Komisijos komunikatas - Sektoriaus tyrimas pagal Reglamento Nr. 1/2003 dėl mažmeninės bankininkystės 17 straipsnį (galutinė ataskaita) {SEK(2007) 106} /* KOM/2007/0033 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 31.1.2007 KOM(2007) 33 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS Sektoriaus tyrimas pagal Reglamento Nr. 1/2003 dėl mažmeninės bankininkystės 17 straipsnį (galutinė ataskaita) {SEK(2007) 106} KOMISIJOS KOMUNIKATAS Sektoriaus tyrimas pagal Reglamento Nr. 1/2003 dėl mažmeninės bankininkystės 17 straipsnį (galutinė ataskaita) 1. 2005 m. birželio 13 d. Komisija inicijavo mažmeninės bankininkystės sektoriaus tyrimą. Sektoriaus tyrimų priemonės teisinis pagrindas nustatytas Reglamento (EB) Nr. 1/2003 17 straipsnio 1 dalyje. Pagal šią nuostatą Komisija gali nuspręsti atlikti tam tikro ekonomikos sektoriaus arba tam tikrų susitarimų įvairiuose sektoriuose tyrimą, kai valstybių narių prekybos tendencija, nelanksčios kainos ar kitos aplinkybės rodo, kad bendrojoje rinkoje gali būti ribojama ar iškreipiama konkurencija. Šis dokumentas yra galutinė mažmeninės bankininkystės sektoriaus tyrimo ataskaita[1]. 1. ĮVADAS 2. Per pastaruosius du dešimtmečius Europos bankininkystės sektorius smarkiai išaugo ir tapo įvairesnis. Šiandien jame tiesiogiai suteikiama daugiau kaip trys milijonai darbo vietų ES. Mažmeninė bankininkystė, apibrėžiama kaip vartotojams ir mažosioms bei vidutinėms įmonėms (MVĮ) teikiamos paslaugos, lieka svarbiausias bankininkystės subsektorius, kuris, bendrųjų pajamų atžvilgiu, sudaro daugiau nei 50 % visos ES veiklos. Komisijos vertinimu, 2004 m. Europos Sąjungoje iš mažmeninės bankininkystės veiklos uždirbta 250–275 mlrd. EUR bendrųjų pajamų, t. y. apytiksliai 2 % bendro ES BVP[2]. 3. Europos mažmeninės bankininkystės sektoriuje teikiamos labai svarbios paslaugos, įskaitant taupymo, skolinimo ir mokėjimo paslaugas vartotojams ir mažosioms bei vidutinėms įmonėms (MVĮ). Tačiau tokie rodikliai, kaip antai rinkos susiskaidymas, nelanksčios kainos ir klientų nejudumas, rodo, kad konkurencija ES mažmeninės bankininkystės rinkoje gali būti neveiksminga. Todėl, remdamasi Reglamentu (EB) Nr. 1/2003[3], Komisija nusprendė pradėti mažmeninės bankininkystės sektoriaus[4] tyrimą, ypač susijusį su tarptautine konkurencija. 4. Sektoriaus tyrimas sudaro dalį Lisabonos darbotvarkės politinio konteksto ir padės siekti tikslų, nustatytų Baltojoje knygoje 2005–2010 m. finansinių paslaugų politika[5], kurioje Komisija pabrėžė vidaus rinkos politikos ir konkurencijos politikos glaudžios sąveikos svarbą. Konkurencingesnės aplinkos tarp paslaugų teikėjų, ypač veikiančių mažmeninėje rinkoje, sukūrimas taip pat nurodytas kaip prioritetas. Pasiekus šiuos tikslus, Europos vartotojai galės iki galo pasinaudoti vidaus rinkos teikiama nauda. Mažmeninės bankininkystės sektoriaus tyrimu prisidedama prie šios darbotvarkės, parodant, kaip veikia rinka, atkreipiant dėmesį į galimus rinkos trūkumus ir nurodant, kada rinkos trūkumą galima pašalinti konkurencijos įstatymais ir, kai tinkama, kitomis priemonėmis. 5. Siekiant paremti bendros finansinių paslaugų rinkos plėtrą ir panaudoti visą galimą euro teikiamą naudą, Europos bankininkystės sektoriuje kuriama bendra mokėjimo eurais erdvė (BMEE, angl. – SEPA). BMEE projekto tikslas – sukurti integruotą mokėjimo paslaugų rinką, kurioje būtų veiksminga konkurencija ir nebūtų skirtumų tarp tarptautinių ir nacionalinių mokėjimų euro erdvėje. Komisija ir Europos centrinis bankas visapusiškai remia šią iniciatyvą ir glaudžiai bendradarbiauja su šio sektoriaus atstovais, plėtodami BMEE. 2. PAGRINDINėS MAžMENINėS BANKININKYSTėS SEKTORIAUS TYRIMO IšVADOS 6. Sektoriaus tyrime nurodyta požymių, kurie rodo, kad tam tikrose mažmeninės bankininkystės srityse konkurencija gali veikti netinkamai. Tyrimu patvirtinama, kad rinkos lieka suskaidytos, atsižvelgiant į nacionalines sienas, įskaitant mažmeninės bankininkystės infrastruktūras, pvz., mokėjimo sistemas ir kreditų registrus. 7. Skirtingomis rinkos struktūromis galima paaiškinti skirtingą valstybių narių bankininkystės sektoriaus atstovų elgesį ir veiklą. Kaip matyti iš tyrimo, tą atspindi, pavyzdžiui, labai įvairios valstybių narių pelno maržos, kainos ir pardavimo modeliai. Ir priešingai, tyrimo metu nustatyta įrodymų dėl bankų kainų ir politikos atskirose valstybėse narėse suvienodėjimo. Didelis pelningumas galėtų reikšti, kad yra palankus verslo ciklas ir palankios makrofinansinės sąlygos arba kiti veiksniai, įskaitant didesnį banko operacijų veiksmingumą. Tačiau kai kuriose valstybėse narėse, esant nuolatiniam dideliam pelningumui, didelei rinkos koncentracijai ir akivaizdžioms patekimo į rinką kliūtims, nerimaujama, ar bankai sugebės išnaudoti įtaką rinkoje vartotojų ir mažųjų įmonių atžvilgiu. 8. Sektoriaus tyrime nustatyta veiksnių, kurie gali reikšti, kad pirmiau aptarti požymiai rodo su konkurencija susijusią problemą. Pirma, bankininkystės sektorių apibūdina įvairios galimos patekimo į rinką kliūtys. Šios kliūtys gali būti tam tikroms infrastruktūroms taikomi tinklo ir standartizacijos reikalavimai arba jos gali būti teisinės ar praktinės. Konkurencijos politikos atžvilgiu, praktinės kliūtys yra ypač svarbios, pavyzdžiui, kliūtys naudotis mokėjimo sistemomis, kurios gali atsirasti dėl piktnaudžiavimo dominuojančiąja padėtimi – pvz., esant dominuojančiajam tinklui – arba suderintas esamų rinkos dalyvių elgesys, siekiant išstumti naujokus. 9. Antra, mažmeninės bankininkystės veiklos pobūdis suteikia galimybę rinkos dalyviams oficialiai bendradarbiauti. Tam tikrų rūšių bendradarbiavimas (pvz., bendrų standartų ir platformų kūrimas ir taikymas) gali būti reikalingas, siekiant našumo. Tačiau kai bendradarbiavimas susijęs su bankų strategijomis, kainų nustatymu ar pardavimo politika, jis gali virsti sąmokslu ir riboti konkurenciją ir (arba) išstumti trečiąsias šalis. 10. Atliekant rinkos tyrimą ir po viešųjų konsultacijų bankai turėjo galimybę konfidencialiai nurodyti bet kokias patekimo į rinką kliūtis ir su konkurencija susijusias problemas, su kuriomis jie susidūrė. Labai nedaug bankų nusprendė suteikti informacijos, nors keletas jų nurodė dideles praktines kliūtis, su kuriomis jie, kaip užsienio rinkos dalyviai, susidūrė įžengę į rinką. 11. Sektoriaus tyrime nustatytos su konkurencija susijusios problemos šiose srityse: (1) mokėjimo sistemos, įskaitant kortelių mokėjimo sistemas; (2) kreditų registrai; (3) bankų bendradarbiavimas; ir (4) kainų ir politikos krypčių nustatymas. Todėl gali prireikti konkurencijos institucijų veiksmų, glaudžiai bendradarbiaujant su reguliavimo ir priežiūros institucijomis, siekiant sustiprinti konkurenciją keliose valstybėse narėse. 2.1. Mokėjimo sistemos 2.1.1. Mokėjimo kortelių sistemos 12. Europos mokėjimo kortelės yra priemonė, kuria vykdoma daug Europos pardavimų. 2005 m. Europoje su kortelėmis įvykdytų pardavimų suma iš viso sudarė daugiau kaip 1 350 mlrd. EUR[6]. 13. Sektoriaus tyrime nustatytos kelios svarbios, su konkurencija susijusios problemos Europos mokėjimo kortelių rinkoje[7]; tai patvirtina, kad reikia griežtai įgyvendinti konkurencijos įstatymus, glaudžiai bendradarbiaujant su nacionalinėmis konkurencijos institucijomis. Komisija jau ėmėsi priemonių keliose bylose, įskaitant MasterCard [8] ir Groupement des Cartes Bancaires [9]. 2.1.1.1. Labai skirtingi kortelių mokesčiai visoje ES 14. Esminis prekybos ir paslaugų įmonių, kortelių turėtojų ir tarpbankinių mokesčių neatitikimas (daugiašaliai tarpbankiniai mokesčiai) valstybėse narėse pabrėžia rinkos susiskaidymą. 2004 m. Portugalijoje kreditinių kortelių tarpbankiniai mokesčiai Visa ir MasterCard tinkluose du kartus viršijo tų pačių mokesčių lygį Slovakijoje. Tos pačios rūšies kortelėms taikomi prekybos ir paslaugų įmonių mokesčiai Portugalijoje ir Čekijoje buvo tris kartus didesni nei Suomijoje ir Italijoje. Nors valstybių narių istorinės aplinkybės yra gana skirtingos, tokius didelius skirtumus galima būtų paaiškinti konkurencinių kliūčių egzistavimu. 15. Nustatyti daugiašaliai tarpbankiniai mokesčiai kelia su konkurencija susijusių problemų, ypač kai kuriose šalyse. Mokėjimo kortelių tinklų atstovai įrodinėja, kad, atsižvelgiant į tipišką mokėjimo mechanizmų struktūrą[10], korteles išleidžiančioms įmonėms paprastai tenka pagrindinės mokėjimo sistemos išlaidos, o daugiausia įplaukų tenka korteles aptarnaujantiems ūkio subjektams, kurie susirenka prekybos ir paslaugų įmonių mokesčius. Todėl kortelių mokėjimo tinklų atstovai teigia, kad reikia kompensuoti išlaidų disbalansą tarpbankinio mokesčio mechanizmu, t. y. mokesčiu, kurį korteles aptarnaujantys bankai moka korteles išleidžiančioms įmonėms. Tačiau akivaizdu, kad dauguma nacionalinių debetinių kortelių tinklų nustato žymiai mažesnius nei tarptautiniai tinklai tarpbankinius mokesčius (arba netgi visai jų neima) už debetinių kortelių operacijas, dėl to paprastai būna mažesni prekybos ir paslaugų įmonių mokesčiai. 16. Tyrimo rinkos duomenų analizė rodo, kad vien tik iš kortelių išleidimo veiklos (t. y. neskaitant tarpbankinių mokesčių) dvidešimt valstybių narių uždirba pelną.[11] Nuolat svarstoma, kiek daugiašalių tarpbankinių mokesčių mechanizmai yra praktiškai būtini, kad efektyviai veiktų mokėjimo kortelių tinklai; ir, jei būtinai reikėtų tokių daugiašalių operacijų mokesčių, kokių sąlygų būtinai reikėtų, norint juos įvesti. 2.1.1.2. Struktūrinės mokėjimo kortelių tinklų kliūtys 17. Keliose valstybėse narėse Visa ir (arba) MasterCard operacijų aptarnavimą vykdo rinkos monopolistas. Tokie korteles aptarnaujantys bankai veikia kaip dabartinių bankų bendros įmonės, kurios toje rinkoje kartu išleidžia ir korteles. Tokioje padėtyje korteles išleidžiančios įmonės gali daryti didelę įtaką rinkoje ir todėl prekybos ir paslaugų įmonių mokesčiai gali tapti nekonkurencingi. 2.1.1.3. Prieigos teisės ir valdymo susitarimai 18. Tarptautiniuose tinkluose ( Visa and MasterCard ) ir nacionalinėse kortelių mokėjimo sistemose Belgijoje, Danijoje, Suomijoje, Prancūzijoje, Vengrijoje, Airijoje, Italijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Portugalijoje ir Ispanijoje narystės taisyklėse teisė išleisti ir aptarnauti korteles numatoma kredito ir (arba) finansų institucijoms arba ūkio subjektui, kurį tiesiogiai kontroliuoja tokios institucijos. Nors galima ginčytis, kad ši išankstinė sąlyga yra pagrįsta dėl priežiūros ir finansinio stabilumo priežasčių, ja ribojamas prekybos ir paslaugų įmonių bei kortelių duomenis tvarkančių įmonių dalyvavimas kortelių išleidimo ir aptarnavimo procesuose, taigi šiose šalyse pažeidžiama konkurencija tinklo viduje. Panašios problemos susijusios su galimybe patekti į infrastruktūras.[12] Airijoje, Nyderlanduose ir Portugalijoje, vadovaujantis nacionalinės sistemos taisyklėmis, reikia, kad užsienio veiklos vykdytojas veiktų vietos rinkoje , įsteigdamas vietos skyrių ir (arba) antrinę įmonę. Šiuo reikalavimu padidinamos užsienio ūkio subjekto patekimo į rinką išlaidos, o tai gali riboti tinklo vidaus konkurenciją. 19. Pagal tam tikrus Prancūzijos ir Ispanijos nacionalinių kortelių mokėjimo sistemų ir Visa bei MasterCard tinklų valdymo susitarimus asocijuotieji nariai yra įpareigoti pateikti su verslu susijusią slaptą informaciją pagrindiniams nariams, nenumatant abipusio keitimosi duomenimis. Tai kenkia konkurencinei asocijuotųjų narių padėčiai ir mažina konkurencinį spaudimą pagrindiniams nariams. 2.1.1.4. Tinklo taisyklės ir narystės mokesčiai 20. Tiek nacionalinių, tiek tarptautinių kortelių mokėjimo sistemų aptarnaujantieji bankai konkurencingiems produktams taiko nediferencijuotą mokestį (angl. blending) [13]. Aptarnaujantieji bankai Prancūzijoje, Belgijoje, Danijoje, Vengrijoje, Airijoje ir Portugalijoje visiškai (100 %) nediferencijuoja Visa ir MasterCard prekybos ir paslaugų įmonių mokesčių, o Ispanijoje, Švedijoje ir Maltoje nediferencijuoti mokesčiai taikomi daugiau nei 60 % atvejų. Tyrimo rezultatai rodo, kad kainų nediferencijavimas gali susilpninti tinklo kainų konkurencingumą, o dėl to mažmenininkai galiausiai mokės didesnius mokesčius. 21. Kai kuriuose tinkluose galiojančios bendro ženklų taikymo (angl. co-branding)[14] taisyklės taip pat gali trukdyti patekti į rinką arba bent jau apsunkinti patekimą į ją. Draudimas bendrai taikyti ženklus su tinklais, kurie laikomi konkurentais, ir su kitomis nei bankai įstaigomis, gali riboti tiek tinklų, tiek bankų ir ne bankų konkurenciją. 22. Prekybos ir paslaugų įmonėms taikomas panašus draudimas nustatyti klientams papildomą naudojimosi mokestį[15] daugelyje tinklų gali trukdyti veiksmingesnių mokėjimo priemonių plėtrai, nes dėl kryžminio subsidijavimo vartotojai nemato tikrųjų išlaidų. 23. Nors bankams taikomi prisijungimo mokesčiai labai skiriasi ES tinkluose, kai kurių valstybių narių (pvz., Belgijos, Danijos, Suomijos) mokėjimo sistemose nustatomi itin dideli prisijungimo mokesčiai, kurie iškart atgraso naujus rinkos dalyvius nuo stojimo į narių gretas. Narystės mokesčio lygio analizė parodė, kad prisijungimo ir (arba) narystės mokesčių lygių negalima aiškinti vien tik tam tikros šalies dydžiu. 2.1.1.5. Lengvatiniai susitarimai dėl dvišalių mokesčių 24. Sudarydami lengvatinius tarpbankinius susitarimus ir jais remdamiesi, monopolistai, dalyvaujantys tiek kortelių išleidimo, tiek jų aptarnavimo veikloje, gali netiesiogiai trukdyti naujam rinkos dalyviui patekti į rinką, netaikydami naujiems rinkos dalyviams tokių pačių palankių sąlygų ir taip padidindami jų patekimo į rinką išlaidas. Lengvatinių dvišalių tarpbankinių susitarimų[16] (tos pačios grupės (angl. on-us) tarpbankiniai mokesčiai) buvo Portugalijoje, Belgijoje, Austrijoje, Ispanijoje ir JK. 2006 m. balandžio mėn. paskelbus Komisijos tarpinę mokėjimo kortelių ataskaitą, daugelio šių šalių bankai pradėjo peržiūrėti susitarimus dėl tarpbankinių mokesčių, o Komisija pastebėjo pirmuosius pokyčius šiose rinkose. 25. JK, Airijoje ir Suomijoje sunkiau patekti į rinką dėl to, kad vietos bankai taiko susitarimus dėl dvišalės tarpuskaitos. Kaip taisyklė, naujiems rinkos dalyviams reikia rasti banką, kuris remtų operacijų tarpuskaitą, paprastai toks bankas nelabai linkęs padėti potencialiems konkurentams. 2.1.2. Mokėjimo sistemos, išskyrus mokėjimo kortelių sistemas 26. Bet kuriam bankui, ketinančiam patekti į mažmeninės bankininkystės rinką ir teikti klientams pagrindines bankininkystės paslaugas, pvz., atidaryti einamąją sąskaitą, būtina galimybė naudotis tarpuskaitos ir atsiskaitymo sistemomis. Esamų infrastruktūrų veiklos vykdytojai gali sukurti įvairių kliūčių patekti į rinką, pavyzdžiui: - Įvairių grupių narystė ir specialūs tiesioginės narystės reikalavimai. Įvairių grupių narystė nacionalinės tarpuskaitos sistemos labai skiriasi. Kai kuriais atvejais šiais narystės susitarimais gali būti iškreiptos sąlygos, kurioms esant tarpusavyje konkuruoja tam tikros atskiros institucijos narės arba potencialios narės gali konkuruoti su esamomis narėmis. - Reikalavimas, kad kandidatas „būtų bankas“. Dauguma tarpuskaitos sistemų pripažįsta tik bankus. Toks tikrinimas gali padėti užtikrinti finansinį stabilumą, bet rinkos dalyviams, kurie yra ne bankai, galėtų trukdyti įžengti į mokėjimų sistemų rinką, ypač jeigu yra kitų veiksmingų būdų užtikrinti finansinį patikimumą. - Narystės mokesčiai ir mokesčių struktūra. Kai kuriose valstybėse narėse mokėjimo sistemų mokesčių sistema – pvz., prisijungimo mokesčių ir mokesčių už vieną operaciją lygis – galėtų būti konkurencinė kliūtis naujiems arba mažiesiems mažmeninės bankininkystės rinkos dalyviams. - Būtinybė prisitaikyti prie įvairių nacionalinių standartų. Kad galėtų tapti įvairių nacionalinių mokėjimo sistemų dalyviais, mokėjimo paslaugų teikėjai turi laikytis įvairių techninių specifikacijų ir tikrinimo bei sertifikavimo procedūrų. Kai kuriose sistemose tai gali užtrukti dvylika mėnesių ir būti susiję su didelėmis išlaidomis. - Tarpbankiniai mokesčiai už kredito pervedimą ir tiesioginį debetą. Valstybėse narėse, kuriose susitarta dėl tarpbankinių mokesčių, tokiais mokesčiais gali būti iškraipoma konkurencija tarp skirtingų mokėjimo priemonių ir konkurencija teikti klientams mokėjimo paslaugas. Konkurencija tarp mokėjimo priemonių gali būti iškraipoma, kai bankai turi ketinimų skatinti mokėjimo priemonių naudojimą, taikydami didelius tarpbankinius mokesčius. 2.2. Kreditų registrai 27. Galimybė atvirai ir laisvai naudotis aukštos kokybės kreditų duomenimis yra svarbi išankstinė sąlyga, kuri taikoma bankams, norintiems tiekti pagrindinius mažmeninės bankininkystės produktus, pvz., hipotekos paskolas, vartojimo paskolas ir kreditines korteles. Tačiau keliose valstybėse narėse nėra galimybės laisvai naudotis kredito duomenimis dėl teisinių priežasčių arba dėl ribotos kreditų duomenų rinkų plėtros.[17] 28. Be to, sektoriaus tyrimo metu surinkti duomenys rodo, kad kai kurių valstybių narių kreditų registrų veikimo aspektai gali būti nesuderinami su konkurencijos teise. Mažiausiai dviejose valstybėse narėse kreditų registrai, kuriuos valdo bendros įmonės ir kurie veikia kaip bendros įmonės tarp nacionalinių bankų, suteikia galimybę gauti duomenis diskriminuojančiomis sąlygomis, tuo atgrasydama potencialius rinkos dalyvius nuo ketinimo žengti į bankininkystės rinką. 2.3. Bankų bendradarbiavimas 29. Mažmeniniai bankai bendradarbiauja įvairiose srityse, pavyzdžiui, kurdami standartus ir infrastruktūras arba nustatydami mokėjimo sistemų veikimą. Taupomųjų ir kooperatinių bankų bendradarbiavimo ryšiai paprastai netgi glaudesni. Šių konkrečių rūšių bankai vykdo didelę dalį Europos mažmeninės bankininkystės veiklos ir vaidina svarbų vaidmenį keliose valstybėse narėse, kaip antai: Vokietijoje, Prancūzijoje, Austrijoje, Italijoje ir Ispanijoje. Tačiau nuosavybės ir bendrovių struktūros, bendradarbiavimo lygis ir tam tikros teisinės ir riziką ribojančios nuostatos valstybėse narėse labai skiriasi.[18] Todėl neįmanoma atlikti vienodo vertinimo. 30. Tiek, kiek taupomieji ir kooperatiniai bankai yra teisiškai savarankiški, jie linkę bendradarbiauti daugelyje sričių, t. y. valdo savo mokėjimų infrastruktūras, turi bendrą indėlių rizikos valdymo ir apsaugos programą arba netgi bendrą verslo ir rinkodaros strategiją, įskaitant bendrą ženklą. Kai kurie taupomieji bankai ir (arba) kooperatiniai bankai taiko regioninį arba teritorinį principą, palikdami apibrėžtą geografinį rajoną atskiro mažmeninio banko veiklai vykdyti. 31. Bankų bendradarbiavimas gali būti naudingas tiek ekonomiškai, tiek vartotojams. Paprastai taip būna, kai susiję bankai yra MVĮ ir kartu neturi didelės rinkos dalies. Tačiau kai savarankiški bankai, kartu užimantys reikšmingą padėtį rinkoje, pradeda bendradarbiauti, siekdami tarpusavyje apriboti konkurenciją arba neįleisti naujų rinkos dalyvių, gali būti trukdoma veiksmingai konkurencijai. Tokiais atvejais Komisija galėtų apsvarstyti galimybę atlikti išsamesnę analizę, kad išspręstų galimas su konkurencija susijusias problemas, atsiradusias dėl bendradarbiavimo, kuris buvo platesnio nei būtina masto, norint pasiekti konkurencinės naudos. 32. Todėl su konkurencija susijusių problemų atveju Komisija turi išnagrinėti, ar nurodytą antikonkurencinę praktiką lemia arba palaiko teisės aktai ar kitos valstybės priemonės. 2.4. Kainų ir politikos krypčių nustatymas 33. Mažmeninės bankininkystės klientų sprendimai taip pat varžomi nesimetriškos informacijos ir didelių išlaidų, kurios patiriamos keičiant paslaugų teikėją. Nesimetriška informacija skirsis atsižvelgiant į parduodamų produktų sudėtingumą ir kainų skaidrumą. Aiški ir skaidri informacija klientams gali padėti sumažinti su informacija susijusias problemas. Be to, kelių valstybių narių valdžios institucijos stengiasi patobulinti klientams teikiamą finansinę informaciją. 34. Didelės išlaidos, patiriamos keičiant paslaugų teikėją, taip pat riboja klientų judumą. Tam tikros nefinansinės išlaidos, susijusios su paslaugų teikėjo keitimu, yra neišvengiamos tam tikrų produktų, pvz., einamųjų sąskaitų, atveju, kai su paslaugų teikėjo keitimu susijusi administracinė našta – ir tai, kaip ją suvokia klientai – gali atgrasyti klientus nuo ketinimo keisti paslaugų teikėją. Tačiau tyrimu nustatyta, kad kai kurie bankai sukuria dirbtinių kliūčių (pvz., susieja[19] banko produktus arba nustato didelius sąskaitos uždarymo mokesčius), dėl kurių padidėja klientų išlaidos keičiant paslaugų teikėją ir sumažėja konkurencijos intensyvumas. 35. Remiantis tyrimo duomenimis, paprastai klientų judumas einamųjų sąskaitų rinkose yra nedidelis. Nedidelį judumo lygį galima iš dalies paaiškinti tuo, kad klientai labai patenkinti teikiamomis paslaugomis. Tačiau tyrimo analizė taip pat rodo, kad bankai gali turėti daugiau galimybių pasinaudoti įtaka rinkoje ten, kur mažiau judūs klientai. 36. Mažmeninės bankininkystės produktų kainos visose valstybėse narėse labai skiriasi. Tačiau tyrimu nustatyta, kad nacionaliniu lygiu egzistuoja suderinta praktinė veikla, nustatant pagrindinių mažmeninės bankininkystės produktų kainas ir politikos kryptis. Kiek tai susiję su einamosiomis sąskaitomis, tokia suderinta praktinė veikla pastebima nustatant keletą parametrų, įskaitant sąskaitos valdymo, sąskaitos uždarymo, bankomato mokesčius ir mokesčius už įsipareigojimų nevykdymą. 37. Produktų susiejimas – tai papildomas aspektas, kuriuo parodoma daugumos valstybių narių bankų suderinta praktinė veikla. Dėl susiejimo gali susilpnėti konkurencija mažmeninės bankininkystės sektoriuje, kai didinamos išlaidos keičiant paslaugų teikėją, mažėja kainų skaidrumas ir nauji rinkos dalyviai (ypač vienos rūšies paslaugų teikėjai) atgrasomi nuo ketinimų įžengti į rinką. Tyrime pateikta rinkos analizė rodo, kad daugelyje valstybių narių daugelis[20] bankų susieja einamąją sąskaitą su hipotekos, asmeninėmis ir MVĮ paskolomis. Be to, tyrime nurodyta, jog kai didžiausias valstybės narės bankas susieja savo produktus, dauguma jo konkurentų seka jo pavyzdžiu. 3. GALIMI TOLESNI VEIKSMAI 38. Remdamasi sektoriaus tyrimo metu surinktais duomenimis, Komisija rekomenduoja įvairių priemonių stiprinti konkurenciją mažmeninės bankininkystės sektoriuje, įskaitant mokėjimo kortelių rinką. 3.1. Konkurencijos įstatymų vykdymas 39. Vykdant antimonopolinius teisės aktus, būtų galima išspręsti keletą su konkurencija susijusių problemų, kurios nustatytos sektoriaus tyrime. Sritys, kuriose galima imtis veiksmų: visų pirma kliūtys patekti į rinką, diskriminuojančio pobūdžio taisyklės, mokesčių struktūra ir valdymo susitarimai kai kuriuose mokėjimo kortelių tinkluose ir tarpuskaitos bei atsiskaitymo sistemose. 40. Antra, vykdymo priemonė taip pat galėtų būti tinkama tam tikrų mokėjimo kortelių tinklų didelių tarpbankinių mokesčių ir prekybos ir paslaugų įmonių mokesčių atžvilgiu. 41. Trečia, Komisija gali toliau rinkti informaciją, kad įvertintų, ar taupomųjų ir (arba) kooperatinių bankų, užimančių reikšmingą padėtį rinkoje, bendradarbiavimas pastebimai riboja jų tarpusavio konkurenciją arba konkurenciją kitų esamų ir potencialių konkurentų atžvilgiu. 42. Ketvirta, tam tikros produktų susiejimo formos, kurias taiko kai kurie bankai, gali neatitikti konkurencijos įstatymų, pavyzdžiui, kai susiejant produktus piktnaudžiaujama dominuojančiąja padėtimi tam tikrose produktų rinkose. 43. Galiausiai antimonopolinių teisės aktų vykdymas taip pat gali būti tinkama priemonė, siekiant panaikinti su kreditų registrais susijusias prieigos kliūtis bei diskriminuojančias taisykles. 44. Taikant bet kurias galimas vykdymo procedūras, reikėtų išsamiai išnagrinėti kiekvieną konkretų atvejį, konsultuojantis su nacionalinėmis konkurencijos institucijomis. 3.2. Teisinės ir savireguliavimo priemonės, skirtos spręsti su konkurencija susijusias problemas 3.2.1. Mokėjimo sistemos 3.2.1.1. Bendra mokėjimo eurais erdvė (BMEE, angl. – SEPA) 45. Keletą su konkurencija susijusių kliūčių, kurios nurodytos sektoriaus tyrime, galima pašalinti, įsteigus konkurencingą BMEE. Kiek tai susiję su mokėjimo kortelių tinklais, BMEE suteikia galimybę panaikinti daug ribojančio pobūdžio taisyklių. Komisija ypač stengsis užtikrinti, kad bendro ženklų taikymo apribojimas nebūtų panaudotas siekiant suskirstyti rinkas.[21] 46. Kiek tai susiję su mokėjimo kortelėms, BMEE struktūra turėtų būti suteiktas mažmenininkams didesnis kortelių aptarnavimo paslaugų teikėjų pasirinkimas, suteikiant didesnes galimybes konkuruoti šioje labai koncentruotoje rinkoje.[22] 47. Siekdama užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą, Europos Komisija turi teisę siūlyti teisines priemones. Komisijos siūloma mokėjimo paslaugų direktyva bus draudžiama[23] riboti prieigą prie mokėjimo sistemų ir infrastruktūrų, remiantis instituciniu statusu. Šiuo metu šią direktyvą svarsto Taryba ir Europos Parlamentas. Ją įgyvendinus, piliečiai gautų naudos iš konkurencingesnių ir veiksmingesnių mokėjimo paslaugų. Bendroje mokėjimų eurais erdvėje mokėjimo kortelių tinklai ir tarpuskaitos bei atsiskaitymo sistemos neturėtų iškraipyti konkurencijos, įvesdamos diskriminuojančias taisykles ir valdymo susitarimus. 48. Komisija kartu su nacionalinėmis konkurencijos institucijomis toliau stebės BMEE struktūros suderinamumą su konkurencijos įstatymais, kaip reikalauja Ekonomikos ir finansų reikalų taryba [24] . 3.2.2. Kreditų registrai 49. Sektoriaus tyrimu nustatyta, kad nediskriminuojančios tarpusavio prieigos prie kreditų registrų principas dar iki galo netaikomas. Taip pat lieka didelių kliūčių, susijusių su tarptautiniu keitimusi duomenimis. Direktyvos dėl vartojimo kredito pasiūlyme reikalaujama, kad valstybės narės nediskriminuojančiomis sąlygomis užtikrintų tarptautinę prieigą prie kredito registrų [25] . Komisija nagrinėja šiuos klausimus, atsižvelgdama į Europos hipotekos rinką [26] . Ateityje taip pat gali reikėti atlikti tyrimą, siekiant įvertinti suderinamumą su atvira ir konkurencinga Europos kreditų rinka. 50. Tos valdžios institucijos, kurios nori sustiprinti konkurenciją ir veiksmingumą kreditų rinkose, galėtų apsvarstyti reguliavimo reformų, susijusių su keitimusi kreditų duomenimis, galimybę, ypač siekiant išplėsti kreditų registrų taikymo apimtį. Tačiau duomenų apsauga ir keitimasis kreditų duomenimis yra labai svarbios sritys ir valstybių narių vyriausybės turi jas atidžiai išnagrinėti. Tyrime pareikštas susirūpinimas, kad keliose valstybėse narėse kreditų registrai gali iki galo nesilaikyti duomenų apsaugos taisyklių. 3.2.3. Kainų ir politikos krypčių nustatymas 51. Galima išnagrinėti, kokie būtų konkurencijos susaistymo tam tikrų banko produktų rinkose padariniai. Kelių valstybių narių valdžios institucijos įvedė taisykles riboti arba drausti produktų susiejimą mažmeninės bankininkystės srityje. 52. Komisija sudarė ekspertų grupę [27] , kad būtų išnagrinėtas klientų judumo banko sąskaitų atžvilgiu klausimas. Nagrinėdama geriausią valstybių narių praktiką, ši grupė svarsto, kokios priemonės padėtų lengviau atsidaryti banko sąskaitas ir pakeisti šios paslaugos teikėją tiek vietinėje, tiek tarptautinėje rinkoje. Ekspertų grupė pateiks rekomendacijas 2007 m. pirmąjį pusmetį. 4. IšVADA 53. Sektoriaus tyrime nurodyti keturi pagrindiniai klausimai, kurių atžvilgiu Komisija ir nacionalinės konkurencijos institucijos turės imtis tolesnių veiksmų: - mokėjimo sistemų struktūra ir veikimas, įskaitant kortelių mokėjimo sistemas; - kreditų registrai; - bankų bendradarbiavimas; ir - bankų kainų ir politikos krypčių nustatymas, įskaitant produktų susiejimą. 54. Europos Komisija nedvejodama pasinaudos savo vykdymo įgaliojimais, suteiktais EB sutarties 81, 82 ir 86 straipsniais, kad užtikrintų, jog mažmeninės bankininkystės sektoriuje būtų laikomasi konkurencijos taisyklių, ypač kai tai susiję su įvairiomis mokėjimo rinkomis ir BMEE projektu. Europos Komisija ir toliau dirbs kitose srityse, nesusijusiose su konkurencijos įstatymais, kad toliau didintų jos piliečiams teikiamą mažmeninės bankininkystės vidaus rinkos naudą. [1] Tarpinės ataskaitos skelbtos 2006 m. balandžio 12 d. (mokėjimo kortelės) ir 2006 m. liepos 17 d. (einamosios sąskaitos ir susijusios paslaugos). [2] Duomenys paimti iš mažmeninės bankininkystės sektoriaus tyrimo II tarpinės ataskaitos. [3] Žr. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/oj/2003/l_001/l_00120030104en00010025.pdf. [4] Žr. http://ec.europa.eu/comm/competition/antitrust/others/sector_inquiries/financial_services/decision_retailbanking_en.pdf. [5] Žr. http://ec.europa.eu/internal_market/finances/policy/index_en.htm. [6] Šis įvertis pagrįstas tik prekybos ir paslaugų įmonėse atliktomis operacijomis. Bankomatų operacijos į jį neįtrauktos. [7] Dabartinė analizė neapima bankomatų operacijų. [8] Byla COMP/34579. [9] Byla COMP/38606. [10] Tipiškas kortelių mokėjimo mechanizmas aprašytas I tarpinėje mokėjimo kortelių ataskaitoje. [11] Apskaičiuota, kad Portugalijoje, Latvijoje, Estijoje, Čekijoje ir Italijoje yra didžiausias kreditinių kortelių išleidimo pelningumo lygis (bendrasis pelningumas yra mažiausiai 60 %), neskaičiuojant įplaukų iš tarpbankinių mokesčių. [12] Tačiau finansų institucijos reikalavimas gali nebegalioti, kai bus įgyvendinta siūloma mokėjimo paslaugų direktyva. [13] Nediferencijuoto mokesčio taikymas yra aptarnaujančiųjų bankų taikoma praktika, kuria siekiama verslo įmonėms nustatyti bendrą kainą už įvairių rūšių kortelių ir (arba) išleistų įvairiuose tinkluose kortelių aptarnavimą, neatsižvelgiant į tarpbankinių mokesčių lygius. [14] Bendras ženklų taikymas gali būti skirtingai apibrėžiamas įvairiuose kortelių tinkluose. Juo paprastai turimas omenyje kortelių tinklo logotipo ir kito logotipo (kito tinklo arba ne banko logotipo) atvaizdavimas kortelėje. [15] Papildomo mokesčio nustatymas – galimybė prekybos ir paslaugų įmonėms pareikalauti papildomų mokesčių už naudojimąsi brangiausiomis mokėjimo priemonėmis. [16] Operacijos, vykdomos pagal lengvatinius susitarimus dėl mokesčių, taip pat vadinamos tos pačios grupės (angl. on-us ) operacijomis, t. y. operacijomis, kai korteles leidžiantis bankas ir jas aptarnaujantis bankas yra ta pati įstaiga arba priklauso tai pačiai grupei. Skirtingų grupių (angl. off-us ) operacijomis, priešingai, vadinamos operacijos, kai korteles leidžiantis bankas ir jas aptarnaujantis bankas yra skirtingos kredito institucijos. [17] Aišku, kad kreditų registrų sudarymas ir veikla turi visiškai atitikti valstybių narių duomenų apsaugos teisės aktus. Tačiau visapusiškas atitikties įvertinimas neįeina į tyrimo apimtį. [18] Pavyzdžiui, kai kuriose valstybėse narėse, kaip antai Vokietijoje, Liuksemburge ir didele dalimi Ispanijoje, taupomieji bankai vis dar priklauso valstybei ir (arba) ji juos valdo. Kitose valstybėse narėse, daugiausia naujosiose, šie bankai visiškai privatizuoti, pertvarkyti į kooperatines grupes (Prancūzija) arba yra mišrios struktūros, apimančios privačius ir valstybei priklausančius taupomuosius bankus (Austrija, Italija). Kita vertus, iš esmės kooperatinių bankų veikla grindžiama principu teikti bankines paslaugas tų bankų savininkams, kurie negali turėti (arba parduoti) kontrolinio akcijų paketo. [19] Produktai susiejami, kai bankas padaro taip, kad vieno produkto pirkimas (pvz., hipotekos paskolos) priklausytų nuo kito atskiro produkto (pvz., einamosios sąskaitos) pirkimo. [20] „Dauguma“ bankų reiškia Komisijos rinkos tyrime nurodytus bankus, kuriems bendrai priklauso didesnė nei 50 % rinkos dalis. [21] Pvz., tai galėtų atsitikti, jeigu tarptautinė kortelių sistema laikytų kitą sistemą konkurente tik todėl, kad ji nusprendžia vykdyti veiklą ne savo valstybėje narėje . [22] Reikėtų nepamiršti, kad kai kuriose valstybėse narėse mažmenininkai šiuo metu turi tik vieną monopolisto kortelių aptarnavimo paslaugų teikėjo ,,pasiūlymą” (žr. [17] dalį). [23] Žr. http://ec.europa.eu/internal_market/payments/framework/index_en.htm [24] Žr. 2006 m. spalio 10 d. Tarybos išvadas dėl BMEE. http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/COUNCIL-LIVE/20061010_14209_6.PDF [25] Žr. http://ec.europa.eu/consumers/cons_int/fina_serv/cons_directive/2ndproposal_en.pdf. Susijusios nuostatos pateikiamos 8 straipsnyje. [26] 2005 m. liepos mėn. skelbtą Komisijos Žaliąją knygą dėl hipotekos paskolų galima rasti šiame tinklapyje http://ec.europa.eu/internal_market/finservices-retail/home-loans/integration_en.htm#greenpaper [27] Žr. http://ec.europa.eu/internal_market/finservices-retail/baeg_en.htm