LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 72/1

Komisijos komunikatas dėl sumažėjusios vertės turto tvarkymo Bendrijos bankų sektoriuje

(2009/C 72/01)

1. ĮVADAS

1. Nuo 2007 m. vidurio didmeninių kreditų rinkų veikimas stipriai sutrikdytas. To pasekmė – mažėjantis bankų sektoriaus likvidumas ir bankų nenoras skolinti lėšas tarpusavyje ir platesnio masto ekonomikai. Kadangi kredito rinkų sutrikdymas per pastaruosius aštuoniolika mėnesių sustiprėjo, finansų krizė paaštrėjo ir prasidėjo didelis pasaulio ekonomikos nuosmukis.

2. Sunku įsivaizduoti, kad būtų galima panaikinti finansų krizę ir atgaivinti pasaulio ekonomiką neužtikrinus bankų sektoriaus ir platesnio masto finansų sistemos stabilumo. Tik tuomet bus atgautas investuotojų pasitikėjimas ir bankai atnaujins įprastą skolinimo veiklą. Todėl, kad palaikytų savo bankų sektorių stabilumą ir paremtų skolinimo veiklą, valstybės narės ėmėsi priemonių, visų pirma tai naujo kapitalo injekcijos, naudojant viešąsias lėšas, ir vyriausybės garantijų teikimas bankams skolinantis lėšas. Apie šias priemones paskelbta 2008 m. spalio mėn. ir pastaraisiais mėnesiais jos palaipsniui įgyvendinamos.

3. Pastaruoju metu kelios valstybės narės paskelbė, kad be esamų paramos priemonių, ketina papildomai teikti tam tikrą paramą, skirtą sumažėjusios vertės bankų turtui. Šie pareiškimai kartu su panašia iniciatyva Jungtinėse Valstijose paskatino platesnio masto debatus Bendrijoje dėl turtui skirtos paramos, kaip bankams skirtos valstybės paramos priemonės, privalumų. Atsižvelgdamos į šiuos debatus ir pasikonsultavusios su Europos centriniu banku (ECB), Komisijos tarnybos parengė šį komunikatą, kuris grindžiamas 2009 m. vasario 5 d. Eurosistemos parengtomis rekomendacijomis (žr. I priedą).

4. Šiame komunikate pagrindinis dėmesys skiriamas klausimams, kuriuos turi spręsti valstybės narės svarstydamos, rengdamos ir įgyvendindamos paramos turtui priemones. Bendrai vertinant šie klausimai apima paramos turtui, kaip priemonės, skirtos finansiniam stabilumui užtikrinti ir skolinimo veiklai paremti, loginį pagrindimą; ilgesnio laikotarpio klausimus, susijusius su bankų sektoriaus gyvybingumu ir biudžeto tvarumu, į kuriuos reikia atsižvelgti svarstant paramos turtui priemones į; taip pat poreikį, kad būtų bendras ir suderintas Bendrijos požiūris į paramą turtui, visų pirma siekiant užtikrinti vienodas sąlygas. Atsižvelgiant į tokį Bendrijos požiūrį, šiame komunikate taip pat siūlomos konkretesnės gairės dėl paramai turtui taikomų valstybės pagalbos taisyklių, didžiausią dėmesį skiriant tokiems klausimams, kaip i) skaidrumas ir informacijos atskleidimo reikalavimai; ii) valstybės, akcininkų ir kreditorių dalijimasis našta; iii) gavėjų paskatų derinimas su viešosios politikos tikslais; iv) paramos turtui priemonių rengimas, atsižvelgiant į sumažėjusios vertės turto tinkamumą, vertinimą ir valdymą; v) paramos turtui, kitų valstybės paramos priemonių ir bankų restruktūrizavimo ryšys.

2. PARAMA TURTUI, KAIP PRIEMONĖ FINANSINIAM STABILUMUI UŽTIKRINTI IR BANKŲ SKOLINIMO VEIKLAI PAREMTI

5. Neatidėliotini valstybių narių pagalbos paketų, paskelbtų 2008 m. spalio mėn., tikslai – užtikrinti finansinį stabilumą ir paremti kreditų teikimą realiajai ekonomikai. Per anksti daryti galutines išvadas dėl paketų veiksmingumo, tačiau aišku, kad jie padėjo išvengti finansų sistemos žlugimo ir palaikė svarbių tarpbankinių rinkų veikimą. Vis dėlto, po šių paketų paskelbimo realiosios ekonomikos kreditavimo tendencijos buvo nepalankios, o naujausiais duomenimis, kreditų augimas labai sulėtėjo (1). Daugumoje valstybių narių paplitusi praktika, kai įmonėms nebesuteikiami banko kreditai ir atrodytų, kad kreditų suvaržymai yra didesnio masto, nei būtų galima pateisinti cikliškumu.

6. Pagrindinė nurodyta nepakankamo kreditų srauto priežastis – netikrumas dėl sumažėjusios vertės turto vertinimo ir vietos – bankų sektoriaus problemų šaltinio nuo krizės pradžios. Netikrumas dėl turto vertinimo ne tik toliau kenkė pasitikėjimui bankų sektoriumi, bet ir silpnino valstybės paramos priemonių, dėl kurių susitarta 2008 m. spalio mėn., poveikį. Pavyzdžiui, siekiant atkurti bankų kapitalą, numatytos atsargos turto vertės sumažėjimo atveju, tačiau didelę dalį suteiktos kapitalo apsaugos bankai panaudojo atidėjiniams, jei ateityje sumažėtų turto vertė. Bankai jau ėmėsi veiksmų, kad išspręstų sumažėjusios vertės turto problemą. Jie atliko didelius turto vertės nurašymus (2), ėmėsi veiksmų, kad apribotų likusius nuostolius, perklasifikuodami turtą savo balansuose ir palaipsniui atidėdavo kapitalą, kad sustiprintų savo mokumo pozicijas. Tačiau ši problema nebuvo pakankamai išspręsta ir galima daryti prielaidą, kad dėl netikėtai smarkiai susilpnėjusios ekonominės veiklos bankų turto kredito kokybė toliau smarkiai blogės.

7. Parama turtui tiesiogiai būtų sprendžiamas netikrumo dėl bankų balanso kokybės klausimas ir taip būtų padedama atkurti pasitikėjimą šiuo sektoriumi. Ši parama taip pat galėtų padėti išvengti pasikartojančių bankų kapitalo atkūrimo ciklų rizikos, kadangi turto vertės sumažėjimo mastas didėja blogėjant realiosios ekonomikos padėčiai. Remdamosi šia informacija, kelios valstybės narės aktyviai svarsto galimybę skirti paramą sumažėjusios vertės bankų turtui, kaip papildomą priemonę, taikytiną su kitomis priemonėmis, įgyvendinant strategiją, dėl kurios 2008 m. spalio mėn. susitarė valstybių ir vyriausybių vadovai.

3. ILGESNIO LAIKOTARPIO KLAUSIMAI: BANKŲ SEKTORIAUS GYVYBINGUMO ATKŪRIMAS IR VALSTYBĖS FINANSŲ TVARUMAS

8. Paramos turtui priemonės turi būti parengtos ir įgyvendinamos taip, kad būtų veiksmingiausiai pasiekti neatidėliotini tikslai užtikrinti finansinį stabilumą ir paremti bankų skolinimo veiklą. Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia spręsti svarbų klausimą – įgyvendinant paramos turtui priemones, užtikrinti atitinkamą dalyvavimą nustatant tinkamas kainas ir sąlygas, taip pat, jei būtų reikalinga, padarant šį dalyvavimą privalomu. Tačiau pagrindinis dėmesys rengiant ir įgyvendinant paramos turtui priemones neturėtų būti skiriamas tik šiems neatidėliotiniems tikslams. Svarbu atsižvelgti ir į ilgesnio laikotarpio klausimus.

9. Jeigu paramos turtui priemonės nebus įgyvendinamos taip, kad būtų užkirstas kelias didelių konkurencijos tarp bankų (tiek valstybėse narėse, tiek tarpvalstybiniu mastu) iškraipymų grėsmei pagal Europos bendrijos steigimo sutarties valstybės pagalbos taisykles, įskaitant prireikus paramos gavėjų restruktūrizavimą, Bendrijos bankų sektorius struktūriškai susilpnės ir tai neigiamai atsilieps platesnio masto ekonomikos gamybos potencialui. Be to, dėl šios priežasties galėtų būti reikalingas pakartotinis valstybės įsikišimas į šį sektorių ir dėl to vis labiau didėtų valstybės finansams tenkanti našta. Tokia rizika yra didelė, atsižvelgiant į galimą valstybės dalyvavimo mastą. Siekiant apriboti tokios ilgesnio laikotarpio žalos riziką, valstybės įsikišimas į bankų sektorių turėtų būti tikslingas ir vykdomas pasitelkiant tam tikro elgesio užtikrinimo priemones, kuriomis derinamos bankų paskatos ir viešosios politikos tikslai. Paramos turtui priemonės turėtų būti bendrų pastangų atkurti bankų sektoriaus gyvybingumą, remiantis būtinu restruktūrizavimu, dalis. Poreikis restruktūrizuoti bankų sektorių, kaip valstybės paramos atsvara, išsamiau aptariamas 5 ir 6 skirsniuose kalbant apie valstybės pagalbos taisykles.

10. Svarstant paramos turtui priemonių rengimą ir įgyvendinimą, taip pat svarbu, kad valstybės narės atsižvelgtų į biudžetą. Remiantis bendro tikėtino turto nurašymo skaičiavimais, paramos turtui biudžeto išlaidos – faktinės, galimos arba abiejų rūšių – galėtų būti didelės tiek absoliučiais dydžiais, tiek lyginant su valstybių narių bendruoju vidaus produktu (BVP). Valstybės parama turtui (ir kitos priemonės) neturėtų būti tokio masto, kad dėl to kiltų problemų, susijusių su viešųjų finansų tvarumu, pvz., pernelyg didelis įsiskolinimas arba finansavimo problemos. Šie klausimai labai svarbūs dabartinėmis aplinkybėmis, didėjant biudžeto deficitui, didėjant valstybės skolos lygiams ir kylant sunkumams, susijusiems su valstybės obligacijų emisijomis.

11. Konkrečiau, valstybių narių biudžeto padėtis bus svarbus klausimas, renkantis turto, kuriam bus teikiama parama, valdymo priemonę, t. y. turto pirkimą, turto draudimą, turto pasirinkimo sandorį arba tokių priemonių derinį (3). Įvairių paramos turtui metodų poveikis biudžeto patikimumui negali labai skirtis, nes finansų rinkose galimi nuostoliai bus greičiausiai panašiai diskontuoti (4). Tačiau metodas, kuriuo remiantis reikia iš karto pirkti sumažėjusios vertės turtą, turėtų labiau tiesioginį poveikį biudžeto koeficientams ir valstybės finansavimui. Nors sumažėjusios vertės turto valdymo priemonės pasirinkimas yra kiekvienos valstybės narės atsakomybė, būtų galima apsvarstyti mišrius metodus, kuriais remiantis blogas turtas atskiriamas nuo bankų balansų atskirame subjekte (banko viduje arba išorės įmonėje), kuris gautų tam tikros naudos iš vyriausybės garantijos. Toks metodas yra patrauklus, nes jis turi daug turto pirkimo metodo privalumų, kalbant apie pasitikėjimo bankų sistema atkūrimo perspektyvą, kartu jis riboja tiesioginį poveikį biudžetui.

12. Kalbant apie ribotus biudžeto išteklius, gali būti tikslinga paramos turtui priemones daugiausia skirti keliems sisteminės svarbos bankams. Kai kuriose valstybėse narėse bankams skirta parama turtui gali būti labai suvaržyta dėl esamų šių valstybių biudžeto suvaržymų ir (arba) jų bankų balanso dydžio, palyginti su BVP.

4. BENDRO IR SUDERINTO BENDRIJOS POŽIŪRIO POREIKIS

13. Svarstant kai kurias paramos turtui priemonių rūšis, reikia suderinti neatidėliotinus tikslus užtikrinti finansinį stabilumą ir bankų skolinimo veiklą su poreikiu ilgesniu laikotarpiu išvengti žalos Bendrijos bankų sektoriui, bendrajai rinkai ir platesnio masto ekonomikai. Veiksmingiausiai tai galima įgyvendinti bendru ir suderintu Bendrijos požiūriu, siekiant šių plataus masto tikslų: a) didinti pasitikėjimą rinka, parodant, kad Bendrijos mastu galima veiksmingai spręsti finansų krizės problemą, ir kuriant teigiamo poveikio valstybėse narėse ir platesnio masto finansų rinkose perspektyvą; b) riboti neigiamą poveikį valstybėse narėse tokiu atveju, kai vienai valstybei narei pradėjus pirmajai taikyti paramos turtui priemones, kitos valstybės narės pradeda jausti spaudimą imtis tų pačių veiksmų ir dėl to gali pradėti varžytis tarpusavyje dėl subsidijų; c) apsaugoti finansinių paslaugų bendrąją rinką, užtikrinant, kad būtų nuosekliai taikomos valstybių narių priimtos paramos turtui priemonės, ir nesiimti finansinio protekcionizmo; d) užtikrinti, kad būtų laikomasi valstybės pagalbos kontrolės ir kitų teisinių reikalavimų, toliau garantuojant paramos turtui priemonių nuoseklumą ir mažinant konkurencijos iškraipymus bei moralinės žalos riziką.

14. Valstybių narių veiksmus reikėtų koordinuoti tik bendrai ir tą būtų galima daryti pakankamai lanksčiai pritaikant priemones konkretiems atskirų bankų atvejams. Jeigu nebus pakankamo ex ante koordinavimo, daugumai šių tikslų pasiekti reikės papildomos valstybės pagalbos kontrolės ex post. Todėl bendros gairės dėl paramos priemonių pagrindinių požymių turėtų padėti sumažinti poreikį koreguoti ir tikslinti atlikus vertinimą pagal valstybės pagalbos taisykles. Tokios gairės pateikiamos tolesniuose skirsniuose.

5. GAIRĖS DĖL VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ TAIKYMO PARAMOS TURTUI PRIEMONĖMS

15. Bankai paprastai turi įvertinti įsigyjamo turto riziką ir būti tikri, kad galės padengti bet kokius susijusius nuostolius (5). Tačiau galima laikyti, kad parama turtui gali sustiprinti finansinį stabilumą. Viešosios paramos turtui priemonės yra valstybės pagalba, kadangi pagalbą gaunančiam bankui nereikia nei užfiksuoti nuostolio, nei sudaryti rezervo galimam nuostoliui dėl sumažėjusios vertės turto padengti (arba jam už tai kompensuojama) ir (arba) šios priemonės suteikia galimybę panaudoti reguliuojamą kapitalą kitais tikslais. Visų pirma tai būtų tokiu atveju, kai sumažėjusios vertės turtas perkamas arba apdraudžiamas didesne nei rinkos verte arba jeigu garantijos kaina valstybei nekompensuojama už jos galimą didžiausią įsipareigojimą pagal garantiją (6).

16. Tačiau bet kokia pagalba, kuri teikiama paramos turtui priemonėms, turėtų atitikti bendruosius būtinumo, proporcingumo ir konkurencijos iškraipymo sumažinimo principus. Tokia pagalba susijusi su dideliais pagalbą gaunančių bei jos negaunančių bankų ir pagalbą gaunančių bankų, kurių pagalbos poreikiai skiriasi, konkurencijos iškraipymais. Iš esmės patikimi, bet pagalbos negaunantys bankai gali jaustis įpareigoti kreiptis dėl valstybės įsikišimo, kad išlaikytų konkurencingą padėtį rinkoje. Tarp valstybių narių gali kilti panašių konkurencijos iškraipymų ir jos gali pradėti varžytis tarpusavyje dėl subsidijų (stengdamosi išgelbėti savo bankus, nepaisydamos poveikio bankams kitose valstybėse narėse) bei žengti link finansinio protekcionizmo ir vidaus rinkos suskaidymo. Todėl dalyvavimą paramos turtui programoje turėtų lemti aiškiai apibrėžti ir objektyvūs kriterijai, siekiant neleisti atskiriems bankams pasinaudoti nepagrįstu pranašumu.

17. Principai, kuriais reglamentuojamas valstybės pagalbos taisyklių, ypač EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies b punkto taikymas bet kuriai bankams skirtai priemonei, kiek tai susiję su pasauline finansų krize, buvo nustatyti Komisijos komunikate „Valstybės pagalbos taisyklių taikymas finansų įstaigoms skirtoms priemonėms dėl dabartinės pasaulinės finansų krizės“ (7). Išsamesnės gairės dėl praktinio šių principų taikymo atkuriant kapitalą buvo vėliau pateiktos Komisijos komunikate „Finansų įstaigų kapitalo atkūrimas esant dabartinei finansų krizei: pagalbos apribojimas iki mažiausios būtinos sumos ir apsaugos priemonės nuo netinkamo konkurencijos iškraipymo“ (8). Tais pačiais principais grindžiamose šiame komunikate pateikiamose gairėse nurodomi pagrindiniai paramos turtui priemonių arba programų požymiai, kurie nulemia jų veiksmingumą ir poveikį konkurencijai. Šios gairės vienodai taikomos visiems bankams, kuriems suteikiama parama turtui, nepriklausomai nuo jų individualios padėties, tačiau praktiškai jos gali būti taikomos skirtingai, priklausomai nuo pagalbos gavėjo rizikos pobūdžio ir gyvybingumo. Šių gairių principai taikomi mutatis mutandis, kai dvi ar daugiau valstybių narių derina priemones, kad tarpvalstybiniams bankams suteiktų paramą turtui.

18. Šio komunikato tikslas – nustatyti suderintus principus ir sąlygas, siekiant kuo labiau užtikrinti paramos turtui priemonių veiksmingumą bendrojoje rinkoje, atsižvelgiant į ilgalaikį tikslą atkurti normalias rinkos sąlygas, kartu toliau pakankamai lanksčiai veikiant, kad individualiai arba nacionaliniu lygiu būtų atsižvelgiama į konkrečius požymius arba būtų teikiamos papildomos priemonės ar procedūros finansinio stabilumo tikslais. Todėl veiksmingomis paramos turtui priemonėmis turėtų būti palaikomas realiosios ekonomikos kreditavimas.

5.1. Tinkamas problemos nustatymas ir sprendimų variantai: visiškas ex ante skaidrumas, sumažėjusios vertės atskleidimas ir išankstinis reikalavimus atitinkančių bankų vertinimas

19. Bet kuri paramos turtui priemonė turi būti grindžiama aiškiai nustatytu su turtu susijusių banko problemų dydžiu, jo tikru mokumu iki paramos suteikimo ir jo gyvybingumo atkūrimo perspektyva, tinkamai atsižvelgiant į visas galimas alternatyvas, siekiant palengvinti būtiną restruktūrizavimo procesą, užkirsti kelią visų dalyvių paskatų iškraipymui ir neiššvaistyti valstybės išteklių, jei nebūtų prisidėta prie įprastos realiosios ekonomikos kreditavimo veiklos atkūrimo.

20. Todėl siekiant sumažinti riziką, kad tų pačių pagalbos gavėjų atžvilgiu reikės pakartotinio valstybės įsikišimo, turėtų būti laikomasi šių kriterijų, kaip būtinos sąlygos, norint pasinaudoti parama turtui: a) reikalavimus atitinkantys bankai, kurie kreipiasi dėl pagalbos, turėtų būti ex ante visiškai skaidrūs ir atskleisti sumažėjusią turto, kuriam bus teikiamos paramos priemonės, vertę, remdamiesi atitinkamu vertinimu, kurį patvirtina pripažinti nepriklausomi ekspertai ir patvirtina susijusi priežiūros institucija ir kuris atitinka 5.5 skirsnyje išdėstytus vertinimo principus (9); sumažėjusi vertė turėtų būti atskleidžiama iki valstybės įsikišimo; reikėtų nustatyti pagalbos dydį ir banko nuostolius, patirtus perdavus turtą (10); b) atskiro banko paraiškoje dėl pagalbos turėtų būti išsamiai apžvelgta to banko veikla ir balansas, siekiant įvertinti banko kapitalo pakankamumą ir jo gyvybingumo perspektyvą (gyvybingumo apžvalga); ši apžvalga turi būti atliekama tuomet, kai tvirtinamas sumažėjusios vertės turtas, kuriam taikoma paramos turtui programa, tačiau atsižvelgiant į apžvalgos apimtį, ji galėtų būti baigta po to, kai bankas pradės įgyvendinti paramos turtui programą; gyvybingumo apžvalgos rezultatai pranešami Komisijai ir į juos bus atsižvelgiama vertinant būtinas tolesnes priemones (žr. 6 skirsnį).

5.2. Valstybės, akcininkų ir kreditorių išlaidų, susijusių su sumažėjusios vertės turtu, dalijimasis

21. Paprastai bankai turėtų prisiimti su sumažėjusios vertės turtu susijusius nuostolius iki didžiausios ribos. Pirmiausia, tuo tikslu būtinas visiškas ex ante skaidrumas ir informacijos atskleidimas, taip pat teisingas turto vertinimas iki valstybės įsikišimo ir teisingas atlygis valstybei už bet kokios rūšies paramos turtui priemonę, siekiant užtikrinti atitinkamą akcininkų atsakomybę ir išlaidų dalijimąsi, nepriklausomai nuo to, koks konkretus modelis pasirinktas. Sujungus šiuos elementus, turėtų būti darniai dalijamasi našta, susijusia su įvairių rūšių valstybės parama, atsižvelgiant į konkrečius skiriamuosius įvairių rūšių pagalbos požymius (11).

22. Jei tinkamai įvertinus turtą ir teisingai nustačius nuostolius susidarytų techninio nemokumo padėtis be valstybės įsikišimo, reikėtų pradėti banko administravimo procedūrą arba jį likviduoti pagal Bendrijos ir nacionalinę teisę (12). Tokiomis aplinkybėmis siekiant išlaikyti finansinį stabilumą ir pasitikėjimą, tinkama priemonė gali būti obligacijų turėtojams suteikiama apsauga arba garantijos (13).

23. Kai dėl finansinio stabilumo priežasčių (14) nepatartina pradėti banko administravimo procedūros arba tinkamai jį likviduoti, bankams galėtų būti skiriama iki mažiausio dydžio ribota pagalba suteikiant garantijas arba nuperkant turtą, kad bankai galėtų toliau veikti tam tikrą laikotarpį, būtiną restruktūrizavimo arba tinkamo likvidavimo planui parengti. Tokiais atvejais akcininkai taip pat turėtų prisiimti nuostolius bent jau tol, kol bus pasiektos kapitalo pakankamumo reguliuojamosios ribos. Taip pat galima apsvarstyti nacionalizavimo galimybes.

24. Kai neįmanoma visiškai pasidalinti naštos ex ante, reikėtų pareikalauti, kad bankas vėliau prisidėti padengiant nuostolius arba riziką, pavyzdžiui, lėšų susigrąžinimo išlygomis arba draudimo programos atveju „pirmojo nuostolio“, kurį prisiims bankas (paprastai ne mažiau kaip 10 %), išlyga ir „likutinio nuostolio pasidalijimo“ išlyga, kuria bankas dalyvauja prisiimant papildomų nuostolių procentinę dalį (paprastai ne mažiau kaip 10 %) (15).

25. Paprastai kuo mažesnis išankstinis įnašas, tuo didesnis turi būti vėlesnis akcininkų įnašas konvertuojant valstybės nuostolius į banko akcijas ir (arba) suteikiant papildomas kompensacines priemones, kad būtų apribotas konkurencijos iškraipymas įvertinant būtiną restruktūrizavimą.

5.3. Bankų paskatų dalyvauti gaunant paramą turtui derinimas su viešosios politikos tikslais

26. Paprastai pagal paramos sumažėjusios vertės turtui programas turėtų būti suteikiamas iki šešių mėnesių užsiregistravimo laikotarpis nuo tos dienos, kai valstybė pradeda vykdyti programą. Tai apribos stimulą bankams vilkinti būtiną informacijos atskleidimą, tikintis vėliau gauti didesnę paramą, ir padės greičiau spręsti bankų problemas, kol ekonomikos nuosmukis dar labiau neapsunkino padėties. Per šešių mėnesių laikotarpį bankai sugebėtų pateikti reikalavimus atitinkančio turto krepšelius, kuriems bus teikiamos paramos turtui priemonės su pratęsimo galimybe (16).

27. Gali prireikti sukurti atitinkamus mechanizmus, siekiant užtikrinti, kad bankai, kuriems labiausiai reikia paramos turtui, dalyvautų valstybės priemonėje. Tokie mechanizmai galėtų apimti privalomą dalyvavimą programoje ir turėtų apimti bent jau privalomą informacijos atskleidimą priežiūros institucijoms. Visiems bankams taikomas įpareigojimas atskleisti su turtu susijusių problemų dydį padės aiškiau nustatyti paramos turtui programos valstybių narių lygmeniu poreikį ir būtiną mastą.

28. Kai dalyvavimas nėra privalomas, programą galėtų sudaryti atitinkamos paskatos (pavyzdžiui, varantų arba teisių esamiems akcininkams suteikimas, kad jie ateityje galėtų dalyvauti lengvatinėmis sąlygomis pritraukiant privatų kapitalą), padedančios bankams lengviau priimti sąlygas nenukrypstant nuo skaidrumo ir informacijos atskleidimo, sąžiningo vertinimo ir dalijimosi našta principų.

29. Dalyvauti pasibaigus šešių mėnesių laikotarpiui turėtų būti galima tik išimtinėmis ir nenumatytomis aplinkybėmis, už kurias bankas nėra atsakingas (17), ir griežtesnėmis sąlygomis, pavyzdžiui, mokant didesnį atlygį valstybei ir (arba) esant didesnėms kompensacinėms priemonėms.

30. Galimybė gauti paramą turtui visada turėtų priklausyti nuo keleto atitinkamų elgesio suvaržymų. Visų pirma pagalbą gaunantiems bankams turėtų būti taikomos apsaugos priemonės, kuriomis užtikrinama, kad paramos kapitalo poveikis būtų panaudojamas kreditavimui, siekiant atitinkamai ir nediskriminuojant patenkinti paklausą pagal komercinius kriterijus, o ne augimo strategijai finansuoti (visų pirma patikimiems bankams įsigyti), pakenkiant konkurentams.

31. Taip pat reikėtų apsvarstyti dividendų politikos apribojimus ir viršutines vadovų atlyginimo ribas. Specialią elgesio suvaržymų struktūrą reikėtų nustatyti remiantis proporcingumo įvertinimu, atsižvelgiant į įvairius veiksnius, dėl kurių gali tekti vykdyti restruktūrizavimą (žr. 6 skirsnį).

5.4. Turto atitikimas reikalavimams

32. Nustatant turto, atitinkančio reikalavimus paramai gauti, grupę, reikia surasti pusiausvyrą tarp tikslo užtikrinti neatidėliotiną finansinį stabilumą ir poreikio užtikrinti grįžimą prie įprasto rinkos veikimo per vidutinį laikotarpį. Turtas, kuris paprastai vadinamas „blogu“ turtu (pavyzdžiui, JAV hipoteka užtikrinti vertybiniai popieriai, susijusios apsidraudimo priemonės ir išvestinės priemonės), dėl kurio kilo finansų krizė ir kuris didžia dalimi tapo nelikvidus arba buvo labai sumažinta jo vertė, labiausiai lėmė su bankų gyvybingumu susijusį netikrumą ir skepticizmą. Apribojant reikalavimus atitinkančio turto grupę tokiu turtu, sumažėtų valstybės galimų nuostolių rizika ir būtų prisidėta užkertant kelią konkurencijos iškraipymams (18). Tačiau per daug siauro masto paramos priemone gali nepavykti atkurti pasitikėjimo bankų sektoriumi, atsižvelgiant į skirtumus tarp konkrečių problemų, kurias patiria įvairios valstybės narės ir bankai, ir masto, kuriuo vertės sumažėjimo problema persidavė kitam turtui. Šį klausimą reikėtų spręsti pragmatiškai ir lanksčiai – taip būtų užtikrinta, kad kitam turtui atitinkamu mastu ir tinkamai pagrįstais atvejais taip pat galėtų būti teikiamos paramos priemonės.

33. Siekiant nustatyti turtą, atitinkantį reikalavimus paramos priemonėms gauti, būtinas bendras ir suderintas Bendrijos požiūris, kad būtų užkirstas kelias konkurencijos iškraipymams tarp valstybių narių ir Bendrijos bankų sektoriuje ir kad būtų ribojamos paskatos tarpvalstybiniams bankams iš skirtingų nacionalinių paramos priemonių išsirinkti jiems palankiausias. Siekiant užtikrinti nuoseklumą nustatant reikalavimus atitinkantį turtą įvairiose valstybėse narėse, reikėtų nustatyti turto kategorijas („krepšelius“), atspindinčias esamo vertės sumažėjimo mastą. Išsamesnės šių kategorijų apibrėžimo gairės pateiktos III priede. Naudojant tokias turto kategorijas, būtų lengviau palyginti Bendrijos bankus ir jų rizikos pobūdį. Valstybės narės tuomet turėtų nuspręsti, kokios kategorijos turtas būtų aprėptas ir kokiu mastu, atsižvelgdamos į Komisijos atliktą pasirinkto turto vertės sumažėjimo apžvalgą.

34. Reikėtų proporcingo požiūrio, kad valstybė narė, kurios bankų sektorių papildomai paveikė kiti veiksniai, dėl kurių masto gali kilti grėsmė finansiniam stabilumui (pavyzdžiui, burbulo sprogimas jos nekilnojamojo turto rinkoje), tinkamai argumentavusi be kiekybinių apribojimų galėtų išplėsti turto tinkamumo sąvoką, kad ji apimtų tiksliai apibrėžtų kategorijų turtą, susijusį su sistemine grėsme.

35. Būtų galima numatyti papildomą lankstumo galimybę, siekiant padėti bankams spręsti sumažėjusios vertės turto, kuris neatitinka 32, 33 ir 34 punktuose nurodytų tinkamumo reikalavimų, problemą, nepateikiant specialaus pagrindimo ir neviršijant 10–20 % viso atitinkamo banko, kuriam taikomas paramos mechanizmas, turto, atsižvelgiant į skirtingas įvairių valstybių narių ir bankų aplinkybes. Tačiau turtui, kurio vertės šiuo metu negalima laikyti sumažėjusia, neturėtų būti taikoma paramos programa. Parama turtui neturėtų būti neribotos trukmės draudimo priemonė nuo būsimų nuosmukio pasekmių.

36. Paprastai kuo platesni atitikimo reikalavimams kriterijai ir kuo didesnė susijusio turto proporcija banko portfelyje, tuo visapusiškesnis turės būti restruktūrizavimas ir priemonės, siekiant išvengti netinkamo konkurencijos iškraipymo. Bet kuriuo atveju Komisija nelaikys, kad turtas atitinka reikalavimus paramos priemonėms gauti, kai jis įtrauktas į pagalbą gaunančio banko balansą po konkrečios galutinės datos prieš paskelbiant apie paramos programą (19). Kitaip pasielgus, galėtų kilti turto arbitražo pavojus ir nepriimtina moralinės žalos rizika, suteikiant paskatą bankams susilaikyti nuo tinkamo rizikos vertinimo ateityje teikiant paskolas ir vykdant kitas investicijas, ir taip pasikartotų tos pačios klaidos, kurios lėmė dabartinę krizę (20).

5.5. Turto, atitinkančio paramos reikalavimus, vertinimas ir kainos nustatymas

37. Teisingas ir nuoseklus turto, įskaitant sudėtingesnį ir mažiau likvidų turtą, vertinimo metodas yra labai svarbus, siekiant užkirsti kelią netinkamam konkurencijos iškraipymui ir valstybių narių varžymuisi tarpusavyje dėl subsidijų. Vertinimas turi būti atliekamas pagal bendrą metodiką, nustatytą Bendrijos lygiu, ir Komisija turi jį ex ante koordinuoti valstybėse narėse, kad užtikrintų didžiausią paramos turtui priemonės veiksmingumą ir sumažintų iškraipymo bei žalingo arbitražo riziką, su kuria visų pirma susiduria tarpvalstybiniai bankai. Siekiant atsižvelgti į konkrečias aplinkybes, susijusias, pavyzdžiui, su laiku gaunamais svarbiais duomenimis, gali tekti panaudoti alternatyvias metodikas su sąlyga, kad jos bus tokios pat skaidrios. Bet kuriuo atveju reikalavimus atitinkantys bankai turėtų kasdien vertinti savo portfelius, reguliariai ir dažnai atskleisti informaciją nacionalinėms institucijoms ir savo priežiūros institucijoms.

38. Kai įvertinti turtą labai sudėtinga, galėtų būti apsvarstyta galimybė taikyti alternatyvius metodus, pavyzdžiui, sukurti „gerą banką“, kad valstybė pirktų gerą, o ne sumažėjusios vertės turtą. Alternatyvus variantas galėtų būti valstybei įsigyti banką (įskaitant nacionalizavimą), siekiant ilgainiui atlikti vertinimą vykdant restruktūrizavimą arba tinkamai jį likviduojant, taip pašalinant bet kokią abejonę dėl tikros susijusio turto vertės (21).

39. Pirma, kai įmanoma, turtą reikėtų vertinti dabartine jo rinkos verte. Apskritai bet koks turto, kuriam taikoma programa, perdavimas, kai turto vertė viršija rinkos kainą, yra valstybės pagalba. Tačiau dabartinė rinkos vertė gali visiškai skirtis nuo to turto balansinės vertės dabartinėmis aplinkybėmis arba jos gali nebūti, jeigu nėra rinkos (kai kurio turto vertė iš tikrųjų gali būti lygi net nuliui).

40. Antra, atsižvelgiant į paramos turtui programą, sumažėjusios vertės turtui priskiriama vertė (perdavimo vertė) bus neišvengiamai didesnė už rinkos kainas, kad būtų pasiektas paramos poveikis. Siekdama užtikrinti nuoseklų pagalbos suderinamumo vertinimą, Komisija laikytų, kad perdavimo vertė, parodanti ilgalaikę turto ekonominę vertę (realiąją ekonominę vertę), remiantis pinigų srautais ir ilgesniais terminais, yra priimtina vertė, nurodanti pagalbos dydžio suderinamumą kaip būtiną minimumą. Reikės apsvarstyti galimybę taikyti vienodą tam tikrų kategorijų turto vertės sumažinimą, siekiant suvienodinti realiąją turto, kurį įvertinti taip sudėtinga, kad praktiškai neįmanoma patikimai prognozuoti, kaip jis kis artimoje ateityje, ekonominę vertę.

41. Todėl turto pirkimo arba turto draudimo priemonių (22) atveju perdavimo vertė turėtų būti grindžiama to turto realiąja ekonomine verte. Be to, turi būti užtikrintas atitinkamas atlygis valstybei. Kai valstybės narės nusprendžia, kad reikia – visų pirma siekiant išvengti techninio nemokumo – taikyti turto perdavimo vertę, kuri viršija jo realiąją ekonominę vertę, priemonės pagalbos elementas yra atitinkamai didesnis. Tai gali būti priimtina tik tuo atveju, jeigu vykdomas didelio masto restruktūrizavimas ir nustatomos sąlygos, kuriomis remiantis vėliau bus galima susigrąžinti šią papildomą pagalbą, pavyzdžiui, nustatant lėšų susigrąžinimo mechanizmus.

42. Vertinimo procesui, taikant tiek rinkos vertę, tiek realiąją ekonominę vertę, taip pat valstybės atlygiui turėtų būti taikomi tie patys pagrindiniai principai ir procesai, išvardyti IV priede.

43. Vertindama valstybių narių pateiktus paramos turtui priemonių vertinimo metodus ir jų įgyvendinimą atskirais atvejais, Komisija konsultuosis su vertinimo ekspertų grupėmis (23). Komisija taip pat remsis esamų Bendrijos lygmens įstaigų patirtimi, kad užtikrintų vertinimo metodikų nuoseklumą.

5.6. Turto, kuriam taikomos paramos priemonės, valdymas

44. Valstybės narės gali pasirinkti tinkamiausią modelį iš 3 skirsnyje ir II priede nurodytų variantų, kad padėtų bankams spręsti su turtu susijusią problemą, atsižvelgdamos į sumažėjusios vertės turto problemos mastą, atskirų susijusių bankų padėtį ir biudžetą. Valstybės pagalbos kontrolės tikslas – užtikrinti, kad pasirinkto modelio požymiai būtų tokie, kad būtų užtikrintas vienodų sąlygų taikymas ir užkirstas kelias netinkamam konkurencijos iškraipymui.

45. Nors konkretūs pagalbos priemonės kainų nustatymo mechanizmai gali skirtis, jų skiriamieji bruožai neturėtų pastebimai paveikti tinkamo valstybės ir paramą gaunančių bankų dalijimosi tenkančia našta. Remiantis tinkamu vertinimu, bendru turto valdymo bendrovės finansavimo mechanizmu, draudimu arba mišriu sprendimo variantu turėtų būti užtikrinta, kad bankas turėtų prisiimti tokią pačią nuostolių dalį. Šiuo atžvilgiu galima apsvarstyti galimybę taikyti lėšų susigrąžinimo išlygas. Apskritai visomis programomis turi būti užtikrinta, kad paramą gaunantys bankai prisiimtų nuostolius, patirtus perduodant turtą (žr. 50 punktą ir 10 išnašą).

46. Kad ir koks būtų modelis, siekiant padėti bankams lengviau atkurti gyvybingumą ir užkirsti kelią galimiems interesų konfliktams, reikia užtikrinti aiškų funkcinį ir organizacinį paramą gaunančio banko ir jo sumažėjusios vertės turto atskyrimą, visų pirma jų vadovybės, darbuotojų ir klientų atžvilgiu.

5.7. Procedūriniai aspektai

47. V priede pateikiami išsamūs nurodymai dėl šių valstybės pagalbos procedūros gairių, susiję tiek su pradiniu pranešimu apie pagalbą, tiek su restruktūrizavimo planų, jei jų prireikia, vertinimu.

6. TOLESNĖS PRIEMONĖS – RESTRUKTŪRIZAVIMAS IR GYVYBINGUMO ATKŪRIMAS

48.) 5 skirsnyje paminėti principai ir sąlygos sudaro paramos turtui priemonių rengimo sistemą, atitinkančią valstybės pagalbos taisykles. Šiomis aplinkybėmis valstybės pagalbos taisyklių tikslas – užtikrinti minimalią ir mažiausiai iškraipančią paramą, siekiant pašalinti bankams tenkančią riziką, susijusią su atskira turto kategorija, kad būtų parengtas tvirtas pagrindas atkurti ilgalaikį gyvybingumą be valstybės paramos. Nors sumažėjusios vertės turto tvarkymas pagal pirmiau paminėtus principus yra būtinas žingsnis, siekiant atkurti bankų gyvybingumą, nepakanka vien tik pasiekti šį tikslą. Priklausomai nuo konkrečios bankų padėties ir požymių, jie turės imtis atitinkamų jiems naudingų priemonių, kad išvengtų pasikartojančių panašių problemų ir užtikrintų ilgalaikį pelningumą.

49. Pagal valstybės pagalbos taisykles, visų pirma tas, kurios susijusios su sanavimo ir restruktūrizavimo pagalba, tokia parama turtui prilygsta struktūrinei operacijai ir reikia atidžiai įvertinti tris sąlygas: i) pakankamas paramos gavėjo dalyvavimas, dalijantis sumažėjusios vertės turto programos išlaidas; ii) tinkamus veiksmus, siekiant užtikrinti gyvybingumo atkūrimą; ir iii) būtinas priemones konkurencijos iškraipymui panaikinti.

50. Pirmąją sąlygą paprastai reikėtų patenkinti įvykdant 5 skirsnyje nurodytus reikalavimus, visų pirma informacijos atskleidimo, vertinimo, kainos nustatymo ir dalijimosi tenkančia našta. Tai turėtų užtikrinti, kad paramos gavėjo indėlis padengtų bent jau visus nuostolius, patirtus perduodant turtą valstybei. Kai to iš esmės neįmanoma padaryti, pagalba vis dar gali būti patvirtinta išimties būdu su sąlyga, kad taikomi griežtesni reikalavimai, kaip kitų dviejų sąlygų atveju.

51. Reikalavimai gyvybingumui atkurti ir priemonės konkurencijos iškraipymui panaikinti bus nustatomi kiekvienu atveju atskirai. Kalbant apie antrąją sąlygą, poreikį atkurti ilgalaikį gyvybingumą, reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad parama turtui gali padėti pasiekti šį tikslą. Gyvybingumo apžvalgoje po išsamaus galimų rizikos veiksnių įvertinimo ir aptarimo (24) turėtų būti patvirtintas faktinis ir būsimas banko kapitalo pakankamumas.

52. Gavus pradinį paramos turtui priemonių patvirtinimą, Komisijos atliekamą būtino restruktūrizavimo masto vertinimą lems šie kriterijai: Komisijos komunikate „Finansų įstaigų kapitalo atkūrimas esant dabartinei finansų krizei: pagalbos apribojimas iki mažiausios būtinos sumos ir apsaugos priemonės nuo netinkamo konkurencijos iškraipymo“, banko turto, kuriam taikoma parama, proporcija; tokio turto perdavimo kaina, palyginti su rinkos kaina; konkretūs suteiktos paramos sumažėjusios vertės turtui požymiai; bendras valstybės rizikos, susijusios su pagal riziką įvertintu banko turtu, dydis; paramą gaunančio banko problemų pobūdis ir kilmė bei banko verslo modelio ir investavimo strategijos patikimumas. Taip pat bus atsižvelgiama į bet kokią papildomai suteiktą valstybės garantiją arba valstybės atkuriamą kapitalą, siekiant susidaryti išsamų paramą gaunančio banko padėties vaizdą (25).

53. Siekiant ilgalaikio gyvybingumo, reikia, kad bankas sugebėtų išsilaikyti be valstybės paramos, tai reiškia, kad reikia turėti aiškius planus, kaip išpirkti gautą valstybės kapitalą ir atsisakyti valstybės garantijų. Priklausomai nuo šio vertinimo rezultatų, vykdant restruktūrizavimą reikės išsamiai apžvelgti banko strategiją ir veiklą, įskaitant, pavyzdžiui, susikoncentravimą į pagrindinę veiklą, verslo modelių perorientavimą, verslo padalinių/pavaldžiųjų įmonių uždarymą arba pardavimą, turto ir įsipareigojimų valdymo pokyčius ir kitus pokyčius.

54. Bus laikoma, kad išsamaus restruktūrizavimo reikia tuomet, kai atitinkamas sumažėjusios vertės turto vertinimas pagal 5.5 skirsnyje ir IV priede išdėstytus principus, neįsikišus valstybei lemtų neigiamą nuosavą kapitalą arba techninį nemokumą. Pakartotiniai pagalbos prašymai ir pirmesniuose skirsniuose išdėstytų bendrųjų principų nesilaikymas paprastai reikštų, kad reikia vykdyti tokį išsamų restruktūrizavimą.

55. Išsamaus restruktūrizavimo taip pat reikėtų, kai bankas bet kokiu pavidalu jau yra gavęs valstybės pagalbą, kuri panaudojama nuostoliams padengti arba jiems išvengti, arba kuri bendrai paėmus viršija 2 % viso pagal riziką įvertinto banko turto, kartu tinkamai atsižvelgiant į konkrečią kiekvieno pagalbos gavėjo padėtį (26).

56. Kalbant apie bet kokių reikiamų priemonių terminą gyvybingumui atkurti, bus atsižvelgiama į konkrečią atitinkamo banko padėtį ir bendrą bankų sektoriaus padėtį, pernelyg nevilkinant reikiamų pataisymų.

57. Trečia, reikėtų išnagrinėti būtinų kompensacinių priemonių mastą, remiantis konkurencijos iškraipymu, kurį lemia pagalba. Gali tekti sumažinti arba parduoti pelningus verslo padalinius ar pavaldžiąsias įmones arba įsipareigoti apriboti verslo plėtrą.

58. Bus laikoma, kad kompensacinių priemonių reikia tuomet, jeigu paramą gaunantis bankas nesilaikys 5 skirsnyje nurodytų sąlygų, visų pirmą tų, kurios susijusios su informacijos atskleidimu, vertinimu, kainos nustatymu ir dalijimusi tenkančia našta.

59. Komisija įvertins reikiamų kompensacinių priemonių mastą, atsižvelgdama į savo atliktą konkurencijos iškraipymo, kurį lemia pagalba, vertinimą, visų pirma remdamasi šiais veiksniais: bendru pagalbos dydžiu, įskaitant garantijų ir kapitalo atkūrimo priemones; sumažėjusios vertės turto, kuriam skiriama paramos priemonė, dydžiu; su turtu susijusių nuostolių dalimi; bendru banko patikimumu; turto, kuriam suteikta parama, rizikos pobūdžiu; banko rizikos valdymo kokybe; mokumo koeficiento lygiu nesant pagalbos; pagalbą gaunančio banko padėtimi rinkoje ir konkurencijos iškraipymu dėl banko vykdomos veiklos rinkoje; taip pat pagalbos poveikiu bankų sektoriaus struktūrai.

7. BAIGIAMOJI NUOSTATA

60. Komisija taiko šį komunikatą nuo 2009 m. vasario 25 d. – dienos, kurią ji iš esmės susitarė dėl šio komunikato turinio, atsižvelgdama į finansines ir ekonomines aplinkybes, dėl kurių reikėjo nedelsiant imtis veiksmų.

(1) Nors, remiantis oficialiais euro zonos duomenimis, bankai vis dar teikia paskolas verslo subjektams, ši tendencija silpnėja, o 2008 m. pabaigoje kreditavimo augimo per mėnesį tempas labai sulėtėjo. 2008 m. gruodžio mėn. bankų paskolų privačiam ekonomikos sektoriui (paskolos ne pinigų finansų įstaigoms (PFĮ), išskyrus vyriausybes) sumažėjo 0,4 %, palyginti su lapkričio mėn.

(2) Nuo 2007 m. vidurio iki dabar iš viso nurašyta 1 063 mlrd. USD turto, iš kurio 737,6 mlrd. USD nurašė JAV esantys bankai ir 293,7 mlrd. USD – Europoje esantys bankai. Iš pastarųjų bankų 68 mlrd. USD turto nurašė Šveicarijos bankai. Nepaisant turto nurašymo masto, apie kurį jau pranešta, dabartiniais TVF duomenimis, bendri bankų nuostoliai, susiję su turto vertės sumažėjimu, greičiausiai pasieks 2 200 mlrd. USD. Šie skaičiavimai paremti bendrai JAV išduotomis ir vertybiniais popieriais pakeistomis hipotekos, vartojimo ir bendrovių paskolomis ir nuo krizės pradžios jie nuolat didėja. Kai kurių rinkos analitikų nuomone, bendra nuostolių suma gali būti daug didesnė. Pavyzdžiui, Nouriel Roubini, kuris nuolat teigė, kad oficialūs apskaičiavimai yra per maži, dabar teigia, kad bendra nuostolių suma galėtų būti 3 600 mlrd. USD vien Jungtinėse Valstijose.

(3) Šios priemonės išsamiau aptariamos II priede.

(4) Valstybei perkant turtą, nebūtinai reiškia, kad ilgesniu laikotarpiu bus patirta didelių biudžeto išlaidų, jeigu pakankama įsigyto turto dalis vėliau gali būti pelningai parduota (žr. JAV ir Švedijos pavyzdžius II priede). Tačiau kai valstybė perka turtą, tai reiškia, kad bus išlaidų biudžeto laikotarpio pradžioje, kurios padidintų bendrą valstybės skolą ir bendrus valstybės finansavimo reikalavimus. Valstybės skolos pakeitimo sumažėjusios vertės turtu metodą būtų galima taikyti, siekiant lengviau išspręsti su emisija susijusias veiklos problemas, tačiau nebūtų išvengta poveikio biudžeto koeficientams ir valstybės skolos pasiūlos padidėjimo rinkoje.

(5) Paprastai bankai turi įvairių rūšių turto: grynųjų pinigų, finansinio turto (trumpalaikių iždo vertybinių popierių, skolos vertybinių popierių, nuosavybės vertybinių popierių, prekiaujamų paskolų ir biržos prekių), išvestinių priemonių (apsikeitimo ir pasirinkimo sandorių), paskolų, finansinių investicijų, nematerialiojo turto, nekilnojamojo turto, įrangos ir įrengimų. Nuostolių galima patirti, kai turtas parduodamas už mažesnę vertę nei balansinė vertė, kai turto vertė sumažinama ir sukuriamas rezervas galimiems nuostoliams padengti arba ex post, kai suėjus terminui įplaukų srautai yra mažesni nei balansinė vertė.

(6) Laikoma, kad garantija yra valstybės pagalba, kai pagalbą gaunantis bankas negali rasti rinkoje nepriklausomo privataus veiklos vykdytojo, kuris būtų pasiruošęs suteikti panašią garantiją. Valstybės pagalbos dydis yra didžiausias valstybės įsipareigojimas.

(7) OL C 270, 2008 10 25, p. 8.

(8) OL C 10, 2009 1 15, p. 2.

(9) Nepažeidžiant būtinybės paviešinti paramos turtui priemonės poveikį balansui, įskaitant tinkamą pasidalijimą tenkančia našta, terminus „skaidrumas“ ir „visiškas atskleidimas“ reikėtų suprasti kaip skaidrumą nacionalinių valdžios institucijų, susijusių nepriklausomų ekspertų ir Komisijos atžvilgiu.

(10) Pagalbos dydis atitinka turto perdavimo vertės (paprastai grindžiamos realiąja turto ekonomine verte) ir rinkos kainos skirtumą. Šiame dokumente patirti nuostoliai atitinka turto perdavimo vertės ir jo balansinės vertės skirtumą. Faktiniai nuostoliai paprastai bus inomi tik ex post.

(11) Paramos turtui priemones galima iš dalies palyginti su kapitalo injekcijomis, kadangi jos suteikia nuostolių prisiėmimo mechanizmą ir turi reguliuojamąjį kapitalo poveikį. Tačiau paramos turtui priemonių atveju valstybė paprastai patiria didesnę riziką, susijusią su specialiu sumažėjusios vertės turto portfeliu, kai nėra tiesioginio įnašo iš kitos banko pajamas uždirbančios veiklos ir lėšų ir kai viršijamas jos galimas į banką įdėtas kapitalas. Atsižvelgiant į didesnę riziką nei naudą, atlygis už paramą turtui paprastai turėtų būti didesnis nei kapitalo injekcijų atveju.

(12) Lyginant turto balansinę vertę ir jo perdavimo vertę (t. y. realiąją turto ekonominę vertę).

(13) Tačiau akcininkų apsauga paprastai turėtų būti neįtraukiama. Žr. sprendimus NN 39/08 (Danija, pagalba „Roskilde Bank“ likviduoti) ir NN 41/08 (Jungtinė Karalystė, sanavimo pagalba „Bradford & Bingely“).

(14) Taip gali būti, kai vykdant administravimo ar teisminį procesą arba tinkamai likviduojant banką, dėl banko dydžio arba veiklos rūšies būtų sunku suvaldyti situaciją be pavojingo sisteminio poveikio kitoms finansų įstaigoms arba realiosios ekonomikos kreditavimui. Šiuo atžvilgiu reikėtų pinigų ir (arba) priežiūros institucijos pateisinimo.

(15) Kiti veiksniai, pavyzdžiui, didesnis atlygis gali turėti įtakos atitinkamam lygiui. Be to, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad ex post kompensacijos gali būti teikiamos tik kelerius metus po to, kai pradedama taikyti priemonė, ir todėl dėl jų gali nepatenkinamai užsitęsti netikrumas dėl sumažėjusios vertės turto vertinimo. Lėšų susigrąžinimo išlygos, grindžiamos ex ante vertinimu, atveju šios problemos nebūtų.

(16) Užregistruoto dalyvauti turto, kurio terminas gali sueiti vėliau, atvejis.

(17) „Nenumatytos aplinkybės“ – tai aplinkybės, kurių bendrovės vadovybė jokiu būdu negalėjo numatyti, priimdama sprendimą nedalyvauti paramos turtui programoje per užsiregistravimo laikotarpį, ir kurios neatsiranda dėl bendrovės vadovybės aplaidumo ar klaidos arba dėl grupės, kuriai priklauso bendrovė, sprendimų. „Išimtines aplinkybes“ reikia suprasti kaip išimtines, neatsižvelgiant į dabartinę krizę. Valstybės narės, norėdamos remtis tokiomis aplinkybėmis, turi pranešti Komisijai visą būtiną informaciją.

(18) Atrodo, kad tokį metodą JAV pasirinko „Citigroup“ ir „Bank of America“.

(19) Paprastai Komisija laiko, kad vienoda ir objektyvi galutinė data, pvz., 2008 m. pabaiga užtikrins vienodas sąlygas bankams ir valstybėms narėms.

(20) Valstybės paramos, susijusios su būsimo turto rizika, klausimas prireikus gali būti sprendžiamas remiantis pranešimu dėl garantijos ir laikinąja sistema.

(21) Tai būtų, pavyzdžiui, tokiu atveju, jeigu valstybė pakeistų turtą vyriausybės obligacijomis už jų nominalios vertės sumą, bet gautų neapibrėžtuosius banko kapitalo varantus, kurių vertė priklauso nuo galimos sumažėjusios vertės turto pardavimo kainos.

(22) Draudimo priemonės atveju perdavimo vertė suvokiama kaip draudimo suma.

(23) Komisija remsis tokių vertinimo ekspertų grupių nuomone panašiai kaip kitų valstybės pagalbos procedūrų atveju, kai jai reikia remtis išorės ekspertų vertinimu.

(24) Taip pat reikėtų užtikrinti, kad būtų laikomasi taikytinų Komunikato „Finansų įstaigų kapitalo atkūrimas esant dabartinei finansų krizei: pagalbos apribojimas iki mažiausios būtinos sumos ir apsaugos priemonės nuo netinkamo konkurencijos iškraipymo“ dėl bankų kapitalo atkūrimo 40 dalyje išdėstytų kriterijų.

(25) Bankams, kuriems jau buvo suteikta valstybės pagalba ir kuriems jau taikomas restruktūrizavimo plano įsipareigojimas, tokiame plane turėtų tinkamai atsižvelgti į naują pagalbą ir numatyti visus variantus nuo restruktūrizavimo iki tinkamo likvidavimo.

(26) Šio punkto tikslais nereikia atsižvelgti į dalyvavimą patvirtintoje kredito garantijų programoje, kai garantija nebuvo panaudota nuostoliams padengti.

I PRIEDAS Eurosistemos paramos bankų turtui priemonių gairės Eurosistema nustatė septynis pagrindinius paramos bankų turtui priemonių principus: 1. įstaigų tinkamumas: parama turi būti teikiama tik įstaigų prašymu, o esant labai ribotoms galimybėms prioritetas gali būti teikiamas įstaigoms, kuriose didelė sumažėjusios vertės turto dalis; 2. pakankamai plati reikalavimus paramai gauti atitinkančio turto apibrėžtis; 3. reikalavimus paramai gauti atitinkančio turto vertinimas turi būti skaidrus ir geriausia, jei jis grindžiamas įvairiais metodais ir bendrais kriterijais, kuriuos nustatytų visos valstybės narės remdamosi nepriklausomų trečiųjų šalių ekspertų nuomone, ir būtų taikomi modeliai, kuriuose būtų panaudoti mikroekonominiai duomenys tikėtinų nuostolių ekonominei vertei ir galimumui nustatyti, taip pat, kai rinkos vertę yra ypatingai sunku nustatyti, arba kai situacija reikalauja, kad būtų imamasi skubių veiksmų, nustatyti turto balansinės vertės sumažinimą; 4. reikiamas dalijimosi rizika laipsnis, kaip būtinas bet kokios schemos elementas, siekiant apriboti valstybės išlaidas, suteikti tinkamas paskatas dalyvaujančioms įstaigoms ir užtikrinti vienodas sąlygas visoms šioms įstaigoms; 5. pakankamai ilga paramos turtui schemų trukmė, jei įmanoma, ją derinant prie reikalavimus paramai gauti atitinkančio turto termino struktūros; 6. įstaigų valdymas: jos turėtų toliau būti valdomos remiantis verslo principais, pirmenybę teikiant schemoms, kuriose numatomos aiškiai apibrėžtos pasitraukimo strategijos; ir 7. valstybės paramos priemonių teikimas priklausomai nuo kokių nors išmatuojamų kriterijų, kaip antai įsipareigojimo toliau teikti kreditus siekiant remiantis komerciniais kriterijais deramai patenkinti paklausą.

II PRIEDAS Įvairūs paramos turtui metodai ir patirtis naudojant „blogo banko“ sprendimus Jungtinėse Valstijose, Švedijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Vokietijoje, Šveicarijoje ir Čekijos Respublikoje I. Galimi metodai Iš principo svarstytini du turto, kuriam taikomos paramos priemonės, valdymo metodai: 1. Atskiro banko arba viso bankų sektoriaus sumažėjusios vertės turto atskyrimas nuo gero turto. Gali būti svarstomi keli šio metodo variantai. Kiekvienam bankui galėtų būti sukurta turto valdymo įmonė („blogas bankas“ arba apsauga nuo rizikos), sumažėjusios vertės turtą perduodant atskiram juridiniam subjektui, kurio turtą toliau tvarkytų sunkumų patiriantis bankas arba atskiras subjektas, o galimus nuostolius dalytųsi „geras“ bankas ir valstybė. Alternatyviai valstybė galėtų sukurti atskirą instituciją (dažnai vadinamą jungtiniu banku (angl. aggregator bank) atskirų bankų arba viso bankų sektoriaus sumažėjusios vertės turtui supirkti, taip sudarant sąlygas bankams grįžti prie įprastos skolinimo veiklos, kai jie nebebūtų apsunkinti turto nurašymo rizikos. Pagal šį metodą, prieš atskirdama bankų „gerą“ turtą nuo „blogo“, valstybė taip pat pirma galėtų juos nacionalizuoti, perimdama kai kurių arba visų sektoriaus bankų kontrolę. 2. Turto draudimo schema, pagal kurią bankai sumažėjusios vertės turtą išlaiko savo balanse, tačiau valstybė juos apdraudžia nuo nuostolių. Turto draudimo atveju sumažėjusios vertės turtas lieka bankų balanse ir yra valstybės apdraudžiamas nuo kai kurių arba visų nuostolių. Su turto draudimu susijęs konkretus klausimas – nustatyti tinkamą įmoką įvairiarūšiam ir sudėtingam turtui apdrausti, kuri iš principo turėtų atspindėti tam tikrą apdrausto turto vertinimo ir rizikos charakteristikų derinį. Kitas klausimas – situacijose, kai apdraustas turtas yra paskirstytas po daug bankų, o ne koncentruotas keliuose didesniuose bankuose, draudimo schemas techniškai sunku įgyvendinti. Galiausiai tai, kad apdraustas turtas lieka bankų balansuose, gali sudaryti sąlygas kilti interesų konfliktams ir pašalinti svarbų psichologinį poveikį, kylantį dėl aiškaus „gero“ banko atskyrimo nuo „blogo“ turto. II. Patirtis su „blogais bankais“ Jungtinėse Valstijose 1989 m. sukurta valstybei priklausanti turto valdymo įmonė „Resolution Trust Corporation“ (RTC). RTC buvo pavesta likviduoti taupomųjų ir paskolų asociacijų, kurias Taupymo priežiūros biuras paskelbė nemokiomis dėl 1989–1992 m. taupymo ir paskolų krizės, turtą (daugiausia su nekilnojamuoju turtu susijusį turtą, įskaitant hipotekos paskolas). RTC taip pat perėmė buvusio Federalinio būsto paskolų banko valdybos draudimo funkcijas. Nuo 1989 m. iki 1995 m. vidurio „Resolution Trust Corporation“ uždarė arba kitaip likvidavo 747 hipotekos paskolų įmones, kurių bendras turtas siekė 394 mlrd. USD. 1995 m. jos funkcijos buvo perduotos Federalinės indėlių draudimo korporacijos (angl. Federal Deposit Insurance Corporation) Taupomųjų asociacijų draudimo fondui (angl. Savings Association Insurance Fund). Apskaičiuota, kad iš viso išlaidos mokesčių mokėtojams 1995 m. doleriais siekė 124 mlrd. USD. RTC veikė per vadinamąsias nuosavybės vertybinių popierių partnerystės programas. Į visas nuosavybės vertybinių popierių partnerystes buvo įtraukiamas privataus sektoriaus partneris, įgydavęs turto portfelio dalį. Kadangi RTC išlaikė turto portfelių nuosavybės dalį, ji užsitikrino dalį labai didelio investuotojų į akcijų portfelius gaunamo pelno. Be to, nuosavybės vertybinių popierių partnerystės buvo naudingos RTC dėl jų privataus sektoriaus partnerių valdymo ir likvidavimo veiksmų, ir ši struktūra padėjo užtikrinti paskatų, pranašesnių, nei tos, kurios paprastai būdingos pagrindinio skolininko ir sutarties dalyvio santykiams, suderinimą. Įvairios nuosavybės vertybinių popierių partnerysčių formos yra šios: Multiple Investment Fund (ribota ir atrankinė partnerystė, nenustatytas turto portfelis), N-series and S-series Mortgage Trusts (konkurencingas konkursas nustatytam turto portfeliui), Land fund (siekiama gauti naudos iš ilgesnio laikotarpio ekonomikos atsigavimo ir žemės vystymo) ir JDC Partnership (bendrojo partnerio atrinkimas remiantis vadinamuoju „grožio konkursu“ neužtikrintiems ar abejotinos vertės reikalavimams). Švedijoje neveiksnioms finansų įstaigų paskoloms valdyti, kaip dalis 1992–1993 m. finansų krizės sprendimo politikos, sukurtos dvi bankų turto valdymo korporacijos – Securum ir Retriva. Sunkumus patiriančių bankų turtas buvo padalintas į „gerą“ ir „blogą“, tada blogas turtas perduotas vienai iš turto valdymo korporacijų, daugiausia Securum. Svarbus Švedijos programos bruožas – reikalavimas bankams atskleisti visus numatomus paskolų nuostolius ir nekilnojamajam turtui bei kitam turtui priskirti realias vertes. Tuo tikslu Finansų priežiūros institucija sugriežtino galimų paskolų nuostolių nustatymo ir nekilnojamojo turto vertinimo taisykles. Siekdama, kad paramos prašančių bankų turimas nekilnojamasis turtas būtų vertinamas vienodai, Institucija sukūrė vertinimo tarybą, kurią sudarė nekilnojamojo turto ekspertai. Deramos kontrolės procedūromis turtui priskirta maža rinkos vertė iš esmės padėjo nustatyti apatinę turto vertės ribą. Kadangi rinkos dalyviai nesitikėjo, kad kaina galėtų nukristi žemiau šio lygio, prekyba buvo išlaikyta (1). Ilgainiui dviejų bankų turto valdymo korporacijų veikla pasiteisino, nes biudžeto išlaidas, skirtas paremti finansų sistemą, daugiau ar mažiau kompensavo bankų turto valdymo korporacijų iš jų turimo turto likvidavimo gautos pajamos. Prancūzijoje praėjusio amžiaus paskutinįjį dešimtmetį sukurta viešoji įstaiga, kuriai suteikta institucinė neribota valstybės garantija ir pavesta perimti ir likviduoti „Credit Lyonnais“ blogą turtą. „Blogas bankas“ finansavo turto įsigijimą imdamas paskolą iš „Credit Lyonnais“. Tai sudarė sąlygas pastarajam išvengti turto nuostolių įrašymo ir jis galėjo išlaisvinti kapitalą atitinkamai pagal riziką įvertinto turto sumai, nes dėl valstybės garantijos paskolų „blogam bankui“ rizika siekė 0 %. Komisija patvirtino blogo banko sukūrimą kaip restruktūrizavimo pagalbą. Šio modelio bruožai – sklandus „gero“ ir „blogo“ banko atskyrimas siekiant išvengti interesų konflikto ir „padėties pagerėjimo“ išlyga dėl valstybei tenkančio „gero“ banko pelno. Po kelerių metų bankas buvo sėkmingai privatizuotas. Vis dėlto turto perdavimas „blogam bankui“ balansine verte apsaugojo akcininkus nuo atsakomybės už nuostolius ir lėmė dideles valstybės išlaidas. Po poros metų Italijoje„Banco di Napoli“, esamiems akcininkams prisiėmus nuostolius ir iždui atkūrus kapitalą tokia apimtimi, kad bankas išgyventų, buvo padalintas į „blogą banką“ ir „gerą banką“. „Banco di Napoli“ finansavo „blogo banko“ diskontuoto, bet vis dar sumažėjusios vertės turto įsigijimą centrinio banko subsidijuojama paskola, kurią netiesiogiai garantavo iždas. „Išvalytas“ bankas po metų buvo privatizuotas. Nei „Credit Lyonnais“, nei „Banco di Napoli“ atveju iždas nepatyrė tiesioginių biudžeto išlaidų blogam turtui įsigyti, išskyrus išlaidas dėl kapitalo bankui suteikimo. Neseniai Vokietija, spręsdama „Landesbanken“ blogo turto problemą, pritaikė „blogo banko“ metodą lengvesne forma. „SachsenLB“ atveju 17,5 mlrd. EUR vertės blogą turtą perkėlus į specialiosios paskirties įmonę, siekiant turtą išlaikyti iki termino, pagalbos gavėjas buvo parduotas kaip veiklos tęstinumo principu veikianti įmonė. Buvęs savininkas, Saksonijos žemė, suteikė maždaug 17 % nominaliosios vertės garantiją nuo nuostolių, kurie, remiantis testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatais, laikyti absoliučiai didžiausiais galimais nuostoliais (pagal bazinį scenarijų nuostoliai apskaičiuoti tik 2 %). Naujasis savininkas perėmė didžiąją dalį refinansavimo ir padengė likusią riziką. Bet kuriuo atveju laikyta, kad pagalbos suma buvo pritaikyta blogiausiam scenarijui, apskaičiuotam maždaug 4 %. „WestLB“ atveju 23 mlrd. EUR vertės turto portfelis perkeltas į specialiosios paskirties įmonę ir jam suteikta 5 mlrd. EUR vyriausybės garantija galimiems nuostoliams padengti ir apsaugoti balansą koreguojant turto vertę pagal TFAS. Tai „WestLB“ sudarė sąlygas iš savo balanso pašalinti turtą veikiančius rinkos svyravimus. Valstybei sumokėtas 0,5 % garantijos mokestis. Apsauga nuo rizikos tebėra ir yra laikoma valstybės pagalba. Šveicarijoje vyriausybė sukūrė naują fondą, į kurį UBS pervedė nelikvidaus turto portfelį, kurį prieš pervedimą įvertino trečioji šalis. Siekdama užtikrinti šio fondo finansavimą Šveicarija pirma UBS suteikė kapitalo (į UBS akcijas konvertuojamų vertybinių popierių pavidalu), kurį UBS iš karto nurašė ir pervedė į fondą. Likęs fondo finansavimas užtikrintas Šveicarijos nacionalinio banko paskola. Praėjusio amžiaus paskutiniojo dešimtmečio pabaigoje Čekijos bankai taikė labai laisvas skolinimo įmonėms sąlygas. Čekijos bankai labai stipriai nuo to nukentėjo ir XX amžiaus pabaigoje vyriausybė turėjo jiems skirti finansinę paramą. Imtasi plataus užmojo veiksmų bankų balansams išvalyti siekiant sukurti veiksmingą bankų sektorių. 1991 m. vasario mėn. Čekijos vyriausybė sukūrė konsolidavimo banką („Konsolidační banka“, KOB) iki 1991 m. susikaupusioms blogoms paskoloms, tokioms kaip skoloms, paveldėtoms iš centriniu lygiu planuojamos ekonomikos laikotarpio, ypač susijusioms su prekyba sovietinio bloko viduje, iš bankų sektoriaus perimti. 2001 m. rugsėjo mėn. specialusis bankas buvo pakeistas į agentūrą, kuri irgi turėjo padengti blogas paskolas, susijusias su naujomis inovacinėmis paskolomis (ypač vadinamosiomis privatizavimo paskolomis, neveiksniomis paskolomis ir apgaulingomis paskolomis). Pradedant 1991 m. didesni bankai buvo išvaduoti nuo blogų paskolų, o nuo 1994 m. dėmesys sutelktas į mažesnius bankus. Konkrečiai „Kreditní banka“ žlugimas 1996 m. rugpjūčio mėn. ir vėliau iš dalies įvykęs masinis indėlių iš „Agrobanka“ atsiėmimas sukėlė įtampą Čekijos bankų sistemoje. Dėl susijusių programų valstybės nuosavybės dalis bankų sektoriuje tik laikinai padidėjo 1995 m. ir dar kartą 1998 m. dėl „Agrobanka“ licencijos panaikinimo. Apskritai valstybės dalis bankų sektoriuje padidėjo nuo 29 % 1994 m. iki 32 % 1995 m. pabaigoje. Be to, 1997 m. patvirtina kita programa – stabilizavimo programa – mažiems bankams paremti. Jos esmė – pakeisti prastos kokybės turtą, kurio likvidumas siekia iki 110 % kiekvieno dalyvaujančio banko kapitalo, specialiosios paskirties įmonei „Česká finanční“ perkant prastos kokybės turtą iš banko ir vėliau per 5–7 metus išperkant šio turto likutinę vertę. Programoje dalyvavo šeši bankai, tačiau penki bankai atmesti dėl to, kad neatitiko programos kriterijų ir vėliau nustojo vykdyti veiklą. Taigi, stabilizavimo programa nebuvo sėkminga ir buvo sustabdyta. Iki 1998 m. pabaigos suteiktos 63 banko veiklos licencijos (60 iš jų iki 1994 m. pabaigos). 2000 m. rugsėjo mėn. pabaigoje veikė 41 bankas ir užsienio bankų filialas, 16 veikė specialiu režimu (8 buvo likviduojami, 8 taikoma bankroto procedūra), 4 susijungė su kitais bankais, o vieno užsienio banko licencija atšaukta, nes jis nepradėjo vykdyti veiklos. Iš 41 likusios įstaigos (įskaitant CKA) 15 buvo šalies viduje kontroliuojami bankai, o 27 – užsienio valstybės kontroliuojami bankai, įskaitant užsienio bankų pavaldžiąsias įmones ir filialus. 2000 m. gegužės mėn. įsigaliojo iš dalies pakeistas Bankroto ir susitarimo aktas ir Viešųjų aukcionų aktas, kuriais buvo siekiama paspartinti bankroto bylų nagrinėjimą ir subalansuoti kreditorių ir skolininkų teises, leidžiant specializuotosioms įmonėms arba juridiniams subjektams būti patikėtiniams bankroto bylose ir suteikiant galimybę sutarti dėl neteisminio sprendimo. (1) Tai iš esmės skyrėsi nuo Japonijos vykdytos politikos, pagal kurią nustatyta per didelė blogo turto vertė, ir dėl to nekilnojamojo turto rinka įšaldyta maždaug dešimtmečiui.

III PRIEDAS Reikalavimus paramai gauti atitinkančio turto kategorijų (krepšelių) nustatymas ir pranešimas apie visą sumažėjusios vertės turtą ir visą verslo veiklą I. Reikalavimus paramai gauti atitinkančio turto kategorijų (krepšelių) nustatymas Bankų sumažėjusios vertės turto krepšeliams nustatyti reikėtų naudoti bendrus kriterijus, grindžiamus kategorijomis, kurios jau naudojamos: 1. riziką ribojančiai atskaitomybei ir vertinimui (Bazelio susitarimo 3 ramstis = Direktyvos dėl kapitalui keliamų reikalavimų (CRD) XII priedas; FINREP ir COREP); 2. finansinei atskaitomybei ir vertinimui (visų pirma 39 TAS ir 7 TFAS); 3. specializuotoms ad hoc ataskaitoms kreditų krizės klausimu: TVF, Finansų stabilumo forumo (FSF), Roubini ir Europos bankininkystės priežiūros institucijų komiteto (CEBS) ataskaitoms dėl skaidrumo. Naudojant esamos atskaitomybės ir vertės nustatymo kategorijų bendrus kriterijus turto krepšeliams nustatyti, bus galima: 1. išvengti papildomos atskaitomybės naštos bankams; 2. įvertinti atskirų bankų sumažėjusios vertės turto krepšelį remiantis bendrijos ir pasaulinio masto apskaičiavimais (kurie gali būti tinkami kuriuo nors metu nustatant ekonominę vertę); ir 3. nustatyti objektyvius (patvirtintus) atskaitos taškus sumažėjusios vertės turtui įvertinti. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija siūlo šiuos finansinio turto krepšelius kaip pradinį tašką nustatant ekonominę vertę ir paramą sumažėjusios vertės turtui: 1 lentelė I. Struktūrizuoti finansiniai ir (arba) vertybiniais popieriais pakeisti produktai Produkto rūšis Apskaitos kategorija Schemos vertinimo pagrindas Pastabos Rinkos vertė Ekonominė vertė Perdavimo vertė 1. RMBS FVPL/AFS (1) Toliau skaidoma pagal: geografinę sritį, segmentų prioritetą, reitingą, ryšį su didesnės rizikos (angl. sub-prime) ar alternatyviais A vertybiniais popieriais (angl. Alt-A) arba kitu pagrindiniu turtu, terminą ir (arba) emisijos datą (angl. vintage), sumažinimus ir nurašymus. 2. CMBS FVPL/AFS 3. CDO FVPL/AFS 4. ABS FVPL/AFS 5. Įmonių skola FVPL/AFS 6. Kitos paskolos FVPL/AFS Iš viso II. Vertybiniais popieriais nepakeistos paskolos Produkto rūšis Apskaitos kategorija Schemos vertinimo pagrindas Pastabos Išlaidos (2) Ekonominė vertė Perdavimo vertė 7. Paskolos įmonėms HTM/L&R (1) Išlaidos (2) Toliau skaidoma pagal: geografinę sritį, sandorio šalies riziką (PD), kredito rizikos mažinimą (užstatą) ir termino struktūrą, sumažinimus ir nurašymus. 8. Paskolos būstui HTM/L&R Išlaidos 9. Kitos asmeninės paskolos HTM/L&R Išlaidos Iš viso II. Visiškas sumažėjusios vertės turto ir susijusios verslo veiklos atskleidimas Kaip matyti iš 1 lentelės pastabų stulpelio, pateikiamą informaciją apie banko, kuriam taikytina paramos turtui priemonė, sumažėjusios vertės turtą 1 lentelėje pateiktų turto krepšelių pagrindu reikėtų labiau detalizuoti. Remiantis Europos bankininkystės priežiūros institucijų komiteto (3) (EBPIK) pastebėta gerąja patirtimi dėl neramumų finansų rinkoje paveiktos veiklos atskleidimo, informacija apie bankų veiklą, susijusią su sumažėjusios vertės turtu, kuri būtų įtraukta į 5.1 skirsnyje nurodytą gyvybingumo apžvalgą, galėtų būti struktūrizuota taip: 2 lentelė EBPIK pastebėta geroji patirtis Vyriausioji priežiūros institucijų grupė (VPIG), (angl. Senior Supervisors Group, SSG): Geriausia informacijos atskleidimo praktika Verslo modelis — Verslo modelio (t. y. veiklos vykdymo priežasčių ir indėlio į vertės kūrimo procesą) ir, jei tinkama, bet kokių atliktų pakeitimų (pvz., dėl krizės), aprašymas. — Strategijų ir tikslų aprašymas. — Veiklos svarbos ir indėlio į verslą aprašymas (įskaitant kiekybinę analizę). — Veikos rūšių ir priemonių aprašymas, taip pat jų veikimo ir tinkamumo kriterijų, kuriuos produktai ir (arba) investicijos turi atitikti, aprašymas. — Įstaigos vaidmens ir dalyvavimo apimties, t. y. įsipareigojimų ir prievolių, aprašymas. — Veikla (SPE) (4). — Pozicijos pobūdis (rėmėjas, likvidumą ir (arba) kredito vertę didinantis subjektas) (SPE). — Kokybinė politikos priemonės analizė (LF). Rizika ir rizikos valdymas — Su veikla ir priemonėmis susijusios rizikos pobūdžio ir apimties aprašymas. — Su veikla susijusios rizikos valdymo praktikos ir nustatytų rizikai mažinti priimtų taisomųjų priemonių trūkumų aprašymas. — Esant dabartinei krizei ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas likvidumo rizikai. Krizės poveikis rezultatams — Kokybinis ir kiekybinis rezultatų aprašymas, sutelkiant dėmesį į rezultatams poveikį darančius nuostolius (kai tinka) ir nurašymus. — Nurašymų ir (arba) nuostolių išskaidymas pagal krizės paveiktus produktus ir priemones (CMBS, RMBS, CDO, ABS ir LBO toliau išskaidomi pagal įvairius kriterijus). — Poveikį sukėlusių priežasčių ir veiksnių aprašymas. — i) Poveikio atitinkamais laikotarpiais; ir ii) likučių pelno (nuostolių) ataskaitoje prieš krizės poveikį ir po jo palyginimas. — Realizuotų ir nerealizuotų sumų nurašymų atskyrimas. — Krizės poveikio įmonės akcijų kainai aprašymas. — Didžiausių nuostolių rizikos atskleidimas ir aprašymas, kaip įstaigos padėtį galėtų paveikti tolesnis nuosmukis arba rinkos atsigavimas. — Su nuosavais įsipareigojimais susijusių kreditų kainų skirtumo pokyčių poveikio rezultatams ir metodams, taikomiems nustatyti šį poveikį, atskleidimas. — Pozicijos pokytis, lyginant su ankstesniu laikotarpiu, įskaitant pardavimus ir nurašymus (CMB/LF). Pozicijos lygiai ir rūšys — Nominalioji vertė (arba amortizuota savikaina) ir laikotarpio pabaigos pozicijų tikroji vertė. — Informacija apie kredito apsaugą (pvz., per kredito įsipareigojimų neįvykdymo apsikeitimo sandorius) ir jo poveikį pozicijoms. — Informacija apie produktų skaičių. — Išsamus pozicijų atskleidimas, išskaidant pagal: — segmentų prioriteto lygį, — kreditų kokybės lygį (pvz. reitingai, investiciniai reitingai, emisijos data), — geografinę kilmę, — ar pozicijos buvo inicijuotos, išsaugotos, išlaikomos ar nupirktos, — produkto charakteristikos, pvz.: reitingai, didesnės rizikos hipotekos paskolų dalis, diskonto normos, papildomo draudimo riba (angl. attachment points), kainų skirtumas, finansavimas, — pagrindinio turto charakteristikos, pvz.: emisijos data, paskolos ir užstato santykis, informacija apie turto arešto teisę, pagrindinio turto svertinė vidutinė trukmė, prielaidos, kaip greitai bus atliktas išankstinis mokėjimas, tikėtini kredito nuostoliai. — Pozicijų pokyčių atitinkamais ataskaitiniais laikotarpiais grafikas ir pagrindinės priežastys (pardavimas, perleidimas, pirkimas ir kt.). — Nekonsoliduotų pozicijų (arba kurios pripažintos krizės metu) analizė ir susijusios priežastys. — Obligacijų draudėjų (angl. monoline insurers) pozicijos ir apdrausto turto kokybė: — apdraustų pozicijų ir pirktos kredito apsaugos sumos nominalioji vertė (arba amortizuota savikaina), — laikotarpio pabaigos pozicijų bei susijusios kredito apsaugos tikroji vertė, — nurašymų ir nuostolių suma, išskirta į realizuotas ir nerealizuotas sumas, — pozicijų išskaidymas pagal reitingus arba sandorio šalį. — Įmonės dydis palyginus su įmonės visa pozicija (SPE/CDO). — Užstatas: rūšis, segmentai, kredito reitingas, sektorius, geografinis pasiskirstymas, vidutinis terminas, emisijos data (SPE/CDO/CMB/LF). — Apsidraudimo sandoriai, įskaitant obligacijų draudėjo pozicijas, kitos sandorio šalys (CDO). Apsidraudimo sandorių šalių kreditingumas (CDO). — Visos paskolos, RMBS, išvestinės finansinės priemonės, kita (O). — Išsami informacija apie kredito kokybę (kaip antai kredito reitingas, paskolos ir užstato santykis, rezultatų įvertinimas) (O). — Pozicijos pokytis, palyginti su ankstesniu laikotarpiu, įskaitant pardavimus ir nurašymus (CMB/LF). — Konsoliduotų ir nekonsoliduotų įmonių išskyrimas. Konsolidavimo priežastis (jei tinka) (SPE). — Finansuojama pozicija ir nefinansuojami įsipareigojimai (LF). Apskaitos politika ir vertinimo klausimai — Operacijų ir struktūrizuotų produktų klasifikavimas apskaitos tikslu ir susijęs apskaitos tvarkymas. — SPS ir kitų įmonių (tokių kaip kintamųjų palūkanų normų subjektų, angl. Variable interest entity, VIE) konsolidavimas ir jų suderinimas su antrinės būsto paskolų krizės paveiktais struktūrizuotais produktais. — Išsamus finansinių priemonių tikrosios vertės atskleidimas: — finansinės priemonės, kurioms taikoma tikroji vertė, — tikrosios vertės hierarchija (visų pozicijų, nustatytų tikrąja verte, išskaidymas pagal skirtingus tikrosios vertės hierarchijos lygius ir grynųjų pinigų ir išvestinių finansinių priemonių išskaidymas bei judėjimo tarp skirtingų lygių atskleidimas), — 1 dienos pelno tvarkymas (įskaitant kiekybinę informaciją), — tikrosios vertės pasirinkimas (įskaitant jos naudojimo sąlygas) ir susijusių sumų (su atitinkamais išskaidymais) naudojimas. — Informacijos apie modeliavimo metodus, naudojamus finansinių priemonių vertinimui, atskleidimas, įskaitant: — modeliavimo metodų ir priemonių, kurioms jie taikomi, aprašymą, — vertinimo procesų (įskaitant visų pirma prielaidų ir duomenų, kuriais jie grindžiami) aprašymą, — koregavimų, taikomų atspindėti modelio riziką ir kitus vertinimo neaiškumus, rūšių, — tikrosios vertės jautrumo, ir — nepalankiausių sąlygų scenarijų. — Vertinimo metodikos ir pirminiai veiksniai (CDO). — Konkrečių sandorio šalių kredito vertinimo koregavimas (CDO). — Vertinimo jautrumas pagrindinių prielaidų ir duomenų pokyčiams (CDO). Kiti atskleidimo aspektai — Atskleidimo politikos ir principų, naudojamų atskleidimui ir finansinei atskaitomybei, aprašymas. Pateikimo klausimai — Kiek įmanoma, reikiama informacija, reikalinga suprasti, kiek įstaiga yra susijusi su tam tikra veikla, turi būti pateikta vienoje vietoje. — Kai informacija pateikiama keliose dalyse arba šaltiniuose, turi būti pateiktos aiškios abipusės nuorodos, kad suinteresuotas skaitytojas galėtų pereiti iš vieno šaltinio į kitą. — Pateikiamą dėstomąją informaciją kiek įmanoma turėtų papildyti aiškinamosios lentelės ir apžvalgos, kad informacija būtų aiškesnė. — Įstaigos turėtų užtikrinti, kad kartu su sudėtingoms finansinėms priemonėms ir operacijoms aprašyti naudojama terminologija būtų pateikiami aiškūs ir reikiami paaiškinimai. (1) FVPL = pelno (nuostolių) ataskaitoje pateikiama tikrąja verte (angl. Fair value through profit and loss) = prekybos portfelis + pasirinkimo sandoris tikrąja verte; AFS = galimas parduoti turtas (angl. available for sale), HTM = laikomas iki termino (angl. held to maturity), L&R = paskolos ir gautinos sumos (angl. loans and receivables). (2) Išlaidos reiškia paskolų balansinę vertę atėmus vertės sumažėjimą. (3) Šaltinis: EBPIK (Europos bankininkystės priežiūros institucijų komiteto) ataskaita dėl bankų skaidrumo teikiant informaciją apie pastarojo meto neramumų finansų rinkoje paveiktą veiklą, 2008 m. birželio 18 d. (4) VPIG ataskaitoje kiekviena charakteristika susijusi su: SPE – tam tikra SPS (specialiosios paskirties subjekto, angl. Special Purpose Entity) rūšimi arba su visais SPS kartu (specialiosios paskirties subjektais apskritai), LF – finansavimu panaudojant skolintas lėšas (angl. Leveraged Finance), CMB – komerciniais hipoteka užtikrintais vertybiniais popieriais (angl. Commercial Mortgage-Backed Securities), O – kitomis didesnės rizikos ir alternatyvių A vertybinių popierių pozicijomis (angl. Other sub-prime and Alt-A Exposures), CDO – užstatu užtikrintais skoliniais įsipareigojimais (angl. Collateralised Debt Obligations).

IV PRIEDAS Vertinimo ir kainos nustatymo principai ir procesai I. Vertinimo metodika ir procedūra Priemonių vykdymo tikslu turtas turėtų būti klasifikuojamas remiantis III priedo 1 ir 2 aiškinamosiomis lentelėmis. Realiosios ekonominės vertės, kaip apibrėžta šiame komunikate, nustatymas (žr. 5.5 skirsnį) turėtų būti grindžiamas stebėjimų pagrindu gautais rinkos duomenis ir realistinėmis bei atsargiomis būsimų pinigų srautų prielaidomis. Dėl reikalavimus atitinkančiam turtui taikytino vertinimo metodo turėtų būti sutarta Bendrijos lygmeniu ir jis galėtų įvairuoti atsižvelgiant į konkretų turtą ar turto krepšelius. Kai įmanoma, turto vertė reguliariais intervalais turėtų būti iš naujo įvertinama visu turto gyvavimo laiku. Praeityje daugiau ar mažiau sėkmingai taikyti keli vertinimo variantai. Paprastų atvirkštinio aukciono procedūrų nauda pasitvirtino tais turto kategorijų atvejais, kai rinkos vertė yra pakankamai aiški. Vis dėlto šis metodas nepasiteisino nustatant sudėtingesnio turto Jungtinėse Valstijose kainą. Sudėtingesnės aukciono procedūros yra labiau pritaikytos, kai rinkos vertė nėra tokia aiški ir kai reikalingas tikslesnis kiekvieno turto kainos nustatymo metodas. Deja, nėra taip paprasta šiuos metodus sukurti. Alternatyvų sudėtingiems turto modeliu grindžiamiems apskaičiavimams trūkumas – jie yra priklausomi nuo pagrindinių prielaidų (1). Pasirenkant variantą taikyti vienodą vertinimą mažesne nei rinkos verte visam sudėtingam turtui, supaprastinamas bendras vertinimo procesas, tačiau dėl to atskiro turto kainos nustatymas tampa ne toks tikslus. Centriniai bankai turi didelę patirtį, susijusią su galimais kriterijais ir parametrais dėl refinansavimui įkeičiamo turto, kuria būtų galima pasinaudoti. Nepriklausomai nuo pasirinkto modelio vertinimo procesas ir ypač būsimų nuostolių galimybės įvertinimas turėtų būti pagrįstas kruopščiu testavimu nepalankiausiomis sąlygomis laikantis užsitęsusio pasaulinio nuosmukio scenarijaus. Vertinimas turi būti grindžiamas tarptautiniu mastu pripažintais standartais ir gairėmis. Bendrijos lygmeniu sutarta ir nuosekliai valstybių narių taikoma bendra vertinimo metodika galėtų gerokai sumažinti susirūpinimą, kad dėl galimai didelio skirtingų vertinimo sistemų poveikio galėtų kilti pavojus vienodų sąlygų užtikrinimui. Vertindama valstybių narių pateiktus paramos turtui priemonių įvertinimo metodus, Komisija iš principo konsultuosis su vertinimo ekspertų grupėmis (2). II. Valstybės paramos kainos nustatymas vertinimo pagrindu Turto vertinimas turi būti atskirtas nuo paramos priemonės kainos nustatymo. Perkant arba draudžiant remiantis nustatyta dabartine rinkos verte arba realiąja ekonomine verte, atsižvelgiant į būsimų pinigų srautų prognozes laikantis išlaikymo iki termino principo, praktiškai dažnai būtų viršijamos dabartinės paramą gaunančių bankų galimybės dalytis naštą (3). Kainos nustatymas turi būti paremtas perdavimo verte, kuri turėtų būti kuo artimesnė nustatytai realiajai ekonominei vertei. Be pranašumo, lyginant su dabartine rinkos verte, taigi, ir su valstybės pagalba, kainos nustatymas realiosios ekonominės vertės pagrindu gali būti laikomas kaip atsveriantis pernelyg didelius esamus rinkos iškraipymus, paskatintus dabartinės krizės sąlygų, dėl kurių pablogėjo padėtis kai kuriose rinkose arba jos išvis žlugo. Kuo didesnis perdavimo vertės skirtumas nuo realiosios ekonominės vertės, taigi, ir pagalbos sumos, tuo didesnis taisomųjų priemonių, siekiant užtikrinti tikslų kainos nustatymą bėgant laikui (pavyzdžiui, taikant „padėties pagerėjimo“ išlygas (angl. better fortune clauses)), ir išsamesnio restruktūrizavimo poreikis. Leistinas nuokrypis nuo vertinimo rezultato turėtų būti labiau apribotas turtui, kurio vertė gali būti nustatyta patikimų rinkos duomenų pagrindu, nei turtui, kurio rinka yra nelikvidi. Jei nesilaikoma šių principų, tai yra aiškus ženklas, kad yra didelio masto restruktūrizavimo ir kompensacinių priemonių, o gal net ir tinkamo likvidavimo poreikis. Bet kuriuo atveju į nustatomą paramos turtui kainą turi būti įtrauktas atlygis valstybei, kuriame būtų tinkamai atsižvelgiama į būsimų nuostolių, viršijančių tuos, kurie numatyti nustatant realiąją ekonominę vertę, riziką, taip pat į bet kokią papildomą riziką, kuri kyla dėl aukštesnės už realiąją ekonominę vertę perdavimo kainos. Toks atlygis gali būti užtikrintas nustatant pakankamai už realiąją ekonominę vertę mažesnę turto perdavimo kainą, taip atitinkamos priemokos forma numatant reikiamą kompensaciją už riziką arba nustatant atitinkamą garantijos mokestį. Siekiant nustatyti reikiamą tikslinę grąžą būtų galima vadovautis tokio dydžio atlygiu, kuris būtų reikalingas kapitalo atkūrimo priemonėms, atsižvelgiant į siūlomos paramos turtui poveikį kapitalui. Tai turėtų būti daroma laikantis Komisijos komunikato „Finansų įstaigų kapitalo atkūrimas esant dabartinei finansų krizei: pagalbos apribojimas iki mažiausios būtinos sumos ir apsaugos priemonės nuo netinkamo konkurencijos iškraipymo“, kartu atsižvelgiant į specialius paramos turtui priemonių bruožus ir ypač į faktą, kad jos gali būti susijusios su didesne pozicija nei kapitalo injekcijos (4). Į kainos nustatymo sistemą taip pat galėtų būti įtraukti bankų akcijų varantai, kurių vertė būtų lygi turto vertei (tai reikštų, kad dėl didesnės sumokėtos kainos būtų įgyjama didesnė akcinio kapitalo dalis). Vienas iš tokių kainos nustatymo sistemos modelių galėtų būti turto pirkimo scenarijus, pagal kurį tokie varantai tus grąžinti bankui, kai tik „blogas bankas“ parduos turtą ir jei jis gavo reikiamą tikslinę grąžą. Jei iš turto tokios grąžos negaunama, bankas turėtų mokėti skirtumą grynaisiais pinigais tikslinei grąžai pasiekti. Jei bankas nemoka grynaisiais pinigais, valstybė parduos varantus, kad pasiektų tikslinę grąžą. Turto garantijos scenarijuje garantijos mokestis galėtų būti mokamas nustatyto termino akcijomis su kaupiamuoju dividendu – tai atitiktų tikslinę grąžą. Jei garantija turėtų būti panaudota, valstybė narė galėtų panaudoti varantus įsigyti akcijas, kurių vertė atitiktų garantijos dengiamas sumas. Bet kokia kainos nustatymo sistema turėtų užtikrinti, kad bendras paramą gaunančių bankų indėlis sumažintų valstybės įsikišimo apimtį iki mažiausios būtinos. (1) Bet kuriuo atveju aukcionas būtų įmanomas tik vienarūšių turto klasių atveju ir kai yra pakankamai potencialių pardavėjų. Be to, reikėtų taikyti rezervo kainą siekiant užtikrinti valstybės interesų apsaugą ir lėšų susigrąžinimo mechanizmą, jei galutiniai nuostoliai viršytų rezervo kainą, kad būtų užtikrintas pakankamas paramą gaunančio banko indėlis. Siekiant tokius mechanizmus įvertinti, reikės pateikti lyginamuosius scenarijus su alternatyviomis garantijų ir (arba) pirkimo schemomis, įskaitant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, siekiant užtikrinti jų finansinį atitikimą pasaulio mastu. (2) Komisija remsis tokių vertinimo ekspertų grupių nuomone taip, kaip ir kitose valstybės pagalbos bylose, kai jai gali prireikti išorės ekspertų pagalbos. (3) Žr. 5.2 skirsnį. (4) Turto garantijos scenarijuje taip pat reikėtų atsižvelgti, kad, skirtingai nei kapitalo atkūrimo priemonių atveju, nesuteikiama likvidumo.