Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS leidziančio Austrijai taikyti priemonę, leidziančią nukrypti nuo sestosios Direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo 21 straipsnio

(pateikta Komisijos)

AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

1. Pagal 1977 m. geguzės 17 d. sestąją Tarybos direktyvą dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo - bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo pagrindas [1] Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma kiekvienai valstybei narei gali leisti taikyti specialias priemones, leidziančias nukrypti nuo direktyvos nuostatų, siekiant, kad būtų paprastinama apmokestinimo procedūra ir būtų uzkertamas kelias vengti mokesčių ir issisukinėti.

[1] OL L 145, 1977 6 13, p.1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2003/92/EB (OL L 260, 2003 10 11, p.8).

2. Komisijai įteiktame prasyme, kurį Komisijos sekretoriatas uzregistravo 2004.03.03, Austrijos Vyriausybė prasė, kad jai būtų leista įgyvendinti tris nuo Direktyvos 77/388/EEB 21 straipsnio 1 dalies a pastraipos nukrypti leidziančias priemones.

3. Komisija pagal sestosios direktyvos 27 straipsnio 2 dalį 2004.03.26 laisku pranesė kitoms valstybėms narėms apie Austrijos Vyriausybės įteiktą prasymą ir Komisija 2004.03.30 laisku pranesė Austrijai, kad Komisija turi visą informaciją, kurią ji laiko būtina, kad

4. Direktyvos 77/388/EEB 21 straipsnio 1 dalis, minėtos direktyvos 28g straipsnis, nustato, kad tiekiantis apmokestinamąsias prekes arba teikiantis paslaugas apmokestinamasis asmuo pagal vidaus sistemą paprastai turi mokėti pridėtinės vertės mokestį (PVM).

5. Leidziančia nukrypti nuostata, kurios praso Austrija, siekiama nustatyti, kad pridėtinės vertės mokestį turintis mokėti gavėjas jį mokėtų trimis specialiais atvejais: pirma, tiekiant prekes, kurias vienas PVM mokėtojas kaip uzstatą tiekia kitam PVM mokėtojui, kad būtų įvykdyti to uzstato reikalavimai; antra, tiekiant prekes po to, kai teisė į nuosavybę buvo perleista perėmėjui ir jam pasinaudojus sia teise ir, trečia, nekilnojamąjį turtą, kuris teismo sprendimu buvo priverstinai parduotas viesame aukcione, perleidziant kitam PVM mokėtojui, jeigu perleidėjas apmokestinimą pasirinko pagal sestos direktyvos 13 straipsnio C dalį. Prasomos priemonės turi būti laikomos skirtomis tam, kad aprasytuose sektoriuose būtų uzkirstas kelias isvengti mokesčių arba issisukinėti.

6. Prekes vienas PVM mokėtojas kitam PVM mokėtojui daznai tiekia kaip įkeistą turtą, kad būtų vykdomos uzstatu nustatytos sąlygos. Šis sandoris paprastai sudaromas, kai tiekiantysis garantas tik is dalies sugeba apmokėti savo skolas, įskaitant savo mokesčių skolas. Jeigu įkeisto turto gavėjas naudojasi savo teisėmis ir įkeistą turtą parduoda trečiajai saliai, parduodant tą turtą is garanto atliekamas tiekimas įkeisto turto gavėjui. Šiuo atveju įkeistų prekių gavėjas gauna pelno is įkeistų prekių pardavimo pajamų ir is garanto pervedimo atskaitydamas pirkimo mokestį. Jis garantui paprastai nemoka apyvartos mokesčio, kuris turėtų būti mokamas uz atliekamą tiekimą. Net tuo atveju, jeigu dalis pardavimo pajamų perleidziama garantui, vis tiek nebėra garantijos, kad garantas naudos tas pajamas apyvartos mokesčiui sumokėti. Is tikrųjų PVM nuostolių patiriama daugeliu atvejų, jeigu įkeistų prekių gavėjui negalima uzdrausti atlikti isskaičiavimą, o tiekiantysis garantas nelaikytinas atsakingu, nes jis buvo nemokus arba pasislėpė. Šie atvejai verčia Austrijos mokesčių administraciją priimti tik fiskalines ir ne fiskalines priemones, kuriomis siekiama grieztinti administracinę verslo prieziūrą. Tos priemonės būtų neveiksmingos, nes Austrijos fiskalinės institucijos nesugebėtų nustatyti tiek daug nustatytų reikalavimų nesilaikančių verslininkų arba jie būtų nustatyti per vėlai, kad būtų galima isreikalauti nesumokėtą PVM. Dėl sunkumų, kurių iskilo Austrijos valdzios institucijoms, būtina imtis teisinių priemonių. Numatoma gavėjų atsakomybė dėl PVM galioja tik verslui, kuris paprastai gali naudotis savo teise isskaičiuoti, tačiau netaikoma privatiems asmenims. Panasi nukrypti leidzianti nuostata buvo suteikta Vokietijai (2002 m. birzelio 2 d. Tarybos sprendimas 2002/439/EB - OL L 151/12, 2002 m. birzelio 11 d).

7. Antras scenarijus yra skirtas prekių tiekimui po to, kai teisė į nuosavybę perleidziama perėmėjui ir jis pasinaudoja savo teisėmis. Tais atvejais, kai prekių pirkėjo galimybės apmokėti su pirkimu susijusius savo skolinius įsipareigojimus yra ribotos, prekių tiekėjas gali islaikyti nuosavybės teisę ir perleisti teisę pasinaudoti sia islaikyta nuosavybės teise ir pirkinio kainą pateikti trečiajai saliai, paprastai bankui, kaip paskolos, kurią trečioji salis suteikia pirkėjui, uzstatą. Jeigu prekių pirkėjas nustoja apmokėti savo skolinius įsipareigojimus uz paskolą, bankas pasinaudos savo nuosavybės teise; sis procesas apima prekių tiekimą is pradinio pirkėjo bankui. Šiuo atveju bankas pirminiam pirkėjui paprastai nesumoka apyvartos mokesčio, kuris turi būti sumokėtas bankui gavus prekes, tačiau tą mokestį isskaito is pirminio pirkėjo skolinio įsipareigojimo uz paskolą, ir dėl to Austrijos institucijos is pirminio pirkėjo negali susigrązinti PVM. Net tuo atveju, jeigu dalis pardavimo pajamų būtų perleidziama pradiniam pirkėjui, vis tiek nebūtų uztikrinama, kad tas pirkėjas naudos tas pajamas apyvartos mokesčiui sumokėti. Dėl to sis antras scenarijus yra panasus į pirmiau aprasytą uzstatu nustatytų sąlygų vykdymą. Is tikrųjų daugelio is sių scenarijų atzvilgiu pirminiai pirkėjai yra nemokūs arba pasislepia pirmiau nei Austrijos mokesčių administracija gali juos nustatyti ir susigrązinti is jų PVM.

8. Trečiasis scenarijus apima viesame aukcione parduoto nekilnojamojo turto, kai teisinėmis priemonėmis likviduojama tą nekilnojamąjį turtą valdziusi įmonė, perleidimą kitam PVM mokėtojui. Atitinkami atvejai - tai tie atvejai, kai perleidėjas pasirenka apmokestinimo būdą, tačiau perleidimo metu jis neturi finansinių isteklių mokesčių institucijai sumokėti mokesčio, kurį jis pateikė pirkėjui. Pirkėjas paprastai gali pasinaudoti savo teise isskaičiuoti ir perleidėjas fiskalinėms institucijoms nemokės jokio PVM. Dėl to pardavėjo kreditoriams skolininkas grązina daugiau pinigų nei jie įprastai gautų tada, jeigu pardavimui būtų taikoma PVM islyga. Dėl sių veiksmų fiskalinės institucijos is perleidėjo negalės isreikalauti sumokėti PVM, nes perleidėjas tuo tarpu jau bus pareiskęs apie savo nemokumą. Atsizvelgiant į sunkumų, kurių iskilo Austrijos valdzios institucijoms, apimtį privaloma imtis teisinių priemonių. Nekilnojamasis turtas - tai didelės vertės prekė ir dėl to apmokestintinos sumos ir nuostoliai, kurių patiriama nesumokant PVM - net vertinant vieno sandorio atzvilgiu - yra labai dideli. Pasirinkimo galimybės apmokestinti perleidziamą nekilnojamąjį turtą panaikinimas, nėra tinkama priemonė. Į nekilnojamojo turto vertę paprastai įtraukiamas paslėptas PVM ir paliekant pasirinkimo galimybę dėl to būtina uztikrinti, kad PVM sistema būtų neutrali. Atsizvelgiant į pirmiau nurodytus dalykus paaiskėja, kad numatoma gavėjo atsakomybė dėl PVM, ko gero, būtų tinkamiausias sprendimas siomis specialiomis aplinkybėmis, ypač dėl galimos didelės rizikos. Leidziančios nukrypti nuostatos, kurias prasoma suteikti, uztikrina, kad PVM nebūtų prarandamas, nes fiskalinės institucijos ekonominės veiklos vykdytojui - vienai is sandorio salių - neturėtų mokėti PVM. Siūloma priemonė taip pat padeda uztikrinti, kad būtų isvengta dvigubo perleidėjo ir gavėjo apmokestinimo, kuris didesnę ekonominę riziką keltų gavėjui, jeigu jam tektų bendroji atsakomybė. Sprendimas fiskalinėms institucijoms leidzia atsisakyti sunkios susigrązinimo procedūros, nes institucijos į gavėją galėtų kreiptis tik tada, jeigu paaiskėtų, kad susigrązinti is perleidėjo nėra įmanoma. Šis sprendimas panaikintų trečiosios salies, pvz., notaro, fiskalinę atsakomybę, dėl kurios perleidėjas ir gavėjas patiria didelių islaidų. Nors leidziančios nukrypti nuostatos is esmės bus taikomos tik tiekimams, kuriuos atlieka apmokestinamieji asmenys, jos apims tik specialius atvejus; is tikrųjų pasirinkimo galimybė apmokestinti tiekimą naudojama tik tada, kai gavėjas įprastai gali pasinaudoti savo teise isskaičiuoti. Panasi nukrypti leidzianti nuostata buvo suteikta Vokietijai (2002 m. birzelio 2 d. Tarybos sprendimas 2002/439/EB - OL L 151/12, 2002 m. birzelio 11 d. ir 2004 m. kovo 30 d. Tarybos sprendimas 2004/291/EB - OL L 94/59 2004 m. kovo 30 d.).

Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS leidziančio Austrijai taikyti priemonę, leidziančią nukrypti nuo sestosios Direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo 21 straipsnio

EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsizvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,

atsizvelgdama į 1977 m. geguzės 17 d. sestąją Tarybos direktyvą (77/388/EEB) dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo - bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo pagrindas [2], ypač jos 27 straipsnio 1 dalį,

[2] OL L 145, 1977 06 13, p.1., Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2003/92/BC (OL L 260, 2003 10 11,p.8).

atsizvelgdama į Komisijos [3] pasiūlymą,

[3] OL C , , p. .

kadangi:

(1) Komisijai įteiktame prasyme, kurį Komisijos Generalinis sekretoriatas įregistravo 2004.03.03, Austrijos Vyriausybė prasė leidimo įgyvendinti nuo Direktyvos 77/388/EEB 21 straipsnio 1 dalies a pastraipos nuostatų nukrypstančias tris priemones.

(2) Leidziančia nukrypti nuostata, kurios praso Austrija, siekiama nustatyti, kad pridėtinės vertės mokestį turintis mokėti gavėjas jį mokėtų trimis specialiais atvejais: pirma, tiekiant prekes, kurias vienas PVM mokėtojas kaip uzstatą tiekia kitam PVM mokėtojui, kad būtų įvykdyti to uzstato reikalavimai; antra, tiekiant prekes po to, kai teisė į nuosavybę buvo perleista perėmėjui ir jam pasinaudojus sia teise ir, trečia, nekilnojamąjį turtą, kuris teismo sprendimu buvo priverstinai parduotas viesame aukcione, perleidziant kitam PVM mokėtojui, jeigu perleidėjas apmokestinimą pasirinko pagal sestos direktyvos 13 straipsnio C dalį. Prasomos priemonės turi būti laikomos skirtomis tam, kad aprasytuose sektoriuose būtų uzkirstas kelias isvengti mokesčių arba issisukinėti.

(3) Jeigu prekes vienas PVM mokėtojas kitam PVM mokėtojui tiekia kaip įkeistą turtą, kad būtų vykdomos uzstatu nustatytos sąlygos, sis sandoris paprastai sudaromas, kai tiekiantysis garantas tik is dalies sugeba apmokėti savo skolas, įskaitant savo mokesčių skolas. Kai įkeisto turto gavėjas naudojasi savo teisėmis ir įkeistą turtą parduoda trečiajai saliai, parduodant tą turtą is garanto atliekamas tiekimas įkeisto turto gavėjui. Is tikrųjų PVM nuostolių patiriama daugeliu atvejų, jeigu įkeistų prekių gavėjui negalima uzdrausti atlikti isskaičiavimą, o tiekiantysis garantas nelaikytinas atsakingu, nes jis buvo nemokus arba pasislėpė. Dėl sunkumų, kurių iskilo Austrijos valdzios institucijoms, būtina imtis teisinių priemonių. Numatoma gavėjų atsakomybė dėl PVM galioja tik verslui, kuris paprastai gali naudotis savo teise isskaičiuoti, tačiau netaikoma privatiems asmenims. Panasi nukrypti leidzianti nuostata buvo suteikta Vokietijai (2002 m. birzelio 2 d. Tarybos sprendimas 2002/439/EB [4]).

[4] OL L 151, 2002 06 11 , p.12.

(4) Tais atvejais, kai prekių pirkėjo galimybės apmokėti su pirkimu susijusius savo skolinius įsipareigojimus yra ribotos, prekių tiekėjas gali islaikyti nuosavybės teisę ir perleisti teisę pasinaudoti sia islaikyta nuosavybės teise ir pirkinio kainą pateikti trečiajai saliai, paprastai bankui, kaip paskolos, kurią trečioji salis suteikia pirkėjui, uzstatą. Jeigu prekių pirkėjas nustoja apmokėti savo skolinius įsipareigojimus uz paskolą, bankas pasinaudos savo nuosavybės teise; sis procesas apima prekių tiekimą is pradinio pirkėjo bankui Šiuo atveju bankas pirminiam pirkėjui paprastai nesumoka apyvartos mokesčio, kuris turi būti sumokėtas bankui gavus prekes, tačiau tą mokestį isskaito is pirminio pirkėjo skolinio įsipareigojimo uz paskolą, ir dėl to fiskalinės institucijos is pirminio pirkėjo negali susigrązinti PVM, nes pirminis pirkėjas paprastai yra nemokus arba pasislepia pirmiau nei mokesčių administracija sugeba nustatyti jos tapatybę ir susigrązinti PVM. Dėl to sis antras scenarijus yra panasus į pirmiau aprasytą uzstatu nustatytų sąlygų vykdymą.

(5) PVM nesumokamas tais atvejais, kai viesame aukcione parduoto nekilnojamojo turto, kai teisinėmis priemonėmis likviduojama tą nekilnojamąjį turtą valdziusi įmonė, perleidimą kitam PVM mokėtojui ir jeigu perleidėjas pasirenka apmokestinimo būdą, tačiau perleidimo metu jis neturi finansinių isteklių mokesčių institucijai sumokėti mokesčio, kurį jis pateikė pirkėjui. Pirkėjas paprastai gali pasinaudoti savo teise isskaičiuoti ir perleidėjas fiskalinėms institucijoms nemokės jokio PVM. Atsizvelgiant į sunkumų, kurių iskilo Austrijos valdzios institucijoms, apimtį privaloma imtis teisinių priemonių. Nekilnojamasis turtas - tai didelės vertės prekė ir dėl to apmokestintinos sumos ir nuostoliai, kurių patiriama nesumokant PVM - net vertinant vieno sandorio atzvilgiu - yra labai dideli. Į nekilnojamojo turto vertę paprastai įtraukiamas paslėptas PVM ir paliekant pasirinkimo galimybę dėl to būtina uztikrinti, kad PVM sistema būtų neutrali. Atsizvelgiant į pirmiau nurodytus dalykus paaiskėja, kad numatoma gavėjo atsakomybė dėl PVM, ko gero, būtų tinkamiausias sprendimas siomis specialiomis aplinkybėmis, ypač dėl galimos didelės rizikos. Leidziančios nukrypti nuostatos, kurias prasoma suteikti, uztikrina, kad PVM nebūtų prarandamas, nes fiskalinės institucijos ekonominės veiklos vykdytojui - vienai is sandorio salių - neturėtų mokėti PVM. . Siūloma priemonė taip pat padeda uztikrinti, kad būtų isvengta dvigubo perleidėjo ir gavėjo apmokestinimo, kuris didesnę ekonominę riziką keltų gavėjui, jeigu jam tektų bendroji atsakomybė ir leistų fiskalinėms institucijoms leidzia atsisakyti sunkios susigrązinimo procedūros, nes institucijos į gavėją galėtų kreiptis tik tada, jeigu paaiskėtų, kad susigrązinti is perleidėjo nėra įmanoma. Šis sprendimas panaikintų trečiosios salies, pvz., notaro, fiskalinę atsakomybę, dėl kurios perleidėjas ir gavėjas patiria didelių islaidų. Šis sprendimas panaikintų trečiosios salies, pvz., notaro, fiskalinę atsakomybę, dėl kurios perleidėjas ir gavėjas patiria didelių islaidų. Nors leidziančios nukrypti nuostatos is esmės bus taikomos tik tiekimams, kuriuos atlieka apmokestinamieji asmenys, tos nuostatos būtų taikomos specialiais atvejais. Panasios nukrypti leidziančios nuostatos buvo suteiktos Vokietijai (2002 m. birzelio 2 d. Tarybos sprendimas 2002/439/EB [5] ir 2004 m. kovo 30 d. Tarybos sprendimas 2004/291/EB [6]).

[5] OL L 151, 2002 06 11, p.12.

[6] OL L 94, 2004 03 30, p.59.

(6) Aptariama leidzianti nukrypti nuostata neturi įtakos PVM sumai, kuri turi būti sumokėta galutiniame vartojimo etape ir nemazina Europos bendrijų isteklių, kurie surenkami is PVM,

PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

1 straipsnis

Nukrypstant nuo Direktyvos 77/388/EEB 21 straipsnio 1 dalies a pastraipos, su pakeitimais, padarytais jos 28g straipsniu, Austrijai leidziama nustatyti, kad sio sprendimo 2 straipsnyje nurodytų tiekiamų prekių gavėjas yra PVM mokėtojas.

2 straipsnis

Toliau nurodytais atvejais tiekimo gavėją galima laikyti asmeniu, kuris privalo mokėti PVM:

1. tiekiant prekes, kurias vienas PVM mokėtojas kaip uzstatą tiekia kitam PVM mokėtojui, kad būtų įvykdyti to uzstato reikalavimai;

2. tiekiant prekes po to, kai teisė į nuosavybę buvo perleista perėmėjui ir jam pasinaudojus sia teise;

3. perleidziant nekilnojamąjį turtą, kuris viesame aukcione buvo parduotas kitam PVM mokėtojui teismo sprendimu likviduojant įmonę, kuriai priklausė parduotas nekilnojamasis turtas, jeigu perleidėjas pasinaudojo savo teise apmokestinti perleidimą.

3 straipsnis

Šis sprendimas nustoja galioti 2008 gruodzio 31 d.

4 straipsnis

Šis sprendimas yra skirtas Austrijai.

Priimta Briuselyje,

Tarybos vardu

Pirmininkas