(2)2016 m. Prancūzijos ataskaita paskelbta 2016 m. vasario 26 d. Joje įvertinta Prancūzijos pažanga, padaryta įgyvendinant 2015 m. liepos 14 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas ir siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“. Į ją įtraukta ir nuodugni apžvalga pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį. 2016 m. kovo 8 d. Komisija pateikė nuodugnios apžvalgos rezultatus. Atlikusi analizę Komisija daro išvadą, kad Prancūzijoje yra susidaręs perviršinis makroekonominis disbalansas. Konkrečiai, Prancūzijoje, kurios ir augimo, ir infliacijos rodikliai žemi, valstybės skola yra didelė ir toliau didėja, be to, jai būdingas sumažėjęs konkurencingumas. Ypač svarbi neigiamų padarinių Prancūzijos ekonomikai rizika ir, atsižvelgiant į šalies ekonomikos dydį, neigiamo šalutinio poveikio visai ekonominei ir pinigų sąjungai rizika;

(3)2016 m. balandžio 29 d. Prancūzija pateikė 2016 m. nacionalinę reformų programą ir 2016 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

(4)į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Reglamento (ES) Nr. 1303/2013 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimui paremti, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

(5)šiuo metu Prancūzijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto korekcinė dalis. 2016 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja perviršinį deficitą panaikinti iki 2017 m., laikydamasi 2015 m. kovo 10 d. Tarybos rekomendacijos. Planuojama, kad nominalusis deficitas toliau mažės ir 2019 m. tesieks 1,2 % BVP. Vidutinio laikotarpio biudžeto tikslą – 0,4 % BVP struktūrinį deficitą – planuojama pasiekti iki 2018 m. Stabilumo programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP aukščiausią tašką, 96,5 % BVP, pasieks 2017 m., o vėliau sumažės iki 93,3 % BVP 2019 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos biudžeto projekcijos, yra iš esmės tikėtinas. Tačiau priemonės, kurių reikia norint pasiekti planuojamus deficito tikslus 2017 m. ir vėliau, nepakankamai konkretizuotos. Remiantis Komisijos 2016 m. pavasario prognoze numatoma, kad nominalusis deficitas 2016 m. sieks 3,4 % BVP ir atitiks Tarybos rekomenduojamą tikslą. Numatoma, kad jei politika nesikeis, 2017 m. nominalusis deficitas sieks 3,2 % BVP, taigi kyla rizika, kad bus nesilaikoma perviršinio deficito panaikinimo termino. Rekomenduojamą fiskalinių pastangų lygį pasiekti 2016 ir 2017 m. neplanuojama, nes Prancūzijos vykdoma konsolidavimo strategija pirmiausia grindžiama ciklo sąlygų pagerėjimu ir nepasikeitusia mažų palūkanų aplinka, o kadangi šių veiksnių valdžios institucijos nekontroliuoja, kyla nuostatų laikymosi rizika. Remdamasi stabilumo programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2016 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad esama rizikos, jog Prancūzija nesilaikys Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Todėl siekiant užtikrinti, kad perviršinis deficitas būtų tvariai panaikintas iki 2017 m., reikės papildomų priemonių;

(6)Prancūzijos viešųjų išlaidų lygis yra vienas didžiausių ES ir nuo 2010 m. vis didėja. Prancūzija paskelbė planą 2015–2017 m. visų valdžios lygmenų viešąsias išlaidas sumažinti 50 mlrd. EUR, tačiau norint jas iš esmės sumažinti to gali neužtekti. Šio plano produktyvumas padidėtų detalizavus priemones, kuriomis grindžiamas išlaidų mažinimas, ir užtikrinus, kad nustatant taupymo priemones būtų atsižvelgiama į artimą nuliui infliaciją;

(7)vienas iš sunkių uždavinių tebėra pagal planą toliau mažinti išlaidų santykį, nes didelių galimo taupymo sričių nustatymo procesas nebuvo veiksmingas, o išlaidų peržiūrų rezultatai iki šiol buvo kuklūs. Būsto sektoriuje Prancūzijos išlaidos beveik dvigubai didesnės nei kitų Europos šalių, tačiau rezultatai būsto rinkoje nėra daug geresni. Vietos valdžios institucijų investavimo pajėgumus galėtų apsaugoti bendras poveikis įgyvendinus suplanuotą centrinės valdžios dotacijų vietos valdžios institucijoms mažinimą ir vietos valdžios išlaidų griežtesnę kontrolę, visų pirma pažabojant jų administracinių išlaidų augimą. Tinkama tokio lėšų taupymo nustatymo priemonė galėtų būti išlaidų peržiūros. Be to, sistemos efektyvumą vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu galėtų padidinti pastaroji vietos administracijos reforma;

(8)trumpuoju laikotarpiu daug lėšų sutaupyti nepavyks, jei nebus reikšmingai apribotas socialinės apsaugos išlaidų, kurios sudaro daugiau kaip pusę valdžios sektoriaus išlaidų, didėjimas. Trumpuoju ir vidutiniu laikotarpiu ir visų pirma nepalankiomis makroekonominėmis sąlygomis pensijų sistema ir toliau galėtų būti deficitinė. Be to, vykdant ankstesnes pensijų reformas sumažinti dabartinį didelį viešųjų pensijų išlaidų santykį tikimasi tik po 2025 m. Prancūzija nustatė didelio užmojo 2016 ir 2017 m. tikslus apriboti sveikatos priežiūros išlaidų augimą. Šiuos tikslus galėtų papildyti tolesnės pastangos nustatyti, kaip vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu padidinti efektyvumą;

(9)siekiant sumažinti darbo sąnaudas ir pagerinti įmonių pelno dydžius buvo imtasi specialių politikos priemonių: suteiktas 20 mlrd. EUR mokesčių kreditas, skirtas konkurencingumui ir užimtumui, taip pat planuojama pagal atsakomybės ir solidarumo paktą 10 mlrd. EUR papildomai sumažinti darbdavių socialines įmokas. Šių priemonių, kurios sudaro 1,5 % BVP ir padeda mažinti Prancūzijos ir euro zonos vidutinių darbo sąnaudų skirtumą, veiksmingumą gali sumažinti jų struktūra. Siekiant užtikrinti, kad šiomis išlaidų mažinimo priemonėmis būtų pasiektas numatytas efektyvumas, jų planuojamų vertinimų rezultatai padės priimti sprendimus dėl būsimos šių programų struktūros. Atliekant šiuos vertinimus ypač svarbu išanalizuoti poveikį darbo užmokesčio nustatymui ir užimtumui;

(10)šiuo metu esant dideliam nedarbui kyla rizika, kad darbo sąnaudos, susijusios su minimaliu darbo užmokesčiu, stabdys žemos kvalifikacijos asmenų įdarbinimą. Nors minimalus darbo užmokestis, palyginti su medianiniu darbo užmokesčiu, yra didelis, su minimaliu darbo užmokesčiu susijusios darbo sąnaudos sumažėjo dėl atleidimo nuo socialinių įmokų. Minimalaus darbo užmokesčio didinimas skatina visų kategorijų darbuotojų darbo užmokesčio didėjimą ir didėjančią esamų ir naujų darbuotojų darbo užmokesčio nelygybę. Dėl minimalaus darbo užmokesčio indeksavimo mechanizmo taikymo vidutinio darbo užmokesčio didėjimas ir minimalaus darbo užmokesčio pokyčiai yra glaudžiai tarpusavyje susiję, dėl to vėluoja būtina darbo užmokesčio korekcija reaguojant į prastą ekonominę situaciją;

(11)įvykdžius naujausias reformas, darbdaviams suteiktas tik ribotas lankstumas nukrypti nuo pramonės šakos lygmens susitarimų. Tai susiję su visais įdarbinimo sąlygų aspektais, įskaitant darbo užmokestį, darbo laiką, įdarbinimą ir darbo sąlygas, be to, tai riboja įmonių galimybes darbo jėgą pritaikyti prie savo poreikių. Šiuo metu pramonės šakos gali neleisti įmonėms, atsižvelgiant į individualius atvejus ir pasitarus su socialiniais partneriais, spręsti dėl sąlygų, kuriomis darbo laikas gali skirtis nuo darbo laiko, nustatyto pramonės šakos lygmens susitarimuose. Konsultuojantis su socialiniais partneriais būtų galima palengvinti nukrypimų nuo pramonės šakos lygmens susitarimų ir bendrų teisinių nuostatų dėl įdarbinimo sąlygų taikymą priimant įmonės lygmens susitarimus;

(12)2015 m. nedarbo lygis išaugo iki 10,4 %. Jaunuolių, ne ES piliečių ir žemesnės kvalifikacijos asmenų nedarbas yra didesnis. Darbo rinkos struktūra vis labiau krypsta į kraštutinumus: aukštos kvalifikacijos darbuotojai įdarbinami pagal neterminuotąsias darbo sutartis, bet nesikeičia žemos kvalifikacijos darbo vietų, kurios tampa vis nepastovesnės, dalis. 2015 m. terminuotųjų darbo sutarčių, kurios trumpesnės nei mėnuo, dalis, palyginti su visais įdarbinimo atvejais, išaugo iki beveik 70 %. Gali būti, kad prie darbo rinkos didelės segmentacijos prisideda darbo sutartis reglamentuojanti teisinė sistema, visų pirma teisės aktai dėl atleidimo iš darbo pagal neterminuotąsias sutartis. Ilgalaikis darbo rinkos padėties blogėjimas kelia bedarbių išmokų sistemos tvarumo problemų. 2016 m. vasario mėn. planuota, kad deficitas sudarys 4,5 mlrd. EUR 2015 m., 4,2 mlrd. EUR 2016 m. ir 3,5 mlrd. EUR 2017 m. Dėl to sistemos skola dar labiau išaugs: nuo 25,8 mlrd. EUR 2015 m. iki 30,0 mlrd. EUR 2016 m. ir 33,6 mlrd. EUR 2017 m. Išmokų skaičiavimas skatina darbuotojus kaskart įsidarbinti trumpam laikui visą darbo dieną užuot ilgą laiką dirbus ne visą darbo dieną, o darbdavius – siūlyti trumpalaikį įdarbinimą su lengvatomis dirbantiems asmenims. Be to, bedarbių išmokų sistemos struktūra, visų pirma susijusi su tinkamumo gauti išmokas sąlygomis ir proporcingu išmokų mažinimu, gali silpninti paskatas grįžti į darbo rinką;

(13)perėjimas iš švietimo sistemos į darbo rinką tebėra sunkus ir nuo to labiausiai kenčia žemiausios kvalifikacijos jaunuoliai. Turint omenyje skirtingas regionines strategijas ir ribotą pameistrystės sistemos pajėgumą prisitaikyti prie naujų ekonominių poreikių, šia sistema žemos kvalifikacijos darbuotojai naudojasi vis mažiau. Nepaisant vykdomų profesinio mokymo reformų, be kita ko, susijusių su valdymu, paskatomis ir konsultavimu, taip pat naujo tikslinio bedarbių mokymo plano, mokymo pasiūla bedarbiams, žemesnės kvalifikacijos darbuotojams ir MVĮ darbuotojams vis dar nepakankama. Produktyviai paskirstyti išteklius trukdo nepakankamas įvairių įstaigų, dalyvaujančių organizuojant tęstinį profesinį mokymą, bendradarbiavimas. Iš naujo išlyginti galimybes gauti tokį mokymą gali padėti būsima asmeninė darbuotojo paskyra (pranc. compte personnel d'activité);

(14)Prancūzijos verslo aplinka ir toliau vertinama vidutiniškai, visų pirma tai susiję su valstybės reguliavimo našta – pagal šį rodiklį Prancūzijos rezultatai prasti, palyginti su kitomis šalimis. Paprastinimo programa vykdoma pagal planą, bet įgyvendinimo pažanga nevienoda, ypač kiek tai susiję su įmonėms skirtomis priemonėmis, ir keliose srityse tebėra neišspręstų problemų;

(15)Prancūzijoje, palyginti su kitomis valstybėmis narėmis, mažesnių įmonių dalis neproporcingai didelė, dėl to mažėja jų našumas. Dėl naujausių iniciatyvų, kuriomis siekiama sušvelninti su dydžiu susijusių reikalavimų poveikį, ribotos taikymo srities arba laikinumo nesitikima, kad jos iš esmės paveiks įmonių augimą. Todėl Prancūzijos įmonių augimą ir toliau ribos slenksčio efektas;

(16)kai kuriuose paslaugų sektoriuose konkurencija pagerėjo, bet kliūčių tebėra kituose ir ypač verslo paslaugų, kurių didžiosios dalies naujausios reformos nepalietė, sektoriuje ir tinklų pramonės šakose. Patekimo į rinką kliūtys ir taisyklės bei tarifai riboja ekonominę veiklą, susijusią su reglamentuojamosiomis profesijomis, ir mažina kitų sektorių, kurie naudojasi šiomis paslaugomis, našumą. Papildomų problemų kyla dėl leidimų išdavimo reikalavimų ribojamojo taikymo;

(17)nepaisant viešosios paramos inovacijoms dosnumo, Prancūzija ir toliau atsilieka nuo šios srities ES lyderių. Per pastaruosius 15 metų padidėjo viešųjų paramos inovacijoms programų skaičius ir nestabilumas, dėl to kyla klausimų dėl bendro šių programų koordinavimo, nuoseklumo ir produktyvumo. Tai visų pirma daro poveikį MVĮ;

(18)2014 m. mokesčių santykis su BVP sudarė 45,9 % ir tai yra vienas iš didžiausių rodiklių ES. Bendra mokesčių našta toliau didėja, o jos sudėtis nėra palanki ekonomikos augimui, nes ji daro didelį poveikį gamybos veiksniams, bet palyginti nedidelį – vartojimui. Įmonių mokesčiai 2014 m. pradėjo šiek tiek mažėti ir Prancūzija pradėjo mažinti aplinkosaugos mokesčių atotrūkį nuo ES vidurkio, bet PVM pajamos dėl mažų tarifų, plačiai taikomų sumažintų tarifų ir didelio atleidimo nuo PVM atvejų skaičiaus tebėra mažos ir kaip BVP dalis, ir kaip viso apmokestinimo procentinė dalis. Be šiuo metu laipsniškai naikinamo įmonėms nustatyto papildomo solidarumo mokesčio, konkrečių veiksmų siekiant paskelbto tikslo iki 2020 m. iki 28 % sumažinti teisės aktais nustatytą įmonių pelno mokesčio tarifą dar nesiimta;

(19)mokesčių sistema labai sudėtinga. Tebėra daug neproduktyvių mokesčių, iš kurių gaunama mažai pajamų arba jų visai negaunama, gyventojų pajamų apmokestinimas itin sudėtingas, o tai reiškia dideles administracines sąnaudas. Nepaisant to, kad į 2014–2019 m. viešųjų finansų programavimo įstatymą įtrauktas reikalavimas reguliariai vertinti ir stebėti mokesčių išlaidas, keletą metų didėjusios mokesčių išlaidos 2016 m. turėtų tik šiek tiek sumažėti;

(20)apskritai kliūtys privačiojo sektoriaus investicijoms yra nedidelės, o pagrindiniai suvaržymai yra didelė reguliavimo našta ir dideli pelno mokesčio tarifai. Investavimo aplinka pagerėtų pagerinus verslo aplinką, sumažinus gamybos mokesčius ir supaprastinus mokesčių sistemą. Visos priemonės, kurių imtasi Prancūzijos įmonių konkurencingumui, susijusiam ir nesusijusiam su sąnaudomis, gerinti, galėtų padidinti investavimo lygį ir paskatinti įmones investuoti į materialųjį ir žmogiškąjį kapitalą siekiant didinti našumą. Ilgalaikio augimo potencialą taip pat riboja menkos investicijos į inovacijų veiklą;

(21)atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Prancūzijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2016 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Prancūzija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Prancūzijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–5 rekomendacijose;

(22)atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;