LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 21/26

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl 28-ojo režimo – alternatyvos, leidžiančios rengti mažiau teisės aktų Bendrijos lygmeniu (nuomonė savo iniciatyva)

2011/C 21/05

Pranešėjas Jorge PEGADO LIZ

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2009 m. liepos 16 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

28-ojo režimo – alternatyvos, leidžiančios rengti mažiau teisės aktų Bendrijos lygmeniu.

Bendrosios rinkos, gamybos ir vartojimo skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2010 m. kovo 30 d. priėmė savo nuomonę.

463-iojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2010 m. gegužės 26–27 d. (gegužės 27 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 124 nariams balsavus už, 8 – prieš ir 20 susilaikius.

1. Pastabos ir rekomendacijos

1.1 Pastaruoju metu įvairiomis progomis ir įvairiuose renginiuose pilietinės visuomenės atstovai kėlė klausimą, ar vietoje įprasto teisės aktų derinimo konkrečiose srityse nebūtų galima priimti alternatyvaus pasirenkamojo režimo. Tokiu būdu būtų galima visiškai reglamentuoti tam tikras teisinių santykių, konkrečiai, civilinių sutarčių, rūšis.

1.2 Be to, įvairiuose Europos Komisijos ir Europos Parlamento dokumentuose vis dažniau kalbama apie vadinamojo 28-ojo režimo naudojimą – dažniausiai dokumentuose, skirtuose svarbioms sritims, kuriose siekis visiškai suderinti teisės aktus bus nelengva ir nepasiekiama užduotis.

1.3 Kelete savo nuomonių EESKR sutiko, kad reikėtų išsamiai išnagrinėti šį mechanizmą ir galimą jo taikymą konkrečiose srityse.

1.4 EESRK yra priėmęs nuomonę savo iniciatyva dėl Europos draudimo sutarties (1), o šią Komiteto iniciatyvą papildė naujausias Europos draudimo sutarčių teisės sąvado projekto grupės parengtas leidinys „Europos draudimo sutarčių teisės principai“ (PEICL), jis parengtas pagal Bendrąją principų sistemą. Tačiau be šių iniciatyvų Europos įstatymų leidėjas tik keletą kartų laikėsi panašaus požiūrio įmonių teisės, intelektinės nuosavybės teisės ir tarptautinės teisės srityse.

1.5 Iki šiol nebuvo išsamiai aptartas tokios priemonės pobūdis, objektas, teisinis pagrindas, taikymo sritys, privalumai ir problemos, nebuvo diskutuota, kaip ji padėtų užbaigti kurti bendrąją rinką.

1.6 Dėl šios priežasties ir remdamasis savo nuomone dėl iniciatyviosios teisės (2) EESRK nusprendė parengti šią nuomonę savo iniciatyva. Nuomonės rengimo procesą papildė viešas klausymas, kuriame dalyvavo ir savo nuomonę pareikšti galėjo įvairių valstybių narių suinteresuotųjų subjektų, akademinės bendruomenės, viešosios tarnybos ir Europos Komisijos atstovai.

1.7 Atsižvelgdamas į didžiąją per pastaruosius metus parengtos medžiagos dalį ir paskelbtas nuomones, visų pirma į klausyme išsakytas nuomones, EESRK pripažįsta, kad reikėtų apsvarstyti svarbiausius parametrus, kurių būtų laikomasi apibrėžiant ir rengiant pasirenkamąjį režimą, kuris suteiktų privalumų geresnės teisėkūros ir supaprastintos, suprantamos ir vartotojams pritaikytos reglamentavimo aplinkos požiūriu.

1.8 Todėl pasirenkamasis režimas:

a) kiekvienoje valstybėje narėje turėtų būti traktuojamas kaip 2-asis režimas taip suteikiant sutartį sudarančioms šalims galimybę pasirinkti vieną iš dviejų vidaus sutarčių teisės sistemų;

b) turėtų būti apibrėžtas ES lygmeniu ir įtvirtintas ES reglamentais;

c) turėtų skatinti sutarties šalių sąveiką rengiant sutartį;

d) turėtų apimti tam tikras didelę silpnesnės sutarties šalies apsaugą užtikrinančias privalomosios teisės nuostatas, kurios bent jau būtų panašios į tas, kurias suteikia ES arba nacionalinės privalomosios nuostatos. Tos nuostatos turėtų būti taikomos, kai tik prireikia;

e) turėtų sumažinti sutarties šalių pasirinkimą iki galimybės rinktis tik teisinės priemonės visumą neleidžiant išsirinkti vien šalims palankias nuostatas.

1.9 EESRK siūlė keletą būsimos diskusijos dėl galimo šio teisėkūros mechanizmo įgyvendinimo teisinio pagrindo krypčių turėdamas galvoje, kad teisinio pagrindo pasirinkimas gali priklausyti nuo mechanizmo taikymo srities.

1.10 EESRK apsvarstė įvairius šios teisinės priemonės naudojimo privalumus:

a) priemonė leistų sutarties šalims sudaryti sandorius visoje Europos Sąjungoje taikant vieną sutarčių teisės režimą. Tokios dėl nacionalinių teisės sistemų skirtumų atsirandančios bendrosios rinkos veikimo kliūtys kaip teisinė rizika ir išlaidos būtų įveiktos savaime;

b) pačiai rinkai tektų priimti sprendimą, ar taikyti teisinę priemonę, todėl ji būtų pasirinkta tik tokiu atveju, kai tai atrodytų naudinga suinteresuotoms šalims;

c) nebūtų pažeista valstybių narių teisės tradicija, todėl teisinė priemonė būtų priimtinesnė ir politiniu požiūriu;

d) gerai parengtas ir ES reglamentais įgyvendintas režimas leistų šalims naudoti jį ir tokiose situacijose, kurios susiklosto tik šalies viduje;

e) teismai negalėtų šios teisinės priemonės traktuoti, kaip pasirinktos „užsienio“ teisės. Todėl būtų taikomi tokie principai kaip iura novit curia, o galimybė kreiptis į nacionalinius aukščiausiuosius teismus ir Europos Teisingumo Teismą nebūtų varžoma. Dažnai taip nėra, kai taikoma užsienio teisė arba bendrieji principai. Be to, institucijos, kuriose ne teismo tvarka nagrinėjami skundai ir galima apginti savo teises, negalėtų atsisakyti nagrinėti bylos argumentuodamos tuo, kad jai taikoma užsienio teisė.

1.11 EESRK gerai žinomos tam tikros šios teisinės priemonės įgyvendinimo problemos:

a) pasirenkamosios teisinės priemonės ir Europos privatinės tarptautinės teisės tarpusavio santykis, be kita ko, taisyklių, kuriomis nustatoma nacionalinė viešoji politika (ordre public (viešoji tvarka) – Reglamento 593/2008 „Roma I“ 21 straipsnis) požiūriu;

b) net ir pasirenkamajai sektorinei teisinei priemonei reikalingi tam tikri bendrieji privatinės teisės principai;

c) pasirenkamoji teisinė priemonė, kuri taikoma tik privatinės teisės klausimams, neapima mokesčių teisės problemų;

d) vartotojai turi būti gerai informuojami apie pasirenkamosios teisinės priemonės pobūdį ir privalumus bei trūkumus;

e) 28-ojo režimo nederėtų taikyti Europos Sąjungos valstybių narių darbo teisei arba jose galiojančioms darbo sutartims.

1.12 Todėl EESRK yra įsitikinęs, kad šią diskusiją reikėtų gilinti skirtingais – moksliniu, suinteresuotųjų subjektų (specialistų, vartotojų ir pan.), mokslinių tyrimų institutų ir ES institucijų – lygmenimis, pirmiausia įgyvendinant geresnio reglamentavimo iniciatyvą. Diskusijoje reikėtų siekti prisidėti prie bendrosios rinkos kūrimo užbaigimo.

1.13 Todėl EESRK ragina Komisiją toliau nagrinėti šią temą tiek teoriniu, tiek praktiniu lygmenimis, kad būtų nustatytos šios teisinės priemonės įgyvendinimo galimybes ir šios priemonės naudingumas.

1.14 EESKR taip pat rekomenduoja, kad atlikdami ex ante poveikio vertinimus Komisija arba Europos Parlamentas apsvarstytų galimybę priimti 28-ąjį režimą kiekvienai naujai teisinei iniciatyvai. Tokį patį įvertinimą reikėtų atlikti jau rengiamiems pasiūlymams, pradedant šiuo metu keičiama Organizuotų kelionių direktyva. Atliekant tokį įvertinimą reikėtų kruopščiai išnagrinėti galimą pasirenkamosios teisinės priemonės poveikį šiuo metu galiojančioms privalomosioms nacionalinės teisės nuostatoms. Reikėtų įvertinti galimą riziką, kad pasirenkamoji teisinė priemonė bus naudojama privalomoms nacionalinės teisės taisyklėms apeiti taip pakenkiant silpnesnėms sutarties šalims.

2. Įžanga. Nuomonės tikslas

2.1 Vienas bendrosios rinkos tikslų yra geresnė teisėkūra ir, kai tik įmanoma, mažiau reglamentavimo. Visomis Komisijos ir Europos Parlamento geresnio reglamentavimo iniciatyvomis, kurioms kelete savo nuomonių visiškai pritarė EESRK, buvo ieškoma geriausių būdų labiau pritaikyti teisinę aplinką verslui, darbuotojams ir vartotojams ir padaryti ją suprantamesnę.

2.2 Palyginti nauja mintis dėl geresnio ir nuoseklesnio kai kurių svarbių dalykų reglamentavimo ES lygmeniu pirmą kartą pateikta EESRK nuomonėje dėl Europos draudimo sutarties (3). Šioje nuomonėje buvo siūloma, kad teisės aktais dėl Europos draudimo sutarties būtų nustatyta pasirenkamoji sistema, kuri taptų alternatyva skirtingų nacionalinių teisės aktų derinimui.

2.3 Vadovaudamasi Bendrąja principų sistema, Draudimo sutarčių teisės normų sąvado projekto grupė iki šiol parengė ir Komisijai pateikė tik vieną struktūruotą pasiūlymą dėl ES lygmens pasirenkamosios teisinės priemonės modelio.

2.4 Pastaraisiais metais daugelyje renginių teisininkai, mokslininkai ir pilietinės visuomenės suinteresuotieji subjektai teigė, kad šis metodas galėtų tapti gera alternatyva įprastam derinimui konkrečiose, pavyzdžiui, pensijų sistemos arba finansinių paslaugų, srityse.

2.5 Komisija pamažu pradėjo kalbėti apie galimybę pritaikyti 28-ojo režimo principą įvairiose srityse, o EESRK kelete savo nuomonių pareiškė tam pritariąs (4).

2.6 Vis dėlto ši koncepcija, jos pobūdis ir taikymo sritys dar nėra tinkamai apibrėžtos. Labai svarbu parodyti, kad koncepcija yra ne tik įgyvendinama, tačiau ir turi daug privalumų geresnės teisėkūros požiūriu, taip pat todėl, kad ji padėtų sukurti paprastesnę, suprantamesnę ir vartotojui labiau pritaikyta reglamentavimo aplinką. To siekiama ir šia nuomone savo iniciatyva.

3. 28-ojo režimo koncepcija

3.1 Pobūdis ir savybės

3.1.1 Terminais „28-asis režimas“ ir „pasirenkamoji teisinė priemonė“, dažnai vartojamais sinonimiškai, bandoma išsamiai apibūdinti Europos sutarčių teisę arba privatinę teisę, kuri nebūtų viršesnė už nacionalinę teisę, o taptų sutarties šalių nuožiūra taikoma alternatyva.

3.1.2 Nors žodžių junginys „28-asis režimas“ dažnai vartojamas kelete ES institucijų dokumentų ir daugumoje šia tema paskelbtų straipsnių, jis vis dėlto gali kiek klaidinti, nes šis režimas gali būti palaikytas „užsienio“ teisės sistema, priešpastatoma 27 valstybių narių „nacionalinės“ sutarčių teisės sistemoms, kurios gali būti laikomos „vidaus“ teisės sistemomis.

3.1.3 Todėl atrodytų, jog tinkamiau būtų kalbėti apie 2-ąjį privatinės teisės režimą (5) visose valstybėse narėse. Iš šio termino aišku, kad Europos pasirenkamoji teisinė priemonė įsilietų į valstybių narių vidaus teisę kaip ir bet kuris kitas Europos teisės šaltinis. Trumpai tariant, 2-asis režimas suteiktų sutarties šalims galimybę pasirinkti vieną iš dviejų vidaus sutarčių teisės režimų, priimtą arba nacionalinio įstatymų leidėjo, arba Europos teisės aktų leidėjo.

3.1.4 Tokį 2-ąjį režimą versle galėtų naudoti sutartis sudarančios šalys visoje Europos Sąjungoje. Todėl sutarties šalims netektų susidurti su 27 valstybių narių nacionalinėmis teisės sistemomis, o savo sandorius jos galėtų grįsti bendru Europos privatinės teisės režimu. Tai būtų labai naudinga, nes nė vienai sutarties šaliai nereikėtų sutikti, kad būtų taikoma teisė, kurią ji laiko užsienio teise.

3.1.5 2-asis režimas būtų ypač naudingas tose srityse, kuriose tarptautinė privatinė teisė (Reglamentas „Roma I“) draudžia arba riboja šalių galimybę laisvai pasirinkti teisę, kaip yra vežimo (Reglamento „Roma I“ 5 straipsnis), vartojimo (Reglamento „Roma I“ 6 straipsnis), draudimo (Reglamento „Roma I“ 7 straipsnis) ir darbo (Reglamento „Roma I“ 8 straipsnis) sutarčių atveju. Pasirenkamoji teisinė priemonė netgi galėtų būti taikoma tarptautinėms privalomoms taisyklėms (Reglamento „Roma I“ 9 straipsnis), su sąlyga, kad šia priemone būtų pakankamai atsižvelgiama į minėtų taisyklių ginamą visuotinį interesą (6). Vis dėlto 2-ojo režimo nederėtų taikyti Europos Sąjungos valstybių narių darbo teisei arba jose galiojančioms darbo sutartims.

3.1.6 Todėl 2-asis režimas sudarytų galimybę verslą visoje Bendrijoje vykdyti taikant vieną sutarčių teisės režimą net ir tose srityse, kuriose remiantis tarptautine privatine teise privaloma taikyti silpnesnę sutarties šalį ginančias teisės nuostatas.

3.1.7 Tokia pasirenkamoji teisinė priemonė paminėta Reglamento „Roma I“ 14 konstatuojamojoje dalyje, kurioje numatyta: „Jei Bendrija tinkamu teisės aktu patvirtintų materialines sutarčių teisės normas, […], tai tokiame teisės akte gali būti numatyta, jog šalys gali pasirinkti taikyti tas taisykles.“

3.1.8 Kadangi pasirenkamoji teisinė priemonė kiekvienos valstybės narės teisėje būtų traktuojama kaip 2-asis sutarčių teisės režimas, galimybė taikyti šią priemonę turėtų būti suteikiama ir „grynai vidaus atvejais“. Todėl verslininkai galėtų sudaryti visus savo sandorius – ir vidaus, ir tarptautinius – taikydami 2-ąjį režimą, o tai padėtų dar labiau sumažinti teisines sandorių išlaidas.

3.1.9 Kitas 2-ojo režimo ypatumas būtų tas, kad teismai pasirenkamosios teisinės priemonės negalėtų laikyti pasirinkta „užsienio“ teise. Todėl būtų taikomi tokie principai kaip iura novit curia, o galimybė kreiptis į nacionalinius aukščiausiuosius teismus ir Europos Teisingumo Teismą nebūtų varžoma. Dažnai taip nėra, kai taikoma užsienio teisė arba bendrieji principai. Be to, institucijos, kuriose ne teismo tvarka nagrinėjami skundai ir galima apginti savo teises, negalėtų atsisakyti nagrinėti bylos argumentuodamos tuo, kad jai taikoma užsienio teisė. Pavyzdžiui, Vokietijos draudimo ombudsmenas gali atsisakyti nagrinėti skundą pagal savo kodeksą, jeigu akivaizdu, kad skundą reikia išnagrinėti pagal užsienio teisę (7). Tačiau europinė pasirenkamoji teisinė priemonė kiekvienoje valstybėje narėje būtų traktuojama kaip sutarčių teisės 2-asis režimas, todėl Vokietijos draudimo ombudsmenas negalėtų jos laikyti „užsienio“ teise.

3.1.10 Paskutinis, bet ne mažiau svarbus dalykas yra tas, kad Europos teisės aktų leidėjo priimtai pasirenkamajai teisinei priemonei būtų taikomos Europos Teisingumo Teismo prejudicinio sprendimo procedūros, kuriomis būtų užtikrinama, kad nacionaliniai teismai Europos Sąjungoje vienodai taikytų pasirenkamąją teisinę priemonę (8).

3.2 Pasirenkamoji sutarčių teisė ir silpnesnės sutarties šalies apsauga

3.2.1 Pirmiau aprašytas 2-asis režimas suteiktų pasirinkimo galimybę, kurios nevaržytų privalomos nacionalinės teisės nuostatos, su sąlyga, kad šis režimas pakankamai atsižvelgtų į nacionalinės teisės nuostatų ginamą visuotinį interesą. Dėl šios priežasties būtina pasirūpinti, kad silpnesnės sutarties šalies (ypač vartotojų) apsauga nebūtų pernelyg susilpninta (9) ir kad režimas nebūtų naudojamas bandant apeiti privalomas nacionalinės teisės nuostatas.

3.2.2 Tai galima užtikrinti trimis priemonėmis:

a) pirma, 2-ajame režime turėtų būti atsižvelgta į privalomas nuostatas ir užtikrintas aukštas silpnesnės sutarties šalies apsaugos lygis (10);

b) antra, reikia uždrausti derinti nacionalinę teisę ir 2-ąjį režimą, kad būtų užkirstas kelias bandymams susitarus netaikyti tam tikrų 2-ojo režimo nuostatų pasirenkant laisviausias kiekvieno teisės šaltinio normas;

c) galiausiai, vartotoją reikėtų informuoti apie pasirenkamąsias teisines priemones: vartotojų organizacijos galėtų teikti bendrą informaciją vartotojams, būtų galima įpareigoti verslininkus iki sutarties sudarymo informuoti vartotoją, kad siūlomai sutarčiai taikoma pasirenkamoji teisinė priemonė.

3.2.3 Todėl galimybė pasirinkti 2-ąjį režimą neskatintų stipresnės sutarties šalies siūlyti sutarties partneriui mažiau pastarąjį ginančią teisę. Atvirkščiai, galimybė taikyti sutarčių sąlygas visoje Bendrijoje nederinant jų su nacionaline teise, o grindžiant 2-uoju režimu skatintų rinktis šį 2-ąjį režimą, kuris savaime užtikrintų aukštesnį silpnesnės sutarties šalies apsaugos lygį nei įprasti valstybių narių teisės aktai.

3.2.4 Aukštą vartotojų apsaugos lygį garantuojanti pasirenkamoji teisinė priemonė būtų naudinga vartotojui, nes remiantis tokia priemone būtų lengviau palyginti į Europos rinką pateikiamus produktus. Todėl pasirenkamoji teisinė priemonė iš tiesų gali padidinti skaidrumą.

3.3 Pasirenkamosios teisinės priemonės teisinis pagrindas ir forma

3.3.1 ES kompetencija, susijusi su šios priemonės priėmimu, yra svarbus klausimas, kai diskutuojama dėl priemonės pobūdžio ir ypatumų. Kai kurie autoriai mano, kad teisiniu pagrindu galėtų tapti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 81 straipsnis (buvusio 61 straipsnio c dalis) ir Europos bendrijos steigimo sutarties 65 straipsnis, nes, jų nuomone, svarbiausia yra ne materialinė teisė, o teisės aktų kolizijos lygis. ES tereikia patikimo pagrindo, kad sutarties šalys galėtų pasirinkti priemonę, kuri taps jų taikoma teise, todėl būtina kalbėti apie privatinės tarptautinės teisės nacionalinių nuostatų suderinamumą. Tačiau Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 81 straipsniu paremta priemonė gali apimti tik „tarpvalstybinio pobūdžio civilines bylas“ ir nebūtų privaloma Jungtinei Karalystei, Airijai ir Danijai.

3.3.2 Kiti autoriai mano, kad Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352 straipsnis (buvęs Europos bendrijos steigimo sutarties 308 straipsnis) yra tinkamiausias teisinis pagrindas, įgaliojantis Europos bendriją siekiant vieno iš sutartyse nustatytų tikslų priimti tokią pasirenkamąją teisinę priemonę, remiantis tuo, kad jie neva „nesuteikė reikiamų galių“ (11).

3.3.3 Tačiau neturėtume atmesti galimybės vadovautis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 114 straipsniu (buvusiu Europos Bendrijos steigimo sutarties 95 straipsniu), nes nagrinėjame „teisės aktų derinimą“, kuris turi „tiesioginę įtaką bendrosios rinkos kūrimui ir veikimui“, ir šis derinimas yra skirtas „26 straipsnyje (buvusiame Europos bendrijos steigimo sutarties 14 straipsnyje) iškeltiems tikslams pasiekti“. Be to, kai tik Europos teisės aktų leidėjui bus suteiktas įgaliojimas derinti nacionalinę sutarčių teisę remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 114 straipsniu, jam turėtų būti suteikta galimybė priimti pasirenkamąją teisinę priemonę, kuria vis dėlto mažiau kišamasi į nacionalines sistemas ir kuri dėl subsidiarumo principo yra priimtinesnė.

3.3.4 Naujasis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 118 straipsnis numato specialų teisinį pagrindą. Tačiau jo taikymo sritis apsiriboja intelektinės nuosavybės teisėms.

3.3.5 Siekiant maksimalaus vienodumo tokią priemonę turėtų apibrėžti reglamentas (Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 288 straipsnio 2 dalis). Tada priemonė taptų kiekvienos valstybės narės materialinės teisės dalimi ir būtų taikoma tik tokiu atveju, jeigu valstybės narės teisė būtų taikytina atitinkamai sutarčiai pagal Reglamento „Roma I“ nuostatas dėl kolizijos. Reikėtų išsamaus reglamento, o ne vien nustatyti minimalius standartus.

3.3.6 Visais atvejais reikėtų gerai įvertinti, ar kiekviena nauja pasirenkamoji teisinė priemonė neprieštarauja subsidiarumo principui.

3.4 Turinys

3.4.1 Būsimą pasirenkamąją teisinę priemonę turėtų sudaryti bendroji dalis, reglamentuojanti jos pasirinktinį taikymą, ir specialioji dalis, kurioje būtų išdėstytos materialinės nuostatos tų teisės sričių, kuriose ši priemonė būtų taikoma.

3.4.2 Pasirenkamosios teisinės priemonės struktūra galėtų būti tokia:

Pirmas skyrius. Bendrosios nuostatos

Pirmame skyriuje, kurį sudarytų tik 4 ar 5 straipsniai (12), būtų apibrėžta pasirenkamosios teisinės priemonės taikymo sritis ir nustatytos šalių galimybės. Šioje dalyje taip pat būtų nurodyta, kurios taisyklės yra privalomos (ypač tos taisyklės, kurios gina silpnesnę sutarties šalį). Galiausiai šiame skyriuje būtų užkirstas kelias galimybei pasitelkti nacionalinę teisę, o vietoj to būtų užpildytos teisinės spragos numatant valstybių narių įstatymams bendrų principų taikymą (13).

Antras skyrius. Specialios nuostatos

Antrame skyriuje būtų išdėstytos materialinės nuostatos tose teisės srityse, kurios patenka į pasirenkamosios teisinės priemonės taikymo sritį.

3.5 Privalumai ir problemos

3.5.1 Pasirenkamoji teisinė priemonė visų pirma sudarytų sąlygas sutarties šalims sudaryti sandorius visoje Europos Sąjungoje taikant vieną sutarčių teisės režimą. Būtų įveiktos tokios vidaus rinkos kliūtys kaip teisinė rizika ir išlaidos, kurias dėl nacionalinių teisės sistemų skirtumų patiria vartotojai arba įmonės (14).

3.5.2 Be to, pasirenkamoji teisinė priemonė turėtų ir pranašumų palyginti su nacionalinės teisės sistemų vienodinimu arba derinimu.

3.5.2.1 Pirma, būtų galima priimti sprendimą dėl pasirenkamosios teisinės priemonės taikymo rinkoje. Tokiu atveju užtikrinama, kad ši priemonė būtų taikoma tik tada, kai sutarties šalys tai laikytų privalumu. Tikėtina, kad pasirenkamosiomis teisinėmis priemonėmis naudosis tarptautiniai rinkos subjektai, o vietos lygmens subjektai sutaupys perkėlimo į nacionalinę teisę išlaidas, ypač jei perrašys savo sudarytų sutarčių sąlygas jas pritaikydami prie naujojo Europos režimo.

3.5.2.2 Antra, nebus pažeista valstybių narių teisės tradicija. Todėl pasirenkamoji teisinė priemonė būtų priimtinesnė ir politiniu požiūriu. Tas pats argumentas taikytinas ir kiekvienos valstybės narės teisininkams, kurie galbūt prieštaraus įprastų įstatymų pakeitimui Europos sutarčių teise. Tačiau jie neturės argumentų priešintis pasirenkamajai teisinei priemonei, kuri nepažeidžia nacionalinės teisės.

3.5.3 Be to, jau dabar egzistuoja 2-ieji režimai (žr. 3.6.3 punktą). Tai aiškiai parodo, kad nacionalinė konstitucinė teisė niekaip neprieštarauja pasirenkamosioms teisinėms priemonėms.

3.5.4 Vis dėlto, sukūrus pasirenkamąją teisinę priemonę, sutarčių teisės ir kitose privatinės teisės srityse gali kilti techninių sunkumų. Akivaizdu, kad nelengva sudaryti pasirinkimo galimybę ir reglamentuoti viena šalia kitos veikiančių dviejų sutarčių teisės sistemų santykį. Tačiau, kaip matyti iš galimos būsimos pasirenkamosios teisinės priemonės apmatų, techninius sunkumus įveikti įmanoma.

3.6 Panašios teisinės priemonės

3.6.1 Pasirenkamosios teisinės priemonės jau egzistuoja ir pasaulyje, ir Europoje.

3.6.2 Pasauliniai pavyzdžiai: Jungtinių Tautų konvencija dėl tarptautinio prekių pirkimo-pardavimo sutarčių (1980) (15), taip pat UNDROIT konvencijos dėl tarptautinio faktoringo (16) ir dėl tarptautinės finansinės nuomos (17). Šiose konvencijose laikomasi netaikymo (angl. op-out) modelio (18).

3.6.3 Europoje taip pat egzistuoja keletas pasirenkamųjų teisinių priemonių:

— reglamentai, kuriais steigiamos Europos bendrovės, pavyzdžiui, Reglamentas dėl societas europaea (19), dėl Europos ekonominių interesų grupės (20) ir Europos kooperatinės bendrovės (21),

— reglamentai, kuriais nustatomos Europos intelektinės nuosavybės teisės, pavyzdžiui, Bendrijos prekės ženklo (22) ir Bendrijos patento (23) reglamentai,

— reglamentai, kuriuose nustatomos Europos civilinės teisės procedūros, pavyzdžiui, reglamentai dėl Europos mokėjimo įsakymo procedūros (24) ir ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo Europos procedūros (25).

Taip pat siūloma naujų pasirenkamųjų teisinių priemonių, pavyzdžiui, Europos paveldėjimo pažymėjimo reglamentas (26). Šie reglamentai ar pasiūlymai papildo nacionalinėje teisėje taikomas priemones europiniais teisės aktais.

4. 28-asis režimas ir geresnis reglamentavimas

4.1 Bendrosios rinkos kūrimo užbaigimas

4.1.1 Pasirenkamoji teisinė priemonė daug prisidėtų prie bendrosios rinkos veikimo, ji taip pat yra geriausias subsidiarumo principą atitinkantis savanoriško derinimo būdas.

4.1.2 Be to, pasirenkamoji teisinė priemonė sudarys geresnes sąlygas laisvam vartotojų judėjimui ir sustiprins tarpvalstybinį judumą bei įmonių konkurenciją.

4.1.3 Lisabonos sutarties įsigaliojimas nekeičia situacijos pasirenkamojo režimo kūrimo požiūriu.

4.2 Europos sutarčių teisė

4.2.1 Bendrųjų Europos sutarčių teisės principų tinklas (angl. CoPECL-Network) neseniai parengė Bendrosios principų sistemos projektą (27) ir pateikė jį Europos Komisijai. Akivaizdu, kad šiomis nuostatomis Europos teisės aktų leidėjui siūlomas modelis, kuriuo jis galėtų naudotis priimdamas pasirenkamąją teisinę priemonę, už kurią palaikė ir Europos Komisijos narė Viviane Reding (28). Dar reikėtų priimti nuostatą dėl pasirenkamojo Bendrosios principų sistemos (bendrųjų principų) taikymo pagal jau esamą pasiūlymą dėl Europos draudimo sutarčių teisės principų 1:102 straipsnio (29).

4.3 Būsimos taikymo sritys

4.3.1 Tose sutarčių teisės srityse, kuriose dominuoja privalomos nacionalinės teisės nuostatos, teisiškai trukdančios veikti bendrajai rinkai, pasirenkamoji teisinė priemonė reikalinga labiau. Komisija apie tai jau kalbėjo, turėdama omenyje finansines paslaugas, įskaitant draudimą. Todėl finansinės paslaugos (bankininkystė ir draudimo teisė: laikantis nuostatos, kad su pastarąja sritimi susijęs pasiūlymas bus baigtas rengti remiantis Bendrąją principų sistema) ateityje gali tapti svarbia sritimi, kurioje, visais atvejais deramai atsižvelgus į vartotojų apsaugos teisės aktus, būtų taikoma pasirenkamoji teisinė priemonė.

4.3.2 28-ąjį režimą taip pat būtų galima numatyti ir vartojimo prekių pardavimui (visų pirma internetinei prekybai). Tačiau vartojimo prekių pardavimo atveju reikėtų gerai išanalizuoti pasirenkamosios teisinės priemonės santykį su pasiūlymu dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl vartotojų teisių (30).

4.3.3 Pasirenkamąsias teisines priemones taip pat būtų galima priimti ir kitose nei sutarčių teisė privatinės teisės srityse: akivaizdu, kad prievolių įvykdymo užtikrinimu pagrįstos teisės į kilnojamą turtą ar nematerialiąsias vertybes gali būti įtrauktos į 28-ojo režimo taikymo sritį. Komisijos pasiūlymas dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo (31) rodo, kaip pasirenkamąsias teisines priemones būtų galima taikyti paveldėjimo teisėje. Santuokos metu įgytai nuosavybei ateityje taip pat būtų galima taikyti pasirenkamąją teisinę priemonę.

4.3.4 Ne taip skubu pasirenkamąją teisinę priemonę nustatyti bendrosios sutarčių teisės srityje. Bendrosios principų sistemos projektas, kuris taikomas bendrajai sutarčių teisei, iš tiesų nėra rengiamas kaip pasirenkamoji teisinė priemonė. Tačiau šio projekto rengėjai įžangoje pabrėžia, kad projektas gali būti naudojamas kaip vienos ar keleto pasirenkamųjų teisinių priemonių (32) pagrindas. Šį siūlomą projektą taip pat būtų galima įgyvendinti iš dalies: įtraukti Bendrosios principų sistemos projekto bendrąsias nuostatas į pasirenkamąją teisinę priemonę, kuri taikoma tik konkrečioms sutarčių teisės sritims. Tai padėtų išvengti reglamentavimo spragų, kurių neabejotinai atsirastų, jeigu būtų priimtos tik konkrečioms sutartims skirtos nuostatos.

5. 2010 m. sausio 6 d. Bendrosios rinkos observatorijos surengto viešo klausymo išvados

5.1 Europos įmonių teisėje, intelektinėje procesinėje teisėje ir paveldėjimo teisėje jau yra arba siūloma įvairių 28-ojo režimo variantų. Visomis šiomis nuostatomis peržengiami nacionaliniai apribojimai ir palyginti mažiau kišamasi į valstybių narių teisę, taigi rinkos subjektams suteikiama naujų galimybių vykdyti tarpvalstybinę prekybą. 28-asis režimas vis dėlto turi atitikti griežtas vartotojų apsaugos nuostatas, tačiau tuo pat metu tai turėtų būti griežtesnė priemonė nei teisės aktų derinimas. 28-ojo režimo problema – pensijos, nes 18 milijonų europiečių pensininkų gyvena ne savo valstybėje narėje. Galiausiai 28-asis režimas turėtų siekti geresnio informavimo ir pasitikėjimo stiprinimo (pavyzdžiui, sutartys) ir užtikrinti paprastesnes paslaugas ir produktus (visų pirma finansinių paslaugų sektoriuje). Mažmeninių finansinių paslaugų srityje pirmenybę reikėtų teikti geresniems vartotojų apsaugos teisės aktams: krizė parodė, jog būtina reglamentuoti visas vartotojams siūlomas finansines paslaugas, taip pat siūlyti visiems vartotojams (jeigu jie to pageidauja) supaprastintas finansines paslaugas. Vis dėlto dar nesame pasiekę politinio konsensuso dėl tokio 28-ojo režimo ir jo teisinio pagrindo. Komisijos poveikio įvertinime reikėtų sistemingai išanalizuoti galimybę rinktis „pasirenkamosios priemonės principą“, t. y. priimti 28-ąjį režimą, kuris leistų spręsti tik tam tikras problemas, o ne būtų taikomas kaip bendra sutarčių teisės alternatyva.

2010 m. gegužės 27 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) OL C 157, 2005 6 28, p. 1.

(2) OL C 175, 2009 7 28, p. 26.

(3) OL C 157, 2005 6 28, p. 1.

(4) OL C 157, 2005 6 28, p. 1, pranešėjas Pegado Liz; OL C 318, 2006 12 23, p. 200, pranešėjas Von Fürstenwerth; OL C 65, 2006 3 17, p. 134, pranešėjas Ravoet. OL C 309, 2006 12 16, p. 26, pranešėjas Iozia; OL C 65, 2006 3 17, p. 13, pranešėjas Burani; OL C 27, 2009 2 3, p. 18, pranešėjas Grasso; OL C 151, 2008 6 17, p. 1, pranešėjas Iozia OL C 175, 2009 7 28, p. 26, pranešėjas Pegado Liz.

(5) Dėl pasirenkamosios teisinės priemonės kaip 2-ojo režimo žr. Heiss, H. Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (eds.), Principles of European Insurance Contract Law (2009) I 45.

(6) Prancūzijos nacionalinė asamblėja neseniai priėmė informacinį pranešimą dėl vartotojų teisių (pranešėja M. Karamanli), kuriame pasiūlė išmėginti europinį 28-ąjį režimą Reglamento „Roma I“ sistemoje.

(7) Žr. Heiss, Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (eds.), Principles of European Insurance Contract Law (2009) I 47.

(8) Ten pat.

(9) Amsterdamo profesoriaus M. Hesselink teigimu, socialinio teisingumo požiūriu „(…) 28-ąjį režimą galima rinktis spustelėjus mėlyną mygtuką (…). Jeigu Bendrųjų principų sistemos projektas taptų pasirenkama priemone B2C sutartyse, tai tikrai nesukeltų socialinio dempingo. (…) Jeigu Europos įstatymų leidėjas Bendrų principų sistemos projekto atveju leistų rinktis teisę, toks sprendimas B2C sutartyse būtų naudingas visiems“.

(10) Žr. Heiss/Downes, Non-Optional Elements in an Optional European Contract Law: Reflections from a Private International Law Perspective, ERPL 13 (2005) 693 (699).

(11) Hesselink/Rutgers/de Booys, The Legal Basis for an Optional Instrument on European Contract Law, Centre for the Study of European Contract Law Working Paper No. 2007/04.

(12) Remiamasi Europos draudimo sutarčių teisės principų (EDSTP) modeliu ir paliekama tolesnėms diskusijoms.

(13) Kad būtų išvengta painiavos, tikslinga apibrėžti tokius bendrus principus arba pasirinkti bendrąsias taisykles, taikytinas visų rūšių sutartims. Šios taisyklėse pateikiami „Europos privatinės teisės principai, apibrėžtis ir pavyzdinės taisyklės. Bendrųjų principų sistemos projektas“ (Principles, definitions and model rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference) (DCFR, Book I-III, outline edition 2009)}, jeigu šios taisyklės kada nors bus pripažintos arba taps ES teisės aktu.

(14) Žr., pavyzdžiui, Basedow, Ein optionales Europäisches Vertragsgesetz: Opt-in, opt-out, wozu überhaupt?, ZEuP 2004, 1.

(15) Su dokumentu galima susipažinti svetainėje www.uncitral.org.

(16) Ten pat.

(17) Ten pat.

(18) Žr. Konvencijos dėl tarptautinio prekių-pirkimo pardavimo sutarčių 6 straipsnį; Tarptautinio faktoringo konvencijos 3 straipsnį; Tarptautinės finansinės nuomos konvencijos 5 straipsnį.

(19) 2001 m. spalio 8 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2157/2001 dėl Europos bendrovės (SE) statuto (OL L 294, 2001 11 10, p. 1).

(20) 1985 m. liepos 25 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2137/85 dėl Europos ekonominių interesų grupės (EEIG) (OL L 199, 1985 7 31, p. 1).

(21) 2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1435/2003 dėl Europos kooperatinės bendrovės statuto (OL L 207, 2003 8 18, p. 1).

(22) 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, 2009 3 24, p. 1).

(23) Reglamentas priimtas 2009 m. gruodžio 4 d., tačiau Oficialiajame leidinyje dar nepaskelbtas.

(24) 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1896/2006, nustatantis Europos mokėjimo įsakymo procedūrą (OL L 399, 2006 12 30, p. 1).

(25) 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 861/2007, nustatantis Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūrą (OL L 199, 2007 7 31, p. 1).

(26) Žr. Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų ir autentiškų aktų, susijusių su paveldėjimu, pripažinimo bei vykdymo ir Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo (COM(2009) 154 galutinis) VI skyrių.

(27) Žr. von Bar/Clive/Schulte-Nölke et al. (eds.), Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference (DCFR) Outline Edition (2009). Žr. Heiss, Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (eds.), Principles of European Insurance Contract Law (2009) I 47.

(28) Viviane Reding kandidatūros į Europos Komisijos nario, atsakingo už teisingumą, pagrindines teises ir pilietybę, postą svarstymas Europos Parlamente 2010 m. sausio 7 d.

(29) Europos draudimo sutarčių teisės principų (PEICL) 1:102 straipsnyje, skirtame šių principų pasirenkamajam taikymui, be kita ko teigiama: „Europos draudimo sutarčių teisės principai taikomi, kai šalys, nepaisant riboto teisės pasirinkimo pagal privatinę tarptautinę teisę susitarė, kad jų sutarčiai bus taikomi šie principai“. (BASEDOW, The Optional Application of the Principles of European Insurance Contract Law, in Fuchs (ed.), European Contract Law, - ERA Forum Special Issue 2008 vol 9, 111).

(30) COM(2008) 614 galutinis.

(31) Žr. COM(2009) 154 galutinis, apie kurį pirmiau kalbama 3.6.3 punkte.

(32) von Bar/Beale/Clive/Schulte-Nölke in von Bar/Clive/Schulte-Nölke et al. (eds.), Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference (DCFR) Outline Edition (2009) Intr. 79.