LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 128/41

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl atnaujintos Lisabonos strategijos išorės aspekto

(nuomonė savo iniciatyva)

(2010/C 128/08)

Pagrindinis pranešėjas Luca JAHIER

Vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2009 m. vasario 26 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Atnaujintos Lisabonos strategijos išorės aspekto.

Komiteto darbą šiuo klausimu organizuoti pavesta Ekonominės ir pinigų sąjungos, ekonominės ir socialinės sanglaudos skyriui (Lisabonos strategijos observatorijai).

Kadangi darbas skubus, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas savo 457-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2009 m. lapkričio 4–5 d., pagrindiniu pranešėju paskyrė Luca Jahier ir priėmė šią nuomonę 177 nariams balsavus už, 1 – prieš ir 7 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. Lisabonos strategijos ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui skatinti persvarstymas visų pirma skiriant dėmesį išorės aspektui labai reikšmingas ateinančiam dešimtmečiui.

1.2. Vienas Europos klestėjimą lemiančių veiksnių – jos atvirumas pasauliui. Tai jai suteikia ekonominių privalumų, kartu labai naudinga kultūrų pažinimo, keitimosi žiniomis ir Europos vertybių pripažinimo pasaulio mastu požiūriais. ES yra pirmoji prekių ir paslaugų eksportuotoja ir importuotoja, antroji daugiausiai investuojanti ir tiesiogines užsienio investicijas pritraukianti struktūra, pirmoji vystomosios pagalbos teikėja pasaulyje. Be to, euras – tai antroji pagal svarbą tarptautinė valiuta. Todėl dėl geostrateginių priežasčių Europai svarbu vystyti savo išorės politiką, t. y. skatinti ir saugoti 500 milijonų gyventojų interesus, taip pat įsipareigoti spręsti visai planetai iškilusias problemas ir prisidėti prie aukštų globalizacijos valdymo standartų nustatymo.

1.3. Vienas svarbiausių praėjusio dešimtmečio prioritetų buvo siekti daugiašalio, plataus užmojo, subalansuoto ir teisingo susitarimo dėl didesnio prekybos liberalizavimo ir laipsniško rinkų atvėrimo reguliuojamoje sistemoje. 2007 m. iniciatyva „Globalioji Europa. Konkuravimas pasaulyje“ buvo aiškiai susieta su Lisabonos strategija.

1.4. Iššūkiai, kurie iškyla formuojantis naujoms galingoms valstybėms ir sprendžiant pastarojo meto tarptautinės ekonomikos ir finansų krizės problemas, aiškiai rodo naują geopolitinį globalizacijos pobūdį ir būtinybę Europai parengti iš esmės atnaujintą, nuoseklesnę ir ryžtingesnę išorės strategiją. Europai reikia naujos savo vaidmens pasaulinėje arenoje, vizijos, atspindinčios tiek geostrateginius aspektus, t. y. istorinę ir geografinę padėtį, žaliavų ir energijos tiekimo saugumą, naujų vis dar neturtingų rinkų vystymą, tiek savo gebėjimą spręsti tokias pasaulines problemas kaip saugumas, klimato kaita, skurdas ir tarptautinė migracija, plėtojant svarbiausias socialinės rinkos ekonomikos vertybes, kurios su dideliu susidomėjimu stebimos visame pasaulyje.

1.5. Atitinkamu ES veiksmų planu turi būti siekiama kurti ir plėtoti Europos erdvę ir vaidmenį naujomis globalizacijos sąlygomis, todėl reikia:

— vystyti ES išorės politiką ir kitų Bendrijos politikos sričių išorės aspektus vadovaujantis struktūrine logika, stiprinant bendrą visų politikos sričių nuoseklumą ir didinant valstybių narių veiksmų vieningumą,

— užtikrinti subalansuotą rinkų atvėrimą užbaigiant Dohos derybų raundą ir vystyti struktūruotą dialogą su privilegijuotaisiais ES partneriais,

— įtvirtinti ES kaip tarptautinės normatyvinės galios, vaidmenį ir toliau plėtoti teisių skatinimu pagrįstą tarptautinę politiką,

— stiprinti euro svarbą tarptautiniu lygmeniu,

— užsibrėžti tikslą sukurti ypatingą vystymuisi ir ekonominiam augimui palankią erdvę, kurią būtų galima pavadinti „Europos ir Afrikos sąjunga siekiant abipusės pažangos“, kuri būtų siejama su greitu Sąjungos plėtros proceso užbaigimu, kaimynystės politika ir Viduržemio jūros regiono šalių sąjunga ir sustiprinta partneryste su Afrikos šalimis.

1.6. Veiksmų plano kokybė ir nuoseklumas iš esmės pagerėtų, jei jis būtų palaipsniui plėtojamas atsižvelgiant į platesnį išorės politikos kontekstą, kaip tai numato ES.

1.7. Siekdama geresnio savo įpareigojančios ir plataus užmojo išorės politikos darbotvarkės vystymosi ir plataus masto politinio sutarimo dėl jos, ES turės iš esmės stiprinti socialinių partnerių ir organizuotos pilietinės visuomenės vaidmenį Europos visuomenėje ir trečiosiose šalyse.

1.8. EESRK turi visas galimybes nuolat didinti savo vaidmenį stiprinant ir vystant dalyvaujamąsias stebėsenos sistemas ir skatinant aktyviai dalyvauti beveik viso pasaulio pilietinę visuomenę. Šis aspektas būdingas tik Europos socialiniam modeliui, kuris teigiamai vertinamas visame pasaulyje.

2. Įžanga

2.1. Šiuo metu Europa – tai stipriausia pasaulio ekonomika, integruota 500 milijonų gyventojų rinka, lygių neturinti prekybos jėga, jos valiuta euras – antroji pagal svarbą tarptautinė valiuta. Visiems palankios padėties sukūrimas tarptautinių santykių sistemoje Europos Sąjungai reiškia ne tik prisiimti įsipareigojimus, jai tenkančius dėl didelio jos autoriteto, bet ir užtikrinti, kad bus plėtojami jos išorės ekonominiai ir geostrateginiai interesai, turintys lemiamos reikšmės atviriausio pasaulyje ir aukštais socialiniais ir aplinkos standartais pagrįsto Europos modelio sėkmei.

2.2. Siekdama Lisabonos strategijos tikslų, t. y. užtikrinti tvarų ekonomikos augimą, kokybiškų darbo vietų kūrimą ir tvarų vystimąsi, ES iškyla vis didesnė būtinybė stiprinti savo išorės politikos programą.

2.3. Nors Lisabonos darbotvarkė priimta 2000 m., o jos peržiūra atlikta 2005 m., išorės aspektas į ją įtrauktas tik 2007 m. Europos Vadovų Tarybos išvadose, priimtose 2008 m. pavasarį, teigiama, kad „ES turėtų toliau dėti pastangas spręsti globalizacijos keliamus uždavinius, stiprindama atnaujintos Lisabonos strategijos išorės aspektą.“ (1)

2.4. Išvadose atkreipiamas dėmesys į šiuos prioritetinius veiksmus:

— propaguoti laisvą prekybą ir atvirumą […] ir toliau pirmauti šioje srityje,

— gerinti daugiašalės prekybos sistemą, visų pirma toliau siekti, kad Dohos plėtros derybų raunde būtų pasiektas plataus užmojo, suderintas ir visapusiškas susitarimas,

— sudaryti plataus užmojo dvišalius susitarimus su svarbiais prekybos partneriais ir suintensyvinti pastangas, kad būtų vykdoma integracija su kaimyninėmis šalimis bei šalimis kandidatėmis plėtojant bendrą ekonominę erdvę,

— užtikrinti patikimas galimybes naudotis energija ir strateginėmis žaliavomis,

— stiprinti esamus ekonominius ryšius ir plėtoti abipusiai naudingas strategines partnerystes su augančios ekonominės galios šalimis sąžiningos konkurencijos sąlygomis,

— […] skatinti bendradarbiavimą reglamentavimo srityje, standartų konvergenciją bei taisyklių lygiavertiškumą ir gerinti intelektinės nuosavybės teisių užtikrinimo sistemos veiksmingumą kovos su klastojimu srityje.

2.5. Neseniai vykusiose diskusijose dėl priemonių ES išorės veiksmų srityje numatyta (2):

— laikytis platesnio požiūrio į Sąjungos išorės veiksmus derinant BUSP, prekybos ir bendradarbiavimo politiką ir išorės klausimų sprendimui pasitelkti ES vidaus politikos priemones (3),

— kurti naujas Europos bendradarbiavimo ir vystymo programas, pagrįstas „bendru Europos sutarimu (4)“ ir 2007 m. lapkričio mėn. pradėta įgyvendinti ES ir Afrikos partneryste (5),

— laikytis naujo ir dvišalių bei regioninių derybų svarbą pabrėžiančio požiūrio į prekybos politiką.

3. Išorės aspektas jau yra …

3.1. Pastarąjį dešimtmetį svarbiausi prioritetai buvo siekti plataus užmojo, subalansuoto ir teisingo daugiašalio sutarimo, kad būtų toliau liberalizuojama prekyba ir būtų atveriamos naujos rinkos, kuriose galėtų konkuruoti Europos įmonės, ir būtų sudaromos naujos augimo ir vystymosi galimybės.

3.2. Pripažinta, kad Pasaulio prekybos organizacija (PPO) yra pagrindinė prekybos plėtojimo dalyvė taisyklėmis pagrįstoje ir daugiašalėje sistemoje. Dohos plėtros darbotvarkė tapo vienu svarbiausių Komisijos prioritetų.

3.3. Dohos derybų raunde iškilę sunkumai ir ypač jų sustabdymas 2006 m. liepos mėn. paskatino ES, Tarybai pritarus, 2007 m. balandžio mėn. atlikti išsamią Komisijos komunikato Globalioji Europa: konkuravimas pasaulyje. ES augimo ir darbo vietų kūrimo strategijos dalis (6) peržiūrą.

3.4. Atsižvelgiant į 2005 m. atnaujintą Lisabonos strategiją, siūloma dar kartą patvirtinti ir sustiprinti bendrąjį vis labiau globalizuotos ir kompleksiškos išorės prekybos politikos tikslą, t. y. pritraukti naujas investicijas ir skatinti naujas partnerystes, taip pat užtikrinti vis didesnį pasaulio rinkų atvėrimą. Be klasikine ir prioritetine priemone tapusių daugiašalių derybų, numatomos naujos dvišalės ir regioninės derybos (7) siekiant panaikinti netarifines ir reguliavimo kliūtis bei palaipsniui ir iš esmės suderinti reguliavimo priemones.

3.5. 2008 m. gruodžio mėn. komunikate dėl Lisabonos strategijos išorinės dimensijos (8) Komisija dar kartą pabrėžė tikslą – užbaigti dvišales prekybos derybas, skatinti taisyklėmis pagrįstą bendradarbiavimą ir patekimo į rinką partnerystę.

3.6. EESRK poziciją šiuo klausimu išdėstė dviejose nuomonėse (9) ir visų pirma atkreipė dėmesį į šiuos aspektus:

— Dohos derybų raudo pabaiga ir toliau lieka strateginis prioritetas, ir atsižvelgiant į tai dvišaliai susitarimai galėtų sukurti pridėtinės vertės,

— būtina atidžiau stebėti rinkų atvėrimo padarinius regionams ir gyventojams, kartu skirti daugiau dėmesio socialiniam teisingumui ir deramo darbo skatinimui,

— plėtojant dvišalius santykius reikėtų taip pat atsižvelgti į kitus vis didesnę tarptautinę svarbą įgaunančius klausimus: aplinka, energetika, kultūra, migracija ir globalus valdymas.

4. … tačiau iki šiol yra nepakankamas

4.1. Nauji iššūkiai

4.1.1. Nauji iššūkiai Europos Sąjungai:

— didėjanti augančios ekonomikos šalių konkurencija ir auganti Azijos valstybių pasaulinė galia,

— klimato kaita ir energetika,

— Europos Sąjungos plėtros iki 27 valstybių narių pasekmės jai pačiai ir jos kaimyninėms šalims,

— maisto krizės sugrįžimas,

— stiprėjančio globalizacijos geopolitinio pobūdžio, nuo šiol akivaizdžiai siejamo ne vien tik su ekonomikos aspektais, suvokimas,

— tarptautinė finansų ir ekonomikos krizė.

4.1.2. Šie iššūkiai rodo, kad ES privalo parengti nuoseklesnę ir ryžtingesnę išorės strategiją, kuri padėtų įveikti vis didėjantį atotrūkį tarp ES ekonominės svarbos ir jos pernelyg mažos įtakos sudėtingiems ir sparčiai besivystantiems globalizacijos procesams, tačiau kartu turi ginti savo interesus ir įtvirtinti savo vertybių sistemą.

4.1.3. Pasaulinės finansų ir ekonomikos krizės pasekmės be jokios abejonės tęsis ir po 2010 m. Tarptautinio masto klausimai ir krizės valdymo priemonės turės didelę įtaką bet kurio pasaulio regiono būsimai augimo ir užimtumo strategijai. Savo ruožtu įvairių regionų pasirinkti būdai dalyvauti šiuose procesuose turės lemiamos reikšmės kiekvieno jų atskirai ir viso pasaulio ateičiai. Šis klausimas ypač aktualus Europai, kadangi ji yra atviriausia pasaulyje ekonominė erdvė, taigi ir labiau nei kitos priklausoma nuo importo ir eksporto srautų.

4.1.4. Šiuo metu besitęsianti krizė, be kita ko, negrįžtamai sugriovė tarptautinio darbo pasidalijimo teoriją, pagal kurią pagrindinė gamyba ir pramonė bei kainų konkurencija tenka augančios ekonomikos šalims, o Europos šalys ir kitos svarbiausios išsivysčiusios šalys turi vykdyti didelės pridėtinės vertės veiklą, pagrįstą visų pirma moksliniais tyrimais, naujovėmis, paslaugomis ir kvalifikuota darbo jėga.

4.1.5. Pastarojo meto BRIK šalių (Brazilijos, Rusijos, Indijos ir Kinijos) ekonominiai pasiekimai – išaugęs patentų skaičius, didelės tiesioginės užsienio investicijos iš Europos šalių ir augančios kylančios ekonomikos šalių investicijos ES, nepriklausomų fondų (visi jų priklauso šalims, kurios nėra EBPO narės) stiprėjimas – įspėja apie gilias pasaulinės ekonomikos permainas, kurioms Europa turėtų tinkamai pasirengti.

4.1.6. Galiausiai, pastaruoju metu kitose pasaulio dalyse inovacijų ir žinių strategijoms skirtų platformų plėtojimas verčia manyti, kad dėl ekonomikos krizės įveikimo būdų gali prireikti gerokai sudėtingesnio ateities scenarijaus, grindžiamo regionų grupėmis, pasižyminčiomis aukštu integracijos lygiu ir didesniu konkurencingumu, kuriose galėtų atsirasti naujos darbo pasidalijimo bei socialinio ir ekonominio disbalanso formos.

4.2. Novatoriškas ir plataus užmojo uždavinys

4.2.1. ES jau ne kartą įrodė, kad yra pajėgi taikiomis priemonėmis ir derybų keliu pasiektu bendru sutarimu daryti įtaką vis įvairesnius dalyvius suburiančioje tarptautinėje arenoje, taip pat reikšmingai prisidėti prie didelės dalies pasaulio regionų gerovės kūrimo (pavyzdžiui, jau tris dešimtmečius trunkantis bendradarbiavimas su AKR šalimis, taip pat ES vykdoma plėtros politika).

4.2.2. ES taip pat padėjo sukurti ypač nuoseklią regioninių, sektorinių ir bendrojo bendradarbiavimo susitarimų sistemą. Anksčiau ši sistema buvo kuriama PPO derybų kontekste, šiuo metu tai vyksta naujuose G8/14 ir G20 procesuose, kurių tikslas – nustatyti griežtesnes tarptautinės finansų sistemos taisykles ir priemones, įskaitant ir Tarptautinio valiutos fondo bei Pasaulio banko vaidmenis.

4.2.3. Pradžioje diskusijų dėl išorės aspekto pagrindą sudarė prekybos politika, vėliau buvo nagrinėjami energetikos ir klimato klausimai, galiausiai, diskusija išsirutuliojo apimdama dar įvairesnes temas, kaip antai, migracijos politika ir globalizacijos aspektai socialinėje (prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondas ir pagrindiniai darbo standartai), aplinkos apsaugos (Kioto protokolas ir tvari ekonomika), pramonės (intelektinė nuosavybė ir nepriklausomi fondai), politikos (ES plėtra ir kaimynystės politika) ir diplomatijos srityse. Diskutuojama taip pat apie euro vaidmenį, BUSP ir ESGP įtaką augančiam ES tarptautiniam vaidmeniui bei svarstoma galimybė į Europos saugumo strategiją įtraukti Europos strateginių interesų ir prekių klausimą, kaip tai jau padarė kitos išsivysčiusios pasaulio šalys.

4.2.4. Remiantis pirmiau pateiktomis pastabomis, galima aiškiai teigti, kad vis sudėtingiau į Lisabonos strategiją įtraukti visus minėtus aspektus, kadangi tai padarius, ji gali būti iškreipta.

4.2.5. Tačiau visi šie aspektai tampa vis svarbesni siekiant visiškai įgyvendinti Lisabonos strategiją priimti paskatinusį tikslą, t. y. sukurti Europos priemones globalizacijos iššūkiams įveikti.

4.2.6. Be to, didžioji dalis ES išorės politikos, tiek Bendrijos, tiek bendrai ES ir valstybių narių suderinta politika, remiasi nusistovėjusia praktika, pagrįsta aukštu integracijos lygiu. Nors, galbūt, ši politika dar nepakankamai suderinta ir nėra jos bendro strateginio pagrindo, ji gali reaguoti į pokyčius ir turėti pakankamai didelę įtaką ir bet kuriuo atveju didesnę nei kiekvienos valstybės narės atskirai įgyvendinama išorės politika ar įvairių sričių ES vidaus politika.

4.3. Atnaujintos Europos Sąjungos išorės strategijos link

4.3.1. Nuo šiol būtų teisingiau kalbėti apie „Europos strategijos globalizacijos iššūkiams įveikti po 2010 m. išorės aspektą“, atidžiai suderintą ir apjungtą su vidaus aspektu, kurį labiau atspindi procesai, susiję su šiuo metu įgyvendinama Lisabonos augimo ir užimtumo strategija; tačiau išorės aspektas turi būti aiškiai išskirtas ir susietas su galutiniu privalomojo pobūdžio strateginiu tikslu (10).

4.3.2. Europai reikia naujos savo vaidmens pasaulinėje arenoje vizijos ir atitinkamo veiksmų plano. Šis vaidmuo ir planas turėtų atitikti 21-ojo amžiaus iššūkius ir remtis ES vertybių sistema, kad jos idėjos taptų prieinamos ir suprantamos Europos piliečiams ir suinteresuotiesiems subjektams, būtų aptariamos kartu su pagrindiniais pasauliniais partneriais ir pristatomos tarptautiniuose forumuose.

4.3.3. Šis į pažangą ir kokybiškų darbo vietų kūrimą orientuotas požiūris, pagrįstas tvaraus vystymosi principais ir padedantis formuoti įtraukią visuomenę, skatinti atvirą ekonomiką ir taikius santykius, turi būti globalus ir ilgalaikis. ES privalo geriau atspindėti savo pačios istorijos ir geografinės padėties apibrėžtą geostrategiją, žaliavų ir energijos tiekimo saugumą (11) ir naujų, šiuo metu vis dar neturtingų rinkų vystymą.

4.3.4. Tokiai vizijai susiformuoti taip pat padėjo 2007 m. spalio mėn. Hampton Court viršūnių susitikimui parengtas glaustas, tačiau veiksmingas Komisijos dokumentas Sėkmingai išspręsti globalizacijos uždavinius (12). Tais pačiais metais EESRK parengė nuomonę šia tema (13).

4.3.5. Reikėtų sustiprinti atnaujintą Lisabonos strategiją po 2010 m. nustatant labiau struktūruotą Sąjungos išorės veiksmų strategiją siekiant kurti Europos erdvę ir plėtoti jos vaidmenį naujomis globalizacijos sąlygomis.

4.3.6. Todėl siekiant šio tikslo bei toliau stiprinant ir papildant 2008 m. kovo mėn. Europos Vadovų Tarybos išvadose pateiktas gaires, būtina parengti tikslų veiksmų planą, apimantį keturis tarpusavyje susijusius sinergijos lygius siekiant:

— užtikrinti subalansuotą rinkų atvėrimą ir tarptautinės prekių ir paslaugų prekybos vystymą, kartu siekti patikimos ir ilgalaikės Europos prieigos prie strateginės svarbos išteklių,

— plėtoti ekonominį dialogą su visais svarbiausiais partneriais laikantis daugiašalio požiūrio ir toliau stiprinti tarptautinį euro vaidmenį,

— numatyti Europos Sąjungai tarptautinės normatyvinės galios vaidmenį skatinti aukštus pramonės, aplinkos, socialinius, deramo darbo sąlygų, viešųjų pirkimų ir intelektinės nuosavybės standartus ir padėti kurti naujas finansų rinkų ir tarptautinės ekonomikos valdymo taisykles tiek regionų, tiek daugiašaliu lygiu,

— suteikti naują postūmį ES išorės politikai trijose srityse: plėtros baigimas, kaimynystės politika ir Viduržemio jūros regiono valstybių sąjungos sukūrimas bei nauja Afrikos ir ES partnerystė įgyvendinant susitarimus su AKR šalimis, taip pat dalyvauti kuriant įvairiapusę visų šalių vystymuisi ir ekonominiam augimui palankią erdvę, kuri jau dabar vadinama Europos ir Afrikos sąjunga (14) ir kurioje ES turėtų siekti atlikti lemiamą geostrateginį vaidmenį.

4.3.7. Svarba, kurią ES teikia išorės aspektui, parodytų, jog ES siūlo pradėti naują savo susivienijimo proceso politinį etapą, kurio vienas tikslų – vystyti santykių su kitomis pasaulio šalimis sistemą, kuri jai taps naujos energijos ir išteklių šaltiniu siekiant sėkmingai įgyvendinti Europos socialinės rinkos ekonomikos modelį, taigi ir ateityje užtikrinti savo gyventojams pažangą ir taiką. Tokiu būdu būtų tartum įtvirtinti patys Europos Sąjungą steigimo principai, paskelbti Šumano deklaracijoje ir Romos sutarties preambulėje, kuriose Europos projekto vidaus ir išorės aspektai glaudžiai tarpusavyje susieti ir papildo vienas kitą.

5. Keletas konkretesnių pasiūlymų

5.1. Nuoseklesnė ir iniciatyvesnė bendroji politika

— ES veiksmams, kuriais siekiama pertvarkyti daugiašalę sistemą ir nustatyti griežtesnes su globalizacija susijusias taisykles, įgyvendinti būtinas dvejopas procesas, pirma, suderinti ES išorės ir vidaus politiką, antra, gerokai labiau koordinuoti veiksmus su valstybėmis narėmis.

— Socialinės srities reguliavimo skatinimas, socialinių partnerių derybos ir visuotinė socialinės apsaugos sistema turėtų būti pagrindiniai ir į derybinius įgaliojimus įtraukti Europos Sąjungos vystymosios politikos klausimai.

— Švietimo ir mokymo vystymas, pagrindiniai darbo standartai, socialinės apsaugos vystymas, lyčių lygybė ir pažeidžiamiausių (neįgaliųjų, etninių mažumų ir kt.) grupių įtrauktis turėtų tapti prioritetinėmis bendrų ES išorės veiksmų sritimis.

— ES privalo laikytis prisiimtų įsipareigojimų. Visų pirma, skirti 0,7 proc. BVP vystomajai pagalbai, taip pat vykdyti nuolat pabrėžiamą įsipareigojimą – suteikti galimybę kitoms šalims ir regionams naudotis savo pasiektais rezultatais ir pažangos siekti padedančiomis priemonėmis. Labai svarbus konkretus jos įsipareigojimas atgaivinti Afrikos ir ES partnerystę.

— Pagal susitarimą, kuris bus priimtas 2009 m. gruodžio mėn. Kopenhagoje, gerokai didesni besivystančioms šalims skirti ištekliai ir investicijos gali tapti puikia galimybe siekti vystymosi ir abipusės pažangos. Naujoji Lisabonos strategija suteiks galimybę sudaryti sąlygas plėtoti mokslinius tyrimus, naujoves ir žinias, kurių tikslas remti naująjį„žaliąjį augimą“ visame pasaulyje.

— Būtinas aukštesnis prekybos derybų stebėsenos ir skaidrumo lygis bei aktyvesnis pilietinės visuomenės dalyvavimas šioje išorės santykių ir derybų sistemoje.

— ES turi skatinti regionų integraciją ir tapti sektinu pavyzdžiu kitiems suinteresuotiesiems subjektams. Būtina plėtoti ir stiprinti makroregionų idėją, todėl Europos Sąjunga gali ir privalo atlikti svarbų vaidmenį vystant tarpregioninį bendradarbiavimą, kuris turi apimti ne tik prekybos liberalizavimą, bet ir vystomąjį bendradarbiavimą, politinį dialogą bei kultūrinį bendradarbiavimą.

— Atsižvelgiant į iššūkius maisto saugumo srityje ir siekiant visiškai įgyvendinti vieną pagrindinių žmogaus teisių į sveiką, saugų, tinkamą ir tvarų maistą (15), reikėtų peržiūrėti dabartinius derybinius įgaliojimus pripažįstant specifinį žemės ūkio produktų pobūdį ir numatant atitinkamas priemones gamybos sąlygų įvairovei ir susijusioms rinkoms išsaugoti, tokiu būtu paskatinti sudaryti pagrindinius prekybos susitarimus dėl kitų prekių Ekonominės partnerystės susitarimų pagrindu.

— Atsižvelgiant į prekybos potencialo kriterijų, pagal kurį kiekvieno regiono ekonomikos augimas susiejamas su jo rinkos apimtimi, būtina ne tik sudaryti regioninius susitarimus su AKR šalimis, bet ir toliau tęsti ir atnaujinti dvišalių ir regioninių susitarimų praktiką su Pietryčių Azijos valstybių asociacijos narėmis, Korėja, Indija, Rusija, Mercosur šalimis bei Persijos įlankos bendradarbiavimo tarybai priklausančiomis valstybėmis.

— Santykiai su Kinija turėtų tapti ypatingu prioritetu ir dėl svarbių su šia šalimi susijusių ES pasyvių ir aktyvių interesų, atveriančių plačias derybų galimybes, ir dėl nuolat didėjančios sąveikos ir sudėtingų geopolitinių priežasčių.

— Be to, reikėtų skirti daugiau dėmesio dvišaliams santykiams su JAV, Japonija ir Kanada, kurios pagal prekybos pajėgumus atitinkamai užima pirmąją, trečiąją ir aštuntąją vietas. Būtina atnaujinti transatlantinius santykius siekiant sumažinti įtampą ir kurti kuo didesnę sinergiją ieškant bendrų sąlyčio taškų institucijų ir politikos lygmenimis (16).

— Kadangi artimiausiais metais gali plėstis Ekonominė ir pinigų sąjungos zona, eurui, kaip stipriai ir pasaulinės svarbos valiutai, gali tekti didesnis vaidmuo, todėl atsižvelgiant į šiuos pokyčius būtina sustiprinti priemones, užtikrinančias vieningą atstovavimą tarptautinėse ekonomikos ir finansų institucijose.

5.2. Daugiau valdymo ir sektorių politikos priemonių

— Labai svarbu, kad platesnis požiūris į ES išorės veiksmus apimtų ir mokslinių tyrimų, aplinkos, švietimo ir užimtumo politikos išorės aspektus.

— Šiuo metu reikėtų ieškoti galimybių aiškiau nustatyti pagrindinę Europos Komisijos narių grupę, kuriai bus pavestas visų ES išorės politikos sričių – prekybos, vystymosi, migracijos, konkurencijos ir vidaus rinkos politikos išorės aspektai, energetikos diplomatija ir kt. – valdymas ir kuri galės parengti aiškią bendrą ir suderintą ES poziciją ir jai atstovauti pasaulyje ir pagrindiniuose tarptautiniuose forumuose. Neužilgo įsigaliosianti Lisabonos sutartis ir vaidmuo, kurį atliks naujasis ES vyriausiasis įgaliotinis bendrai užsienio ir saugumo politikai, padės užtikrinti teigiamus ateities pokyčius.

— Besirengiant, kol bus realiai pradėta suderintai atstovauti ES pagrindiniuose tarptautiniuose forumuose (Bretton Woods, G8 ir G20 susitikimuose), ES valstybės narės turėtų sudaryti įtakingesnes grupes įvairių institucijų lygmeniu arba organizuoti aukšto lygio susitikimus ir reguliariai derinti šalių pozicijas ir kai tik įmanoma, laikytis vieningos pozicijos.

— Būtina, kad ES kuo skubiau būtų atstovaujama bendrų prekybos atstovybių už Sąjungos ribų, kurios galėtų sustiprinti Europos strateginę poziciją, visų pirma santykiuose su svarbiausiais prekybos partneriais.

— ES turi labiau remti savo įmonių internacionalizacijos procesą, visų pirma stiprinti jų gebėjimą įsitvirtinti įvairiose rinkose, prisitaikyti prie jų sąlygų ir jų dinamikos.

— ES privalo dėti visas pastangas, kad PPO į savo tikslus įtrauktų darbuotojų teises, pramonės plėtojimą, deramų darbo vietų kūrimą ir aplinkos aspektus. Be to, deramų darbo vietų skatinimas ir tvarus vystimasis turėtų tapti ir tarptautinių finansų institucijų prioritetiniais tikslais.

— Pagal europinį socialinės įmonių atsakomybės principą, tarptautinės Europos įmonės turėtų būti raginamos skatinti įvairiose užsienio šalyse veikiančių įmonių ir sektorių socialinį dialogą. Reikėtų įvertinti gerosios paraktikos pavyzdžius, kurie buvo įgyvendinti įvairiose Europos įmonėse ir sektoriuose vadovaujantis svarbiausiais EBPO priimtais ir TDO socialiniais standartais pagrįstais principais, taip pat pripažinti visas kitas mokymo, sveikatos ir geresnių gyvenimo bei darbo sąlygų skatinimo iniciatyvas, kurias bendrai įgyvendino nevalstybiniai ir socialinės ekonomikos srityje veikiantys dalyviai.

— ES turėtų parengti bendrą ir iniciatyvią migracijos politiką, kuri sukurtų palankias sąlygas bendram migrantų kilmės šalių ir priimančių šalių vystymuisi, didžiausią dėmesį skiriant kovai su prekyba žmonėmis, protų nutekėjimo problemai ir imigrantų atliekamoms pinigų perlaidoms, šiuo metu sudarančioms nemažą finansinių srautų dalį (17).

— Stiprėjantis nepriklausomų fondų vaidmuo pasaulio ekonomikoje ir didėjanti valstybės įtaka kylančios ekonomikos šalims, kurioms šie fondai priklauso, be abejonės atveria dideles galimybes svarbiausioms išsivysčiusioms valstybėms ir tarptautinės ekonomikos atgaivinimui, tačiau kartu dėl šių priežasčių iškyla geopolitinė grėsmė prarasti Europos Sąjungos dominuojančią poziciją strateginiuose sektoriuose ir technologijų kūrimo srityje. Todėl ES šiuo klausimu turi nustatyti suderintą poziciją remdamasi galiojančiose sutartyse nustatytais įsipareigojimais ir nuostatomis, tačiau taip pat turi pasirinkti aiškesnę ir suderintą poziciją dėl nacionalinių interesų, kurie vis labiau turi būti suvokiami kaip Europos interesai, gynimo.

— Būtina pripažinti specifinę Europos technologijų instituto kompetenciją įgyvendinant įvairias partnerystes, visų pirma kalbant apie galimą bendradarbiavimo plėtojimą ne ES šalyse pagal instituto žinių ir naujovių bendruomenių (aukštojo mokslo įstaigų kompetencijos centrų tinklai, mokslinių tyrimų institutai, įmonės ir kiti suinteresuotieji subjektai) schemą.

5.3. Aktyvesnis socialinių partnerių ir pilietinės visuomenės organizacijų dalyvavimas

— Bendradarbiaujant su ES socialiniais ir ekonominiais partneriais, būtina visomis priemonėmis skatinti rengti ir kurti bendras Europos pilietinės visuomenės strategijas, kuriomis būtų siekiama atremti globalizacijos iššūkius bei pasinaudoti jos suteikiamomis galimybėmis. Aktyviau pasinaudojant nacionalinių ekonomikos ir socialinių reikalų tarybų ir panašių organizacijų, pagrindinių tinklų ir Europos socialinių partnerių, organizuotos pilietinės visuomenės ir socialinės ekonomikos organizacijų veiklos galimybėmis, galima paspartinti bendrą gerosios praktikos pavyzdžių įsisavinimo ir taikymo procesą.

— Siekdama didesnio Europos prekybos, vystymosi ir apskritai išorės politikos įvertinimo ir nuoseklumo, ES turi skatinti socialinių partnerių ir trečiųjų šalių pilietinės visuomenės bendradarbiavimą ir platesnį dialogą. Visų pirma reikėtų sukurti struktūruoto ir tęstinio dialogo su organizacijomis, kurios veiksmingai vykdo regioninę ir pasaulinę integraciją skatinančią veiklą, sistemą, taip pat pripažinti konsultacinių organizacijų, atstovaujančių organizuotai pilietinei visuomei, vaidmenį sudarant prekybos susitarimus ir asociacijos sutartis.

— Prieš keletą metų Prekybos generalinio direktorato iniciatyva sukurtos pilietinės visuomenės kontaktinė grupės veikla buvo labai naudinga ir yra sektinas geros praktikos pavyzdys.

— Siekdamas skatinti nuolatinį praktiškai viso pasaulio pilietinės visuomenės aktyvų dalyvavimą, EESRK palaipsniui sukūrė struktūruotą santykių sistemą (18) , tapusia tvirtu tarpininstitucinio dialogo pagrindu. EESRK mano, kad stebėsenos srityje gali atlikti aktyvų vaidmenį, kurio beje, jis jau ėmėsi konkrečiais atvejais, pavyzdžiui jam buvo pavestos Kotonu susitarime su AKR šalimis numatytos institucinės užduotys, Komitetas taip pat įsteigė jungtinius konsultacinius komitetus su šalimis kandidatėmis arba dalyvavo Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių bei ES ir Mercosur valstybių dialoge. Remdamasis kiekvienais metais vykstančiais gausiais susitikimais, kuriuos EESRK organizuoja naudodamasis minėtos sistemos galimybėmis, Komitetas parengia dokumentus, nuomones ir deklaracijas, kurios Europos Sąjungos išorės santykių požiūriu yra svarbus svarstymų ir su dalyvaujamosios demokratijos pasiūlymų šaltinis.

— EESRK taip pa galėtų numatyti specialius darbo seminarus ar kitus reguliarius susitikimus, kuriuose būtų konsultuojamasi su susijusių regionų ekonominių ir socialinių interesų grupėmis. Tai galėtų būti apskritojo stalo diskusijos ir kitokio pobūdžio Komiteto rengiami susitikimai, kurie suteiktų galimybę palyginti įvairias atskirtuose pasaulio regionuose įgyvendinamas strategijas ir pasidalyti gerąja praktika ir tokiu būdu prisidėti prie tikslesnio ES išorės veiksmų planavimo ir būsimos Lisabonos strategijos po 2010 m. bei kitų įvairių partnerių strategijų vystymo.

2009 m. lapkričio 4 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) Europos Vadovų Tarybai pirmininkaujančios valstybės narės išvadų 12 punktas (2008 m. kovo 13–14 d., Briuselis).

(2) Maria João Rodrigues, Europe, Globalization and the Lisbon Agenda (Europa, globalizacija ir Lisabonos darbotvarkė), Institute for strategic and international studies, 2009 m.

(3) COM (2006) 278 galutinis ir COM (2007) 581 galutinis.

(4) COM(2005) 311 galutinis.

(5) OL C 77, 2009 3 31, p. 148.

(6) COM(2006) 567 galutinis.

(7) Šios derybos jau buvo numatytos Kotonu susitarime su AKR šalimis siekiant sudaryti šešis ekonominės partnerystės regioniniu lygiu susitarimus.

(8) COM(2008) 874 galutinis.

(9) OL C 175, 2007 7 27, p. 57 ir OL C 211, 2008 8 19, p. 82.

(10) Žr. Laurent Cohen-Tanugi vadovaujamos grupės išvadas. Ši grupė parengė parengiamąją ataskaitą 2008 m. antrąjį pusmetį ES Tarybai pirmininkavusiai Prancūzijai (www.euromonde2015.eu).

(11) OL C 27, 2009 2 3, p. 82, OL C 277, 2009 11 17, p. 92 ir EESRK nuomonė „Energetika ir klimato kaita – sudėtinė atnaujintos Lisabonos strategijos dalis“ (žr. šio Oficialaus leidinio 36 psl.).

(12) COM (2007) 581 galutinis.

(13) OL C 175, 2007 7 27, p. 57.

(14) Neseniai Andrea Riccardi paskelbta idėja Karolio Didžiojo premijos įteikimo proga 2009 m. gegužės 21 d. Aix-la-Chapelle.

(15) Žr. specialiojo JT pranešėjo Olivier de Schutter pranešimą dėl teisės į maistą Dohos derybų ciklas nesustabdys maisto krizės (2009 m. kovo 9 d.).

(16) OL C 228, 2009 9 22, p. 32.

(17) OL C 120, 2008 5 16, p. 82 ir OL C 44, 2008 2 16, p. 91.

(18) Žr. EESRK išorės santykių skyrius darbo programą: http://eesc.europa.eu/sections/rex/index_en.asp.