Tokią neigiamą reakciją galima paaiškinti tuo, kad klausime buvo kalbama apie galimybę nustatyti bendrąjį draudimą, kuris galbūt būtų taikomas kiekvienam piliečiui (priešingai negu, pavyzdžiui, draudimas gaminti tam tikras chemines medžiagas, pagal apibrėžtį taikomas tik galimiems pramonės gamintojams). Be to, akivaizdu, kad viešos konsultacijos atspindi nuomonę tik tų respondentų, kurie į apklausos klausimus sutiko atsakyti spontaniškai, – priešingai nei nuomonių apklausos, kai į respondentus sistemingai kreipiamasi tiesiogiai.

Daugumoje ES valstybių narių taikomi mokėjimų grynaisiais pinigais apribojimai. Šie apribojimai įvairūs – nuo 500 iki 15 000 EUR. Šios priemonės yra gana nevienalytės: jos skiriasi pagal pobūdį, ribines vertes ir taikymo sritį. Taip pat pažymėtina, kad ES valstybių narių, kuriose taikomi su grynaisiais pinigais susiję apribojimai, skaičius per kelerius pastaruosius metus sparčiai išaugo: nuo keturių 2008 m. iki 17-os 2017 m. rugsėjo mėn.

Vis dėlto tyrime pateikta išsami kelių neseniai įvykdytų teroristinių išpuolių analizė taip pat aiškiai rodo, kad mokėjimų grynaisiais pinigais apribojimai būtų turėję mažą poveikį pajėgumui šiuos išpuolius suorganizuoti.

Pirma, nuo tada, kai buvo įvykdyti Rugsėjo 11-osios išpuoliai, teroristinių išpuolių sąnaudos pastebimai mažėja – dažnai jos nesiekia nė 10 000 EUR; manoma, kad Rugsėjo 11-osios išpuoliams surengti reikėjo nuo 400 000 iki 500 000 USD.

Antra, esant tokiam nedideliam biudžetui, pavienių sandorių sumos dažnai yra dar mažesnės, todėl tik didelės vertės mokėjimams taikomi apribojimai jiems įtakos vis tiek nebūtų turėję. Tyrime pateikiama atvejų tyrimo analizė tai parodo labai aiškiai.

Pagaliau reikia pažymėti, kad, vertinant mokėjimo grynaisiais pinigais draudimo poveikį terorizmui ir kitai nusikalstamai veikai, , būtina skirti poveikį neteisėtiems sandoriams nuo poveikio teisėtiems sandoriams.

Neteisėti sandoriai yra tokie, kurie atliekami neteisėtai (pavyzdžiui, sprogmenų įsigijimas) arba kurie iš pažiūros atrodo teisėti, tačiau abi sandorio šalys žino, jog taip prisidedama prie neteisėtos veiklos. Atsižvelgiant į tai, kad šie sandoriai jau savaime yra neteisėti ir kad jų šalys sąmoningai rizikuoja būti patrauktos baudžiamojon atsakomybėn ir sulaukti teisėsaugos taikomų sankcijų, nelabai tikėtina, kad būtų paisoma draudimo atlikti mokėjimus grynaisiais pinigais arba kad jis darytų kokį nors atgrasomąjį poveikį. Nusikaltėliams, kurie teisės nuostatas pažeidžia tai jau suvokdami, su sandorio apmokėjimu susijęs papildomas draudimas, ko gero, neturėtų atgrasomojo poveikio. Tai ypač akivaizdu, kai sankcijos, siejamos su papildomu draudimu, yra nereikšmingos, palyginti su sankcijomis, kurios grėstų už pagrindinę nusikalstamą veiką.

Teisėti sandoriai – tai vykdant pagrindinę nusikalstamą veiką vykdomi pagalbiniai sandoriai, kurie patys savaime nėra nusikalstami (pavyzdžiui, automobilio nuoma) ir kuriuose kita pusė (šiuo atveju – automobilių nuomos bendrovė), kaip galima manyti, nežino apie šio sandorio nusikalstamus tikslus (kaip antai pervežti sprogmenis). Tokiomis aplinkybėmis draudimo mokėti grynaisiais pinigais galėtų būti paisoma tik kitos – sąžiningos – pusės iniciatyva, taigi sandoris arba turėtų būti apmokėtas kitais būdais, arba apskritai neįvyktų. Deja, kadangi tokie sandoriai yra teisėti ir įprasti, tikėtina, kad juos apmokėjus tokiu būdu, kurį būtų galima atsekti, nebūtinai būtų lengviau nustatyti įtartiną veiklą. Reikia pažymėti, kad, rengiant neseniai įvykdytus teroristinius išpuolius, daug tokių įprastų sandorių buvo apmokėta būtent atsekamais būdais, nenustačius grėsmių.

Išvada – didelės vertės mokėjimų grynaisiais pinigais draudimai nepadėtų tiesiogiai iš esmės pažaboti teroristinės veiklos ar kitokios nusikalstamos veikos finansavimo. Daugumai sandorių tai įtakos neturėtų, arba, tikėtina, draudimo būtų nepaisoma; taip pat gali būti, kad draudimo būtų paisoma tik tokių sandorių, kurie tiek įprasti, kad veikiausiai nesukeltų jokių įtarimų, atveju.

5.2.Tyrimo išvados dėl mokestinio sukčiavimo

Nors mokestinis sukčiavimas dažnai siejamas su grynųjų pinigų naudojimu, tyrimas rodo, kad jų ryšį ne visada įmanoma aiškiai apibrėžti.

Pirma, nors tarp grynųjų pinigų naudojimo ekonomikoje ir mokestinio sukčiavimo lygio esama tam tikro ryšio, kiti veiksniai, ko gero, čia taip pat atlieka svarbų vaidmenį – tuo būtų galima paaiškinti išskirčių buvimą (pavyzdžiui, Austrijoje mokestinio sukčiavimo lygis žemas, nors grynųjų pinigų naudojama daug).

Antra, nors terorizmo finansavimui ir kitokiai nusikalstamai veikai grynieji pinigai naudojami labai plačiai, didelė dalis mokestinio sukčiavimo įgyvendinama vykdant ne grynųjų pinigų sandorius: mokestinis sukčiavimas vykdomas per sudėtingas teisines sistemas ir operacijas, kurios dažnai yra tarptautinio pobūdžio ir kuriose grynieji pinigai nenaudojami. Tokiais atvejais draudimas atlikti mokėjimus grynaisiais pinigais būtų visiškai neveiksmingas.

Pagaliau, kai grynieji pinigai iš tikrųjų naudojami mokestinio sukčiavimo tikslais, galima išskirti du atvejus. Abiem atvejais su grynaisiais pinigais susiję apribojimai nepadėtų pasiekti tikslo sumažinti sukčiavimo mastą. Vienas iš atvejų – sandoriai, kuriuose abi šalys dalyvauja mokestinio sukčiavimo veikloje, kaip antai nelegalus darbas. Tokie sandoriai gali būti didelės vertės (kaip antai atlyginimų mokėjimas), tačiau kadangi abi šalys jau ir taip rizikuoja susilaukti sankcijų, susijusių su mokestiniu sukčiavimu, draudimas atlikti mokėjimus grynaisiais pinigais būtų menka atgrasomoji priemonė. Kitas atvejis – sandoriai, kuriuose tik vienai iš šalių svarbu, kad mokestinio sukčiavimo tikslais mokėjimai būtų atliekami grynaisiais pinigais (dažniausiai ta šalis – pardavėjas), o kita šalis sukčiaujant nedalyvauja ir apie tai nežino. Komisija mano, kad tokiais atvejais su grynaisiais pinigais susiję apribojimai galėtų padaryti poveikį. Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kad sumos tokio tipo sandoriuose paprastai yra nedidelės (pavyzdžiui, restoranų sąskaitos), draudimas didelės vertės mokėjimus atlikti grynaisiais pinigais jų dažniausiai net neapimtų.

Išvada – didelės vertės mokėjimų grynaisiais pinigais ribojimas veikiausiai padarytų tik nedidelį poveikį sprendžiant mokestinio sukčiavimo problemą, nebent būtų nustatyta labai žema riba.

5.3.Tyrimo išvados dėl pinigų plovimo

Daugelis nusikalstamų veikų įvykdoma siekiant pasipelnyti, o šių veikų vykdytojai paprastai būna pavieniai asmenys arba grupės. Pinigų plovimas – pajamų iš nusikalstamos veikos tvarkymas, siekiant užmaskuoti neteisėtą jų kilmę, kad taip sutvarkyti pinigai atrodytų teisėti ir galėtų būti išleisti realiojoje ekonomikoje. Kaip parodė tyrimas, akivaizdu, kad plaunant pinigus grynųjų pinigų sandoriai atlieka svarbų vaidmenį, o pagrindinė to priežastis yra tai, kad, nepaisant nuolat didėjančios mokėjimų ne grynaisiais pinigais metodų įvairovės ir kintančio nusikalstamumo (dėl kibernetinio nusikalstamumo, sukčiavimo internete ir neteisėtų internetinių prekyviečių atsiradimo), iš nusikalstamos veikos ir toliau uždirbamas pelnas didžiulių grynųjų pinigų sumų pavidalu. Taigi grynieji pinigai dažnai yra pirminis pinigų plovimo elementas: čia neapsieinama be sandorių grynaisiais pinigais, paprastai įsigyjant didelės vertės prekių. Europos Komisijos parengtoje Viršnacionalinės rizikos vertinimo ataskaitoje taip pat pabrėžiama grynųjų pinigų svarba plaunant pinigus (žr. 2.1.4 ir 2.2.1 skyrius).

Nepaisant to, kad su grynaisiais pinigais susiję apribojimai paveiktų ne visus grynųjų pinigų sandorius, su pinigų plovimu susiję sandoriai dažnai yra didelės vertės. Draudimas arba deklaravimo prievolė panaikintų sandorio anonimiškumą ir apsunkintų pinigų plovimo, perkant didelės vertės prekes, procesą. Tačiau bendros šių sandorių vertės, kaip ir grynųjų pinigų ribojimo poveikio pinigų plovimui apskritai, neįmanoma tiksliai įvertinti kiekybiškai. Tokiomis aplinkybėmis, įvedus deklaravimo prievolę, teisėsauga gautų tam tikros žvalgybinės informacijos. Vis dėlto tai, kiek deklaravimo prievolė būtų veiksminga, priklausytų nuo to, kiek jos laikytųsi didelės vertės sandorių vykdytojai, taip pat nuo to, kiek atitinkamos ataskaitos būtų faktiškai analizuojamos ir veiksmingai panaudojamos kaip žvalgybinė ar įprasta informacija arba kaip įrodymai vykdant pinigų plovimo tyrimus. Reikalavimų laikymosi išlaidos, kaip manoma, būtų didesnės už išlaidas, susijusias su paprastu mokėjimų grynaisiais pinigais draudimu.

Specifinis pinigų plovimo bruožas – šio reiškinio tarptautiškumas ir tai, kad nusikaltėliai naudojasi nacionalinių įstatymų, kuriais reglamentuojami pranešimai apie grynųjų pinigų sandorius ir mokėjimų grynaisiais pinigais ribos, skirtumais. Šie ES valstybių narių įstatymų dėl grynųjų pinigų ribojimo skirtumai ne tik trikdo sklandų vidaus rinkos veikimą (žr. toliau), bet ir sudaro sąlygas apeiti kontrolės priemones savo kilmės šalyje, investuojant į įmones, kuriose intensyviai naudojami grynieji pinigai, kitose ES valstybėse narėse, kuriose išlaidos grynaisiais pinigais nekontroliuojamos arba kontroliuojamos ne taip griežtai. Kitaip tariant, mokėjimų grynaisiais pinigais apribojimų buvimas kai kuriose valstybėse narėse ir jų nebuvimas kitose valstybėse narėse sukuria galimybę apeiti apribojimus, perkeliant grynųjų pinigų srautus į kitą ES valstybę narę.

Išvada – vienodi didelės vertės mokėjimų grynaisiais pinigais apribojimai, nesvarbu, ar tai būtų draudimas, ar deklaravimo prievolė, veikiausiai padarytų teigiamą poveikį kovai su pinigų plovimu, nors šio poveikio ir neįmanoma tiksliai įvertinti kiekybiškai. Atsižvelgiant į tai, kad paprastai pinigų plovimas – šalutinis kokios nors kitos nusikalstamos ar neteisėtos veiklos produktas, toks teigiamas poveikis netiesiogiai padėtų kovoti ir su šia veikla, nors šie apribojimai neturėtų poveikio pačiai veiklai.

5.4.Tyrimo išvados dėl vidaus rinkos, konkurencijos iškraipymo ir mokėjimų grynaisiais pinigais apribojimų

Atsižvelgiant į tai, kad nacionaliniu lygmeniu taikomi apribojimai skiriasi, kyla klausimas, ar šie apribojimai skatina perkelti veiklą iš vienos valstybės į kitą. Tyrimo duomenys rodo, kad taip.