[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.4.27 KOM(2010) 185 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo veikimo KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo veikimo 1. ĮVADAS Tarpinstitucinis susitarimas dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo (toliau – Tarpinstitucinis susitarimas) yra politinis Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos susitarimas. Jame išdėstyta daug nuostatų ir principų, kurie pasitvirtino esą naudingi ir net būtini siekiant užtikrinti biudžetinę drausmę ir sklandžias biudžetines procedūras. Tarpinstitucinis susitarimas turi poveikį daugeliui biudžeto planavimo, rengimo, vykdymo ir kontrolės aspektų. Galiojantis Tarpinstitucinis susitarimas patvirtintas 2006 m. gegužės 17 d.[1] remiantis 2005 m. gruodžio 15–16 d. Europos Vadovų Tarybos Briuselyje pasiektu susitarimu ir paskui padarytais pakeitimais, dėl kurių vėliau susitarta su Europos Parlamentu. Tai labai svarbus naujausias ilgos Europos institucijų diskusijų dėl biudžeto istorijos – daugiau kaip penkiasdešimties metų – etapas. Nuo 1988 m. sudaryti keturi iš eilės Tarpinstituciniai susitarimai: Delors I (1988–1992 m.) ir Delors II (1993–1999 m.) paketai, Darbotvarkė 2000 (2000–2006 m.) ir dabar galiojantis 2007–2013 m. paketas. Jais kartu pastaruosius dvidešimt metų užtikrinama, kad ES biudžetas būtų priimamas sklandžiai ir laiku. Šioje ataskaitoje nuodugniai nagrinėjamas galiojančio Tarpinstitucinio susitarimo veikimas pagal Tarpinstitucinio susitarimo 1 deklaraciją, kurioje išdėstyta, kad taikant Tarpinstitucinio susitarimo 7 punktą Komisija parengs Tarpinstitucinio susitarimo veikimo ataskaitą, jei „reikalinga, kartu pateikdama atitinkamus pasiūlymus“. Toliau pateikta analizė daugmaž atitinka Tarpinstitucinio susitarimo struktūrą. Joje visų pirma pagrindinis dėmesys skiriamas daugiametės finansinės programos (DFP) įgyvendinimo procedūroms, visų pirma patikslinimams ir peržiūroms, taip pat lankstumui (maržoms ir lankstumo priemonėms). Analizėje vertinamas tarpinstitucinis bendradarbiavimas biudžetinės procedūros metu. Galiausiai, nagrinėjami patikimo ES lėšų finansinio valdymo klausimai (patikinimo pareiškimai, finansinis programavimas ir naujos finansinės priemonės). Ataskaita tikrai nėra išsami. Joje nenagrinėjama nemažai svarbių klausimų, susijusių su tarpinstituciniu bendradarbiavimu. Daugelis biudžeto reformos aspektų palikta ES biudžeto „plačios apimties peržiūrai“ pagal Tarpinstitucinio susitarimo 3 deklaraciją. Lisabonos sutartimi taip pat įtraukiama daug politikos sričių arba tos sritys iš naujo pabrėžiamos, taigi laikui bėgant gali prireikti atitinkamų biudžeto pakeitimų. Bet tam pirmiausia reikės parengti naujus teisės aktus ir atidžiai įvertinti jų galimą finansinį poveikį. Galiausiai, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad Komisija pateikė pasiūlymus dėl reglamento, kuriuo nustatoma daugiametė finansinė programa pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 312 straipsnio 2 dalį[2]. Tarpinstitucinis susitarimas bus pakeistas Daugiametės finansinės programos reglamentu kartu su siūlomu nauju Tarpinstituciniu susitarimu dėl bendradarbiavimo biudžeto klausimais[3] ir kai kuriomis Finansinio reglamento[4] nuostatomis. 2. SU DFP SUSIJUSIų įGYVENDINIMO PROCEDūRų ANALIZė DFP ir kitomis Tarpinstitucinio susitarimo nuostatomis užtikrinama: - biudžetinė drausmė: atliekant metinę biudžetinę procedūrą turi būti laikomasi viršutinių DFP ribų; - dėl įvairių darbo tvarkos taisyklių, sutartų Tarpinstituciniame susitarime, sklandi biudžetinė procedūra ir veiksmingas institucijų bendradarbiavimas. Svarbu pabrėžti, kad nuo 1988 m. visi biudžetai priimti laiku; - didesnis nuspėjamumas, kaip keisis ES išlaidos. Tai, kad DFP nauda pripažįstama, patvirtina ir faktas, jog į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo įtraukta 312 straipsnio 1 dalis, kurioje teigiama, kad „Sąjungos metinis biudžetas atitinka daugiametę finansinę programą“. 2.1. Daugiametės finansinės programos tikslinimo procedūros 2.1.1. Metinis techninis patikslinimas Tarpinstitucinio susitarimo 16 punkte nustatyta, kad prieš pradedant biudžetinę n+1 metų procedūrą, kiekvienais metais atliekamas techninis patikslinimas. Jis visų pirma apima įsipareigojimų asignavimų ir mokėjimų asignavimų viršutinių ribų ir bendrų sumų n+1 metų kainomis įvertinimą iš naujo[5]. Tuo tikslu taikomas fiksuotas 2 % metinis defliatorius, o ne BVP kainų defliatorius, kaip iš dalies buvo ankstesnėse DFP. Tai suteikia aiškų pranašumą skaidrumo požiūriu, nes visą finansinės programos laikotarpį viršutinės ribos žinomos ir realia, ir nominalia verte. Tai savo ruožtu palengvina finansinį planavimą ir suteikia daugiau tikrumo visoms biudžetinėje procedūroje dalyvaujančioms suinteresuotosioms šalims. Dabartinės sistemos pranašumai turėtų nusverti neišvengiamą teigiamą arba neigiamą skirtumą tarp asignavimams nustatytų viršutinių ribų ir bendrų sumų, apskaičiuotų taikant fiksuotą defliatorių, ir tarp skaičių, kurie būtų gauti taikant nustatytą BVP kainų defliatorių. 2007 m., jei būtų taikytas nustatytas kainų defliatorius, viršutinės ribos būtų buvusios 1,7 % didesnės. 2008 m. šio skirtumo neliko. 2009 m. nukrypimo būta dėl ekonomikos nuosmukio: defliatoriaus indeksas, taikant fiksuotą defliatorių, buvo 110,4 (baziniai metai 2004 = 100), nors defliatoriaus indeksas, taikant nustatytą BVP kainų defliatorių, buvo 106,7. 2007 m. | 2008 m. | 2009 m. | a) Fiksuotas defliatorius, taikomas atliekant techninį patikslinimą | 2,0 % | 2,0 % | 2,0% | b) Suvestinis indeksas, taikant 2 % defliatorių (2004 = 100) | 106,1 | 108,2 | 110,4 | c) BVP kainos defliatorius (ECFIN 2009 m. rudens prognozė) | 2,9 % | 0,4 % | -1,3% | d) Suvestinis indeksas, taikant galiojantį defliatorių (2004 = 100) | 107,8 | 108,2 | 106,7 | e) Bendras nukrypimas d)–b) | 1,7 | 0,0 | -3,7 | 2.1.2. Sanglaudos politikos asignavimų patikslinimas Tarpinstitucinio susitarimo 17 punkte numatytas techninis patikslinimas 2011 m., jei būtų nustatyta, kad bet kurios valstybės narės suvestinis 2007–2009 m. BVP nuo Tarpinstitucinį susitarimą rengiant apskaičiuoto suvestinio BVP nukrypo daugiau negu +/- 5 %. Tokiu atveju Komisija patikslintų lėšų, tuo laikotarpiu skirtų valstybėms narėms iš sanglaudos rėmimo fondų, sumas. BVP nukrypimo vertinimą ir atitinkamą tikslinimą Komisija atliko kaip dalį 2011 m. techninio patikslinimo, pateikto 2010 m. balandžio mėn.[6]. 2.1.3. Bendrosios mokėjimų viršutinės ribos patikslinimas Pagal Tarpinstitucinio susitarimo 18 punktą Komisija kiekvienais metais tikrina bendrąją mokėjimų asignavimų ribą, kuri buvo nustatyta rengiant finansinę programą, atsižvelgdama į vykdymą ir siekdama užtikrinti tinkamą įsipareigojimų asignavimų vykdymą[7]. Pirmaisiais programavimo laikotarpio metais faktinis mokėjimų asignavimų lygis buvo gerokai mažesnis už viršutines ribas, ir dėl to galėjo nutikti taip, kad mokėjimo lygiai vėlesniais metais galėjo būti didesni negu numatyta. Nepaisant to, remiantis dabartiniu mokėjimų asignavimų lygių iki 2013 m. vertinimu, dar per anksti tikslinti esamas viršutines mokėjimų ribas. Komisija toliau atidžiai stebės, kaip keičiasi padėtis ir reguliuos savo apskaičiuotus mokėjimus struktūrinėmis operacijomis ir kitomis išlaidų kategorijomis. Dėl mokėjimų asignavimų po 2013 m. Komisija 2010 m. atnaujins prognozes laikydamasi Tarpinstitucinio susitarimo 19 punkto sąlygų ir išleis naują dokumentą Fiche Nr. 11, kaip buvo 2004 m. balandžio 28 d. 2.1.4. Struktūrinių fondų, sanglaudos fondų, kaimo plėtros ir Europos žuvininkystės fondų įgyvendinimo patikslinimas Pagal Tarpinstitucinio susitarimo 48 punktą, jeigu po 2007 m. sausio 1 d. būtų priimtos naujos taisyklės arba programos, taikomos struktūriniams fondams, Sanglaudos fondui, Kaimo plėtros ir Europos žuvininkystės fondams, abi biudžeto valdymo institucijos įsipareigoja, Komisijos siūlymu, leisti perkelti į vėlesnius metus 2007 m. nepanaudotus asignavimus, viršijant atitinkamas viršutines išlaidų ribas. 2007 m. iš viso neįvykdyta 2 034 mln. EUR įsipareigojimų asignavimų, kurie nebuvo perkelti į 2008 m. Tai atitinka 2007 m. asignavimus 45 veiklos programoms, kurios negalėjo būti priimtos 2007 m. daugiausia dėl to, kad vėluota jas pateikti Komisijai. 1b ir 2 išlaidų kategorijų perprogramavimas atliktas 2008 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu 2008/371[8]: (galiojančiomis kainomis, mln. EUR) 2008 m. | 2009 m. | 2010 m. | 2011 m. | 2012 m. | 2013 m. | 1b išlaidų kategorija | 378 | 0 | 0 | 24 | 24 | 0 | 2 išlaidų kategorija | 394 | 387 | 387 | 147 | 147 | 147 | Geresnis Komisijos pasirengimas reiškė, kad ši suma buvo gerokai mažesnė už 6 152,3 mln. EUR sumą, perprogramuotą 2001 m.[9]. Pagrindinė informacija apie DFP patikslinimo procedūras Aišku, kad DFP patikslinimo procedūros veikia. Fiksuoto defliatoriaus naudojimo (16 punktas) pranašumas nusveria ribotą vidutinį skirtumą taikant nustatytą BVP kainų defliatorių. Bendrosios mokėjimų viršutinės ribos patikslinimo (18 punktas) dar neprireikė, bet padėtį derėtų nuolat atidžiai stebėti. Pagaliau įgyvendinimo patikslinimas (48 punktas) buvo sklandus, o tikslintos sumos buvo gerokai mažesnės negu 2001 m. 2.2. Daugiametės finansinės programos lankstumas 2.2.1. Maržų analizė 1a išlaidų kategorija apima prioritetus, kurie tiesiogiai svarbūs atnaujintai Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo darbotvarkei. Į šią išlaidų kategoriją patenka daugiausia įvairių ES politikos krypčių ir čia nuolat jaučiamas spaudimas dėl vis kylančių pasaulinių problemų. Kelis kartus reikėjo atlikti Galileo programos, Europos inovacijos ir technologijos instituto ir su energetika susijusių projektų finansavimo pagal Europos ekonomikos atkūrimo planą viršutinių ribų peržiūras (žr. 2.3.1. skirsnį). Asignavimai naujesniems sprendimams ar pasiūlymams, kaip antai tolesnis Kozlodujaus (Bulgarija) atominės elektrinės uždarymo finansavimas, naujų finansinės priežiūros institucijų sukūrimas, Europos mikrofinansų priemonė, Europos Žemės stebėjimo programos (GMES) veiklos etapo pradžia, Komisijos pasiūlymu jau įtraukti į atnaujintą finansinį programavimą. Atitinkamai sumažintos turimos maržos ir esamos galimybės reaguoti į ateityje susidarysiančias aplinkybes ir palikta tik apskaičiuota 50,1 mln. EUR marža 2011 m., 34,6 mln. EUR 2012 m. ir 47,8 mln. EUR 2013 m. Manoma, kad per kitus trejus metus atsiras naujų papildomų poreikių, pvz., dėl tarptautinio termobranduolinio eksperimentinio reaktoriaus (ITER). Apskaičiuoti ITER papildomi įsipareigojimų asignavimai, kurie turėtų būti skiriami iš ES biudžeto pagal galiojančią DFP, gali būti gerokai daugiau negu vienas milijardas eurų. Mokėjimų asignavimų poreikis turės būti vertinamas atsižvelgiant į tvarkaraštį, kuris dabar svarstomas, bet manoma, kad mokėjimai daugiausia bus atliekami po 2013 m. Klausimas dėl 1b išlaidų kategorijos maržų nėra toks svarbus, nes pagal Tarpinstitucinio susitarimo 13 punktą institucijos neprivalo išlaikyti jokios šios išlaidų kategorijos maržos, t. y. ši viršutinė riba yra tikslinis išlaidų rodiklis. 2 išlaidų kategorijos padėtis visai kitokia. ES vadovai 2002 m. spalio mėn. Europos Vadovų Taryboje Briuselyje susitarė, kad BŽŪP pirmojo ramsčio išlaidų viršutinė riba turėtų būti kaip 2006 m., o nuo 2007 m. iki 2013 m. kasmet padidėti 1 % galiojančiomis kainomis. Vėlesne 2003 m. BŽŪP reforma sukurtas finansinės drausmės mechanizmas, kuriuo siekiama užtikrinti, kad BŽŪP skirtas finansavimas nebūtų viršytas nė vienais metais. Praktiškai tokia padėtis nebuvo susidariusi, o 2007–2009 biudžeto metais vykdant biudžetą paliktos didelės 2 išlaidų kategorijos viršutinės ribos maržos. Tos maržos ir buvo lankstumo šaltinis: jomis padidinimas kitose išlaidų kategorijose kompensuotas sumažinimu 2 išlaidų kategorijoje, taigi buvo galimybė bendrą DFP palikti nepakeistą. Tačiau tos maržos mažės ateinančiais metais, visų pirma atsižvelgiant į tęsiamą tiesioginės pagalbos teikimą naujosioms valstybėms narėms. Dabar 2010 m. biudžete išlieka 456 mln. EUR marža, kuria pasinaudoti bus galima metų pabaigoje. Nesant labai palankių rinkos sąlygų, mažai tikėtina, kad 2011–2013 m. bus rasta biudžetinių galimybių neviršijant BŽŪP pirmojo ramsčio tarpinės viršutinės ribos, visų pirma nebus išankstinio finansavimo, atsižvelgiant į įsipareigojimą išlaikyti bent 300 mln. EUR maržą, kad nebūtų taikomas finansinės drausmės mechanizmas. 3 išlaidų kategorijos išlaidų pokyčiai 2007–2009 m. suvaldyti neviršijant esamų viršutinių ribų ir nekilo jokių didesnių problemų. 3a išlaidų subkategorijoje Laisvė, saugumas ir teisingumas , kuri buvo įmanoma tik dėl palyginti didelių išlaidų, kurios 2007–2013 m. padidėjo 2,5 karto, viršutinių ribų. Kita vertus, padėtis sunkesnė 3b išlaidų subkategorijoje Pilietybė , atsižvelgiant į tai, kad viršutinė riba palyginti stabili ir iki laikotarpio pabaigos nustatytos labai mažos maržos. Dėl reguliariai pasikartojančių tarptautinių krizių ir nenumatytų atvejų 4 išlaidų kategorijos maržos yra nepakankamos, tad kyla lankstumo problemų. Problemos šioje srityje itin opios dėl nepastovaus išorės įvykių pobūdžio, pvz., netikėtų konfliktų ir gaivalinių nelaimių, tokių kaip neseniai Haityje, Čilėje ar Turkijoje įvykę žemės drebėjimai. Nors ligi šiol vykdant metinę biudžeto procedūrą buvo įmanoma patenkinti papildomus poreikius pasinaudojant įvairiomis lankstumo priemonėmis, užsitęsusios derybos dėl, pavyzdžiui, maisto priemonės aiškiai parodė Tarpinstitucinio susitarimo lankstumo mechanizmų ribas. Be to, atrodo, kad dabartinis griežtas vidaus ir išorės išlaidų atskyrimas, kuris pabrėžtas tada, kai biudžeto valdymo institucija atmetė Komisijos pasiūlymą suteikti dalį finansavimo vadinamajai maisto priemonei laikantis maržų, turimų 2 išlaidų kategorijoje, riboja Sąjungos gebėjimą laiku reaguoti į pasaulines problemas. Per likusius galiojančios DFP metus numatytos 4 išlaidų kategorijos maržos labai mažos. Atsižvelgus į paramos AKR šalių bananų augintojams finansavimą, sudarius susitarimą po PPO prekybos derybų, maržos, kurių tikimasi 2011 m. bus 70,3 mln. EUR, 2012 m. – 132,3 mln. EUR, o 2013 m. – 134,6 mln. EUR. Klimato kaitos srityje tikimasi, kad 2010–2012 m. iš ES biudžeto bus skirta 150 mln. EUR „skubios pradžios“ tarptautiniam finansavimui pagal Kopenhagos susitarimą. Be 50 mln. EUR, jau įtrauktų į 2010 m. biudžetą, po 50 mln. EUR kasmet bus tikimasi 2011 ir 2012 m. Tačiau atsirastų naujas aspektas, jei nuo 2013 m. finansavimas didelio masto susitarimui dėl klimato įgyvendinti būtų skiriamas iš ES biudžeto, kaip 2009 m. rugsėjo mėn. pasiūlė Komisija[10]. Per 2007–2009 m. laikotarpį 5 išlaidų kategorijos išlaidos kito neviršijant išlaidoms nustatytų viršutinių ribų. Pagal susitartą Europos ekonomikos atkūrimo plano finansavimo paketą (žr. 2.3.1. skirsnį) viršutinė išlaidų riba 2010 m. sumažinta 126,5 mln. EUR (o 2009 m. – 173,5 mln. EUR). Padėtis 5 išlaidų kategorijoje darosi sudėtingesnė 2010 m. ir tokia išlieka iki laikotarpio pabaigos dėl dviejų pagrindinių priežasčių: Lisabonos sutarties įsigaliojimo poveikio ir metinio darbuotojų atlyginimų patikslinimo, juos nustatant didesnius negu apskaičiuota pradžioje, poveikio. Kelios institucijos paprašė papildomų asignavimų, susijusių su Lisabonos sutarties įsigaliojimu, dėl to sumažėjo turima marža. Be to, negalima paneigti, kad sukūrus Europos išorės veiksmų tarnybą (EIVT) gali prireikti papildomų išlaidų. Kita vertus, jei Teisingumo Teismo sprendimu bus panaikintas Tarybos sprendimas apriboti metinį darbuotojų atlyginimų patikslinimą tik iki pusės siūlyto padidinimo (Komisijai pateikus skundą), bus papildomas vienkartinis išlaidų didinimas (atgaline data) ir didės išlaidų bazė, kuria bus grindžiami būsimi atlyginimų patikslinimai. Apskritai 5 išlaidų kategorijos viršutinės ribos daug labiau ribos išlaidas negu manyta ligi šiol. Vis dėlto marža išlieka maža, nes Komisija laikosi savo griežtos politikos – jokių naujų žmoniškųjų išteklių (išskyrus plėtrai), o su naujomis užduotimis, išplaukiančiomis iš Lisabonos sutarties, ir kitais naujais prioritetais tvarkysis darbuotojus perskirstydama viduje. 2.2.2. Lankstumo priemonės Tarpinstituciniame susitarime yra nuostatų dėl kelių lankstumo priemonių: Neatidėliotinos pagalbos rezervo, Europos Sąjungos solidarumo fondo, Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo ir lankstumo priemonės. ES solidarumo fondo sumos į biudžetą įrašomos tik tada, kai fondo lėšos panaudojamos, o Neatidėliotinos pagalbos rezervui ir Europos prisitaikymo prie globalizacijos fondui skirtų lėšų sumos į biudžetą įtraukiamos jau nuo metų pradžios, nors ir paliekamos rezerve. Lankstumo priemonės pobūdis visai kitoks: ji niekada neįtraukiama į biudžetą, bet pagal ją leidžiama išlaidas įrašyti į biudžetą viršijant daugiametės finansinės programos atitinkamos išlaidų kategorijos viršutines ribas. Taip pat šiek tiek skiriasi šių priemonių panaudojimo procedūros: - Neatidėliotinos pagalbos rezervui panaudoti reikia taikyti perkėlimo ir trišalio dialogo procedūrą, „prireikus, supaprastintos formos“. Pastaruoju metu panaudoti įsipareigojimų asignavimai: 2007 m. – 49 mln. EUR, 2008 m.[11] – 479 mln. EUR, o 2009 m. – 188 mln. EUR. - ES solidarumo fondui panaudoti reikia pasiūlymo priemonę panaudoti, taip pat naudoti „atitinkamą biudžeto priemonę“, kuri de facto yra taisomasis biudžetas, ir inicijuoti trišalio dialogo procedūrą, „prireikus, supaprastintos formos“. Nors ES solidarumo fondui per atitinkamus metus gali būti panaudota iki 1 mlrd. EUR, didžiausia suma buvo panaudota pirmaisiais fondo metais, t. y. 2002 m., ir ta suma buvo 728 mln. EUR. Visais kitais metais metinis panaudojimas buvo nuo 22 mln. EUR iki 615 mln. EUR. Taip pat niekada nekilo problemų laikytis taisyklės, kad 25 % visos sumos turėtų likti nepanaudota iki spalio 1 d. - Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondas naudojamas gavus pasiūlymą priemonę panaudoti ir atlikus perkėlimą. Iš viso panaudota: 18,6 mln. EUR 2007 m., 49 mln. EUR 2008 m. ir 54 mln. EUR 2009 m. Lėšų perkėlimas į Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondą turėtų reikšti greitesnį procesą. Tačiau procedūra sulėtėja dėl to, kad dar reikia priimti sprendimą dėl panaudojimo. Tik tada, kai sprendimas dėl panaudojimo galiausiai priimamas, perkėlimas gali būti faktiškai atliktas apskaitos sistemoje, nors jį jau ir būna patvirtinusi biudžeto valdymo institucija. Remiantis per pastaruosius trejus metus įgyta patirtimi patikslintos praktinės procedūros detalės[12], bet procedūra galėtų būti paprastinama toliau. - Lankstumo priemonė panaudojama kartu pateikiant pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo. Praktiškai tai gali būti daroma kartu su teikiamu Komisijos [preliminariu] biudžeto projektu arba Komisijos [preliminaraus] taisomojo biudžeto projekto arba taisomojo rašto pasiūlymu. Pasiūlymas taip pat gali būti rengiamas taikinimo metu pasiekus politinį susitarimą panaudoti priemonę. Pagal Tarpinstitucinio susitarimo nuostatas naudotinos sumos pirmiausia imamos iš seniausios pradėtos naudoti dalies. Pagrindinis šio teksto ir teksto, įtraukto į 1999 m. gegužės 6 d. Tarpinstitucinį susitarimą, skirtumas yra tas, kad išbrauktas šis sakinys: „Lankstumo priemonė paprastai neturėtų būti naudojama toms pačioms reikmėms tenkinti dvejus metus iš eilės“. Ši sąlyga nebetaikoma, ir tai yra vertingas pakeitimas, nes patirtis (pvz., Kosove ar Palestinoje) parodė, kad dėl kai kurių krizių gali prireikti pakartotinai panaudoti lankstumo priemonę. Be to, būdingas prieštaravimas – ir neišvengiami kompromisai – atsiranda, kai finansinė priemonė, kuria suplanuota reaguoti į trumpalaikes krizes, turi padėti spręsti ir ilgalaikes arba pasikartojančias krizes. Įprasta trijų pirmų priemonių procedūra – trišalio dialogo procedūra, „prireikus, supaprastintos formos“. Ką tokia supaprastinta forma reiškia, niekada nebuvo paaiškinta. Dažnai priimamas pragmatinis sprendimas, kad trišalio dialogo nereikia, nebent netrukus turi vykti reguliarus trišalis dialogas dėl biudžeto. Į Tarpinstitucinio susitarimo dėl bendradarbiavimo biudžeto klausimais projektą įtraukiama dabartinė praktika, taip pat nustatyta, kad trišalis dialogas pradedamas tik tuo atveju, jeigu institucijos nesusitaria dėl priemonių panaudojimo. Pagrindinė priežastis, dėl kurios lankstumo priemonė panaudota 2000–2009 m., buvo ta, kad reikėjo patenkinti 4 išlaidų kategorijos, kurios marža pasirodė esanti per maža nenumatytų įvykių problemoms spręsti, poreikius. Priėmus politinį sprendimą panaudoti lėšas, procedūra buvo taikoma gana sklandžiai. Todėl dabar pagrindinis klausimas kyla ne dėl procedūrų, bet dėl turimų priemonių, atsižvelgiant į daugybę poreikių, iškylančių imantis svarbių Europos prioritetų. Nors Tarpinstituciniame susitarime nustatyta, kad nepanaudota suma gali būti perkelta į n+2 metus, dabar turima 2010 m. suma yra apribota iki 115 mln. EUR, nes lankstumo priemonė panaudota ne vieną kartą. 2.2.3. Galimybė 5 % nukrypti nuo teisės akto Tarpinstitucinio susitarimo 37 punkte apibrėžiamos aplinkybės, kuriomis [preliminariame] biudžeto projekte nustatytos sumos gali daugiau kaip 5 % nukrypti nuo orientacinių sumų, nustatytų teisės akte, o Komisijai ir biudžeto valdymo institucijai paliekama tam tikra veiksmų laisvė nukrypti neviršijant 5 % ribos[13]. Dėl to priimtos kelios bendros taisyklės, kurias Komisija turėtų taikyti rengdama biudžetą ir programuodama: paprastai pakeitimai sistemingai kompensuojami vėlesniais programavimo laikotarpio metais, siekiant ir toliau laikytis bendrų finansinių asignavimų, nustatytų atitinkamame teisės akte. Šios bendros taisyklės išimtys gali būti svarstomos, jei Komisija randa pagrįstų argumentų, leidžiančių nukrypti nuo finansinių asignavimų, kurie bus paaiškinti biudžeto valdymo institucijai perduodamuose finansinio programavimo dokumentuose. Nors Komisijos pasiūlymams taikoma bendra kompensavimo taisyklė, ji netaikoma tais atvejais, kai Taryba arba Europos Parlamentas iš dalies keičia [preliminaraus] biudžeto projekto pasiūlymą įtraukdami papildomų asignavimų. Pagrindinė informacija apie DFP lankstumą Visų DFP viršutinių ribų maržos itin mažėja. Manoma, kad 2 išlaidų kategorijos maržos ateinančiais metais gerokai sumažės. Likusios maržos ir perskirstymo 1a, 3b ir 4 išlaidų kategorijose galimybės geriausiu atveju kartu suteikia tik menką galimybę reaguoti į būsimus galimus įvykius. Apskritai likusios maržos, leidžiančios perskirstyti lėšas DFP per ateinančius metus, labai mažos. Įvairiu intensyvumu panaudotos įvairios priemonės (25–28 punktai), kuriomis suteikiama lankstumo ne pagal DFP. Be to, kiek tai susiję su lankstumo priemone, pagrindinis klausimas – kokių priemonių turima, atsižvelgiant į daugybę poreikių, iškylančių imantis svarbių Europos prioritetų. Be to, taisyklės, kuriomis nustatoma, kiek [preliminariame] biudžeto projekte nustatytos sumos gali nukrypti nuo orientacinių sumų (37 punktas), yra aiškios ir gerai veikia. 2.3. Daugiametės finansinės programos peržiūra 2.3.1. Naujausios DFP peržiūros ir Tarpinstitucinio susitarimo pakeitimų analizė Išskyrus pirmąją finansinę perspektyvą (1988–1992 m.) iki 2007 m. labai nedaug pasinaudota galimybe peržiūrėti daugiametę finansinę programą (DFP). 1993–1999 m. programa peržiūrėta tik vieną kartą, 2000–2006 m. visai neperžiūrėta, išskyrus su plėtra susijusius patikslinimus. Tačiau jau atliktos dvi 2007–2013 m. finansinės programos peržiūros ir dar vienas Tarpinstitucinio susitarimo pakeitimas. - Pirmąjį 2007 m. pusmetį nepavyko derybos su privačiais partneriais dėl Pasaulinės navigacijos palydovų sistemos (GNSS) programų EGNOS ir GALILEO. Siekdama užtikrinti šio strategiškai svarbaus projekto įgyvendinimą ir Europos technologijų instituto (ETI) finansavimą, biudžeto valdymo institucija 2007 m. gruodžio 18 d. nusprendė peržiūrėti finansinę programą. 1a išlaidų kategorijos viršutinės ribos padidėjimą 2008–2013 m. iš viso 1,6 mlrd. EUR galiojančiomis kainomis kompensavo lygiavertis 2 išlaidų kategorijos viršutinės ribos sumažinimas 2007 m.[14]. Be to, 600 mln. EUR gauta perskirsčius asignavimus iš kitų 1a išlaidų kategorijos programų ir biudžeto eilučių, o 200 mln. EUR – panaudojus lankstumo priemonę. Iš viso prie 2006 m. gegužės mėn., kai susitarta dėl finansinės programos, nustatytos sumos pridėtas dar 2,4 mlrd. EUR finansavimas. - Siekiant skubiai reaguoti į labai padidėjusias maisto kainas besivystančiose šalyse, 2008 m. pabaigoje sukurta 1 mlrd. EUR maisto priemonė . Dėl sprendimo finansuoti šią priemonę, kurią priėmė trys institucijos, reikėjo iš dalies keisti Tarpinstitucinį susitarimą, siekiant 2008 m. 240 mln. EUR išskirtinai padidinti Neatidėliotinos pagalbos rezervą, numatytą Tarpinstitucinio susitarimo 25 punkte[15]. Tai leido iš Neatidėliotinos pagalbos rezervo 340 mln. EUR skirti maisto priemonei. Likusi suma suteikta panaudojant lankstumo priemonę (420 mln. EUR 2009 m.) ir perskirstant kitų 4 išlaidų kategorijos programų lėšas (240 mln. EUR 2009 ir 2010 m.). - 2009 m. balandžio 2 d. pasiektas susitarimas dėl 5 mlrd. EUR energetikos ir kaimo plėtros paketo, kurį Komisija pasiūlė pagal 2008 m. lapkričio 26 d. Europos ekonomikos atkūrimo planą (EEAP), finansavimo. Dėl susitarimo prireikė skubiai peržiūrėti finansinę programą[16], o ją peržiūrėjus 1a išlaidų kategorijos 2009 m. įsipareigojimų asignavimų viršutinė riba buvo padidinta 2,0 mlrd. EUR, kurią visiškai kompensavo 2 išlaidų kategorijos 2009 m. įsipareigojimų asignavimų viršutinės ribos sumažinimas. Be to, 2009 m., neviršijant 2 išlaidų kategorijos viršutinės ribos, 600 mln. EUR skirta kaimo plėtrai: šios lėšos skirtos plačiajuosčio ryšio infrastruktūrai ir priemonėms, susijusioms su naujais sunkumais, nustatytais atlikus bendros žemės ūkio politikos patikrinimą. Dar vienas žingsnis buvo žengtas, kai 2009 m. lapkričio mėn. taikinimo posėdyje papildomai 1 980 mln. EUR skirta 1a išlaidų kategorijos energetikos projektams. Tai reiškė, kad finansinę programą[17] reikia toliau peržiūrėti, siekiant padidinti 1a išlaidų kategorijos 2010 m. įsipareigojimų asignavimų viršutinę ribą; visą tokį padidinimą kompensuotų kitų išlaidų kategorijų (daugiausia 2 išlaidų kategorijos) sumažintos 2009 ir 2010 m. viršutinės ribos. Be to, papildomai 420 mln. EUR skirta plačiajuosčiam ryšiui ir naujiems sunkumams, neviršijant 2010 m. 2 išlaidų kategorijos maržos. Minėtomis 2007–2013 m. DFP peržiūromis siekta padidinti 1a išlaidų kategorijos įsipareigojimų asignavimų viršutines ribas. Matoma tendencija, kad laikas, kurio reikia susitarimui pasiekti (pradedant nuo pradinio Komisijos pasiūlymo), pailgėjo: pirmajai 2007–2013 m. DFP peržiūrai reikėjo trijų mėnesių ( Galileo ir ETI). Penkių mėnesių prireikė susitarimui dėl EEAP paketo, neįskaitant laiko, kurio reikėjo siekiant veiksmingai įgyvendinti jame nustatytą biudžeto kompensavimo mechanizmą. Taryba su peržiūros principu sutiko tik tiek, kiek 1a kategorijos viršutinių ribų padidinimą buvo galima visiškai kompensuoti sumažinant kitos išlaidų kategorijos viršutines ribas, siekiant, kad „bendra viršutinė riba“ (t. y. bendros įsipareigojimų asignavimų ir mokėjimų asignavimų sumos, skirtos visoms išlaidų kategorijoms ir visiems metams, išreikštos galiojančiomis kainomis) 2007–2013 m. daugiametėje finansinėje programoje liktų nepakitusi. 5 mlrd. EUR EEAP paketui finansuoti pasirinktas kompensavimo mechanizmas, kuris gali apimti dvi ar net tris biudžetines procedūras, o ne vienkartinė DFP peržiūra, kaip siūlė Komisija. Praktiškai dėl to sumažėjo lankstumas, kuris leidžiamas pagal Tarpinstitucinį susitarimą. Visiškai kompensuoti 1a išlaidų kategorijos viršutinių ribų padidinimą sumažinant 2 išlaidų kategorijos viršutines ribas buvo įmanoma tik dėl išskirtinai didelių maržų, paliktų toje konkrečioje išlaidų kategorijoje 2007–2009 m. Taip nutiko dėl bendro labai palankių rinkos sąlygų žemės ūkyje, aukšto asignuotųjų pajamų lygio ir laipsniško tiesioginės pagalbos teikimo naujose valstybėse narėse poveikio. Apskritai patirtis rodo, kad susitarimui dėl peržiūros reikia laiko ir kad pastarąsias peržiūras atlikti buvo gerokai lengviau dėl esamų maržų. Tačiau vargu ar tokia peržiūroms palanki aplinka bus artimoje ateityje, taigi kyla abejonių dėl Sąjungos gebėjimo greitai ir veiksmingai reaguoti į būsimus pokyčius. 2.3.2. Peržiūroms taikomos procedūros Tarpinstitucinio susitarimo 22 punkte, kuriame nustatomos balsavimo dėl DFP peržiūros taisyklės, nustatoma, kad 0,03 % ES BNP yra riba, nuo kurios sprendimas Taryboje turi būti priimamas vieningai, o ne kvalifikuota balsų dauguma. Tai turi būti aiškinama susiejant su kiekvienais konkrečiais metais, kurių peržiūra atliekama, pvz., 2009 m. riba buvo 0,03 % ES BNP arba 3,6 mlrd. EUR[18]. Nors apskritai siekiama visų šalių sutikimu priimto sprendimo, galimybė Taryboje turėti kvalifikuotą balsų daugumą labai svarbi tuo požiūriu, kad leidžia laiku priimti sprendimą dėl peržiūros. Tarpinstitucinio susitarimo 22 punkte toliau teigiama, kad paprastai bet koks pasiūlymas dėl DFP peržiūros turi būti pateiktas ir patvirtintas prieš pradedant atitinkamų metų arba pirmųjų iš kelerių atitinkamų metų biudžeto sudarymo procedūrą. Žodis „paprastai“ aiškinamas kaip galimybė panaudoti tam tikrą lankstumą. t. y. kada atitinkamais biudžeto metais Komisijai teikti pasiūlymą. Tačiau institucijos nebuvo susitarusios, ar esamų arba būsimų metų viršutinės ribos padidinimą galima kompensuoti (pagal Tarpinstitucinio susitarimo 23 punkto antrąją pastraipą) sumažinant tų metų, kuriais užbaigiama biudžetinė procedūra, viršutinę ribą. Taigi šios galimybės atsisakyta[19]. Pagrindinė informacija apie DFP peržiūras Per pirmuosius trejus 2007–2013 DFP metus finansinė programa ir Tarpinstitucinis susitarimas iš dalies keisti jau tris kartus, siekiant įtraukti naujas iniciatyvas, kurioms reikėjo didelio finansavimo: Galileo ir ETI finansavimas, Neatidėliotinos pagalbos rezervo padidinimas siekiant finansuoti dalį maisto priemonės ir Europos ekonomikos atkūrimo planas. Susijusiam dabar galiojančios finansinės programos ir Tarpinstitucinio susitarimo patikslinimui iš viso prireikė 8,4 mlrd. EUR. Nors institucijos susitarė dėl procedūrų ir priemonių, kuriomis būtų susidorojama su finansiniu tokių nenumatytų aplinkybių poveikiu (21–23 punktai), kiekvienu atveju dėl naudojimosi jomis politinės derybos tapdavo ilgesnės ir gerokai sunkesnės. Sėkmė galiausiai tapo įmanoma dėl to, kad 1a išlaidų kategorijos viršutinės ribos padidėjimas kompensuotas sumažinant kitas viršutines ribas, visų pirma 2 išlaidų kategorijos, kurioje buvo didelės maržos, viršutines ribas. Įgyvendinant antrąją finansinės programos dalį naudotis tokia galimybe bus daug sunkiau tada, kai galbūt prireiks tolesnio patikslinimo. 3. TARPINSTITUCINIS BENDRADARBIAVIMAS Tarpinstitucinio susitarimo 31, 32 ir 33 punktuose ir II priede nustatomos nuostatos dėl tarpinstitucinio bendradarbiavimo vykdant biudžetinę procedūrą gerinimo. Šios nuostatos pasirodė esančios labai naudingos, kaip metinės biudžetinės procedūros sistema. 3.1. Tarpinstitucinis bendradarbiavimas ir biudžeto procedūra Kadangi Lisabonos sutartimi biudžetinė procedūra iš esmės keičiama, naujai procedūrai pritaikytos tarpinstitucinio bendradarbiavimo nuostatos įtrauktos į naujo Tarpinstitucinio susitarimo dėl bendradarbiavimo biudžeto klausimais priedą. Šiame naujame priede išlaikoma kai kuri įsitvirtinusi ankstesnio susitarimo praktika, tačiau daugumą nuostatų reikėjo patikslinti. Dėl išliekančių nuostatų, nors jos naujoje programoje ir patikslintos, tinkamas dėmesys turėtų būti skirtas šioms nuostatoms: - 33 punkte minimas „raštas dėl įgyvendinamumo“, kuriame Komisija teikia pastabas dėl Europos Parlamento pirmojo svarstymo pakeitimų. Tarpinstituciniame susitarime tiksliai nurodoma, kad „abi biudžeto valdymo institucijos atsižvelgs į šias pastabas taikinimo procedūros metu“. Būtų pravartu tai, kad biudžeto valdymo institucija labiau naudotųsi šiomis nuostatomis ir tai tikrai padėtų pagerinti biudžeto vykdymą. Pagal naują procedūrą Komisijos pastabų forma ir turinys turės būti tikslinami, siekiant atsižvelgti ir į Tarybos poziciją, ir į Europos Parlamento pakeitimus. - Vadovaujantis II priedo D dalies nuostatomis, abi biudžeto valdymo institucijos iki birželio mėn. vidurio informuos Komisiją apie savo ketinimus, susijusius su bandomaisiais projektais ir (arba) parengiamaisiais veiksmais, kad pirmoji diskusija galėtų įvykti jau taikinimo posėdyje Tarybos pirmojo svarstymo metu. Per 2009 m. procedūrą šiuo atžvilgiu padaryta didelė pažanga, kai Europos Parlamentas laiku pateikė savo pradinius pasiūlymus. Visos šalys sutiko, kad tai gerokai pagerino procesą ir tikimasi, kad taip galėtų būti daroma ir ateityje. 3.2. Išlaidų klasifikavimas Kadangi Tarybai teko paskutinis žodis dėl privalomųjų išlaidų, o Europos Parlamentui – dėl neprivalomųjų išlaidų, galimybės diskusijoms kilti buvo didžiulės. Tačiau pradėjus sudarinėti tarpinstitucinius susitarimus ir susitarus dėl šių dviejų kategorijų išskirstymo, šio pobūdžio diskusijų beveik nebeliko. Lisabonos sutartimi padaryta dar daugiau – skirtumas apskritai panaikintas. 3.3. Didžiausia leistina padidėjimo norma Sutarties 279 straipsnio 9 dalyje, kuri Lisabonos sutartimi panaikinta, reikalauta, kad Komisija kiekvienais metais paskelbtų neprivalomųjų išlaidų „didžiausią padidėjimo normą“ kitų metų biudžete, o visos Bendrijos institucijos apie didžiausią padidėjimo normą būtų informuojamos iki gegužės 1 d. Didžiausia norma, pagrįsta valstybių narių vidutiniu BVP augimu, centrinės valdžios išlaidomis ir pragyvenimo išlaidomis, yra 4,6 % 2010 m. biudžetui[20], 5,0 % 2009 m. biudžetui ir 4,7 % 2008 m. biudžetui. Kadangi Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija susitarė neviršyti DFP viršutinių ribų, ši didžiausia norma de facto buvo tik orientacinė. 3.4. Žuvininkystės susitarimai ir bendra užsienio ir saugumo politika (BUSP) Su žuvininkystės susitarimais susijusios nuostatos išdėstytos Tarpinstitucinio susitarimo 41 punkte ir IV priede. Komisija yra įsipareigojusi Europos Parlamentą reguliariai informuoti apie pokyčius, ir kiekvieną ketvirtį Komisija teikia išsamią informaciją apie galiojančių susitarimų įgyvendinimą ir finansines likusių metų prognozes[21]. Atrodo, kad tokia tvarka praktiškai veikia gerai. Nėra reikalo jos keisti. Su bendra užsienio ir saugumo politika (BUSP) susijusios nuostatos įtrauktos į 42 ir 43 punktus. Pasirodė, kad geroji bendrų Tarybos ir Europos Parlamento (Užsienio reikalų komiteto ir Biudžeto komiteto) susitikimų, rengiamų pagal 43 punktą bent penkis kartus per metus, patirtis yra naudinga priemonė ne tik dialogui politiniais klausimais dėl BUSP, bet ir reguliariam keitimuisi naujausia informacija biudžeto klausimais[22]. Pagrindinė informacija apie tarpinstitucinio bendradarbiavimo nuostatas Tarpinstitucinis susitarimas yra naudinga priemonė, kuria palengvinamas tarpinstitucinis bendradarbiavimas. Bendradarbiavimo principai ir procedūros, išdėstyti Tarpinstitucinio susitarimo II priede, prisidėjo prie sklandesnių derybų procedūrų. Remiantis tokia teigiama patirtimi, akivaizdu, kad šie principai turėtų būti persvarstyti siekiant atsižvelgti į naują procedūrą ir Lisabonos sutartimi suteikiamą kompetenciją. Atrodo, kad tvarka, pagal kurią Komisija Parlamentui teikia ketvirčio informaciją apie galiojančių žuvininkystės susitarimų įgyvendinimą ir likusių metų finansines prognozes (41 punktas), praktiškai veikia gerai. Panašiai, pasirodė, kad naudinga priemonė yra ir reguliarūs bendri Tarybos ir Europos Parlamento susitarimai dėl BUSP (43 punktas). Be to, didesnis naudojimasis nuostatomis, susijusiomis su vadinamuoju raštu dėl įgyvendinamumo, ir Komisijos pastabos naujomis taikinimo procedūros aplinkybėmis (33 punktas) tikrai padės pagerinti biudžeto vykdymą. Svarbi pažanga padaryta įgyvendinant 2009 m. procedūrą dėl informacijos apie bandomuosius projektus ir (arba) parengiamuosius veiksmus (II priedas) ir tikimasi, kad taip galėtų būti daroma ir ateityje. 4. PATIKIMAS ES Lėšų FINANSINIS VALDYMAS 4.1. Patikinimo pareiškimai Siekiant įgyvendinti Tarpinstitucinio susitarimo 44 punktą, be Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo taisyklių dar patvirtintos nuostatos, kuriomis siekiama stiprinti vidaus kontrolę pagal pasidalijamojo valdymo principą valdomų lėšų srityje ir pagal kurias atitinkamos valstybių narių audito institucijos turėjo pateikti vertinimą, kaip valdymo ir kontrolės sistemos atitinka Bendrijos reglamentus, kasmet parengdamos atitinkamo nacionalinio lygmens santrauką apie atliekamus auditus ir pateikiamas deklaracijas[23]. Komisija išleido rekomendacijas valstybėms narėms dėl 2007 m. patikinimo pareiškimų ir metinių santraukų, vėliau atsižvelgdama į patirtį peržiūrėjo 2008 ir 2009 m. rekomendacijas, siekdama įtraukti pridėtinės vertės elementų. Nors žemės ūkio srityje šio sektoriaus teisės aktuose nustatytas teisinis reikalavimas dėl metinių patikinimo pareiškimų teikimo, taip nėra sanglaudos politikos srityje. Taigi, Komisija dabar gali valstybėms narėms tik rekomenduoti papildyti savo santraukas šioje srityje pateikiant patikinimo pareiškimą: septynios valstybės narės su savo metinėmis santraukomis, kurias turėjo pateikti 2009 m. vasario 15 d., tokius pareiškimus pateikė. Rengdamos tokias santraukas visos valstybės narės laikėsi įsipareigojimo ir galiausiai pateikė santraukas, kurios atitiko būtiniausius reikalavimus. Pirmą kartą gautos metinės santraukos teisingumo, laisvės ir saugumo srityje. Atsakingi departamentai savo metinės veiklos ataskaitose teikia metinių santraukų kokybės ir to, kaip jos prisideda prie patikinimo, vertinimą. Komisija toliau bendradarbiaus su valstybėmis narėmis siekdama kuo labiau padidinti metinių santraukų pridėtinę vertę ir gauti didesnį patikinimą dėl valstybių narių valdymo ir kontrolės sistemų. Metinėje 2008 m. ataskaitoje Audito Rūmai nurodo, kad kai kurios valstybės narės pateikė elementų ar analizių, kurios jų metinėms santraukoms suteikė pridėtinės vertės ir kuriomis siekta nustatyti sistemos trūkumus ar svarbiausius klausimus ir juos pakomentuoti. Pastebėjusi, kad keliuose iš eilės biudžeto įvykdymo patvirtinimo sprendimuose tokia praktika skatinama, Komisija ketina savo pasiūlyme dėl trimetės Finansinio reglamento peržiūros sugriežtinti nuostatas dėl metinių santraukų, siekdama pridėtinės vertės patikinimo požiūriu, visų pirma įtraukdama patikinimo deklaracijų ir audito nuomonių reikalavimus. Be metinių santraukų Komisija dar remia savanoriškas kai kurių valstybių narių iniciatyvas pateikti nacionalines valdymo deklaracijas, apimančias ES lėšas. 4.2. Finansinis programavimas Pagal Tarpinstitucinio susitarimo 46 punktą Komisija du kartus per metus, pirmą kartą gegužės arba birželio mėn. (kartu su [preliminariu] biudžeto projektu), o antrą kartą gruodžio arba sausio mėn. (patvirtinus biudžetą), teikia biudžeto valdymo institucijai finansinio programavimo dokumentą[24]. Kiekvieną sausio mėn. siunčiamas finansinio programavimo dokumentas – tai techninis biudžetinės procedūros ir įvairių teisėkūros procedūrų raidos atnaujinimas. Teikiant finansinio programavimo dokumentą atsižvelgiama į Tarpinstitucinio susitarimo 37 punkto nuostatas (žr. pirmiau). Finansinio programavimo dokumente pateikiami orientaciniai būsimų metų duomenys, jis yra orientacinio pobūdžio ir, kaip toks, netrukdo Komisijai ar biudžeto valdymo institucijai priimti kokį nors sprendimą dėl būsimų metinių biudžetinių procedūrų. Atsižvelgiant į abiejų biudžeto valdymo institucijų prašymus, finansinio programavimo dokumento forma persvarstyta 2009 m., siekiant aiškiau pabrėžti pokyčius nuo paskutinio finansinio programavimo. Tarpinstitucinio susitarimo 46 punkte teigiama, kad „remiantis Komisijos pateiktais duomenimis, kiekvieno [...] trišalio susitikimo metu reikėtų kritiškai įvertinti rezultatus“. Praktiškai taip nebūna, nebent viena iš institucijų konkrečiai paprašo, kad klausimas būtų įtrauktas į trišalio dialogo darbotvarkę. Toks lankstus būdas vertingas, tad minėta nuostata į naują tarpinstitucinį susitarimą neįtraukiama. 4.3. Agentūros ir Europos mokyklos Tarpinstitucinio susitarimo 47 punkte nustatyta procedūra, pagal kurią dvi biudžeto valdymo institucijos laiku pasiekia susitarimą dėl naujos agentūros finansavimo, kai Komisija tai pasiūlo. Trys institucijos 2009 m. lapkričio mėn. bendroje deklaracijoje paaiškino, kaip 47 punktą taikyti praktiškai: siekiant susitarimo taikoma trijų etapų procedūra. Atitinkamai Komisija pasiūlė įtraukti bendros deklaracijos tekstą į Tarpinstitucinį susitarimą dėl bendradarbiavimo biudžeto klausimais[25]. 4.4. Naujos finansinės priemonės Pagal 49 punktą prašoma, kad Komisija, teikdama [preliminarų] biudžeto projektą, pateiktų biudžeto valdymo institucijai ataskaitą dėl veiklos, finansuotos iš EIB, EIF ir ERPB, siekiant remti investicijas į mokslinius tyrimus ir plėtrą, TEN ir MVĮ. Šioje vietoje nėra konkrečių problemų, kurias reikėtų aptarti, nereikia ir jokių pakeitimų[26]. Pagrindinė informacija apie patikimo finansų valdymo nuostatas Tarpinstitucinio susitarimo nuostatas, susijusias su finansiniu ES lėšų valdymu, apskritai galima vertinti teigiamai. Pasirodo, kad nauja finansinio programavimo dokumento forma (46 punktas) yra vertinga priemonė politiniams sprendimams paremti. Komisijos ataskaitos biudžeto valdymo institucijai dėl veiklos, finansuojamos iš EIB, EIF ir ERPB, siekiant remti investicijas į mokslinius tyrimus ir plėtrą, TEN ir MVĮ (49 punktas), rengiamos sklandžiai. Finansinio reglamento trimetėje peržiūroje bus siūloma sugriežtinti metines santraukas. Kol kas reikia stengtis suteikti metinėms santraukoms pridėtinės vertės ir palaikyti tas valstybes nares, kurios pasirenka teikti savanoriškas nacionalines deklaracijas. Pagaliau susitarta dėl sistemingesnės 47 punkto dėl agentūrų, įgyvendinimo procedūros. 5. IšVADOS Pasirodė, kad Tarpinstitucinis susitarimas yra neįkainojama priemonė, siekiant palengvinti biudžetinę drausmę ir užtikrinti sklandžią biudžetinę procedūrą. Apskritai, galima vertinti, kad šios priemonės ir visų pirma daugiametės finansinės programos (DFP) pokyčiai yra gana teigiami. Šioje ataskaitoje kartu pabrėžiama, kad jau pirmojoje šios DFP pusėje prireikė tikslinti dabar galiojančius DFP ir Tarpinstitucinio susitarimą (iš viso 8,4 mlrd. EUR) ir kad likusi perskirstymo marža dabar yra labai maža. Taigi, kyla abejonių, ar Sąjunga antrąją šios DFP pusę bus tinkamai pasirengusi naujiems sunkumams ir greitai kintančioms aplinkybėms. Panašų susirūpinimą Europos Parlamentas jau išreiškė Rezoliucijoje dėl 2007–2013 m. finansinės programos laikotarpio vidurio peržiūros[27]. Be to, strategijoje „Europa 2020“ aiškiai išdėstyta, kad galima ir privalu padaryti daugiau, kad augimas būtų pažangaus, tvaraus ir integracinis ir būtų kuriamos naujos darbo vietos. 1A išlaidų kategorijoje kyla nemažai klausimų (labiausiai dėl ITER), kurių tikslius papildomo finansavimo poreikius dar reikės nustatyti. Atsižvelgiant į tai, kad marža labai maža, galimos įsipareigojimų sumos aiškiai viršija sumas, kurių tikimasi neišleisti arba dėl kurių tikimasi neprisiimti įsipareigojimų pagal dabartines 1a kategorijos viršutines ribas, o naujų iniciatyvų, atsižvelgiant į biudžetą, negalima imtis. 4 išlaidų kategorijos maržos, kurias galima numatyti dabar, yra labai mažos ir jų gali nepakakti būsimiems poreikiams patenkinti. Visų pirma reikia atidžiai apsvarstyti pasikartojančių tarptautinių krizių pasekmes ir galimą didelį 2013 m. klimato kaitos finansavimo poreikių poveikį. Atsižvelgiant į papildomų reikalavimų mastą 1A ir 4 išlaidų kategorijose ir papildomų poreikių pobūdį (vienkartiniai ar nuolatiniai), galima numatyti keletą variantų: - ribotų sumų perskirstymas atitinkamose išlaidų kategorijose; - galima būtų pasinaudoti lankstumo priemone; - gali prireikti peržiūrėti atitinkamos išlaidų kategorijos viršutines ribas, jei reikiamos lėšų sumos bus didelės ir jų reiks nuolat, o taip gali būti arba ITER, arba klimato kaitos finansavimo 2013 m. atveju. Tokios peržiūros forma galėtų būti kompensavimo mechanizmas, kuriuo padidėjimas vienoje išlaidų kategorijoje kompensuojamas sumažinimu kitoje išlaidų kategorijoje, arba, prireikus, atliekant grynąjį 2007–2013 m. DFP bendros viršutinės ribos padidinimą. Galima būtų nagrinėti ir kitas finansavimo galimybes, nepatenkančias į Tarpinstitucinį susitarimą, pvz., EIB paskolas arba tarpvyriausybinį finansavimą. Atsižvelgiant į tai, kad maržos yra labai mažos, akivaizdu, kad reikės daugiau lankstumo siekiant susidoroti su galimu naujų pokyčių poveikiu biudžetui. Remdamasi minėtais variantais Komisija teiks pasiūlymus, kai tik bus pakankamai aiškus neišspręstų klausimų, minimų šioje ataskaitoje, poveikis biudžetui. [1] 2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos tarpinstitucinis susitarimas dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo (Tarpinstitucinis susitarimas) (OL C 139, 2006 6 14). [2] COM (2010) 72. [3] COM (2010) 73. [4] COM (2010) 71. [5] Tos pačios nuostatos paliktos DFP reglamento projekte (4 straipsnis). [6] COM (2010) 160. [7] Tos pačios nuostatos paliktos DFP reglamento projekte (6 straipsnis). [8] OL L 128, 2008 5 16, p. 8. [9] Žr. 2001 m. gegužės 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimą 2001/692/EB, priimtą pagal 1999 m. gegužės 6 d. Tarpinstitucinio susitarimo 17 punktą. [10] Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Tarptautinio kovos su klimato kaita finansavimo didinimas. Europos pasiūlymai Kopenhagos susitarimui“ – COM (2009) 475, 2009 9 10. [11] Atsižvelgiant į vienkartinį 240 mln. EUR padidėjimą, dėl kurio nuspręsta susitarimu, pasiektu per taikinimo procedūrą 2008 m. lapkričio 21 d. dėl maisto priemonės finansavimo. [12] Kaip pasiūlė Europos Parlamentas, Komisija biudžeto valdymo institucijai dabar teikia atskiras, o ne bendras Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo panaudojimo paraiškas. [13] Tos pačios nuostatos paliktos naujo Tarpinstitucinio susitarimo projekte (15 punktas). [14] OL L 6, 2008 1 10, p. 7. [15] OL C 326, 2008 12 20, p. 3. [16] OL L 132, 2009 5 29, p. 8. [17] OL L 347, 2009 12 24, p. 26. [18] Bendrosios nacionalinės pajamos (BNP), taikytinos nustatant ribą, yra tos, kurios taikomos atliekant paskutinį finansinės programos techninį patikslinimą, ir tai yra BNP, naudojamos sprendimo dėl nuosavų išteklių tikslais. [19] Tos pačios nuostatos įtrauktos į DFP reglamento projektą (8 straipsnis). [20] SEC (2009) 583, 2009 4 30. [21] Tos pačios nuostatos įtrauktos į naujo Tarpinstitucinio susitarimo projektą (17 punktas). [22] Nuostatos, įtrauktos ir į DFP reglamento projektą (12 straipsnis), ir į naujo Tarpinstitucinio susitarimo projektą (18 ir 19 punktai). [23] Finansinio reglamento 53b straipsnio 3 punktas ir Įgyvendinimo taisyklių 42a punktas. [24] Tos pačios nuostatos įtrauktos į naujo Tarpinstitucinio susitarimo projektą (20 punktas). [25] Naujo Tarpinstitucinio susitarimo projekto 21 punktas. [26] Tos pačios nuostatos įtrauktos į naujo Tarpinstitucinio susitarimo projektą (22 punktas). [27] P6_TA (2009) 0174, 2009 3 25.