesioginio gyvybės draudimo – gyvybės perdraudimui, tiesioginio ne gyvybės draudimo – ne gyvybės perdraudimui) (38–40 straipsniai). Pastabos dėl konkrečių teisinių klausimų. 2003 metais taip pat buvo surengta keletas konsultacijų dėl konkrečių teisinių klausimų. Šis pasiūlymas paruoštas atsižvelgiant į suinteresuotų šalių pastabas, ypač į draudimo pramonės ir aktuarijų profesijos atstovų. Kai kurios pateiktos pastabos buvo labai išsamios ir labai padėjo Komisijos tarnybų darbe. b) Poveikio vertinimas Siekiant sužinoti, ar reikia imtis veiksmų ES lygmenyje ir, jei atsakymas būtų teigiamas, kokių veiksmų reikėtų imtis, buvo atliktas išplėstinis poveikio vertinimas. Poveikio vertinimas rodo visuotinį pritarimą, kad tokių veiksmų reikia, siekiant įvykdyti šio aiškinamojo memorandumo 1 skirsnyje apibrėžtus tikslus. Kalbant apie skirtingas strategines alternatyvas šiems tikslams pasiekti, buvo apsvarstytos trys pagrindinės galimybės: 1. Status quo , t.y. jokių dabartinės situacijos pakeitimų 2. Rinkos mechanizmais paremtas sprendimas/savanoriškas perdraudimo informacijos atskleidimas ir, kaip alternatyva, rekomendacija dėl netiesioginės priežiūros vykdymo. 3. Priežiūra pagrįsti sprendimai. Kaip minėta pirmiau, 2 skirsnyje, dauguma valstybių narių ir pramonės organizacijų mano, kad srityje reikia imtis priežiūros veiksmų. 1 galimybės nepalaikė praktiškai nei vienas pateikęs pastabas. 2 pasirinkimas irgi apibūdintas kaip nekeliantis pakankamo pasitikėjimo priežiūros sistema. Realių sankcijų trūkumas, kuriuos pasižymėtų toks atskleidimu pagrįstas metodas, galėtų sąlygoti tai, kad sistema būtų mažiau veiksminga, sprendžiant potencialias perdraudimo įmonių problemas. Kalbant apie 3 galimybę (priežiūros metodą), buvo apsvarstytos dvi alternatyvos: 1. Savanoriška pasų sistema bendrovėms, norinčioms prisijungti prie sistemos 2. Privaloma leidimų išdavimo sistema. Po išsamių konsultacijų su valstybėmis narėmis, draudimo pramonės atstovais ir kitomis suinteresuotomis šalimis, Komisija nusprendė siūlyti leidimų išdavimo sistemą. Leidimų išdavimo sistema atitinka ES metodą, taikomą siekiant vidaus rinkos finansų sektoriuje bendrai ir draudimo srityje konkrečiai (vienas leidimas ir buveinės valstybės vykdoma kontrolė rizikos ribojimo klausimais). Tokia sistema įrodė savo efektyvumą, įdiegus ją 1994 metais trečiąja draudimo direktyva. Ji užtikrina perdraudimo įmonių finansinės padėties patikimumą ir, atitinkamai, draudimo rinkų stabilumą, kadangi taikoma visoms Bendrijos perdraudimo įmonėms, ne tik vykdančioms europinę veiklą. Leidimų išdavimo sistema labiau suderintų valstybių narių visiems perdraudikams taikomas priemones ir ji būtų tinkamiausia siekiant sukurti tikrą vidaus rinką perdraudimo veiklai. Be to, priežiūros tvarkos, pagrįstos viešųjų kompetentingų institucijų vykdomu visų perdraudimo įmonių priežiūra, įvedimas taip pat atitinka šiuo metu IAIS, kuriai priklauso visos valstybės narės ir Europos Komisija, vykdomo perdraudimo priežiūros projekto kryptis. Kiekybinių mokumo reikalavimų perdraudimo įmonėms atžvilgiu taip pat buvo atliktas išplėstinis poveikio vertinimas. Buvo apsvarstyti du pagrindiniai galimi metodai: 1. priemonės, pagal kurias perdraudimo įmonių mokumo reikalavimai artimi taikomiems tiesioginio draudimo srityje 2. priemonės, pagal kurias perdraudimo įmonių mokumo reikalavimai didesni, nei taikomi tiesioginio draudimo srityje. Galų gale Komisija nusprendė nustatyti tvarką, pagrįstą mokumo reikalavimais, nustatytais galiojančiose draudimo direktyvose. Tačiau, siekiant atsižvelgti į tam tikrų perdraudimo sutarčių tipų ar ne gyvybės perdraudimo veiklos krypčių savitumą, pasiūlyme numatoma galimybė padidinti būtinąją mokumo atsargą iki 50 % visoms grupėms, išskyrus atsakomybės rizikas. Dėl tokio padidinimo spręs Komisija, naudodamasi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais ir po konsultacijų su Draudimo komitetu. 3. PASIūLYMO TEISINIS PAGRINDAS Pasiūlymas remiasi Sutarties 49 straipsnio 2 dalimi ir 55 straipsniu. Šie straipsniai sudaro teisinį pagrindą priimant Bendrijos priemones, kurių tikslas – sukurti vidaus rinką paslaugų sektoriuje. Pasirinktas instrumentas – direktyva, kadangi manoma, kad ji yra tinkamiausia siekiant apbrėžtų tikslų. Be to, Europos Sąjungos įstatymų leidimo veikla, skirta sukurti draudimo vidaus rinką, buvo vykdoma direktyvomis, pagrįstomis šiomis Sutarties nuostatomis. Ir galiausiai, šios direktyvos nuostatos apsiriboja tik tuo, kas reikalinga užsibrėžtiems tikslams pasiekti. 4. STRAIPSNIų KOMENTARAI Šiame pasiūlyme nustatoma perdraudimo priežiūros tvarka, suderinta su galiojančia draudimui taikoma teisine sistema. Ji pagrįsta metodu, naudojamu galiojančiose draudimo direktyvose. Kai kurios šioje direktyvoje pakartotos Direktyvų 73/239/EEB, 92/49/EEB ir 2002/83/EB nuostatos yra ilgos; ypač leidimų išdavimo perdraudimo įmonėms, akcijų paketams, profesinės paslapties ir mokumo atsargai taikomų sąlygų nuostatos. Dėl to nuostatos dažnai yra sudėtingos ir jų pateikimas ne visada atitinka dabartines Bendrijos įstatymų rengimo gaires. Teisės akto aiškinimui nėra būtina, kad vienas straipsnis apimtų visą jame nustatytų taisyklių aspektą. Todėl šio pasiūlymo nuostatos suskirstytos straipsniais, kurie attinkamai sugrupuoti į antraštines dalis, skyrius ir skirsnius tam, kad būtų suprantamesnės ir aiškesnės. 1 straipsnis: Direktyvos tikslas - taikymo sritis Šios direktyvos tikslas – nustatyti riziką ribojančios priežiūros teisinę sistemą, taikomą Bendrijoje vykdomai perdraudimo veiklai. Kaip minėta anksčiau, šiuo metu Bendrijos lygmens įstatymų, reglamentuojančių perdraudimo priežiūrą, nėra. Todėl tik perdraudimo veikla užsiimančioms perdraudimo įmonėms (profesionaliems perdraudikams) netaikomos jokios konkrečios Bendrijos nuostatos. Tokiu būdu ši direktyva užpildys spragą Bendrijos draudimo priežiūros tvarkoje. Pagal šią direktyvą perdraudimui bus taikoma priežiūros tvarka, grindžiama principais, taikomais tiesioginiam draudimui, būtent – vieno leidimo ir riziką ribojančios perdraudimo įmonės priežiūros, vykdomos įmonės buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų, principais. Ši direktyva taikoma perdraudimo įmonėms, kurių pagrindinė buveinė yra Bendrijoje ir kurios užsiima tik perdraudimo veikla (profesionaliems perdraudikams). Ši direktyva netaikoma draudimo įmonėms, kurių veikla reglamentuojama ne gyvybės ir gyvybės draudimo direktyvų[6], kadangi jos apima ir jų vykdomą perdraudimo veiklą prisiimtu perdraudimu. Be to, draudimo įmonėms ir įstaigoms, kurioms netaikomos pirmiau minėtos direktyvos, taip pat netaikoma ir ši direktyva. Tačiau šios direktyvos nuostatos dėl būtinos mokumo atsargos apskaičiavimo (35–39 straipsniai) gali būti taikomos draudimo įmonių, kurioms taikomos ne gyvybės ir gyvybės draudimo direktyvų nuostatos, prisiimtam perdraudimui (žr. 57 straipsnio 5 dalį ir 59 straipsnio 8 dalį). Siekiant atsižvelgti į labai ypatingą situaciją, galinčią kilti valstybėje narėje, kurioje nėra galimybių gauti perdraudimo apsaugos komercinėje rinkoje, direktyvos pasiūlymas netaikomas perdraudimo apsaugai, teikiamai valstybės narės, jei ji kraštutiniais atvejais veikia kaip perdraudikas gindama visuomenės interesus. Tačiau ši nuostata neatleidžia valstybės narės nuo Bendrijos nuostatų, taikomų konkurencijos taisyklėms ir valstybės pagalbai, vykdymo. Tokios situacijos pavyzdys – padėtis, kurioje atsidūrė oro draudimo sektorius po 2001 m. rugsėjo 11 d. išpuolių, kai perdraudimo rinka nesugebėjo padengti kai kurių rizikų. Valstybės narės buvo paragintos suteikti tokią perdraudimo apsaugą. Prieš patvirtinant nustatytas schemas, jos buvo išnagrinėtos vadovaujantis ES įstatymais ir ypač valstybės pagalbos taisyklėmis. 2 straipsnis: Apibrėžimai 2 straipsnyje pateikiami apibrėžimai, susiję su esminėmis pasiūlyme naudojamomis sąvokomis, tam, kad paaiškintų jų reikšmę ir jas būtų galima geriau suprasti. Daugelis sąvokų jau buvo naudotos kituose draudimui taikomuose Bendrijos teisės aktuose, pavyzdžiui, Direktyvose 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo, 73/239/EEB ir 92/49/EEB dėl ne gyvybės draudimo, 98/78/EB dėl draudimo įmonių papildomos priežiūros draudimo grupėje. Sąvoka „priklausoma perdraudimo įmonė“ įvedama apibūdinant perdraudimo įmones, priklausančias vienai arba kelioms pramoninėms ar komercinėms įmonėms ar finansinei įmonei, išskyrus draudimo įmones ar perdraudimo įmones. Tokių įmonių tikslas – teikti perdraudimo apsaugą išskirtinai įmonės ar įmonių grupės, kuriai priklauso priklausomas perdraudikas, rizikoms padengti, arba įmonei ar įmonių grupei, kurios dalį sudaro priklausomas perdraudimas. Šis apibrėžimas reikalingas, kadangi pasiūlyme numatoma speciali tvarka tokių įmonių minimaliam garantiniam fondui, būtinam pagal 40 straipsnį, norint užsiimti perdraudimo veikla. 3–14 straipsniai: Nuostatos, susijusios su perdraudimo veiklos pradėjimu Kalbant apie perdraudimo veiklos pradėjimą Bendrijoje, šis direktyvos pasiūlymas vadovaujasi dabartinių draudimo direktyvų metodu. Pasiūlyme nustatomi vieno leidimo ir buveinės šalies vykdomos kontrolės riziką ribojančiai perdraudimo įmonių priežiūrai principai. Tai yra įmanoma dėl atlikto perdraudimo įmonių priežiūros esminių aspektų koordinavimo, sudarančio sąlygas abipusiam leidimų pripažinimui ir riziką ribojančioms priežiūros valstybių narių sistemoms. Atitinkamai, iš pradžių kompetentingos buveinės valstybės narės institucijos turi suteikti perdraudimo įmonei oficialų leidimą. Pasiūlyme išdėstomos minimalios sąlygos tokiam oficialiam leidimui gauti. Perdraudimo įmonė turi turėti tam tikrą teisinį statusą, ji turi pateikti veiklos planą, kuriame pateikiama pagrindinė informacija apie jos verslo planą, ji taip pat privalo turėti minimalų garantinį fondą, numatytą 40 straipsnyje. Pagal šią direktyva taip pat reikalaujama, kad perdraudimo įmonė būtų veiksmingai valdoma ir kad jos vadovai pasižymėtų tinkama technine kvalifikacija ar patirtimi. Perdraudimo įmonės veikla turi apsiriboti perdraudimu ir susijusiomis operacijomis. Pagal ši reikalavimą perdraudimo įmonė gali savo klientams teikti, pavyzdžiui, statistinius ar aktuarinius patarimus, užsiimti rizikos analize ar tyrimais. Tai gali apimti ir kontroliuojančios bendrovės funkcijas ir veiklas, susijusias su finansų sektoriaus veiklomis pagal Direktyvos 2002/87/EB 2 straipsnio 8 punktą. Pastarosioms veikloms bet kuriuo atveju bus taikomos papildomos draudimo ar perdraudimo grupių ir finansinių konglomeratų priežiūros nuostatos, apibrėžtos Direktyvose 98/78/EB ir 2002/87/EB (5–11 straipsniai). Be to, prieš suteikdamos leidimą, kompetentingos institucijos turi gauti informaciją apie perdraudimo įmonės narių ar akcininkų, valdančių kontrolinį akcijų paketą, tapatybes. Šia nuostata siekiama suteikti kompetentingoms institucijoms galimybes įvertinti akcininkų tinkamumą, siekiant užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį perdraudimo įmonės valdymą. Jei jie netenkintų tokių kvalifikacijai keliamų reikalavimų, kompetentingos institucijos leidimo nesuteikia. Taip pat, jei perdraudimo įmonė ir kitas fizinis ar juridinis asmuo yra susiję glaudžiais ryšiais, atsisakoma išduoti leidimą, jeigu dėl tokių ryšių kompetentingos institucijos negali veiksmingai vykdyti savo priežiūros funkcijų. Šiais reikalavimais siekiama riziką ribojančio tikslo, būtent, užtikrinti, kad perdraudimo įmonė būtų patikimai valdoma iš vidaus ir veiksmingai prižiūrima. Šiose nuostatose nenumatomi kiti tikslai, pagrįsti šalies pramonės ar ekonomikos politika arba rinkos reikmėmis, ir todėl į juos neturėtų būti atsižvelgiama nagrinėjant prašymą išduoti leidimą, kadangi tai prieštarautų Sutarties principams (7, 9, 10 ir 12 straipsniai). Perdraudimo įmonės prašymas išduoti leidimą nagrinėjamas per šešis mėnesius po jo pateikimo. Atsisakymas išduoti leidimą bei jo panaikinimas motyvuojamas, nurodant konkrečias atmetimo priežastis. Perdraudimo įmonei suteikiama teisė kreiptis į teismą dėl teisinės sprendimo peržiūros (13 straipsnis). Suteiktas leidimas galioja visoje Bendrijoje. Jis leidžia perdraudimo įmonei be tolimesnių formalumų vykdyti veiklą Bendrijos teritorijoje pagal įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas (4 straipsnis). 15–31 straipsniai: Perdraudimo veiklą reglamentuojančios sąlygos. Riziką ribojančios priežiūros principai ir metodai. Priežiūros tvarka, grindžiama vieno leidimo, išduoto perdraudimo įmonės buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų, ir galiojančio visoje Bendrijoje, sistema, reikalauja dekoncentruoti priežiūros galias leidimą suteikusioms kompetentingoms institucijoms, kad būtų užtikrinta, jog visiškai laikomasi perdraudimo įmonių veiklos vykdymo sąlygų, tiek įsisteigiant, tiek naudojantis laisve teikti paslaugas. Pasiūlymo 15 straipsnis numato išskirtinę buveinės valstybės narės kompetenciją finansinės perdraudimo įmonės priežiūros klausimais, įskaitant veiklas, kurias ji vykdo per savo filialus arba remiantis laisve teikti paslaugas. Kadangi perdraudimo įmonės finansinių aspektų priežiūra priklauso išskirtinai buveinės valstybės narės kompetencijai, perdraudimo įmonės kompetentinga institucija negali atmesti retrocesijos sutarties, sudarytos tarp šios perdraudimo įmonės ir Bendrijos perdraudimo įmonės, reglamentuojamos šia direktyva[7] dėl priežasčių, tiesiogiai susijusių su šios perdraudimo (ar draudimo) įmonės finansinės padėties patikimumu. Tokia netiesioginė šių įmonių priežiūra reikštų, kad yra kišamasi į šių įmonių kompetentingų institucijų priežiūros įgaliojimus ir keltų abejonių fundamentaliu abipusio pripažinimo principu, kuris sudaro šiame pasiūlyme išdėstytos reguliavimo sistemos pagrindą. Perdraudimo įmonės privalo laikytis teisingos administravimo ir apskaitos tvarkos bei turėti atitinkamus vidaus kontrolės mechanizmus. Tai reikalinga norint užtikrinti, kad veikla vykdoma tvarkingai ir finansiškai stabiliai. Buveinės valstybė narė nustato sąlygas, užtikrinančias atitikimą šiems reikalavimams. 16 straipsnis nustato buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų teisę vietoje atlikti perdraudimo įmonės filialų, esančių kitoje valstybėje narėje, patikrinimą. Jame nustatoma tokių patikrinimų atlikimo tvarka. Ši nuostata panaši į apibrėžtas ne gyvybės ir gyvybės draudimo direktyvose.[8] Siekiant užtikrinti perdraudimo įmonės priežiūros efektyvumą, kompetentingos institucijos privalo turėti tinkamus įgaliojimus atlikti detalius tyrimus apie perdraudimo įmonę, reikalauti pateikti dokumentus, arba imtis priemonių, pavyzdžiui, poveikio priemonių perdraudimo įmonės arba jos direktorių ar valdytojų atžvilgiu (17 straipsnis). 19–23 straipsniuose apibrėžiamos konkrečios nuostatos dėl perdraudimo įmonės akcijų paketų priežiūros. Jomis siekiama užtikrinti, kad kompetentingos institucijos žinotų apie perdraudimo įmonės nuosavybės struktūrą. Ši nuostata yra logiška kontrolinių akcijų paketus turinčių akcininkų priežiūros svarstant prašymą suteikti leidimą, nustatytos 12 straipsnyje, seka. Ši tvarka tokia pati kaip ir šiuo metu draudimo[9] ir kitoms finansinės paslaugos taikoma tvarka. 24–30 nustatomi konfidencialumo reikalavimai, taikomi informacijai, kurią gauna kompetentingos institucijos. Visi kompetentingose institucijose dirbantys arba dirbę asmenys, taip pat kompetentingų institucijų vardu veikiantys auditoriai ar ekspertai yra įpareigoti laikytis profesinės paslapties. Konfidencialus šios informacijos pobūdis netrukdo kompetentingoms institucijoms keistis informacija, susijusia su perdraudimo įmonės priežiūra, kadangi ja siekiama tinkamai prižiūrėti perdraudimo įmonę. Bet kuriuo atveju tokiu būdu gautai informacijai taip pat yra taikomas konfidencialumo reikalavimas ir ji gali būti atskleista tik šią informaciją atsiuntusiai kompetentingai institucijai aiškiai sutikus. 28–30 straipsniuose taip pat yra apibrėžiamos sąlygos ir aplinkybės, kurioms esant ši informacija gali būti atskleidžiama institucijoms ir įstaigoms, kurios nėra perdraudimo priežiūros institucijos. Nustatyta tvarka yra tokia pati kaip ir draudimo įmonėms taikoma tvarka[10]. 31 straipsnyje nustatoma auditorių pareiga nedelsiant pranešti buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms apie faktą arba sprendimą, susijusį su perdraudimo įmone, galintį paveikti perdraudimo veiklos vykdymą reglamentuojančias sąlygas, kurį jie sužino vykdydami savo užduotis perdraudimo įmonėje ar kurioje nors kitoje įmonėje, su perdraudimo įmone susijusioje glaudžiais ryšiais. Ši direktyva vadovaujasi tvarka, šiuo metu taikoma draudimo įmonėms.[11] 32–34 straipsniai: Taisyklės, susijusios su techniniais atidėjimais Techniniai atidėjimai – svarbiausia draudimo metodikos dalis. Jie privalo užtikrinti, kad draudimo arba perdraudimo įmonė įvykdys savo draudimo arba perdraudimo sutartyse nustatytus įsipareigojimus. Todėl reikalavimas, kad draudimo (ar perdraudimo) įmonė sudarytų tinkamus techninius atidėjimus, yra esminis draudimo ar perdraudimo priežiūros principas. Vieno leidimo, išduoto buveinės valstybės narės, sistemoje buveinės valstybės narės kompetentinga institucija reikalauja, kad draudimo perdraudimo įmonė suformuotų tinkamus techninius atidėjimus, apimančius visą įmonės veiklą, įskaitant ir veiklą, vykdomą pagal įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas Bendrijoje. Be to, buveinės valstybė narė privalo tikrinti, ar šio reikalavimo laikomasi bei taip pat disponuoti atitinkamomis priemonėmis, užtikrinančiomis šio reikalavimo paisymą. 32 straipsnyje nustatomi buveinės šalies atliekamos perdraudimo įmonės techninių atidėjimų apibrėžimo ir apskaičiavimo kontrolės principai. Tokių techninių atidėjimų sumos nustatomos vadovaujantis taisyklėmis, nustatytomis Direktyvoje 91/674/EEB dėl draudimo įmonių metinės finansinės atskaitomybės ir konsoliduotos finansinės atskaitomybės[12]. Pasiūlyme taip pat numatoma, kad gyvybės perdraudimo veiklos atžvilgiu buveinės valstybė narė taip pat gali nustatyti konkretesnes techninių atidėjimų apskaičiavimo taisykles, remiantis Direktyvos 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo 20 straipsnyje nustatytais principais. Ši nuostata apibrėžia aktuarinius principus, kurias besiremiant nustatomi gyvybės draudimo veiklos techniniai atidėjimai. Buveinės valstybė narė taip pat reikalauja, kad jos perdraudimo įmonės sudarytų nuostolių svyravimo išlyginimo techninius atidėjimus kredito perdraudimo veiklos atžvilgiu (33 straipsnis). Šio atidėjimo suma skaičiuojama pagal taisykles, nustatytas Direktyvoje 73/239/EEB, konkrečiai jos priede, kuriame nurodomi keturi lygiaverčiais laikomi būdai. Buveinės valstybė narė gali atleisti perdraudimo įmones, kurių kredito perdraudimas nesudaro reikšmingos veiklos dalies, nuo pareigos sudaryti nuostolių svyravimo išlyginimo techninį atidėjimą. Buveinės valstybė narė taip pat gali reikalauti, kad jos perdraudimo įmonės sudarytų nuostolių svyravimo išlyginimo techninius atidėjimus rizikos grupėms, išskyrus kredito perdraudimą, vadovaujantis šios buveinės valstybės narės nustatytomis taisyklėmis. Tai atitinka galiojančius draudimą reglamentuojančius įstatymus, konkrečiai Direktyvą 73/239/EEB bei Direktyvą 91/674/EEB dėl draudimo įmonių metinės finansinės atskaitomybės. Įvedus priežiūros tvarką perdraudimo įmonėms, kurioms iki šiol nebuvo taikoma Bendrijos reguliavimo sistema, logiška seka būtų uždrausti reikalavimą perdraudimo įmonėms užstatyti turtą neuždirbtoms įmokoms ir numatomų išmokėjimų techniniams atidėjimams padengti, jeigu įmonė perdrausta perdraudimo įmonės, kuriai remiantis šia direktyva suteiktas leidimas, arba draudimo įmonės, gavusios leidimą remiantis Direktyvomis 73/239/EEB (ne gyvybės draudimo) arba 2002/83/EB (gyvybės draudimo). Tačiau valstybei narei paliekama teisė nustatyti turto užstatymą minėtiems techniniams atidėjimams padengti, taikomą savo perdraudimo įmonėms, jei jos perdraustos ne Bendrijos perdraudimo įmonių, kadangi pastarosioms netaikoma vieno leidimo ir abipusio pripažinimo priežiūros pobūdžio tvarka, nustatyta šia direktyva. 34 straipsnyje siūloma taikyti kokybinį metodą investavimo taisyklėms. Perdraudimo veiklos specifika sąlygoja, kad toks metodas šiuo atveju tinkamesnis, nei labiau kiekybinis metodas, naudojamas tiesioginio draudimo srityje. Straipsnyje nurodoma, kad turtas turi priklausyti nuo veiklos, kuria užsiima perdraudimo subjektas, tipo, numatomų draudimo išmokų sumą ir trukmę, siekiant užtikrinti investicijų efektyvumą, likvidumą, kokybę, pelningumą ir suderinimą. Ne gyvybės perdraudimo atveju, taikant suderinimo reikalavimą reikėtų atsižvelgti į šios srities verslo praktiką, taip pat į šiai sričiai būdingą ypatybę, kad sudėtinga nustatyti įsipareigojimų pinigų srautų trukmę. Be to, investicijos turėtų būti diversifikuotos ir tinkamai paskirstytos tam, kad būtų galima reaguoti į pasikeitusias ekonomines aplinkybes. 35–41 straipsniai: Perdraudimo įmonių mokumo atsarga Mokumo atsarga – svarbus riziką ribojančios priežiūros elementas. Pasiūlyme pateikiami perdraudimo įmonių mokumo reikalavimai yra grindžiami taisyklėmis, šiuo metu taikomomis draudimo įmonėms. Kaip minėta anksčiau, draudimas ir perdraudimas yra susijusios veiklos ir todėl šioms veikloms taikomi mokumo reikalavimai turėtų būti panašūs. Ne gyvybės perdraudimo veiklai pasiūlyme taikomi reikalavimai, nustatyti ne gyvybės draudimo Direktyvoje 73/239/EEB (37 straipsnis). Tačiau, kadangi kai kurios perdraudimo sutartys ar verslo kryptys yra savito pobūdžio, pasiūlyme paliekama galimybė padidinti būtinąją mokumo atsargą. Ne gyvybės draudimo direktyvoje jau yra numatoma galimybė ją padidinti 50 % atsakomybės draudimui, kadangi šis pasižymi ypatingai kintančia rizika. Pasiūlyme numatomas tam tikrų veiklos tipų arba grupių, išskyrus atsakomybės perdraudimo grupes, mokumo atsargos padidinimas iki 50 %. Mokumo atsargos koregavimą atlieka Komisija, pasikonsultavusi su Draudimo komitetu, naudodamasi Sutarties jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais. Šios priemonės turėtų būti priimamos vadovaujantis Sprendimo 1999/648/EB 5 straipsniu nustatyta tvarka (55 straipsnis). Šia mokumo atsargos padidinimo galimybe bus naudojamasi tik atlikus išsamią analizę ir po išsamių konsultacijų su suinteresuotomis šalimis. Norint užtikrinti teisingą konkurenciją tarp perdraudimo įmonių ir perdraudimo veikla užsiimančių draudimo įmonių, pasiūlyme numatomi tolimesni daliniai ne gyvybės draudimo Direktyvos 73/239/EEB ir gyvybės draudimo Direktyvos 2002/83/EB pakeitimai. Atitinkamai, perdraudimo veikla prisiimtu perdraudimu užsiimančioms draudimo įmonėms taikomos perdraudimo direktyvos nuostatos dėl būtinosios mokumo atsargos, jei šių įmonių perdraudimo veikla sudaro reikšmingą visos veiklos dalį (57 straipsnio 5 dalis ir 59 straipsnio 8 dalis). Šiuos nuostatos bus taikomos Komisijai priėmus sprendimą dėl ne gyvybės draudimo veiklos būtinosios mokumo atsargos koregavimo (43 straipsnis). Gyvybės perdraudimo atveju būtinoji mokumo atsarga apskaičiuojama remiantis taisyklėmis, nustatytomis gyvybės draudimo Direktyvoje 2002/83/EB (38 straipsnis). Jeigu perdraudimo įmonė tuo pačiu metu vykdo gyvybės ir ne gyvybės perdraudimo veiklą, būtinoji mokumo atsarga turi padengti visą būtinosios mokumo atsargos sumą – tiek ne gyvybės perdraudimo veiklos, tiek gyvybės perdraudimo veiklos atžvilgiu (39 straipsnis). Turima mokumo atsarga turi būti pateikta turtu, išvardytu 36 straipsnyje. Tinkamas turtas – tai ne gyvybės ir gyvybės draudimo direktyvose nurodytas turtas, galintis sudaryti mokumo atsargą. 40 straipsnyje nustatomas minimalus garantinis fondas, reikalingas perdraudimo veiklai vykdyti. Garantinis fondas – tai minimalus reikalavimas kapitalui, kurį perdraudimo įmonė turi turėti pastoviai tam, kad galėtų finansiniu požiūriu patikimai užsiimti perdraudimo veikla. Pasiūlyme nustatomas garantinis fondas, kurio suma negali būti mažesnė nei 3 milijonai eurų. Tačiau priklausomoms perdraudimo įmonėms buveinės valstybė narė gali nustatyti 1 milijono eurų garantinį fondą. Šia nuostata siekiama atsižvelgti į ypatingus priklausomų perdraudimo įmonių bruožus, ir ypač į tai, kad dažniausiai jos yra smulkios/vidutinės įmonės ir jų veikla skirta išskirtinai įmonės, kuriai priklausomas perdraudikas priklauso, rizikoms padengti. 42–44 straipsniai: Perdraudimo įmonės, kurioms iškyla sunkumų – Leidimo panaikinimas Perdraudimo įmonės kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikti atitinkami įgaliojimai imtis veiksmų perdraudimo įmonės atžvilgiu, jei jos finansinė padėtis pablogėja, pavyzdžiui, jei ji nesuformuoja reikiamų techninių atidėjimų arba jei jos mokumo atsarga nepasiekia nustatymo lygio. Tokiais atvejais kompetentinga institucija turi teisę reikalauti finansinio plano, finansinės padėties atkūrimo plano arba gali uždrausti laisvai disponuoti perdraudimo įmonės turtais. Taip pat labai svarbu numatyti, kad perdraudimo įmonei suteiktas leidimas gali būti panaikintas tam tikrais konkrečiais atvejais ( t.y. leidimo išdavimo sąlygų neatitikimas, rimtas veiklos vykdymo sąlygų ir normų pažeidimas, ir t.t.). Šiame pasiūlyme nustatytos taisyklės yra identiškos taisyklėms, šiuo metu taikomoms draudimo įmonėms. 45–46 straipsniai: Perdraudimo veikla, vykdoma remiantis įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas Perdraudimo įmonė, kuriai kompetentinga buveinės valstybės narės institucija derama tvarka išdavė leidimą, gali užsiimti perdraudimo veikla visoje Bendrijoje pagal įsisteigimo teisę arba laisvę teikti paslaugas (4 straipsnio 1 dalis). 45 straipsnyje išdėstomos nuostatos, taikomos tais atvejais, kai perdraudimo įmonė, veikdama pagal įsisteigimo laisvę arba laisvę teikti paslaugas, neatitinka priimančioje valstybėje narėje taikomų teisinių nuostatų. Siūloma tvarka, kurią taip pat sąlygoja draudimo direktyvose nustatyta tvarka, grindžiama buveinės ir priimančiosios valstybių narių kompetentingų institucijų bendradarbiavimu. 46 straipsnyje nustatomas vienodo elgesio su visais perdraudiko kreditoriais principas, taikomas likviduojant perdraudimo įmonę, nieko neišskiriant dėl su perdraudimo sutarties pasirašymu susijusių priežasčių; t.y. remiantis įsisteigimo laisve arba laisve teikti paslaugas. Tačiau šia nuostata neįvedamas nacionalinių likvidavimo taisyklių koordinavimas. Draudimo įmonių atveju toks koordinavimas vykdomas Direktyva 2001/17/EB (draudimo likvidavimo direktyva)[13]. Gali būti, kad vėlesniame etape, atidžiai išnagrinėjus, reikės iš dalies keisti ir draudimo likvidavimo direktyvą, norint į jos taikymo sritį įtraukti perdraudimo įmones. 47–50 straipsniai: Trečiųjų šalių perdraudimo įmonės. Perdraudimo įmonėms, kurių pagrindinė buveinė yra trečiojoje šalyje, vykdančioms perdraudimo veiklą valstybėje narėje, nebus taikomos palankesnės sąlygos, nei taikomos perdraudimo įmonėms, kurių pagrindinė buveinė yra toje valstybėje narėje (47 straipsnis). 48 straipsnyje numatoma galimybė sudaryti susitarimus su trečiosiomis šalimis dėl perdraudimo įmonių priežiūros. Šiais tarptautiniais susitarimais konkrečiai siekiama skatinti apsikeitimą su perdraudimo įmonėmis susijusia informacija tarp ES kompetentingų institucijų ir trečiųjų šalių bei numatyti abipusį ES ir trečiųjų šalių perdraudimo priežiūros taisyklių ir nusistovėjusios tvarkos pripažinimą. Ši nuostata būtų labai reikšminga, kadangi ji panaikintų normines kliūtis, trukdančias Bendrijos perdraudimo įmonėms pateikti į trečiąsias šalis. 51–54 straipsnis: Veikiančių perdraudimo įmonių įgyjamos teisės – Veiklą nutraukiančios perdraudimo įmonės. Perdraudimo įmonė, kuriai iki šios direktyvos įgyvendinimo datos buvo suteikta teisė arba leidimas vykdyti perdraudimo veiklą remiantis jos buveinės valstybės narės nuostatomis, gali ją tęsti, neteikdama prašymo išduoti leidimą. Tačiau tokiai perdraudimo įmonei taikomos šios direktyvos nuostatos, ypač reikalavimai, susiję su perdraudimo įmonės finansinės padėties patikimumu (techniniais atidėjimais, mokumo atsarga ir garantiniu fondu), gera direktorių reputacija ar akcijų paketus turinčių akcininkų tinkamumu. Pagal šia direktyva valstybės narės gali nustatyti dviejų metų pereinamąjį laikotarpį, kad veikiančios perdraudimo įmonės galėtų išvengti finansinių sunkumų, galinčių kilti dėl pastangų įvykdyti šiuos reikalavimus (51 straipsnis). Iš kitos pusės, ši direktyva netaikoma perdraudimo įmonėms, kurios, norėdamos nutraukti savo veiklą, šios direktyvos įgyvendinimo metu nebepasirašinėjo naujų perdraudimo sutarčių ir užsiėmė tik turimų portfelių tvarkymu. Tačiau, kadangi šioms įmonėms netaikoma šioje direktyvoje numatoma vieno leidimo tvarka, siekiant užtikrinti skaidrumą ir teisinį tikrumą, labai svarbu, kad valstybės narės sudarytų tokių perdraudimo įmonių sąrašą ir perduotų jį visoms valstybėms narėms (52 straipsnis). Galiausiai, 53 straipsnyje numatoma perdraudimo įmonės teisė kreiptis dėl bet kurio su ja susijusio sprendimo, priimto kompetentingos institucijos, taikant nacionalines šios direktyvos įgyvendinimui priimtas taisykles, teisinės peržiūros. 55–56 straipsniai: Komisijos įgaliojimai atlikti techninius direktyvos koregavimus. Pasiūlyme numatoma galimybė atlikti techninius konkrečių direktyvos taisyklių koregavimus. Pagal šią direktyvą Komisijai suteikiami su 56 straipsnyje išdėstytomis nuostatomis susiję įgyvendinimo įgaliojimai. Komisija naudojasi šiais savo įgaliojimais padedama Draudimo komiteto, įsteigto Direktyva 91/675/EEB. Komisija priima priemones pagal Sprendimo 1999/648/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgaliojimais tvarką, 5 straipsnio 6 dalyje nustatytą tvarką. Įgyvendinimo įgaliojimai konkrečiai naudojami didinant būtinąją mokumo atsargą, taikomą konkretiems perdraudimo grupių sutarčių ar veiklų tipams, išskyrus atsakomybės grupes (37 straipsnio 3 ir 4 dalys). 57–60 straipsniai: Daliniai techniniai ne gyvybės draudimo, gyvybės draudimo ir draudimo grupių direktyvų pakeitimai Bendrijos perdraudimo reguliavimo sistemos įvedimas paveikia galiojančias draudimo direktyvas (ne gyvybės draudimo, gyvybės draudimo ir draudimo grupių)[14]. Kadangi priėmus šį pasiūlymą jis užbaigtų draudimo sektoriaus teisinės bazės kūrimą, manoma, kad būtina atsižvelgti į šį sektorių, siekiant užtikrinti nuoseklią reguliavimo sistemą. Atitinkamai, reikia iš dalies keisti galiojančias draudimo direktyvas. Pavyzdžiui, netiesioginės perdraudimo įmonių priežiūros atveju, kai šią priežiūrą vykdo kompetentingos institucijos, prižiūrinčios draudimo įmonę, sudariusią perdraudimo sutartį su Bendrijos perdraudiku, kuriam taikoma ši direktyva[15]. Draudimo įmonės kompetentinga institucija negali atmesti tokios sutarties remdamasi priežastimis, tiesiogiai susijusioms su perdraudiko finansinės padėties patikimumu. Pasiūlyme taip pat numatyta uždrausti reikalavimą įkeisti turtą draudimo įmonės neuždirbtoms įmokoms ir numatomų išmokėjimų atidėjimams padengti, kai ši draudimo įmonė yra perdrausta perdraudimo įmonės, gavusios leidimą remiantis šia direktyva, arba draudimo įmonės, gavusios leidimą remiantis Direktyvomis 73/239/EEB (ne gyvybės draudimo) arba 2002/83/EB (gyvybės draudimo). Šiuos pakeitimus taip pat sąlygojo tai, kad perdraudimą prisiimančioms tiesioginio draudimo įmonėms siekiama taikyti tokius pat mokumo reikalavimus, kaip ir perdraudimo įmonėms, taip užtikrinant vienodas konkurencijos sąlygas skirtingoms įmonėms, užsiimančioms perdraudimo veikla. Draudimo grupių Direktyva 98/78/EB taip pat yra iš dalies keičiama, siekiant atsižvelgti į tai, kad ES perdraudimo įmonėms privalu taikyti priežiūrą[16]. Vėliau taip pat reikės iš dalies keisti Direktyvą 2002/87/EB, kurioje kalbama apie finansinius konglomeratus[17]. Be to, taip pat gali prireikti iš dalies keisti Direktyvą 2001/17/EB, įtraukiant į jos taikymo sritį perdraudimo įmones, kadangi joms šiuo metu nėra taikoma draudimo įmonių likvidavimo direktyva. Reikia ir toliau dirbti šia kryptimi, siekiant nustatyti klausimus, apsvarstytinus norint atlikti tinkamus dalinius pakeitimus. 2004/0097 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl perdraudimo ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvas 73/239/EEB, 92/49/EEB ir Direktyvas 98/78/EB ir 2002/83/EB (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 47 straipsnio 2 dalį ir 55 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[18], atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [19], atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę [20], veikdama pagal procedūrą, nustatytą Sutarties 251 straipsnyje[21], Kadangi: (1) 1973 m. liepos 24 d. Tarybos direktyvoje 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimo ir plėtojimo, suderinimo[22], 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvoje 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, suderinimo, iš dalies keičiančioje Direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB[23] ir 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo[24] nustatytos su tiesioginio draudimo veiklos pradėjimu ir plėtojimu Bendrijoje susijusios nuostatos. (2) Šios direktyvos nustato teisinę sistemą draudimo įmonėms, vykdančioms draudimo veiklą vidaus rinkoje, atsižvelgiant į įsisteigimo teisę ir laisvę teikti paslaugas, siekiant palengvinti draudimo įmonėms, kurių pagrindinės buveinės yra Bendrijoje, vykdyti Bendrijoje prisiimtus įsipareigojimus, ir suteikiančią draudėjams galimybę kreiptis ne tik į jų šalyje įsisteigusius draudikus, bet ir į draudikus, kurių pagrindinės buveinės yra Bendrijoje ir kurie įsisteigę kitose valstybėse narėse. (3) Šiomis direktyvomis nustatyta tvarka taikoma visai tiesioginio draudimo įmonių vykdomai veiklai, tiek tiesioginio draudimo veiklai, tiek perdraudimo veiklai prisiimtu perdraudimu; tačiau specializuotų perdraudimo įmonių vykdomai perdraudimo veiklai nėra taikoma nei ši tvarka, nei kokia nors kita Bendrijos įstatymų nustatyta tvarka. (4) Perdraudimas yra svarbi finansinė veikla, kadangi, palengvindamas platesnį rizikos paskirstymą pasauliniu mastu, jis leidžia tiesioginio draudimo įmonėms padidinti rizikos prisiėmimo pajėgumus, reikalingus vykdyti draudimo veiklą, teikti draudimo apsaugą bei mažinti kapitalo išlaidas, be to, perdraudimas taip pat vaidina svarbų vaidmenį palaikant finansinį stabilumą, kadangi jis, atlikdamas svarbaus finansinio tarpininko ir institucinio investuotojo vaidmenį, yra esminis patikimos finansinės padėties patikimumo ir tiesioginio draudimo rinkų bei visos finansinės sistemos stabilumo užtikrinimo elementas. (5) 1964 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 64/225/EEB dėl verslo steigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo perdraudimo ir retrocesijos srityje[25] panaikino steigimosi teisės ir laisvės teikti paslaugas apribojimus, susijusius su perdraudimo teikėjo tautybe ar gyvenamąja vieta. Tačiau ji nepanaikino apribojimų, kylančių dėl skirtingų nacionalinių nuostatų, reglamentuojančių riziką mažinančią perdraudimo kontrolę. Dėl šios situacijos atsirado reikšmingų skirtumų tarp to, kokio lygio priežiūra taikoma skirtingoms Bendrijoje veikiančioms perdraudimo įmonėms. Dėl to kyla kliūčių vykdant perdraudimo veiklą, pavyzdžiui, įpareigojimas, kad perdraudimo įmonės įkeistų turtą savo tiesioginio draudimo įmonės techninių atidėjimų daliai padengti, taip pat perdraudimo įmonėms keliamas reikalavimas atitikti skirtingas priežiūros taisykles skirtingose valstybėse narėse, kuriose jos vykdo savo veiklą, arba netiesioginė skirtingų perdraudimo įmonės aspektų priežiūra, atliekama tiesioginio draudimo įmonių kompetentingų institucijų. (6) Finansinių paslaugų veiksmų planas įvardijo perdraudimą kaip sektorių, kuriame reikia imtis veiksmų Bendrijos lygmenyje, norint baigti kurti finansinių paslaugų vidaus rinką. Be to, stambios finansinės organizacijos, pavyzdžiui, Tarptautinis valiutos fondas ir Tarptautinė draudimo priežiūros institucijų asociacija (IAIS) atkreipė dėmesį, kad suderintų perdraudimo priežiūros taisyklių trūkumas Bendrijos lygmenyje yra svarbi finansinio sektoriaus reguliavimo sistemos spraga ir ją reikėtų užpildyti. (7) Šia direktyva siekiama nustatyti riziką ribojančią Bendrijoje vykdomos perdraudimo veiklos reguliavimo sistemą. Ji sudaro dalį Bendrijos draudimo srities teisės aktų, kuriais siekiama sukurti vidaus rinką draudimo sektoriuje. (8) Ši direktyva suderinta su reikšmingiausiais tarptautiniais pasiekimais perdraudimo riziką reguliuojančių taisyklių srityje, ypač su Tarptautine draudimo priežiūros institucijų asociacija (IAIS). (9) Šioje direktyvoje vadovaujamasi Bendrijos įstatymų, reglamentuojančių tiesioginį draudimą, metodu, imantis esminių, būtinų ir pakankamų suderinimo priemonių, leidžiančių pasiekti abipusio leidimų ir rizikos ribojimo kontrolės sistemų pripažinimo, ir taip sudaryti galimybę išduoti vieną visoje Bendrijoje galiojantį leidimą bei taikyti buveinės valstybės narės priežiūros principus. (10) Dėl to pradėti ir vykdyti perdraudimo veiklą galima įsigijus vieną valstybės narės, kurioje yra perdraudimo įmonės pagrindinė buveinė, kompetentingų institucijų išduotą oficialų leidimą; toks leidimas, naudojantis steigimosi teise ir laisve teikti paslaugas, įmonei suteikia galimybę vykdyti veiklą visoje Bendrijos teritorijoje; valstybė narė, kurioje yra filialas ar kurioje teikiamos paslaugos, neturi teisės iš perdraudimo įmonių, pageidaujančių joje vykdyti perdraudimo veiklą ir jau turinčių jų pačių valstybių narių išduotus leidimus, reikalauti įsigyti naujus leidimus. Be to, perdraudimo įmonei, gavusiai leidimą savo buveinės valstybėje narėje, neturėtų būti taikoma papildoma priežiūra ar patikrinimai, susiję su jos finansinės padėties patikimumu, atliekami draudimo įmonės, kurią perdraudė perdraudimo įmonė, kompetentingų institucijų. Valstybėms narėms taip pat neturėtų būti leista reikalauti iš Bendrijoje leidimą gavusios perdraudimo įmonės užstatyti turtą, padengiant jos perdraudėjo techninių atidėjimų dalį. Turėtų būti apibrėžtos tokių leidimų išdavimo ar panaikinimo sąlygos. Kompetentinga institucija neturėtų išduoti ar pratęsti leidimą perdraudimo įmonei, neatitinkančiai šioje direktyvoje nustatytų sąlygų. (11) Ši direktyva turėtų būti taikoma perdraudimo įmonėms, užsiimančioms tik perdraudimo veikla ir neužsiimančioms tiesioginio draudimo veikla; ji taip pat turėtų būti taikoma vadinamosioms „priklausomoms“ perdraudimo įmonėms, įsteigtoms pramoninių, komercinių ar finansinių įmonių arba joms priklausančioms, išskyrus įmones, kurioms taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/78/EB dėl draudimo įmonių papildomos priežiūros draudimo grupėje[26], kurių paskirtis – teikti perdraudimo pagalbą išskirtinai įmonių, kurioms jos priklauso, rizikoms. (12) Tačiau ši direktyva neturėtų būti taikoma draudimo įmonėms, kurioms jau taikomos Direktyvos 73/239/EEB ir 2002/83/EB; tačiau norint užtikrinti draudimo įmonių, kurios taip pat vykdo ir perdraudimo veiklą, patikimą finansinę padėtį ir tam, kad šių draudimo įmonių kapitalo reikalavimuose būtų deramai atsižvelgiama į specifinius šių veiklų bruožus, su perdraudimo įmonės mokumo atsarga susijusios šios direktyvos nuostatos turėtų būti taikomos šių draudimo įmonių perdraudimo veiklai, jei jų perdraudimo veikla sudaro reikšmingą visos veiklos dalį. (13) Ši direktyva turėtų paaiškinti kompetentingoms institucijoms suteikiamas galias ir priemones. Perdraudimo įmonės buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos turėtų būti atsakingos už perdraudimo įmonių finansinę padėtį, įskaitant jų mokumą, tinkamų techninių atidėjimų nustatymą ir šių atidėjimų padengimą kokybės kriterijus atitinkančiu turtu. (14) Valstybių narių kompetentingos institucijos turėtų turėti galimybę naudoti tokias priežiūros priemones, kurios yra būtinos užtikrinti, kad perdraudimo įmonės Bendrijoje tvarkingai vykdytų steigimosi teise ar laisve teikti paslaugas grindžiamą veiklą; ypač joms turi būti suteikta galimybė taikyti atitinkamas apsaugos priemones ar imtis poveikio priemonių, skirtų perdraudimo priežiūros nuostatų pažeidimams užkirsti. (15) Turėtų būti numatytas keitimasis informacija tarp kompetentingų institucijų ir institucijų ar įstaigų, kurie savo funkcijomis padeda stiprinti finansinį stabilumą. Tam, kad būtų užtikrintas perduodamos informacijos konfidencialumas, adresatų sąrašas turėtų būti griežtai apribotas. Todėl svarbu apibrėžti sąlygas, kurioms esant leidžiamas minėtas apsikeitimas informacija; be to, jei nurodoma, kad informacija gali būti atskleidžiama tik gavus aiškų kompetentingų institucijų pritarimą, šios institucijos gali, jei tinkama, nustatyti griežtas sąlygas šiam pritarimui gauti. Atsižvelgiant į tai bei siekiant užtikrinti tinkamą perdraudimo įmonių priežiūrą, atliekamą kompetentingų institucijų, ši direktyva turėtų nustatyti taisykles, remiantis kuriomis valstybės narės galėtų sudaryti susitarimus dėl apsikeitimo informacija su trečiosiomis šalimis, jei atskleidžiamos informacijos atžvilgiu užtikrinama tinkamas profesinės paslapties laikymasis. (16) Siekiant užtikrinti riziką ribojančią perdraudimo įmonių priežiūrą, turėtų būti numatyta, kad auditorius privalo nedelsiant pranešti kompetentingoms institucijoms jeigu, kaip apibrėžta šioje direktyvoje, jis (ji) sužino, atlikdamas savo užduotį tam tikrus dalykus, kurie gali turėti rimtos įtakos perdraudimo įmonės finansinei padėčiai ar administravimo ir atskaitomybės organizavimui. Atsižvelgiant į numatomą tikslą, pageidautina, kad valstybė narė nustatytų, kad tokia prievolė būtų taikoma visada, kai tik auditorius sužino apie tokius faktus vykdydamas savo užduotis įmonėje, turinčioje glaudžių ryšių su perdraudimo įmone. Auditorių pareiga kompetentingoms institucijoms pranešti, kai reikia, su perdraudimo įmone susijusius tam tikrus faktus ir sprendimus, apie kuriuos jie sužino vykdydami savo užduotis ne perdraudimo įmonėje, savaime nekeičia nei jų užduočių pastarojoje įmonėje pobūdžio, nei tų užduočių atlikimo būdo. (17) Turėtų būti numatyta, kaip ši direktyva taikoma veikiančioms perdraudimo įmonėms, kurioms buvo suteiktas leidimas arba teisė vykdyti perdraudimo veiklą pagal valstybių narių nuostatas iki šios direktyvos taikymo pradžios. (18) Tam, kad perdraudimo įmonė galėtų įvykdyti visus savo įsipareigojimus, buveinės valstybė narė turėtų reikalauti, kad perdraudimo įmonė suformuotų tinkamus techninius atidėjimus. Techninių atidėjimų suma turėtų būti nustatyta pagal 1991 m. gruodžio 19 d. Direktyvą 91/674/EEB dėl draudimo įmonių metinės finansinės atskaitomybės ir konsoliduotos finansinės atskaitomybės[27] ir, gyvybės perdraudimo atveju, valstybei narei taip pat turėtų būti leista nustatyti konkretesnes taisykles, remiantis Direktyva 2002/83/EB. (19) Kredito draudimo perdraudimo veiklą vykdanti perdraudimo įmonė, kurios kredito perdraudimo veikla sudaro daugiau nei mažą bendros veiklos dalį, turėtų suformuoti nuostolių svyravimo išlyginimo techninį atidėjimą, neįeinantį į mokumo atsargą; šis atidėjimas paskaičiuojamas pagal vieną iš metodų, nurodytų Direktyvoje 73/239/EEB ir pripažintą lygiavertį; be to, pagal šią direktyvą buveinės valstybei narei taip pat turėtų būti suteikta galimybė reikalauti, kad perdraudimo įmonės, kurių pagrindinė buveinė yra šios valstybės teritorijoje, suformuotų nuostolių svyravimo išlyginimo techninį atidėjimą rizikos grupėms, išskyrus kredito perdraudimą, remiantis buveinės valstybės narės nustatytomis taisyklėmis. (20) Perdraudimo įmonė turėtų turėti turtą techniniams atidėjimams padengti, atsižvelgiant į perdraudimo įmonės vykdomos veiklos tipą, ypač numatomų draudimo išmokų pobūdį, sumą ir trukmę, taip, kad būtų užtikrintas įmonės investicijų pakankamumas, likvidumas, saugumas, kokybė, pelningumas, ir atitikimas, įmonei užtikrinant, kad šios investicijos yra diversifikuotos ir tinkamai paskirstytos ir suteikia įmonei tinkamai reaguoti į kintančias ekonomines aplinkybes, ypač į pokyčius finansinėse rinkose ir nekilnojamo turto rinkose arba į didelio masto katastrofas. (21) Būtina, kad perdraudimo įmonės, be pakankamų techninių atidėjimų, taip pat sudarytų papildomą rezervą, taip vadinamą mokumo atsargą, kurią sudaro laisvasis turtas ir, kompetentingai institucijai pritarus, kitas numanomas turtas, ir kuri skirta žalingiems veiklos svyravimams sušvelninti. Šis reikalavimas yra svarbus riziką ribojančios priežiūros elementas. Iki bus peržiūrėta esama mokumo atsargai taikoma tvarka, ką šiuo metu vykdo Komisija taip vadinamo „Mokumas II“ ( Solvency II ) projekto rėmuose, norint nustatyti būtinąją mokumo atsargą perdraudimo įmonėms turėtų būti taikomos galiojančiuose tiesioginio draudimo srities įstatymuose nustatytos taisyklės; (22) Siekiant atsižvelgti į tam tikrų perdraudimo sutarčių tipų specifinį pobūdį ar specifines veiklos kryptis, turėtų būti priimta nuostata, leidžianti koreguoti būtinosios mokumo atsargos apskaičiavimą; šiuos koregavimus turėtų priimti Komisija, pasikonsultavusi su Draudimo komitetu, įkurtu Tarybos direktyva 91/675/EEB[28], naudodamasi savo įgyvendinimo įgaliojimais, suteiktais Sutarties. Šios priemonės turėtų būti priimtos naudojantis reguliavimo tvarka, numatyta 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 1999/468/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[29], 5 straipsnyje. (23) Elementų, tinkamų sudaryti šioje direktyvoje nustatytą turimą mokumo atsargą, sąrašas turėtų toks, kaip nustatyta Direktyvose 73/239/EEB ir 2002/83/EB. (24) Perdraudimo įmonės taip pat turėtų turėti garantinį fondą, siekiant užtikrinti, kad jos turi tinkamų išteklių ir kad toliau vykdant veiklą mokumo atsarga jokiu būdu netaps mažesnė už minimalų saugų dydį; tačiau atsižvelgiant į priklausomų perdraudimo įmonių ypatybes, turėtų būti numatyta, kad buveinės valstybė narė gali nustatyti mažesnę minimalaus garantinio fondo, reikalaujamo iš priklausomų perdraudimo įmonių, sumą. (25) Tam tikros šios direktyvos nuostatos apibrėžia minimalius standartus. Buveinės valstybei narei turėtų būti sudaryta galimybė nustatyti griežtesnes taisykles, taikomas iš jų pačių kompetentingų institucijų leidimus gavusioms perdraudimo įmonėms, ypač liečiančias mokumo atsargos reikalavimus. (26) Būtina numatyti priemones, tiems atvejams, jei perdraudimo įmonei dėl savo finansinės padėties kiltų sunkumų vykdant savo rizikos prisiėmimo įsipareigojimus; konkrečiais atvejais, kai iškyla pavojus draudėjų teisėms, būtina suteikti kompetentingoms institucijoms įgaliojimus įsikišti pakankamai ankstyvose etapuose, tačiau naudodamosi tokiais įgaliojimais kompetentingos institucijos, vadovaujantis patikimo administravimo ir tinkamos teisinės procedūros principais, turėtų informuoti perdraudimo įmones apie priežastis, dėl kurių imtasi tokių priežiūros veiksmų; kol tęsiasi tokia padėtis, kompetentingoms institucijoms turėtų būti draudžiama patvirtinti, kad perdraudimo įmonė turi pakankamą mokumo atsargą. (27) Būtina numatyti valstybės narės kompetentingų institucijų bendradarbiavimą, siekiant užtikrinti, kad perdraudimo įmonė, vykdanti veiklą pagal įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas, laikosi nuostatų, jai taikomų priimančioje valstybėje narėje. (28) Turėtų būti numatyta teisė kreiptis į teismą, jei atsisakoma išduoti leidimą arba jis panaikinamas. (29) Svarbu numatyti, kad perdraudimo įmonei, kurios pagrindinė buveinė yra ne Bendrijoje ir kuri vykdo perdraudimo veiklą Bendrijos teritorijoje, neturėtų būti taikoma palankesnė tvarka, nei taikoma perdraudimo įmonėms, kurių pagrindinė buveinė yra valstybėje narėje. (30) Siekiant atsižvelgti į tarptautinius perdraudimo aspektus, turėtų būti numatyta, kad būtų leista sudaryti tarptautinius susitarimus su trečiosiomis šalimis, skirtus apibrėžti perdraudimo veikla kiekvienos susitariančios šalies teritorijoje užsiimančių subjektų priežiūrą. (31) Turėtų būti numatyta lanksti tvarka, kuri leistų Bendrijos lygiu įvertinti rizikos ribojimo lygiavertiškumą trečiųjų šalių atžvilgiu, siekiant pagerinti perdraudimo paslaugų liberalizavimą trečiosiose šalyse įsisteigimu arba tarptautiniu paslaugų teikimu. Šiuo tikslu šioje direktyvoje nustatoma derybų su trečiosiomis šalimis tvarka. (32) Komisija turėtų būti įgaliota priimti įgyvendinimo priemones, su sąlyga, kad jos nepakeis esminių šios direktyvos elementų. Šios įgyvendinimo priemonės turėtų leisti Bendrijai atsižvelgti į perdraudimo vystymąsi ateityje. Šios direktyvos įgyvendinimui reikalingos priemonės turėtų būti priimtos remiantis Sprendimu 1999/468/EB. (33) Galiojanti Bendrijos teisinė sistema, taikoma draudimui, turėtų būti iš dalies keičiama tam, kad būtų atsižvelgta į šioje direktyvoje nustatytą naująją perdraudimo įmonių priežiūros tvarką ir siekiant užtikrinti nuoseklią viso draudimo sektoriaus reguliavimo sistemą. Konkrečiai, reikėtų iš dalies keisti galiojančias nuostatas, leidžiančias „netiesioginę priežiūrą“, vykdomą kompetentingų institucijų perdraudimo įmonių atžvilgiu, prižiūrint tiesioginio draudimo įmones. Be to, reikėtų panaikinti galiojančias nuostatas, įgalinančias valstybes nares reikalauti užstatyti turtą techniniams draudimo įmonės atidėjimams padengti, jei draudikas yra perdraustas perdraudimo įmonės, kuriai išduotas leidimas pagal šią direktyvą, arba perdraustas draudimo įmonės. Galiausiai, turėtų būti nustatyta, kad perdraudimo veikla užsiimančių draudimo įmonių mokumo atsargai, jei ši veikla sudaro reikšminga visos įmonės veiklos dalį, būtų taikomos mokumo taisyklės, šioje direktyvoje nustatytos perdraudimo įmonėms. Todėl Direktyvos 73/239/EEB, 92/49/EEB ir 2002/83/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies keičiamos. (34) Direktyva 98/78/EB turėtų būti iš dalies keičiama, siekiant užtikinti, kad perdraudimo įmonėms draudimo arba perdraudimo grupėje taikoma tokia pati papildoma priežiūra kaip ir draudimo įmonėms, tuo metu priklausančioms draudimo grupei. (35) Kadangi siūlomų veiksmų tikslas, būtent perdraudimo veiklos pradėjimo ir vykdymo teisinės sistemos nustatymas, negali būti reikiamu mastu pasiektas valstybių narių ir todėl, dėl veiklos apimties ir pasekmių, būtų tinkamiau pasiektas Bendrijos lygmenyje, Bendrija gali imtis priemonių pagal Sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą. Remiantis minėtame straipsnyje nustatytu proporcingumo principu, ši direktyva apsiriboja tuo, kas reikalinga šiam tikslui pasiekti. Kadangi šioje direktyvoje apibrėžiami minimalūs standartai, valstybės narės gali nustatyti griežtesnes taisykles. PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS – TAIKYMO SRITIS IR SĄVOKŲ APIBRĖŽIMAI 1 straipsnis– Taikymo sritis 1. Ši direktyva nustato savarankiškos perdraudimo veiklos pradėjimo ir vykdymo taisykles perdraudimo įmonėms, užsiimančiomis tik perdraudimo veikla ir įsikūrusioms valstybėje narėje ar pageidaujančioms ten įsisteigti. 2. Ši direktyva netaikoma: a) draudimo įmonėms, kurioms taikomos Direktyvos 73/239/EEB ir 2002/83/EB; b) veiklai ir įstaigoms, minimoms Direktyvos 73/239/EEB 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse; c) veiklai ir įstaigoms, minimoms Direktyvos 2002/83/EB 3 straipsnyje; d) perdraudimo veiklai, kurią vykdo valstybės narės, kurioje ši veikla vykdoma, vyriausybė, kraštutiniais atvejais veikdama kaip perdraudikas ir gindama visuomenės interesus, kai tokį vaidmenį ji turi prisiimti dėl rinkoje susidariusios situacijos, kai joje tiesiog neįmanoma gauti komercinio draudimo teikiamos apsaugos. 2 straipsnis – Sąvokų apibrėžimai 1. Šioje direktyvoje taikomi tokie sąvokų apibrėžimai: „perdraudimas“ – veikla, kuria prisiimama rizika, perleidžiama draudimo įmonės, kitos perdraudimo įmonės ar profesinių pensijų institucijų, kurioms taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/41/EB[30]. „perdraudimo įmonė“ – įmonė, kuri yra gavusi oficialų leidimą pagal 3 straipsnį; „filialas“ – perdraudimo įmonės atstovybė arba filialas; „padalinys“ – perdraudimo įmonės pagrindinė buveinė, filialas, atsižvelgiant į c punktą; „buveinės valstybė narė“ – valstybė narė, kurioje įsikūrusi pagrindinė perdraudimo įmonės buveinė; „filialo valstybė narė“ – valstybė narė, kurioje įsikūręs perdraudimo įmonės filialas; „priimančioji valstybė narė“ – valstybė narė, kurioje yra perdraudimo įmonės filialas arba kurioje ji vykdo paslaugas. „kontrolė“ – ryšys tarp patronuojančios ir dukterinės įmonės, kaip apibrėžta Tarybos direktyvos 83/349/EEB[31] 1 straipsnyje, arba panašus ryšys tarp bet kurio fizinio ar juridinio asmens ir įmonės; „akcijų paketas“ – draudimo įmonėje tiesiogiai ar netiesiogiai turimos akcijos, sudarančios 10 % ar daugiau kapitalo ar balsavimo teisių arba leidžiančios daryti esminę įtaką įmonės, kurioje turimos tos akcijos, valdymui; „patronuojanti įmonė“ – patronuojanti įmonė, apibrėžta Direktyvos 83/349/EEB 1 ir 2 straipsniuose; „dukterinė įmonė“ – dukterinė įmonė, apibrėžta Direktyvos 83/349/EEB 1 ir 2 straipsniuose; „kompetentingos institucijos“ – nacionalinės institucijos, įstatymais ar teisės aktais įgaliotos vykdyti perdraudimo įmonių priežiūrą; „glaudus ryšys“ – padėtis, kai du ar daugiau fizinių ar juridinių asmenų yra susiję: (i) dalyvavimu , o tai reiškia, kad įmonėje tiesiogiai ar kontrolės būdu turima 20 % ar daugiau balsavimo teisių ar kapitalo; arba (ii) kontrole , visais atvejai, apibrėžtais Direktyvos 83/349/EEB 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse arba panašiu ryšiu tarp fizinio ar juridinio asmens ir įmonės; „priklausoma perdraudimo įmonė“ – perdraudimo įmonė, kuri priklauso finansų įmonei, išskyrus draudimo įmones ar perdraudimo įmones ir draudimo ar perdraudimo įmonių, kurioms taikoma Direktyva 98/78/EB, grupes, arba vienai ar kelioms ne finansų įmonėms, ir teikianti perdraudimo apsaugą tik įmonės, kuriai jos priklauso, arba įmonės ar įmonių, priklausančių tai pačiai grupei, į kurią įeina ir priklausoma perdraudimo įmonė, rizikoms. 2. Taikant 1 dalies c punktą, bet kuri įmonės buveinė, esanti valstybės narės teritorijoje, prilyginama atstovybei ar filialui netgi ir tuo atveju, jeigu toji buveinė neturi filialo ar atstovybės statuso, o yra tik biuras, kurį valdo įmonės darbuotojai, ar nepriklausomas, tačiau, kaip ir atstovybė, turintis nuolatinius įgaliojimus veikti įmonės vardu, asmuo. Taikant 1 dalies i punktą, 7 ir 14 straipsnių kontekste, taip pat 14 straipsnyje minimų akcijų paketų dydžių kontekste, atsižvelgiama į balsavimo teises, apibrėžtas Direktyvos 2001/34/EB[32] 92 straipsnyje. Taikant 1 dalies k punktą, bet kuri dukterinės įmonės dukterinė įmonė taip pat laikoma tos įmonės, kuri yra pagrindinė šių įmonių patronuojanti įmonė, dukterine įmone. Taikant 1 dalies m punktą, bet kuri dukterinės įmonės dukterinė įmonė taip pat laikoma tos įmonės, kuri yra vadovaujanti šių įmonių patronuojanti įmonė, dukterine įmone. Taikant 1 dalies m punktą, kai du ar daugiau fizinių ar juridinių asmenų yra kontrolės ryšiais nuolat susiję su vienu ir tuo pačiu asmeniu, tarp tų asmenų taip pat yra glaudus ryšys. 3. Ten, kur šioje direktyvoje minimas euras, nuo kiekvienų metų gruodžio 31 d. taikomas tas keitimo į nacionalinę valiutą kursas, kuris galiojo pakutinę ankstesnio spalio mėnesio dieną, kai buvo nustatyti visų atitinkamų Bendrijos valiutų keitimo kursai. II ANTRAŠTINĖ DALIS – PERDRAUDIMO VEIKLOS PRADĖJIMAS LEIDIMŲ IŠDAVIMAS PERDRAUDIMO ĮMONĖMS 3 straipsnis – Leidimų išdavimo principai Pradedant perdraudimo veiklą, būtina iš anksto gauti oficialų leidimą. Tokį leidimą išduoda buveinės valstybės narės institucijos, į kurią turi kreiptis: a) bet kuri perdraudimo įmonė, kurios pagrindinė buveinė steigiama šios valstybės narės teritorijoje; b) bet kuri leidimą gavusi perdraudimo įmonė, kuri plėsdama savo veiklą nori užsiimti kitomis perdraudimo veiklomis, nei tos, kurioms leidimas jau gautas. 4 straipsnis – Leidimų galiojimo sritis 1. Remiantis 3 straipsniu išduotas leidimas galioja visoje Bendrijoje. Jis leidžia perdraudimo įmonei čia vykdyti veiklą vadovaujantis steigimosi teise arba laisve teikti paslaugas. 2. Leidimas išduodamas vykdyti ne gyvybės perdraudimo veiklas, gyvybės perdraudimo veiklas ar visas perdraudimo veiklų rūšis, pagal prašymą pateikiančiojo pageidavimą. Jis traktuojamas atsižvelgiant į veiklos planą, pateikiamą pagal 6 straipsnio b punktą ir 11 straipsnį ir sąlygų, valstybės narės, kurios prašoma išduoti leidimą, nustatytų leidimui gauti, vykdymą. 5 straipsnis – Perdraudimo įmonės teisinis statusas 1. Buveinės valstybė narė reikalauja, kad kiekviena leidimo prašanti perdraudimo įmonė įgytų vieną iš I priede nurodytų teisinių statusų. Perdraudimo įmonė taip pat gali įgyti Europos bendrovės (SE) statusą, kaip nurodyta Tarybos reglamente (EB) Nr. 2157/2001[33]. 2. Valstybės narės, jei tinkama, gali steigti bet kurio viešosios teisės numatyto teisinio statuso perdraudimo įmones, jeigu jų veikla apima perdraudimo operacijas, atliekamas lygiavertėmis sąlygomis pagal privatinę teisę. 6 straipsnis – Sąlygos Buveinės valstybė narė reikalauja, kad kiekviena prašanti leidimo perdraudimo įmonė: a) vykdytų tik perdraudimo ir su tuo susijusių operacijų veiklą; šis reikalavimas gali apimti ir kontroliuojančiosios bendroves funkcijas ir veiklas, susijusias su finansinio sektoriaus veiklomis, apibrėžtomis Direktyvos 2002/87/EB 2 straipsnio 8 punkte[34]; b) pateiktų veiklos planą pagal 11 straipsnį; c) turėtų 40 straipsnio 2 dalyje numatytą minimalų garantinį fondą; d) būtų veiksmingai valdomos geros reputacijos asmenų, turinčių tinkamą profesinę kvalifikaciją ar patirtį. 7 straipsnis – Glaudūs ryšiai 1. Jeigu tarp perdraudimo įmonės ir kitų fizinių ar juridinių asmenų yra glaudžių ryšių, kompetentingos institucijos išduoda leidimą tik tada, jeigu tie glaudūs ryšiai nekliudo veiksmingai atlikti joms pavestų priežiūros funkcijų. Kompetentingos institucijos taip pat atsisako išduoti leidimą, jeigu dėl kurios nors valstybės, nesančios nare, įstatymų ir kitų teisės aktų, reguliuojančių vieną ar daugiau fizinių ar juridinių asmenų, su kuriais perdraudimo įmonė turi glaudžių ryšių, arba dėl sunkumų, kylančių įgyvendinant tokius įstatymus ar teisės aktus, minėtosios institucijos negali veiksmingai atlikti joms pavestų priežiūros funkcijų. 2. Kompetentingos institucijos reikalauja, kad perdraudimo įmonės joms teiktų informaciją, reikalingą nuolat stebėti, ar vykdomos 1 dalyje minėtos sąlygos. 8 straipsnis – Pagrindinė perdraudimo įmonės buveinė Valstybės narės reikalauja, kad pagrindinės draudimo įmonių buveinės būtų toje pačioje valstybėje narėje, kaip ir jų registruotosios buveinės 9 straipsnis – Perdraudimo sutarčių sąlygos ir įmokų lentelės 1. Ši direktyva nedraudžia valstybėms narėms palikti galioti ar priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, reikalaujančius patvirtinti įmonės steigimo sutartį ir įstatus bei pateikti visus kitus dokumentus, būtinus, kad būtų galima normaliai vykdyti priežiūrą. 2. Tačiau valstybės narės negali priimti nuostatų, pagal kurias būtų reikalaujama iš anksto patvirtinti arba sistemingai pranešti apie bendrąsias ir ypatingąsias draudimo sutarčių sąlygas, įmokų lenteles ar dokumentų formas ir kitus spausdintinius dokumentus, kuriuos draudimo įmonė ketina naudoti tvarkydama reikalus su perdraudėjų įmonėmis arba įmonėmis retrocesionierėmis. 10 straipsnis – Ekonominiai rinkos reikalavimai Valstybė narė negali reikalauti, kad bet kuris prašymas išduoti leidimą būtų nagrinėjamas atsižvelgiant į rinkos ekonominius reikalavimus. 11 straipsnis – Veiklos planas 1. 6 straipsnio b punkte minėtame veiklos plane nurodomi šie duomenys arba pateikiami įrodymai, patvirtinantys šiuos dalykus: a) rizikų, kurias perdraudimo įmonė siūlo padengti, pobūdį; b) perdraudimo susitarimų, kurios perdraudimo įmonė siūlo sudaryti su perdraudėjų įmonėmis, rūšis; c) pagrindinius retrocesijos principus; d) minimalų garantinį fondą sudarančius elementus; e) išlaidų, susijusių su pradinėmis administracinėmis paslaugomis ir veiklą užtikrinančiomis organizacinėmis priemonėmis, sąmatą bei finansinius išteklius, numatytus šioms išlaidoms padengti. 2. Be 1 dalyje nurodytų reikalavimų, pirmiems trims finansiniams metams veiklos plane turi būti nurodyta: a) valdymo išlaidų, išskyrus įsikūrimo išlaidas, sąmatą ir visų pirma einamųjų bendrųjų išlaidų ir komisinių sąmata; b) įmokų arba įnašų ir išmokų sąmata; c) numatomas balansas; d) finansinių išteklių, kuriuos ketinama panaudoti rizikos prisiėmimo įsipareigojimams padengti, ir mokumo atsargos sąmata. 12 straipsnis– Akcininkai ir nariai, turintys akcijų paketus Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos išduoda įmonei leidimą pradėti vykdyti perdraudimo veiklą tik po to, kai joms pateikiama informacija apie tiesioginių ar netiesioginių akcininkų ar narių, kurie yra fiziniai arba juridiniai asmenys ir turi tos įmonės akcijų paketų, tapatybę bei turimų akcijų skaičių. Tos kompetentingos institucijos atsisako išduoti leidimą, jeigu, atsižvelgus į būtinumą užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį draudimo įmonės valdymą, jų netenkina akcininkų ar narių kvalifikacija. 13 straipsnis - Atsisakymas išduoti leidimą Bet koks sprendimas neišduoti leidimo turi būti pagrįstas konkrečiais motyvais ir apie tai pranešama atitinkamai draudimo įmonei. Kiekviena valstybė narė užtikrina teisę pagal 53 straipsnį apskųsti sprendimą neduoti leidimo teismui. Ši nuostata taip pat taikoma tais atvejais, kai kompetentingos valdžios institucijos neišnagrinėjo prašymo išduoti leidimą per šešis mėnesius nuo jo gavimo dienos. 14 straipsnis – Išankstinės konsultacijos su valstybės narės kompetentingomis institucijomis 1. Su kitos susijusios valstybės narės kompetentingomis institucijomis konsultuojamasi prieš išduodant leidimą perdraudimo įmonei: a) kuri yra kitoje valstybėje narėje leidimą gavusios draudimo ar perdraudimo įmonės dukterinė įmonė; arba b) kuri yra kitoje valstybėje narėje leidimą gavusios draudimo įmonės ar perdraudimo įmonės patronuojančios įmonės dukterinė įmonė; arba c) kurią kontroliuojantis fizinis arba juridinis asmuo taip pat kontroliuoja kitoje valstybėje narėje leidimą gavusią draudimo ar perdraudimo įmonę. 2. Su susijusios valstybės narės kompetentinga institucija, atsakinga už kredito įstaigų arba investicinių įmonių priežiūrą, konsultuojamasi prieš išduodant leidimą perdraudimo įmonei: a) kuri yra Bendrijoje leidimą gavusios kredito įstaigos arba investicinės įmonės dukterinė įmonė; arba b) kuri yra Bendrijoje leidimą gavusios kredito įstaigos arba investicinės įmonės patronuojančios įmonės dukterinė įmonė; arba c) kurią kontroliuojantis fizinis arba juridinis asmuo taip pat kontroliuoja Bendrijoje leidimą gavusią kredito įstaigą arba investicinę įmonę. 3. 1 ir 2 dalyse nurodytos atitinkamos kompetentingos institucijos, vertindamos akcininkų tinkamumą ir kitos tos pačios grupės įmonės valdyme dalyvaujančių direktorių patirtį bei reputaciją, pirmiausia konsultuojasi tarpusavyje. Jos viena kitai perduoda informaciją apie akcininkų tinkamumą ir direktorių reputaciją bei patirtį, kuri yra svarbi kitoms kompetentingoms institucijoms išduodant leidimus ir nuolat vertinant, kaip laikomasi veiklos sąlygų. III ANTRAŠTINĖ DALIS – PERDRAUDIMO VEIKLOS REGULIAVIMO SĄLYGOS 1 Skyrius – Finansinės priežiūros principai ir metodai 1 SKIRSNIS – KOMPETENTINGOS INSTITUCIJOS IR BENDROSIOS TAISYKLėS 15 STRAIPSNIS – KOMPETENTINGOS INSTITUCIJOS IR PRIEžIūROS OBJEKTAS 1. Perdraudimo įmonės finansinė priežiūra, įskaitant veiklos, kurią ta įmonė vykdo per filialus arba naudodamasi laisve teikti paslaugas, finansinę priežiūrą, yra vien tik buveinės valstybės narės pareiga Jei priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos turi pagrindo manyti, kad dėl draudimo įmonės veiklos gali nukentėti jos patikima finansinė padėtis, apie tai jos informuoja tos įmonės buveinės valstybės narės kompetentingas institucijas. Pastarosios institucijos turi nuspręsti, ar įmonė atitinka šioje direktyvoje nustatytas riziką ribojančias taisykles. 2. 1 dalyje minėtai finansinei priežiūrai priskiriamas visos perdraudimo įmonės veiklos, jos mokumo būklės, suformuotų techninių atidėjimų ir juos dengiančio turto patikrinimas pagal valstybės narės, vadovaujantis Bendrijos lygiu priimtomis nuostatomis, nustatytas taisykles ar taikomą tvarką 3. Perdraudimo įmonės buveinės valstybė narė neatmeta retrocesijos sutarties, kurią sudarė ši perdraudimo įmonė ir kita pagal šia direktyvą leidimą gavusi perdraudimo įmonė arba pagal Direktyvas 73/239/EEB ar 2002/83/EB leidimą gavusi draudimo įmonė, remdamasi priežastimis, tiesiogiai susijusiomis su tos perdraudimo įmonės ar draudimo įmonės finansinės padėties patikimumu. 4. Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos reikalauja, kad kiekviena perdraudimo įmonė laikytųsi teisingos administravimo ir apskaitos tvarkos bei turėtų atitinkamus vidaus kontrolės mechanizmus. 16 straipsnis – Kitoje valstybėje narėje įsteigtų filialų priežiūra Filialo valstybė narė numato, kad kitoje valstybėje narėje leidimą gavusiai perdraudimo įmonei vykdant veiklą per filialą buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos, prieš tai informavusios filialo valstybės narės kompetentingas institucijas, gali pačios arba per jų tuo tikslu paskirtus tarpininkaujančius asmenis vietoje patikrinti informaciją, būtiną įmonės finansinei priežiūrai užtikrinti. Filialo valstybės narės institucijos gali dalyvauti tokiame patikrinime. 17 straipsnis – Apskaitos, rizikos ribojimo ir statistinė informacija: priežiūros įgaliojimai 1) Kiekviena valstybė narė reikalauja, kad visos perdraudimo įmonės, kurių pagrindinė buveinė yra jos teritorijoje, pateiktų metinę finansinę atskaitomybę apie visų rūšių operacijas, savo finansinę padėtį ir mokumą. 2) Valstybės narės reikalauja, kad perdraudimo įmonės, kurių pagrindinės buveinės yra jų teritorijoje, sistemingai pateiktų ataskaitas apie pajamas kartu su statistiniais dokumentais, kurie reikalingi priežiūrai vykdyti. Kompetentingos priežiūros institucijos pateikia viena kitai dokumentus ir informaciją, reikalingų priežiūrai vykdyti. 3) Kiekviena valstybė narė imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad kompetentingos institucijos turėtų įgaliojimus ir galėtų naudoti priemones, kurių joms reikia draudimo įmonių, kurių pagrindinės buveinės yra jos teritorijoje, veiklos priežiūrai vykdyti, įskaitant ir veiklą, vykdomą už šios teritorijos, Konkrečiai, kompetentingoms institucijoms turi būti suteikta galimybė: a) atlikti detalius perdraudimo įmonės būklės ir visos jos veiklos tyrimus, inter alia renkant informaciją arba reikalaujant pateikti su įmonės perdraudimo veikla susijusius dokumentus, atliekant tyrimus vietoje, perdraudimo įmonės patalpose; b) taikyti perdraudimo įmonei, jos direktoriams ar valdytojai arba ją kontroliuojantiems asmenims bet kokias priemones, kurios tinkamos ar būtinos užtikrinant, kad įmonės veikla atitiktų įstatymus ir kitus teisės aktus, kurių ta įmonė turi laikytis kiekvienoje valstybėje narėje; c) užtikrinti, kad tos priemonės būtų taikomos, jeigu būtina, panaudojant priverstines priemones, ir, jei tinkama, veikiant per teismą. Valstybės narės taip pat gali numatyti, kad kompetentingos institucijos turėtų galimybę gauti visą informaciją apie pas tarpininkus esančias sutartis. 18 straipsnis – Portfelio perdavimas Laikydamasi nacionalinės teisės aktais nustatytų sąlygų, kiekviena valstybė narė leidžia perdraudimo įmonėms, kurių pagrindinės buveinės yra jos teritorijoje, perduoti visą savo sutarčių, sudarytų naudojantis steigimosi teise arba laisve teikti paslaugas, portfelį arba jo dalį Bendrijoje įsteigtai perimančiai įstaigai, jeigu perimančios įstaigos buveinės valstybė narė patvirtina, kad, atsižvelgus į perdavimą, pastaroji turi būtinąją mokumo atsargą, apibrėžtą 3 skyriuje. 2 skirsnis – akcijų paketai 19 STRAIPSNIS – ĮSIGYJAMI AKCIJų PAKETAI Valstybės narės reikalauja, kad bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris ketina tiesiogiai ar netiesiogiai valdyti perdraudimo įmonės akcijų paketą, pirmiausia apie tai informuotų buveinės valstybės narės kompetentingas institucijas, nurodydamas planuojamo valdyti paketo dydį. Toks asmuo taip pat turi informuoti buveinės valstybės narės kompetentingas institucijas, jeigu jis ketina padidinti savo akcijų paketą tiek, kad jo turimų balsavimo teisių ar kapitalo dalis pasiektų ar viršytų 20 %, 33 % ar 50 %, arba tiek, kad perdraudimo įmonė taptų jo dukterine įmone. Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo pirmojoje pastraipoje minėto pranešimo gavimo dienos gali pareikšti prieštaravimą tokiam planui, jeigu, atsižvelgus į būtinybę užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį perdraudimo įmonės valdymą, jų netenkina pirmojoje pastraipoje nurodyto asmens kvalifikacija. Jeigu jos neprieštarauja atitinkamam planui, jos gali nustatyti maksimalų jo įgyvendinimo laiką. 20 straipsnis –Finansų įmonių įsigyjami akcijų paketai Jeigu 19 straipsnyje minėtus akcijų paketus įsigyja draudimo įmonė, perdraudimo įmonė, kredito įstaiga ar investicinė įmonė, gavusi leidimą kitoje valstybėje narėje, arba patronuojanti tokios įmonės įmonė, arba tokią įmonę kontroliuojantis fizinis ar juridinis asmuo, ir jeigu po šio įsigijimo įmonė, kurioje įsigyjančioji įmonė ketina valdyti akcijų paketą, taptų įsigyjančios įmonės dukterine arba kontroliuojama įmone, prieš įvertinant įsigijimą turi būti atliktos 14 straipsnyje numatytos konsultacijos. 21 straipsnis - Pardavimai Valstybės narės reikalauja, kad bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris ketina tiesiogiai ar netiesiogiai parduoti perdraudimo įmonės akcijų paketą, pirmiausia apie tai informuotų buveinės valstybės narės kompetentingas institucijas, nurodydamas planuojamo parduoti paketo dydį. Toks asmuo taip pat turi informuoti buveinės valstybės narės kompetentingas institucijas, jeigu jis ketina sumažinti savo akcijų paketą tiek, kad jo turimų balsavimo teisių ar kapitalo dalis nesudarytų 20 %, 33 % ar 50 %, arba tiek, kad perdraudimo įmonė nebebūtų jo dukterine įmone. 22 straipsnis – Informacija, suteikiama perdraudimo įmonės kompetentingai institucijai Perdraudimo įmonės, sužinojusios apie kiekvieną jų akcijų paketo įsigijimą ar pardavimą, dėl kurio turimos akcijos viršija vieną iš 19 ir 21 straipsniuose nurodytų ribų ar nesiekia jos, apie tai informuoja buveinės valstybių narių kompetentingas institucijas. Bent kartą per metus jos taip pat praneša toms institucijoms akcininkų ir narių, turinčių akcijų paketus, pavadinimus, vardus ir pavardes bei tokių akcijų paketų dydžius, nurodomus, pavyzdžiui, informacinėje medžiagoje, gaunamoje per metinius visuotinius akcininkų ir narių susirinkimus arba vykdant į vertybinių popierių biržų prekybos sąrašus įtrauktomis įmonėmis taikomus reikalavimus. 23 straipsnis – Akcijų paketai:kompetentingos institucijos galios Valstybės narės reikalauja, kad buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos imtųsi tinkamų priemonių susidariusiai padėčiai pakeisti, jeigu dėl 19 straipsnyje nurodytų asmenų įtakos gali nukentėti patikimas ir riziką ribojantis perdraudimo įmonės valdymas, kad tokia padėtis baigtųsi. Tokios priemonės gali būti, pavyzdžiui, teismo uždraudimai, poveikio priemonių taikymas direktoriams ir valdytojams arba naudojimosi balsavimo teisėmis, kurias suteikia atitinkamų akcininkų ar narių turimos akcijos, sustabdymas. Panašios priemonės taikomos fiziniams ar juridiniams asmenims, nevykdantiems įsipareigojimo teikti išankstinę informaciją, kaip nurodytą 19 straipsnyje. Jeigu akcijų paketas įsigyjamas nepaisant kompetentingų institucijų prieštaravimo, valstybės narės, neatsižvelgdamos į jokias kitas taikytinas poveikio priemones, numato, kad atitinkamos balsavimo teisės būtų sustabdytos arba balsavimas būtų pripažintas negaliojančiu, arba būtų galima jį anuliuoti. 3 skirsnis – profesinė paslaptis ir keitimaisi informacija 24 STRAIPSNIS – ĮPAREIGOJIMAS 1. Valstybės narės nustato, kad visi kompetentingose institucijose dirbantys arba dirbę asmenys, taip pat kompetentingų institucijų vardu veikiantys auditoriai ar ekspertai yra įpareigoti laikytis profesinės paslapties. Pagal šį įpareigojimą jokia konfidenciali informacija, kurią jie gali gauti atlikdami savo pareigas, negali būti atskleista jokiam asmeniui ar institucijai, išskyrus, kai ji pateikiama tokia apibendrinta ar suvestine forma, kad nebūtų galima nustatyti atskirų perdraudimo įmonių, išskyrus baudžiamojoje teisėje numatytus atvejus. 2. Tačiau, jeigu yra paskelbtas perdraudimo įmonės bankrotas arba ji priverstinai likviduojama, konfidenciali informacija, nesusijusi su trečiosiomis šalimis, kurios dalyvauja sanuojant tokią perdraudimo įmonę, gali būti atskleista civiliniame ar komerciniame teismo procese. 25 straipsnis – Keitimasis informacija tarp valstybių narių ir kompetentingų institucijų 24 straipsnis netrukdo įvairių valstybių narių kompetentingoms institucijoms keistis informacija pagal perdraudimo įmonėms taikomas direktyvas. Šiai informacijai taikomos 24 straipsnyje nurodytos profesinės paslapties sąlygos. 26 straipsnis – Bendradarbiavimo sutartys su trečiosiomis šalimis Valstybės narės gali sudaryti bendradarbiavimo sutartis, numatančias keitimąsi informacija su trečiųjų šalių kompetentingomis institucijomis arba trečiųjų šalių institucijomis ar įstaigomis, nurodytomis 28 straipsnio 1 ir 2 dalyse tik tuomet, jeigu pateikiamai informacijai taikomos profesinės paslapties garantijos, bent jau lygiavertės toms, kurios nurodytos šiame skirsnyje. Tokio keitimosi metu gauta informacija turi būti naudojama minėtoms institucijoms ar įstaigoms atliekant priežiūros užduotis. Jeigu informacijos šaltinis yra kitoje valstybėje narėje, tos informacijos negalima atskleisti be aiškaus ją suteikusių kompetentingų institucijų sutikimo ir, jei tinkama, tokia informacija gali būti atskleidžiama tik tiems tikslams, kuriems tos institucijos davė sutikimą. 27 straipsnis – Naudojimasis konfidencialia informacija Kompetentingos institucijos, gaunančios konfidencialią informaciją pagal 24 ir 25 straipsnį, gali ją naudoti tik atlikdamos savo pareigas: a) tikrinti, ar laikomasi sąlygų, reguliuojančių perdraudimo veiklos pradėjimą, ir palengvinti tokios veiklos stebėjimą, ypač techninių atidėjimų, mokumo atsargų, administracinių ir apskaitos procedūrų bei vidaus kontrolės mechanizmų stebėjimą, b) taikyti poveikio priemones, c) administraciniuose skunduose dėl kompetentingos institucijos sprendimų, arba d) kai iškeliama byla pagal 53 straipsnį arba pagal specialias šios direktyvos ir kitų direktyvų, priimtų draudimo įmonių ir perdraudimo įmonių srityje, nuostatas. 28 straipsnis – Keitimasis informacija su kitomis institucijomis 1. 24–27 straipsniai netrukdo keitimuisi informacija valstybėje narėje, kurioje yra dvi ar daugiau toje pačioje valstybėje narėje esančių kompetentingų institucijų, arba tarp valstybių narių, tarp kompetentingų institucijų ir: a) institucijų, atsakingų už kredito įstaigų ir kitų finansų organizacijų oficialią priežiūrą, bei institucijų, atsakingų už finansų rinkų priežiūrą, b) įstaigų, dalyvaujančių likviduojant draudimo įmones ir perdraudimo įmones bei jų bankroto bei kitose panašiose procesuose, ir c) asmenų, atsakingų už įstatymų numatytus draudimo įmonių, perdraudimo įmonių ir kitų finansų įstaigų auditus, vykdant priežiūros funkcijas, ir netrukdo pateikti įstaigoms, administruojančioms priverstinio likvidavimo procedūras arba garantinius fondus, informacijos, reikalingos šių įstaigų funkcijoms vykdyti. Informacijai, kurią gauna šios institucijos, įstaigos ir asmenys, taikomas 24 straipsnyje numatytas profesinės paslapties įpareigojimas. 2. Nepaisant to, kas nurodyta 24–27 straipsniuose, valstybės narės gali leisti keitimąsi informacija tarp kompetentingų institucijų ir: a) institucijų, atsakingų už įstaigų, dalyvaujančių likviduojant perdraudimo įmones ir jų bankroto bei kitose panašiose procesuose, priežiūrą, arba b) institucijų, atsakingų už asmenų, kuriems patikėta atlikti įstatymų numatytus draudimo ar perdraudimo įmonių, kredito įstaigų, investicinių įmonių ir kitų finansų įstaigų auditus, priežiūrą, arba c) draudimo ar perdraudimo įmonių nepriklausomų aktuarijų, vykdančių teisinę tų įmonių priežiūrą, ir įstaigų, atsakingų už tokių aktuarijų priežiūrą. Valstybės narės, nusprendusios pasinaudoti pirmojoje pastraipoje nurodyta galimybe, reikalauja, kad būtų patenkinamos bent šios sąlygos: a) keitimasis informacija naudojamas tik pirmojoje pastraipoje nurodytai priežiūrai arba teisinei priežiūrai vykdyti; b) taip gautai informacijai taikomos 24 straipsnyje numatytos profesinės paslapties sąlygos; c) jeigu informacijos šaltinis yra kitoje valstybėje narėje, tos informacijos negalima atskleisti be aiškaus ją suteikusių kompetentingų institucijų sutikimo ir, jei tinkama, tokia informacija gali būti atskleidžiama tik tiems tikslams, kuriems tos institucijos davė sutikimą. Valstybės narės praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms institucijų, asmenų ir įstaigų, turinčių teisę pagal šios dalies nuostatas gauti informacijos, pavadinimus ar vardus bei pavardes. 2. Nepaisant to, kas nurodyta 24–27 straipsniuose, valstybės narės gali leisti keitimąsi informacija tarp kompetentingų institucijų ir institucijų ar įstaigų, kurias įstatymas įpareigoja aptikti ir tirti įmonių įstatymų pažeidimus, tam, kad būtų sustiprintas finansinės sistemos stabilumas, įskaitant ir patikimumą. Valstybės narės, nusprendusios pasinaudoti pirmojoje pastraipoje nurodyta galimybe, reikalauja, kad būtų patenkintos bent šios sąlygos: a) informacija turi būti naudojama tik pirmojoje pastraipoje nurodytai užduočiai atlikti; b) taip gautai informacijai turi būti taikomos 24 straipsnyje numatytos profesinės paslapties sąlygos; c) jeigu informacijos šaltinis yra kitoje valstybėje narėje, tos informacijos negalima atskleisti be aiškaus ją suteikusių kompetentingų institucijų sutikimo ir, jei tinkama, tokia informacija gali būti atskleidžiama tik tiems tikslams, kuriems tos institucijos davė sutikimą. Jeigu valstybėje narėje pirmojoje pastraipoje nurodytoms institucijoms ar įstaigoms pavestas aptikimo ir tyrimo užduotis savo konkrečios kompetencijos srityje padeda atlikti tuo tikslu paskirti asmenys, nedirbantys valstybiniame sektoriuje, keitimosi informacija galimybės gali būti išplėstos, įtraukiant į juos ir tuos asmenis, jeigu laikomasi antrojoje pastraipoje nustatytų sąlygų. Kad būtų galima įgyvendinti antrosios pastraipos paskutinės įtraukos nuostatą, pirmojoje pastraipoje įvardytos institucijos ar įstaigos praneša informaciją atskleidusioms kompetentingoms institucijos asmenų, kuriems ta informacija turi būti siunčiama, vardus ir tikslias pareigas. Valstybės narės pateikia Komisijai ir kitoms valstybėms narėms institucijų ar įstaigų, galinčių gauti informaciją pagal šią dalį, pavadinimus. 29 straipsnis – Informacijos perdavimas centriniams bankams ir pinigų institucijoms Šis skirsnis netrukdo kompetentingai institucijai perduoti centriniams bankams ir kitoms panašias funkcijas atliekančioms pinigų institucijoms ir, kai tinkama, kitoms valdžios institucijoms, atsakingoms už mokėjimų sistemų priežiūrą, informacijos, reikalingą jų užduotims atlikti. Jis taip pat netrukdo tokioms institucijoms ar įstaigoms perduoti kompetentingai institucijai informacijos, kurios joms gali prireikti taikant 27 straipsnį. Taip gautai informacijai taikomos šiame skirsnyje nustatytos profesinės paslapties sąlygos. 30 straipsnis – Informacijos atskleidimas centrinės valdžios administracijoms, atsakingoms už finansų įstatymus Nepaisydamos 24 ir 27 straipsnių, valstybės narės pagal įstatymų nuostatas gali leisti pateikti tam tikrą informaciją kitiems centrinės valdžios administracijos departamentams, atsakingiems už teisės aktus dėl kredito įstaigų, finansų įstaigų, investicijų paslaugų ir draudimo ar perdraudimo įmonių priežiūros, bei inspektoriams, veikiantiems šių departamentų vardu. Tačiau ši informacija gali būti pateikiama tik tuomet, kai tai reikalinga dėl riziką ribojančios kontrolės. Tačiau valstybės narės nustato, kad pagal 25 straipsnį ir 28 straipsnio 1 dalį gauta informacija ir ta, kuri gaunama per 16 straipsnyje minėtą patikrinimą vietoje, negali būti pateikta šioje dalyje nurodytais atvejais, išskyrus, kai yra gautas informaciją pateikusių kompetentingų institucijų arba valstybės narės, kurioje atliktas patikrinimas vietoje, kompetentingų institucijų aiškus sutikimas. 4 skirsnis – auditorių pareigos 31 STRAIPSNIS – AUDITORIų PAREIGOS 1. Valstybės narės turi bent jau numatyti, kad bet kuris asmuo, kuriam suteiktas įgaliojimas pagal Tarybos direktyvą 84/253/EEB[35], perdraudimo įmonėje atliekantis užduotį, apibūdintą Tarybos direktyvos 78/660/EEB[36] 51 straipsnyje, Tarybos direktyvos 83/349/EEB 37 straipsnyje arba Tarybos direktyvos 85/611/EEB[37] 31 straipsnyje arba bet kurią kitą įstatymų numatytą užduotį, privalo nedelsdamas kompetentingoms institucijoms pranešti apie bet kurį tų užduočių vykdymo metu sužinotą su ta įmone susijusį faktą ar sprendimą, kuris gali: a) būti esminis įstatymų ir kitų teisės aktų, kuriais nustatomos leidimų draudimo ar perdraudimo įmonėms išdavimą reguliuojančios sąlygos arba kurie konkrečiai reglamentuoja draudimo ar perdraudimo įmonės veiklą, pažeidimas, arba b) įtakoti nenutrūkstamą perdraudimo įmonės veiklą, arba c) sukliudyti patvirtinti atskaitomybę arba taikyti išlygas; tas asmuo taip pat privalo pranešti apie visus faktus ir sprendimus, jo (jos) sužinotus vykdant a punkte nurodytas užduotis įmonėje, kuri dėl kontrolės ryšių turi glaudžius ryšius su perdraudimo įmone, kurioje jis (ji) vykdo minėtąją užduotį. 2) Kompetentingoms institucijoms ar asmenims, įgaliotiems, kaip nurodyta