EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2022 12 07 COM(2022) 702 final 2022/0408(COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA kuria suderinami tam tikri bankroto teisės aspektai (Tekstas svarbus EEE) {SEC(2022) 434 final} - {SWD(2022) 395 final} - {SWD(2022) 396 final}



AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai Ši iniciatyva, apie kurią paskelbta 2020 m. rugsėjo mėn., yra vienas iš Komisijos prioritetų skatinti kapitalo rinkų sąjungą (KRS), kuri yra labai svarbus projektas siekiant tolesnės finansinės ir ekonominės integracijos Europos Sąjungoje. Jau seniai nustatyta, jog tai, kad nėra suderintų nemokumo režimų, yra viena iš pagrindinių laisvo kapitalo judėjimo ES ir glaudesnės ES kapitalo rinkų integracijos kliūčių. 2015 m. Europos Parlamentas, Taryba, Komisija ir Europos Centrinis Bankas (ECB) kartu įvardijo bankroto teisę kaip vieną iš svarbiausių sričių siekiant sukurti tikrąją KRS. Tokios nuomonės nuosekliai laikosi ir tarptautinės institucijos, pavyzdžiui, Tarptautinis valiutos fondas (TVF), ir daugelis idėjų kalvių. 2019 m. TVF nustatė, kad nemokumo praktika kartu su skaidrumu ir reguliavimo kokybe yra viena iš „trijų pagrindinių glaudesnės kapitalo rinkų integracijos Europoje kliūčių“. ECB ne kartą pabrėžė, kad reikia „šalinti didžiausius trūkumus ir nemokumo sistemų skirtumus <...> viršijant tai, kas numatyta Nemokumo, restruktūrizavimo ir antrosios galimybės direktyvos projekte“, nes „veiksmingesni ir labiau suderinti nemokumo įstatymai [kartu su kitomis priemonėmis] gali padidinti tikrumą investuotojams, sumažinti išlaidas ir sudaryti palankesnes sąlygas tarpvalstybinėms investicijoms, kartu užtikrinant, kad rizikos kapitalas taptų patrauklesnis ir prieinamesnis įmonėms“. Nemokumo taisyklės nacionaliniu lygmeniu yra susiskaidžiusios. Todėl jų rezultatai įvairiose valstybėse narėse skiriasi, visų pirma skiriasi jų veiksmingumas atsižvelgiant į laiką, kurio reikia įmonei likviduoti, ir vertę, kurią galiausiai galima susigrąžinti. Kai kuriose valstybėse narėse tai lemia ilgą nemokumo bylų trukmę ir nedidelę vidutinę susigrąžinamą vertę likvidavimo bylose. Dėl nacionalinių režimų skirtumų taip pat atsiranda teisinis netikrumas dėl nemokumo bylų rezultatų, o tarpvalstybiniai kreditoriai patiria daugiau informacijos ir mokymosi išlaidų, palyginti su tais, kurie vykdo veiklą tik šalies viduje. Nemokumo procedūrų rezultatai valstybėse narėse labai skiriasi: vidutinis susigrąžinimo laikotarpis svyruoja nuo 0,6 iki 7 metų, o teismo išlaidos – nuo 0 iki daugiau kaip 10 %. 2018 m. duomenimis, vidutinė įmonių paskolų susigrąžinimo vertė ES buvo 40 % negrąžintos sumos įsipareigojimų neįvykdymo metu ir 34 % mažųjų ir vidutinių įmonių (MVĮ) atveju. Mažos susigrąžinimo vertės, ilgos nemokumo procedūros ir didelės procedūrų išlaidos ne tik daro poveikį įmonės likvidavimo veiksmingumui. Tai taip pat yra pagrindiniai aspektai, į kuriuos turėtų atsižvelgti investuotojai arba kreditoriai nustatydami rizikos priedo, kurį jie tikisi susigrąžinti investuodami, dydį. Kuo mažiau veiksmingas bus nemokumo režimas, tuo didesnį priedą taikys investuotojai, kai visi kiti aspektai išlieka pastovūs. Dėl didelės rizikos priedo padidėja įmonės kapitalo sąnaudos ir, jei rizika yra ypač didelė, investuotojai atgrasomi suteikti kreditą. Tai savo ruožtu riboja finansavimo, kuriuo įmonė gali pasinaudoti, pasirinkimą ir apskritai riboja jos galimybes gauti įperkamą finansavimą, kad galėtų plėsti savo veiklą. 10–20 % iš 120 000–150 000 nemokumo bylų per metus Europos Sąjungoje buvo susijusios su tarpvalstybiniu kreditų teikimu. Skirtingi nemokumo režimai visoje ES kelia ypatingą problemą tarpvalstybiniams investuotojams, kurie, vertindami investavimo galimybes už savo buveinės valstybės narės ribų, potencialiai turi atsižvelgti į 27 skirtingus nemokumo režimus. Sąlygos nėra vienodos: panašios investicijos valstybėse narėse, kuriose nemokumo režimai yra veiksmingesni, laikomos patrauklesnėmis nei valstybėse narėse, kuriose nemokumo režimai ne tokie veiksmingi, todėl atsiranda didelių kliūčių tarpvalstybiniam kapitalo judėjimui ir bendrosios kapitalo rinkos veikimui ES. Tikėtina, kad valstybių narių, kuriose nemokumo sistemos yra veiksmingesnės, įmonės taip pat galės gauti pigesnį finansavimą, todėl joms bus suteiktas konkurencinis pranašumas, palyginti su kitų valstybių narių įmonėmis. Be to, skirtingi nemokumo režimai valstybėse narėse atgraso investuotojus apsvarstyti investavimo galimybę tose valstybėse narėse, kurių teisinės sistemos tiems investuotojams yra mažiau žinomos. Tai visų pirma pasakytina apie tuos investuotojus, kurie neturi išteklių įvertinti 27 skirtingus nemokumo režimus. Tai mažina bendrą tarpvalstybinių investicijų ES potencialą, riboja ES kapitalo rinkų gylį bei mastą ir kenkia bendrai KRS projekto sėkmei. Dėl tebesitęsiančios energetikos krizės ir ribotos fiskalinės erdvės viešosioms subsidijoms ateityje gali pasitraukti daugiau įmonių. Daugiau įmonių gali susidurti su sąlygomis, kai jų įsiskolinimo lygis tampa netvarus. Be to, naujausi ekonomikos pokyčiai rodo, kad ES ekonomika vis dar yra pažeidžiama dėl didelių ekonominių sukrėtimų ir sunkumų. Pastarųjų atveju veiksmingesnės ir geriau suderintos nemokumo taisyklės ES padidintų tokių sukrėtimų absorbavimo pajėgumus. Jos taip pat padėtų sumažinti netvarkingų likvidavimo operacijų neigiamą poveikį (ir investuotojų išlaidas). Pagal pagrindinį scenarijų nemokumo bylos ir toliau bus išbandymas teismų sistemų pajėgumui, tačiau nebus imamasi jokių sprendimų, kad būtų išspręstos ilgos bylos nagrinėjimo trukmės ir neveiksmingumo, mažesnių susigrąžinimo verčių ir galiausiai mažesnio kreditų teikimo ir struktūrinio ekonomikos koregavimo problemos. Tai, kad nemokumo režimai nėra labiau suvienodinti, reikš, jog tarpvalstybinių investicijų ir tarpvalstybinių verslo santykių lygis nepasieks savo potencialo. Siekiant iš esmės sumažinti nemokumo režimų susiskaidymą, reikia imtis veiksmų ES lygmeniu. Taip būtų remiama valstybių narių nemokumo taisyklių tikslinių elementų konvergencija ir visose valstybėse narėse būtų sukurti bendri standartai, taip sudarant palankesnes sąlygas tarpvalstybinėms investicijoms. ES lygmens priemonėmis būtų užtikrintos vienodos sąlygos ir išvengta tarpvalstybinių investicinių sprendimų iškraipymų, atsirandančių dėl informacijos apie nemokumo režimus trūkumo ir jų struktūros skirtumų. Tai taip pat padėtų sudaryti palankesnes sąlygas tarpvalstybinėms investicijoms ir konkurencijai, kartu apsaugant tvarkingą bendrosios rinkos veikimą. Kadangi nemokumo režimų skirtumai yra pagrindinė kliūtis tarpvalstybinėms investicijoms, šios kliūties šalinimas yra labai svarbus siekiant sukurti ES bendrąją kapitalo rinką. •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis Šis pasiūlymas visiškai dera su kitais šios politikos srities ES teisės aktais, visų pirma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/1023 ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/848, nes juo sprendžiamos problemos, kurios kitais esamais teisės aktais nesprendžiamos. Todėl šiais ES veiksmais šalinama tikra teisėkūros spraga. Direktyva (ES) 2019/1023 yra tikslinio suderinimo priemonė, kurioje daugiausia dėmesio skiriama dviejų konkrečių rūšių procedūroms: nemokumo grėsmės procedūroms ir žlugusių verslininkų skolų panaikinimo procedūroms. Abi procedūros buvo naujos ir nebuvo įtrauktos į daugumos valstybių narių nacionalines nemokumo sistemas. Prevencinio restruktūrizavimo procedūros (Direktyvos (ES) 2019/1023 II antraštinė dalis) – tai schemos, kuriomis gali naudotis finansinių sunkumų patiriantys skolininkai prieš jiems tampant nemokiais, t. y. kai yra tik nemokumo tikimybė. Jos grindžiamos tuo, kad yra daug didesnė tikimybė išgelbėti sunkumų patiriančias įmones, kai jų skolų restruktūrizavimo priemonės joms prieinamos labai ankstyvame etape, prieš joms galutinai tampant nemokiomis. Direktyvoje (ES) 2019/1023 dėl prevencinio restruktūrizavimo sistemų nustatyti minimalaus suderinimo standartai taikomi tik toms įmonėms, kurios dar nėra nemokios ir siekia būtent šio tikslo – išvengti nemokumo bylų, iškeltų įmonėms, kurios gali vėl tapti gyvybingos. Jie nėra taikomi tais atvejais, kai įmonė tampa nemoki ir jai turi būti iškelta nemokumo byla. Be to, minimalieji standartai dėl antrosios galimybės žlugusiems verslininkams (Direktyvos (ES) 2019/1023 III antraštinė dalis) nėra susiję su nemokumo bylų nagrinėjimo būdais. Vietoj to jie yra susiję su nemokių verslininkų skolų panaikinimu dėl nemokumo ir galėtų būti apibūdinami kaip nemokumo keliamų padarinių reguliavimas, tačiau pačios bankroto teisės nesuderina. Reglamentas (ES) 2015/848 buvo priimtas remiantis teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir komercinėse bylose teisiniu pagrindu (SESV 81 straipsnis). Reglamentu (ES) 2015/848 nustatytos vienodos tarptautinės jurisdikcijos ir taikytinos teisės taisyklės, pagal kurias tarpvalstybinio nemokumo atvejais nustatoma, kurioje valstybėje narėje turi būti iškelta nemokumo byla ir kuri teisė turi būti taikoma. Tuo pat metu buvo nustatytos vienodos taisyklės, kuriomis užtikrinama, kad teismų, turinčių jurisdikciją šiose bylose, priimti sprendimai būtų pripažįstami ir prireikus vykdomi visų valstybių narių teritorijoje. Reglamentas (ES) 2015/848 nedaro poveikio nacionalinės bankroto teisės turiniui. Jame nustatoma taikytina teisė, tačiau nenustatomi jokie tos teisės požymiai ar minimalieji standartai. Todėl juo nėra pašalinami valstybių narių bankroto teisės aktų skirtumai (ir jų keliamos problemos bei išlaidos). •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis Šis pasiūlymas visiškai dera su Komisijos prioritetu daryti pažangą KRS srityje, visų pirma įgyvendinant KRS veiksmų plano 11 veiksmą ir paskesnį Komisijos komunikatą dėl KRS. 2020 m. KRS veiksmų plane paskelbta, kad Komisija imsis teisėkūros arba su teisėkūra nesusijusios iniciatyvos dėl minimalaus suderinimo arba didesnės konvergencijos tikslinėse ne bankų įmonių bankroto teisės srityse, kad nemokumo bylų rezultatai būtų labiau nuspėjami. 2021 m. rugsėjo 15 d. ketinimų rašte, skirtame Parlamentui ir Tarybai pirmininkaujančiai valstybei narei, pirmininkė U. von der Leyen paskelbė iniciatyvą dėl tam tikrų su nemokumo bylomis susijusios materialinės teisės aspektų suderinimo, kuri buvo įtraukta į 2022 m. Komisijos darbo programą. 2021 m. lapkričio mėn. paskelbtame Komisijos komunikate dėl KRS paskelbta būsima įmonių nemokumo srities direktyva, kuri gali būti papildyta Komisijos rekomendacija. Pasiūlymas taip pat visiškai dera su tikslinėmis konkrečioms šalims skirtomis rekomendacijomis Europos semestro kontekste, kuriomis siekiama padidinti nacionalinių nemokumo režimų, dėl kurių kai kuriose valstybėse narėse pradėtos nemokumo reformos, veiksmingumą ir spartą.

Pasiūlymas taip pat dera su Tarybos direktyva 2001/23/EB, nes juo nepažeidžiamas principas, kad darbuotojai neišlaiko savo teisių, kai nemokumo byloje įvyksta perdavimas. Visų pirma Direktyvos 2001/23/EB 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, jeigu valstybės narės nenustato kitaip, 3 ir 4 straipsniai dėl darbuotojų teisių apsaugos perduodant įmonės nuosavybės teises netaikomi, jeigu perdavėjui taikomos bankroto arba kitos panašios nemokumo procedūros, kurios buvo pradėtos ketinant likviduoti perdavėjo turtą ir kurias prižiūri kompetentinga valdžios institucija. Reglamentuojant įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą, pasiūlymas visiškai atitinka šią nuostatą. Atsižvelgiant į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo Sprendimą Heiploeg, šiame pasiūlyme visų pirma paaiškinama, kad įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros likvidavimo etapas turi būti laikomas bankroto arba nemokumo byla, iškelta siekiant likviduoti perdavėjo turtą prižiūrint kompetentingai valdžios institucijai, Direktyvos 2001/23/EB 5 straipsnio 1 dalies tikslais. Pasiūlymas taip pat dera su Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/35/EB, kuria siekiama apriboti atsakomybės už žalą aplinkai kaupimąsi ir užtikrinti, kad būtų laikomasi principo „teršėjas moka“. Direktyva 2004/35/EB valstybės narės įpareigojamos imtis priemonių paskatinti, kad atitinkami ekonomikos ir finansų subjektai kurtų finansinio užtikrinimo priemones ir rinkas, taip pat ir finansinius mechanizmus nemokumo atveju, kad sudarytų sąlygas subjektams naudoti finansines garantijas savo atsakomybei pagal Direktyvą 2004/35/EB užtikrinti. Šiais mechanizmais siekiama užtikrinti, kad reikalavimai būtų įteikti net ir tais atvejais, kai skolininkas tampa nemokus. Pasiūlymu nedaromas poveikis toms priemonėms pagal Direktyvą 2004/35/EB. Priešingai, veiksmingesnė nemokumo sistema prisidėtų prie spartesnio ir veiksmingesnio turto vertės susigrąžinimo apskritai ir taip palengvintų žalos atlyginimą reikalavimų dėl žalos aplinkai atveju nemokiai įmonei net ir nesinaudojant finansinio užtikrinimo priemonėmis, visapusiškai laikantis Direktyvos 2004/35/EB tikslų. Galiausiai šis pasiūlymas padės daugiau verslininkų pasinaudoti skolų panaikinimu, nes bus lengviau pradėti nemokumo procedūras prieš labai mažas įmones ir bus galima veiksmingiau jas vykdyti. Tai atitinka paramos MVĮ dokumentų rinkinio tikslą, apie kurį pirmininkė U. von der Leyen paskelbė 2022 m. rugsėjo mėn. pranešime apie Sąjungos padėtį. 2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI •Teisinis pagrindas Teisinis šio pasiūlymo pagrindas – Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 114 straipsnis, kuriuo leidžiama priimti priemones nacionalinėms nuostatoms, skirtoms vidaus rinkai sukurti ir jos veikimui užtikrinti, suderinti. Bankroto teisės aktais siekiama užtikrinti tvarkingą finansinių ir ekonominių sunkumų patiriančių įmonių likvidavimą. Jie laikomi vienu iš pagrindinių veiksnių nustatant finansinių investicijų sąnaudas, nes pagal jas galima nustatyti galutinę investicijų į nemokias įmones susigrąžinimo vertę. Dėl didelių nacionalinių nemokumo bylų veiksmingumo skirtumų atsiranda kliūčių laisvam kapitalo judėjimui ir geram vidaus rinkos veikimui, nes dėl riboto įmonių nemokumo bylų rezultatų nuspėjamumo įvairiose valstybėse narėse mažėja tarpvalstybinių investicijų patrauklumas ir dėl to tarpvalstybiniai investuotojai patiria didesnes informacijos paieškos išlaidas. Be to, dėl šių skirtumų labai skiriasi investicijų į nemokias įmones susigrąžinimo vertė visoje ES. Taigi sąlygos Sąjungoje nėra vienodos, o panašios investicijos valstybėse narėse, kuriose bankroto teisės aktai yra veiksmingesni, laikomos patrauklesnėmis nei valstybėse narėse, kuriose bankroto teisės aktai yra ne tokie veiksmingi. Įmonės iš valstybių narių, kuriose bankroto teisės aktai yra veiksmingesni, gali patirti mažesnes kapitalo sąnaudas nei įmonės kitose valstybėse narėse, todėl apskritai joms gali būti lengviau gauti kapitalo. Pasiūlymo tikslas – sumažinti nacionalinės bankroto teisės aktų skirtumus ir taip spręsti neveiksmingesnių bankroto teisės aktų kai kuriose valstybėse narėse klausimą, apskritai didinant nemokumo bylų nuspėjamumą ir mažinant kliūtis laisvam kapitalo judėjimui. Derinant tikslinius bankroto teisės aktų aspektus, pasiūlymu visų pirma siekiama sumažinti tarpvalstybinių investuotojų informacijos ir mokymosi išlaidas. Taigi vienodesni bankroto teisės aktai turėtų išplėsti finansavimo, kuriuo gali naudotis įmonės visoje Sąjungoje, pasirinkimą. Šis pasiūlymas nėra grindžiamas SESV 81 straipsniu, nes jame kalbama ne tik apie tarpvalstybinio pobūdžio situacijas. Nors pagrindinis pasiūlymo tikslas – visų pirma pašalinti kliūtis tarpvalstybinėms investicijoms, juo siekiama suderinti nacionalines nuostatas, kurios būtų vienodai taikomos tiek vienoje, tiek keliose valstybėse narėse veikiančioms įmonėms ir verslininkams. Todėl pasiūlyme taip pat būtų nagrinėjami atvejai, kurie nėra tarpvalstybinio pobūdžio, o 81 straipsnio, kaip teisinio pagrindo, taikymas nebūtų pagrįstas. •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju) Kliūtys, atsirandančios dėl labai skirtingų nacionalinių nemokumo režimų, trukdo kurti bendrąją rinką ES apskritai ir konkrečiai KRS, tad tuo galima pateisinti vienodesnę ES nemokumo reguliavimo sistemą. Tačiau skirtinga valstybių narių pradinė padėtis, teisės tradicijos ir politikos prioritetai reiškia, kad nacionalinio lygmens reformos šioje srityje tikriausiai neužtikrins visapusiškos nemokumo sistemų konvergencijos, taigi nepadidins jų bendro veiksmingumo. Nacionalinės bankroto teisės aktų suderinimas gali padėti užtikrinti vienodesnį ES kapitalo rinkų veikimą, sumažinti rinkos susiskaidymą ir užtikrinti geresnes galimybes įmonėms gauti finansavimą. ES lygmens veiksmais galima geriau iš esmės sumažinti nacionalinių nemokumo režimų susiskaidymą ir užtikrinti valstybių narių nemokumo taisyklių tikslinių elementų konvergenciją tokiu mastu, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos tarpvalstybinėms investicijoms visose valstybėse narėse. ES lygmens veiksmais taip pat būtų užtikrintos vienodos sąlygos ir sumažinta tarpvalstybinių investicinių sprendimų iškraipymo dėl faktinių nemokumo režimų skirtumų ir informacijos apie šiuos skirtumus trūkumo rizika. •Proporcingumo principas Šio pasiūlymo tikslas – prisidėti prie tinkamo vidaus rinkos veikimo ir pašalinti naudojimosi pagrindinėmis laisvėmis, pavyzdžiui, kapitalo judėjimo ir įsisteigimo laisve, kliūtis, susidarančias dėl skirtingų nacionalinės teisės aktų ir procedūrų įmonių nemokumo srityje. Siekiant šio tikslo, šiuo pasiūlymu nustatomi tik minimalaus suderinimo reikalavimai ir tik tikslinėse materialinės bankroto teisės srityse, kurios gali turėti didžiausią poveikį tokių bylų veiksmingumui ir trukmei. Šiuo pasiūlymu valstybėms narėms paliekama pakankamai lankstumo priimti priemones srityse, kurios nepatenka į jo taikymo sritį, taip pat nustatyti papildomas priemones suderintose srityse, su sąlyga, kad šios priemonės atitinka šio pasiūlymo tikslą. Pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą šiuo pasiūlymu neviršijama to, kas būtina jo tikslams pasiekti. •Priemonės pasirinkimas SESV 114 straipsniu leidžiama priimti aktus reglamento arba direktyvos pavidalu. ES vidaus rinkos integraciją bankroto teisės aktų srityje geriausiai galima pasiekti derinant teisės aktus direktyva, nes direktyvoje atsižvelgiama į skirtingą valstybių narių teisinę kultūrą ir teisines sistemas bankroto teisės srityje ir numatomas pakankamas perkėlimo į nacionalinę teisę proceso lankstumas, kad būtų galima įgyvendinti bendrus minimaliuosius standartus su tomis skirtingomis sistemomis suderinamu būdu. Rekomendacija nepavyktų pasiekti pageidaujamo suderinimo šioje politikos srityje, kurioje nustatyti dideli valstybių narių privalomuose teisės aktuose įtvirtinti skirtumai. O suderinimas reglamentu nepaliktų pakankamai lankstumo valstybėms narėms prisitaikyti prie vietos sąlygų ir išlaikyti procesinių nemokumo taisyklių suderinamumą su platesne nacionaline teisine sistema. 3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

•Galiojančių teisės aktų ex post vertinimas / tinkamumo patikrinimas Netaikoma •Konsultacijos su suinteresuotaisiais subjektais Rengdama šį pasiūlymą Komisija konsultavosi su suinteresuotaisiais subjektais. Be kitų iniciatyvų, Komisija visų pirma: i) surengė specialias atviras viešas konsultacijas (2020 m. gruodžio 18 d. – 2021 m. balandžio 16 d.); ii) konsultavosi su visuomene dėl įžanginio poveikio vertinimo (2020 m. lapkričio 11 d. – 2020 m. gruodžio 9 d.); iii) 2022 m. kovo 22 d. ir 2022 m. spalio [25] d. surengė specialius susitikimus su valstybių narių ekspertais; iv) 2022 m. kovo 8 d. surengė specialų susitikimą su suinteresuotaisiais subjektais. Per viešas konsultacijas internetu buvo pateikti 129 atsakymai iš 17 valstybių narių ir Jungtinės Karalystės. Trečdalis atsakymų buvo pateikti nemokumo klausimais besidominčių specialistų ir profesionalų vardu (ši kategorija apima nemokumo specialistus ir teisininkus). Apie 20 % atsakymų pateikė finansų sektoriaus suinteresuotieji subjektai, apie 12 % – verslo ir prekybos sektoriaus suinteresuotieji subjektai, 7 % – socialinių ir ekonominių interesų organizacijų atstovai ir 5,5 % – teisminių institucijų nariai (teisėjai). Be to, gauta 10 atsakymų iš 8 valstybių narių valdžios institucijų (7,75 %), 7 iš jų pateikti centrinės valdžios lygmeniu. Suinteresuotieji subjektai pažymėjo, kad dėl valstybių narių nemokumo sistemų skirtumų vidaus rinkai kylančios problemos yra rimtos ir kad nacionalinių nemokumo sistemų skirtumai atgraso nuo tarpvalstybinių investicijų ir skolinimo. Suinteresuotųjų subjektų teigimu, šie skirtumai daro poveikį vidaus rinkos veikimui, visų pirma kiek tai susiję su: 1) ieškiniais dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu; 2) nemokaus skolininko turtui priklausančio turto atsekimu ir išieškojimu; 3) direktorių pareigomis ir atsakomybe gresiant nemokumui ir 4) tuo, kaip iškeliamos nemokumo bylos. Todėl didžioji dauguma suinteresuotųjų subjektų pritarė ES veiksmams, kuriais siekiama didinti konvergenciją šioje politikos srityje priimant tikslinius teisės aktus (37,21 %) ar rekomendaciją (23,26 %) arba derinant abi priemones (27,13 %). Komisija taip pat surengė specialų susitikimą su atrinktų suinteresuotųjų subjektų grupe. Buvo pakviesti finansų sektoriaus ir verslo bei prekybos sektoriaus atstovai, darbuotojų, vartotojų, specialistų ir su nemokumo bylomis dirbančių profesionalų atstovai, taip pat akademinės bendruomenės ir idėjų kalvių nariai. Suinteresuotieji subjektai aktyviai dalyvavo susitikime ir pranešė apie praktinius sunkumus, kylančius dėl nacionalinių nemokumo sistemų susiskaidymo ir skirtingų jų veiksmingumo lygių. Jie taip pat pareiškė pritariantys didesnei nemokumo bylų teisinės padėties konvergencijai ES. Iniciatyvos rengimui pritarė restruktūrizavimo ir bankroto teisės ekspertų grupė. Šią ekspertų grupę iš pradžių įsteigė Komisija, kad parengtų pasiūlymą dėl Direktyvos (ES) 2019/1023. Po to grupė buvo išplėsta – buvo paskirta 10 pavienių ekspertų, atstovaujančių bendram interesui konkrečioje politikos srityje (interesų grupėse buvo atstovaujama finansiniams kreditoriams, prekybos kreditoriams, vartojimo kreditoriams, darbuotojų kreditoriams, nemokiems arba pernelyg įsiskolinusiems skolininkams). Rengdama pasiūlymą, Komisija paprašė atlikti du išorės tyrimus, susijusius su konkrečiomis nemokumo sritimis. Abu tyrimai buvo užsakyti konsorciumui, kurį sudarė „Tipik“ ir „Spark Legal Network“. Pirmajame tyrime, kuriame vertinama piktnaudžiaujamoji palankesnio teisinio reglamentavimo ieškojimo praktika nemokumo bylose po 2015 m. padarytų Reglamento (ES) 2015/848 pakeitimų, taip pat nagrinėjamas klausimas, kokiu mastu nacionalinių nemokumo sistemų skirtumai skatina suinteresuotuosius subjektus piktnaudžiauti palankesnio teisinio reglamentavimo ieškojimu. Antrajame tyrime analizuojamas turto atsekimo ir susigrąžinimo nemokumo bylose klausimas. Abu tyrimai apima empirinę analizę, su kuria susijusius duomenis rangovas rinko tiek iš viešų apklausų internetu, tiek iš struktūrizuotų pokalbių su įvairiais suinteresuotaisiais subjektais iš visų valstybių narių. Be to, Komisija atliko įmonei „Deloitte“ / „Grimaldi“ užsakytą specialų tikslinių įmonių nemokumo priemonių poveikio vertės susigrąžinimui ir nemokumo procedūrų veiksmingumui tyrimą. Visi trys tyrimai yra paskelbti Komisijos svetainėje. Rengdama pasiūlymą Komisija taip pat keletą kartų konsultavosi su valstybėmis narėmis. Iniciatyvą ne kartą aptarė valstybių narių finansų ministrai; jie pareiškė pritariantys šiai iniciatyvai. 2020 m. gruodžio 3 d. Tarybos (ECOFIN) išvadose dėl KRS veiksmų plano Komisija paraginta įgyvendinti šią iniciatyvą. Šios išvados buvo patvirtintos 2020 m. gruodžio 11 d. euro zonos aukščiausiojo lygio susitikimo pareiškimu. 2021 m. balandžio mėn. Euro grupės srities ministrai padarė išvadą, kad nacionalinės nemokumo režimų reformos turėtų būti vykdomos derinant jas su lygiagrečiomis ES institucijų vadovaujamomis darbo kryptimis, kurių imtasi pagal KRS veiksmų planą. 2021 m. birželio 25 d. euro zonos aukščiausiojo lygio susitikimo pareiškime patvirtinta, kad „[r]eikia nustatyti ir įveikti struktūrinius kapitalo rinkų integracijos ir plėtros iššūkius, visų pirma tikslinėse įmonių nemokumo teisės aktų srityse“. Be to, Europos Parlamentas taip pat pritarė veiksmingesniems ir labiau suderintiems nemokumo režimams, ragindamas Komisiją prisiimti tvirtesnį įsipareigojimą siekti realios pažangos šioje srityje, o tai, Parlamento nuomone, vis dar yra didelė kliūtis tikrai ES kapitalo rinkų integracijai. Be to, atsižvelgdamos į glaudų bankroto teisės aktų ir kitų nacionalinės teisės sričių (pvz., nuosavybės teisės ir darbo teisės) ryšį ir į tai, kad skiriasi bankroto teisės pagrindiniai politikos tikslai, kai kurios valstybės narės pareiškė išlygas dėl privalomų teisės aktų, kuriais suderinama bankroto teisė, be kita ko, 2021 m. balandžio 1 d. Komisijai išsiųstame rašte. 2022 m. kovo 22 d. Komisija surengė specialų praktinį seminarą su valstybių narių vyriausybių ekspertais. Valstybės narės pabrėžė, kad reikia atlikti nuodugnią ir išsamią problemų analizę, taip pat kad svarbu aiškiai įvertinti problemų mastą, su jomis susijusius suinteresuotuosius subjektus ir jų faktinį poveikį vidaus rinkai. Be to, kalbant apie bet kokių būsimų ES lygmens veiksmų pobūdį, kai kurios valstybės narės pareiškė nuomonę, kad reikia atsargaus požiūrio, ir pasiūlė, kad priemonėmis daugiausia dėmesio būtų skiriama nemokumo bylų veiksmingumo didinimui. 2022 m. spalio 25 d. Komisija surengė antrą praktinį seminarą su valstybių narių vyriausybių ekspertais, kad informuotų juos apie politikos galimybes, įtrauktas į poveikio vertinimą, ir apie pasiūlymo rengimo padėtį. •Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas Prie šio pasiūlymo pridedamas poveikio vertinimas yra taip pat grindžiamas duomenimis, gautais atliekant dokumentų analizę, kurią visų pirma sudarė šie tyrimai ir ekspertizės: · „Deloitte“ / „Grimaldi“ (2022), „Study to support the preparation of an impact assessment on a potential EU initiative increasing convergence of national insolvency laws“, galutinės ataskaitos projektas, JUST GD, 2022 m. kovo mėn.

· „Spark“, „Tipik“, „Study on the issue of abusive forum shopping in insolvency proceedings“, JUST GD, 2022 m. vasario mėn. (specialioji sutartis Nr. JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0160). · „Spark“, „Tipik“, „‘Study on tracing and recovery of debtor’s assets by insolvency practitioners“, JUST GD, 2022 m. kovo mėn. (specialioji sutartis Nr. JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0172). Poveikio vertinimui surinkta ir naudota medžiaga buvo iš esmės faktinė arba kitais būdais gauta iš geros reputacijos ir plačiai pripažįstamų šaltinių, laikomų šios srities lyginamaisiais standartais ir atskaitos taškais. Vykstant konsultacijoms suinteresuotųjų subjektų pateikti atsiliepimai iš esmės vertinti kaip nuomonės, nebent jie buvo faktinio pobūdžio. •Poveikio vertinimas Poveikio vertinime buvo nagrinėjami trys pagrindiniai bankroto teisės aspektai: i) turto išieškojimas iš likviduoto nemokaus skolininko turto, ii) procedūrų veiksmingumas ir iii) nuspėjamas ir teisingas susigrąžintos vertės paskirstymas kreditoriams. Šie trys aspektai visų pirma apima klausimus, susijusius su ieškiniais dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, turto atsekimu, direktorių pareigomis ir atsakomybe, veikiančios įmonės pardavimu (įmonės perėmimu nemokumo atveju), nemokumo veiksniu, specialiu nemokumo režimu labai mažoms ir mažosioms įmonėms, reikalavimų eiliškumu ir kreditorių komitetais. Remiantis restruktūrizavimo ir bankroto teisės ekspertų grupės pateikta informacija, specialiu tyrimu ir suinteresuotųjų subjektų nuomonėmis, nustatytos politikos galimybės. Jos buvo analizuojamos atsižvelgiant į tris tikslus, t. y. ar jos i) leidžia užtikrinti didesnę susigrąžinimo vertę, ii) lemia trumpesnę nemokumo bylų trukmę ir iii) sumažina teisinį netikrumą ir informacijos išlaidas, visų pirma tarpvalstybiniams investuotojams. Pasiūlyme ir peržiūrėtame poveikio vertinime atsižvelgiama į Reglamentavimo patikros valdybos, kuri 2022 m. birželio 24 d. savo pirmojoje nuomonėje padarė išvadą, kad prieš toliau įgyvendinant šią iniciatyvą būtina pakoreguoti poveikio vertinimą, pastabas. Buvo surinkta daugiau įrodymų apie tai, kokį neigiamą poveikį dabartinės nemokumo bylos daro tarpvalstybinėms investicijoms bendrojoje rinkoje ir kaip tai palyginama su kitais veiksniais. Į pagrindinį tekstą ir 5 priedą buvo įtraukta daugiau informacijos apie tarpvalstybinius nemokumo taisyklių skirtumus. Išsamiau paaiškinti Direktyvos (ES) 2019/1023, Reglamento (ES) 2015/848 ir šio pasiūlymo skirtumai. Atlikta papildoma įvairių priemonių poveikio teisminiams pajėgumams ir to, kaip suinteresuotieji subjektai vertino įvairias priemones, analizė. Aiškiau suformuluoti politikos galimybių kompromisai ir išsamiau pateiktos suinteresuotųjų subjektų nuomonės. Reglamentavimo patikros valdyba išnagrinėjo peržiūrėtą poveikio vertinimą ir 2022 m. spalio 10 d. pateikė teigiamą antrą nuomonę be išlygų. Valdyba pažymėjo, kad poveikio vertinimas iš esmės patobulintas, ir pateikė keletą pasiūlymų dėl tolesnių patobulinimų. Šis pasiūlymas daro nedidelį teigiamą poveikį skaitmeninimui, visų pirma dėl didesnio proceso automatizavimo vykdant supaprastintas labai mažų įmonių likvidavimo procedūras ir naudojantis skaitmeniniu portalu (e. teisingumo portalu), kad būtų teikiama patogi naudoti informacija apie pagrindinius nemokumo režimų ypatumus ir reikalavimų eiliškumą. •Reglamentavimo tinkamumas ir supaprastinimas Nemokumo bylų veiksmingumo didinimas padės sutrumpinti nemokumo bylų nagrinėjimo trukmę ir padidinti susigrąžinimo vertę nemokumo bylose, o tai reikštų mažesnes įmonių likvidavimo išlaidas ir didesnes kreditorių ir investuotojų susigrąžinimo normas. Šiuo pasiūlymu taip pat siekiama pagerinti MVĮ verslo aplinką. Didinant tikėtinas susigrąžinimo normas kreditoriams ir investuotojams, kurie turi reikalų su MVĮ ir kitomis įmonėmis, pasiūlymu siekiama sumažinti numanomą investavimo į MVĮ riziką; tikimasi, kad dėl to sumažės MVĮ finansavimo išlaidos, kai visi kiti veiksniai yra vienodi. Kita vertus, pasiūlymu nėra nustatomos pareigos ar reikalavimų laikymosi išlaidos ekonomiškai aktyvioms MVĮ ir yra supaprastinamos procedūros toms, kurioms gresia nemokumas. Šiuo pasiūlymu taip pat nustatoma speciali procedūra, kuria siekiama palengvinti ir paspartinti labai mažų įmonių likvidavimą, sudarant sąlygas toms labai mažoms įmonėms taikyti ekonomiškai efektyvesnį nemokumo procesą. Šiomis priemonėmis taip pat remiamas tvarkingas „turto neturinčių“ labai mažų įmonių likvidavimas, sprendžiant klausimą, kad kai kurios valstybės narės atsisako suteikti galimybę iškelti nemokumo bylą, jei numatoma susigrąžinimo vertė yra mažesnė už teismo išlaidas. Šiuo pasiūlymu visoms labai mažoms įmonėms suteikiant galimybę pradėti procedūras jų finansiniams sunkumams įveikti, užtikrinama, kad verslininkai steigėjai galėtų pasinaudoti skolų panaikinimu ir pradėti naują veiklą pagal Direktyvos (ES) 2019/1023 nuostatas. •Pagrindinės teisės Pasiūlymu gerbiamos pagrindinės teisės ir laisvės, įtvirtintos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, ir jis turi būti atitinkamai įgyvendinamas. Visų pirma šiuo pasiūlymu gerbiamos teisės ir laisvės, įtvirtintos 7 straipsnyje (teisė į privatų ir šeimos gyvenimą), 8 straipsnyje (asmens duomenų apsauga), 15 straipsnyje (laisvė pasirinkti profesiją ir teisė dirbti), 16 straipsnyje (laisvė užsiimti verslu), 17 straipsnyje (teisė į nuosavybę), 27 straipsnyje (darbuotojų teisė į informaciją ir konsultacijas) ir 47 straipsnio antroje pastraipoje (teisė į teisingą bylos nagrinėjimą). Pasiūlymu paskirtiesiems teismams bus suteikta prieiga prie nacionalinių banko sąskaitų registrų ir elektroninių duomenų paieškos sistemų, taip pat prie susietos centralizuotų banko sąskaitų registrų sistemos – BSR bendro prieigos punkto. Pasiūlymu nemokumo specialistams taip pat bus suteikta prieiga prie tikrųjų savininkų registro, sukurto valstybėje narėje, kurioje iškelta byla, taip pat prie tikrųjų savininkų registrų tarpusavio sujungimo sistemos BORIS. Nacionaliniuose banko sąskaitų registruose ir elektroninėse duomenų paieškos sistemose, taip pat tikrųjų savininkų registruose asmens duomenys centralizuojami. Todėl prieigos prie šių registrų bei sistemų ir bendrų prieigos punktų išplėtimas turės įtakos duomenų subjektų pagrindinėms teisėms, visų pirma teisei į privatų gyvenimą ir teisei į asmens duomenų apsaugą. Visi dėl to atsirandantys Chartijoje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimai turi atitikti Chartijoje, ypač 52 straipsnio 1 dalyje, nustatytus reikalavimus. Apribojimas yra numatytas teisės aktuose ir yra pagrįstas poreikiu veiksmingai stiprinti turto atsekamumą vykstant nemokumo bylos nagrinėjimui, be kita ko, tarpvalstybiniu mastu, siekiant kuo labiau padidinti kreditorių galimybes susigrąžinti vertę iš nemokios įmonės. Be to, paisoma atitinkamų teisių ir laisvių esmės, o apribojimai yra proporcingi siekiamam tikslui. Poveikis bus palyginti ribotas, nes duomenys, kurie yra prieinami ir kurių paiešką galima atlikti, apima tik duomenų rinkinį, apibrėžtą šiame pasiūlyme ir ES priemonėse, kuriomis sukuriamos tos sistemos, ir būtiną tik siekiant atsekti nemokaus skolininko turtui priklausantį turtą. Šiuo pasiūlymu užtikrinama, kad tvarkant tuos duomenis būtų laikomasi taikytinų ES duomenų apsaugos taisyklių. Šio pasiūlymo tikslais Sąjungos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis taikomas Reglamentas (ES) 2018/1725. Pasiūlyme visų pirma nurodomi asmens duomenų tvarkymo tikslai ir reikalaujama, kad valstybės narės paskirtų nemokumo teismus, turinčius teisę prašyti informacijos tiesiogiai iš nacionalinių banko sąskaitų registrų ir elektroninių duomenų paieškos sistemų. Pasiūlymu valstybės narės taip pat įpareigojamos užtikrinti, kad paskirtųjų teismų darbuotojai laikytųsi aukštų profesinių standartų duomenų apsaugos srityje, kad būtų įdiegtos techninės ir organizacinės priemonės duomenų saugumui užtikrinti laikantis aukštų technologinių standartų, kad paskirtieji teismai galėtų naudotis įgaliojimais susipažinti su banko sąskaitos informacija bei atlikti joje paiešką ir kad centralizuotus banko sąskaitų registrus administruojančios institucijos saugotų įrašus kiekvieną kartą, kai paskirtasis teismas naudojasi prieiga prie banko sąskaitos informacijos ir atlieka jos paiešką. Be to, pasiūlyme aiškiai nurodyta informacijos, laikomos tikrųjų savininkų registruose, kuriais gali naudotis nemokumo specialistai, apimtis. Galiausiai pasiūlyme patikslinama, kad Komisija nesaugos asmens duomenų, susijusių su nacionalinių elektroninių aukcionų sistemų tarpusavio sujungimu, ir pateikiamos nuostatos dėl Komisijos vykdomo duomenų valdymo.

4.POVEIKIS BIUDŽETUI Šis pasiūlymas turi poveikį Komisijos išlaidoms ir administracinei naštai. Šios išlaidos ir našta atsiranda dėl šio pasiūlymo 51 straipsnyje nustatytos pareigos sukurti sistemą, susiejančią nacionalines elektronines aukcionų sistemas per Europos e. teisingumo portalą. Remiantis patirtimi, įgyta įgyvendinant kitus e. teisingumo portalo tarpusavio sujungimo projektus, apskaičiuota, kad pagal dabartinį ilgalaikį biudžetą (daugiametę finansinę programą) įgyvendinimo išlaidos Komisijai sudarys 1,75 mln. EUR. Papildomos išlaidos bus padengtos perskirstant lėšas pagal Teisingumo programą. Šio pasiūlymo finansinis poveikis ir poveikis biudžetui išsamiai paaiškintas prie šio pasiūlymo pridėtoje finansinėje teisės akto pasiūlymo pažymoje. 5.KITI ELEMENTAI •Įgyvendinimo planai ir stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka Numatoma, kad vertinimas bus atliktas praėjus penkeriems metams po priemonių įgyvendinimo ir remiantis Komisijos geresnio reglamentavimo gairėmis. Vertinimo tikslas – įvertinti direktyvos veiksmingumą ir efektyvumą siekiant politikos tikslų ir nuspręsti, ar reikia naujų priemonių ar pakeitimų. Valstybės narės privalo teikti Komisijai informaciją, būtiną tam vertinimui parengti. •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas Šis pasiūlymas skirtas trims pagrindiniams bankroto teisės aspektams: i) turto išieškojimui iš likviduoto nemokaus skolininko turto, ii) bylų nagrinėjimo veiksmingumui ir iii) nuspėjamam ir teisingam susigrąžintos vertės paskirstymui kreditoriams. Jo sudedamosios dalys buvo atidžiai atrinktos remiantis derybų dėl Restruktūrizavimo ir nemokumo direktyvos patirtimi, ekspertų grupės svarstymais ir galutinėmis rekomendacijomis, viešų konsultacijų rezultatais, išorės konsultanto atliktu tyrimu ir intensyviu bendravimu su suinteresuotaisiais subjektais. Šiuo pasiūlymu siekiama kuo labiau padidinti vertės susigrąžinimą iš nemokios įmonės kreditorių naudai. Šiuo tikslu nuostatos dėl ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu ir turto atsekimo viena kitą papildo. Tai užtikrinama nustatant būtiniausias suderintas sąlygas, kuriomis turi būti pareiškiami ieškiniai dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, ir stiprinant turto atsekamumą, gerinant nemokumo specialistų prieigą prie banko sąskaitų informacijos, informacijos apie tikruosius savininkus ir tam tikrų nacionalinių turto registrų, įskaitant kitų valstybių narių registrus. Šios nuostatos derinamos su galimybe kuo labiau padidinti įmonės susigrąžinimo vertę ankstyvame etape taikant įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą ir direktorių pareiga nedelsiant pateikti prašymą iškelti nemokumo bylą, kad kreditoriai išvengtų galimų turto vertės nuostolių. Šiuo pasiūlymu taip pat siekiama padidinti procedūrų veiksmingumą, visų pirma likviduojant nemokias labai mažas įmones. Svarbu užtikrinti, kad naujosios taisyklės taip pat gerai veiktų labai mažoms įmonėms ES. Įprastų nemokumo procedūrų sąnaudos šioms įmonėms yra pernelyg didelės, o galimybė pasinaudoti skolų panaikinimu leistų joms atblokuoti verslo kapitalą naujiems projektams. Be to, kreditoriams užtikrinamas didesnis skaidrumas, susijęs su pagrindiniais nacionalinės teisės nemokumo bylų srityje ypatumais, įskaitant nemokumo veiksnį. Galiausiai, siekiant užtikrinti teisingą ir nuspėjamą susigrąžintų verčių paskirstymą kreditoriams, pasiūlyme nustatomi reikalavimai, kaip pagerinti kreditorių interesų atstovavimą bylose per kreditorių komitetus. Be to, kreditoriams užtikrinamas didesnis reikalavimų eiliškumą reglamentuojančių taisyklių skaidrumas. Siūloma direktyva suskirstyta į devynias antraštines dalis. I antraštinėje dalyje pateikiamos bendrosios nuostatos dėl taikymo srities ir apibrėžčių. II antraštinėje dalyje dėl ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu nustatytos minimalaus suderinimo taisyklės, kuriomis siekiama apsaugoti nemokaus skolininko turtą nuo neteisėto turto paėmimo iki nemokumo bylos iškėlimo. Tikslas – užtikrinti, kad valstybių narių teisės aktuose dėl nemokumo bylų būtų numatytas minimalusis apsaugos standartas, susijęs su teisinių veiksmų, kurie kenkia visiems kreditoriams, niekiniu pobūdžiu, negaliojimu ar nevykdytinumu. Be to, valstybės narės gali nustatyti arba toliau taikyti taisykles, kuriomis užtikrinama aukštesnio lygio kreditorių apsauga, pavyzdžiui, numatydamos daugiau pripažinimo negaliojančiu pagrindų. Į šią antraštinę dalį įtrauktos nuostatos nustato bendrąsias išankstines sąlygas, kuriomis teisinis veiksmas būtų pripažintas negaliojančiu, pripažinimo negaliojančiu pagrindus ir ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu teisines pasekmes. 4 straipsnyje nustatytos bendrosios ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu sąlygos, nurodant, kad dėl visų teisinių veiksmų, įskaitant neveikimą, gali būti pareikštas ieškinys dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, jeigu jie kenkia visiems kreditoriams ir jei tenkinamas bet kuris iš paskesniuose straipsniuose nurodytų pripažinimo negaliojančiu pagrindų. 5 straipsnyje paaiškinama, kad nuostatos dėl ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu yra minimalaus suderinimo taisyklės, todėl valstybės narės gali toliau taikyti arba priimti nuostatas, kuriomis užtikrinama aukštesnio lygio kreditorių apsauga. 6 straipsnyje nustatytas pirmasis konkretus sandorio pripažinimo negaliojančiu pagrindas („lengvatos“). Tai teisiniai veiksmai, kurie buvo naudingi kreditoriui (arba kreditorių grupei) ir buvo atlikti per tris mėnesius iki nemokumo bylos iškėlimo arba po iškėlimo („įtariamas laikotarpis“). Kadangi šis pripažinimo negaliojančiu pagrindas atsiranda vien dėl teisinio veiksmo užbaigimo, įtariamas laikotarpis yra trumpiausias, palyginti su įtariamais laikotarpiais, susijusiais su kitais pripažinimo negaliojančiu pagrindais. Be to, kalbant apie „deramą padengimą“ (t. y. rezultatus, kurie visiškai atitiko kreditoriaus reikalavimą, pavyzdžiui, reikalavimo patenkinimą įprastinėmis mokėjimo priemonėmis), teisiniai veiksmai šiuo pagrindu gali būti pripažinti niekiniais tik tuo atveju, jei kreditorius žinojo arba turėjo žinoti, kad skolininkas negalėjo sumokėti savo skolų arba kad buvo pateiktas prašymas iškelti nemokumo bylą. Galiausiai šioje nuostatoje išvardijami tam tikrų rūšių teisiniai veiksmai, kurių negalima pripažinti niekiniais šiuo pagrindu. 7 straipsnyje nustatytas antrasis konkretus sandorio pripažinimo negaliojančiu pagrindas: teisiniai veiksmai, kurių vertė yra per maža. Šis pagrindas apima ne tik dovanas ar kitą dovanojimą, bet ir teisinius veiksmus už neįprastai mažą atlygį. Jis atlieka svarbų vaidmenį ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu teisėje, nes jis (be kita ko) yra veiksminga teisių gynimo priemonė, nukreipta prieš galimas skolininko pastangas neleisti kreditoriams pasinaudoti turtu, jį perduodant tretiesiems asmenims, pavyzdžiui, šeimos nariams arba turtą kontroliuojantiems subjektams, kartu išlaikant galimybę naudoti šį turtą. 8 straipsnyje nustatytas trečiasis ir paskutinis sandorio pripažinimo negaliojančiu pagrindas: tyčinio sukčiavimo veiksmai, t. y. teisiniai veiksmai, kuriais siekiama apgauti kreditorius. 9 straipsnyje nustatytos bendrosios ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu pasekmės. Jos apima reikalavimų, kylančių iš niekiniu pripažinto teisinio veiksmo, nevykdytinumą ir šalies, kuriai tas teisinis veiksmas yra naudingas, pareigą visiškai atlyginti nemokaus skolininko turtui padarytą žalą. Straipsnyje paaiškinama, kad pareiga kompensuoti nemokaus skolininko turtą negali būti įskaityta tenkinant kitos niekiniu pripažinto teisinio veiksmo šalies reikalavimus.

10 straipsnyje išdėstytos nuostatos dėl kitos niekiniu pripažinto teisinio veiksmo šalies teisių. Visų pirma reikalavimai, patenkinti atlikus niekiniu pripažintą teisinį veiksmą, atnaujinami tiek, kiek šalis kompensuoja nemokaus skolininko turtą. 11 straipsnyje reglamentuojama trečiųjų šalių atsakomybė: bet kuris kitos niekiniu pripažinto teisinio veiksmo šalies paveldėtojas arba visų teisių perėmėjas perima tos šalies padėtį, be kita ko, kiek tai susiję su ieškinio dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu teisinėmis pasekmėmis. Pavienių teisių perėmėjai atsako tik jei įsigijo turtą per maža verte, arba jeigu jie žinojo arba turėjo žinoti aplinkybes, kuriomis grindžiami ieškiniai dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu. 12 straipsnyje patvirtinama restruktūrizavimo privilegija, nustatyta Direktyvos (ES) 2019/1023 17 ir 18 straipsniuose. Jame nustatyta, kad šioje antraštinėje dalyje nustatytos ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu taisyklės nedaro poveikio Direktyvos (ES) 2019/1023 17 ir 18 straipsnių taikymui. III antraštinė dalis dėl nemokaus skolininko turtui priklausančio turto atsekimo yra tikslinė intervencinė priemonė, kuri turėtų būti vertinama atsižvelgiant į Reglamentą (ES) 2015/848, kuriame nustatyta, kad iš esmės nemokumo specialistai gali ir kitose valstybėse narėse naudotis įgaliojimais, jiems suteiktais pagal valstybės narės, kurioje iškelta pagrindinė nemokumo byla ir kurioje jie paskirti, teisę. Toje antraštinėje dalyje nustatytose tikslinėse taisyklėse daugiausia dėmesio skiriama nemokumo specialistų prieigai prie įvairių registrų, kuriuose pateikiama atitinkama informacija apie turtą, kuris priklauso arba turėtų priklausyti nemokaus skolininko turtui. Kai kurie nacionaliniai elektroniniai registrai yra vieši arba net prieinami per ES sukurtas bendras tarpusavio sujungimo platformas, pavyzdžiui, Nemokumo registrų sąsajos sistemą (IRI). Siūlomos direktyvos nuostatomis išplečiama registrų, kuriais gali naudotis nemokumo specialistai, aprėptis įtraukiant kai kuriuos viešai neprieinamus registrus, pavyzdžiui, registrus, iš pradžių įsteigtus pagal ES kovos su pinigų plovimu sistemą (nacionalinius centrinius banko sąskaitų registrus arba informaciją apie patikos fondus valstybių narių tikrųjų savininkų registruose). Pagal III antraštinę dalį valstybės narės taip pat įpareigojamos suteikti kitos šalies nemokumo specialistams tiesioginę ir greitą prieigą prie priede išvardytų registrų (jei jie jau yra prieinami valstybėje narėje). 13 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės savo teritorijoje paskirtų nemokumo teismus, kurie turės tiesioginę prieigą prie nacionalinių centralizuotų automatizuotų mechanizmų, pavyzdžiui, centralizuotų banko sąskaitų registrų arba elektroninių duomenų paieškos sistemų, sukurtų pagal Direktyvos (ES) 2015/849 32a straipsnį. Direktyva (ES) 2015/849 valstybės narės įpareigotos sukurti centralizuotus automatizuotus mechanizmus, pagal kuriuos būtų galima identifikuoti bet kokius fizinius ar juridinius asmenis, turinčius arba kontroliuojančius mokėjimo sąskaitas bei pagal IBAN nustatomas banko sąskaitas ir kredito įstaigos turimus banko seifus. Kovos su pinigų plovimu direktyva valstybių narių finansinės žvalgybos padaliniams taip pat suteikiama neatidėliotina ir nevaržoma prieiga prie šių registrų. Direktyva 2019/1153 šiuo tikslu valstybių narių paskirtoms teisėsaugos institucijoms suteikiama tiesioginė ir neatidėliotina prieiga prie nacionalinių banko sąskaitų registrų, kai tokia prieiga būtina jų užduotims vykdyti kovojant su sunkiais nusikaltimais. Turto susigrąžinimo pareigūnams taip pat turi būti suteikta tiesioginė prieiga pagal Direktyvą 2019/1153. 12 straipsniu bus užtikrinta, kad tik nemokumo teismai, kurie buvo tinkamai paskirti ir apie kuriuos pranešta Komisijai, turėtų tiesioginę prieigą prie banko sąskaitų registrų arba elektroninių duomenų paieškos sistemų. 14 ir 15 straipsniuose patikslinamos paskirtųjų teismų prieigos prie banko sąskaitų registrų specialiosios sąlygos. Paskirtieji teismai turės prieigą prie savo valstybės narės ir kitų valstybių narių nacionalinių centrinių banko sąskaitų registrų per banko sąskaitų registrų (BSR) bendrą prieigos punktą, kai bus sukurta ir pradės veikti valstybių narių centrinių registrų tarpusavio sujungimo sistema. 16 straipsnis susijęs su paieška banko sąskaitų registruose registruojantis. 17 straipsnyje išdėstytos nuostatos dėl nemokumo specialistų prieigos prie informacijos apie tikruosius savininkus registrų. Tai apima ir prieigą prie nacionalinio (-ių) tikrųjų savininkų registro (-ų), sukurto (-ų) valstybėje narėje, kurioje iškelta byla, ir prieigą prie tikrųjų savininkų registrų tarpusavio sujungimo sistemos. Šių registrų teisinis pagrindas nustatytas Direktyvos (ES) 2015/849 30 straipsnio 3 dalyje ir 31 straipsnio 3a dalyje. Šių registrų tarpusavio sujungimo teisinis pagrindas nustatytas Direktyvos (ES) 2015/849 30 straipsnio 10 dalyje ir 31 straipsnio 9 dalyje. Įmonėms ir kitiems juridiniams asmenims yra viešai prieinama būtiniausia informacija tikrųjų savininkų registruose. Patikos fondų ir panašių juridinių struktūrų atveju prieiga prie šios būtiniausios informacijos yra ne vieša, o suteikiama įrodžius teisėtą interesą. 17 straipsnyje paaiškinama, kad visais atvejais, kai nemokumo specialistas prašo informacijos apie patikos fondus ir panašias juridines struktūras, yra teisėtas interesas nustatyti ir atsekti turtą, susijusį su nemokumo byla, kuriai tas specialistas yra paskirtas, ir prieiga suteikiama tik iš anksto nustatytai informacijos apimčiai. 18 straipsnyje nustatytos taisyklės dėl nemokumo specialistų tiesioginės ir greitos prieigos prie nacionalinių registrų, kuriuose saugoma informacija apie turtą. Šiomis aplinkybėmis turto registrai turėtų apimti siūlomos direktyvos priede išvardytus registrus, jei atitinkamoje valstybėje narėje tokių registrų yra. Šia nuostata taip pat reikalaujama, kad kitose valstybėse narėse paskirtiems nemokumo specialistams būtų taikomos tokios pačios prieigos sąlygos, kaip ir nemokumo specialistams, paskirtiems valstybėse narėse, kuriose yra turto registras. IV antraštinės dalies dėl įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrų tikslas – užtikrinti, kad šios procedūros, kurios paprastai laikomos veiksmingomis kreditoriams siekiant susigrąžinti vertę, būtų struktūriškai prieinamos pagal visų valstybių narių nemokumo režimus. Per įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą skolininko įmonės (ar jos dalies) pardavimas parengiamas ir dėl jo deramasi prieš oficialiai iškeliant nemokumo bylą. Tai leidžia įvykdyti pardavimą ir gauti pajamų netrukus po to, kai oficialiai iškeliama nemokumo byla, kurios tikslas – likviduoti įmonę. Į šį pasiūlymą įtrauktos kelios apsaugos priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti, kad būtų informuoti potencialūs pirkėjai ir kad surengus pardavimo konkursą būtų pasiekta geriausia įmanoma rinkos vertė. Šios apsaugos priemonės parengtos taip, kad valstybės narės galėtų pasirinkti, ar užtikrinti (paprastai konfidencialiame) „parengiamajame etape“ vykdomo pardavimo proceso konkurencingumą, skaidrumą ir sąžiningumą, ar surengti greitą viešąjį aukcioną oficialiai iškėlus bylą „likvidavimo etape“. 19 straipsniu valstybė narė įpareigojama į savo nemokumo režimą įtraukti įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą, kurią sudaro du paskesni etapai (parengiamasis etapas ir likvidavimo etapas). 20 straipsnyje aptariamas siūlomos direktyvos ir kitų Sąjungos priemonių ryšys. Jame nustatyta, kad likvidavimo etapas laikomas nemokumo byla, kaip apibrėžta Reglamento (ES) 2015/848 2 straipsnio 4 punkte. Be to, valstybėms narėms paliekama galimybė laikyti stebėtojus nemokumo specialistais, kaip apibrėžta Reglamento (ES) 2015/848 2 straipsnio 5 punkte. Paskutinėje nuostatos pastraipoje paaiškinamas siūlomos direktyvos ir Tarybos direktyvos 2001/23/EB ryšys, atsižvelgiant į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimą Heiploeg. Šioje nuostatoje nustatyta, kad taikant Direktyvos 2001/23/EB 5 straipsnio 1 dalį įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros likvidavimo etapas laikomas nemokumo byla, iškelta siekiant likviduoti perdavėjo turtą prižiūrint kompetentingai institucijai. 21 straipsnyje nustatytos jurisdikcijos taisyklės, susijusios su įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūra. Šiame straipsnyje paaiškinama, kad teismas, turintis tarptautinę jurisdikciją skolininko pagrindinėje nemokumo byloje, taip pat turi jurisdikciją įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūroje. 22 straipsnyje nustatytos taisyklės dėl stebėtojo, kuris yra pagrindinis subjektas įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros parengiamajame etape. Straipsnyje išvardijamos užduotys, kurias stebėtojas turi atlikti, kad galėtų vadovauti pardavimo procesui ir rasti galimus pirkėjus. Kaip „potencialus nemokumo specialistas“, stebėtojas turi atitikti visus tinkamumo kriterijus, kuriais remiantis pagal valstybės narės, kurioje pradėta įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūra, bankroto teisę reikalaujama paskirti nemokumo specialistą, taip užtikrinant, kad tas pats asmuo atliktų dvi funkcijas dviejuose paskesniuose įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros etapuose. 23 straipsniu išplečiamas (atliekant būtinus pakeitimus) atskirų vykdymo užtikrinimo priemonių taikymo skolininkui sustabdymo taisyklių, nustatytų Direktyvos (ES) 2019/1023 6 ir 7 straipsniuose, taikymas įtraukiant ir įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros parengiamąjį etapą, jeigu tenkinama skolininko nemokumo arba nemokumo paskelbimo tikimybės sąlyga. 24 straipsnyje aptariami principai, taikomi skolininko įmonės pardavimo procesui. Stebėtojas turi užtikrinti, kad parengiamajame etape vykdomas pardavimo procesas, paprastai konfidencialus, būtų konkurencingas, skaidrus bei sąžiningas ir atitiktų rinkos standartus. Šių principų galima nepaisyti tik tuo atveju, jei valstybė narė nusprendžia įpareigoti teismą po likvidavimo etapo pradžios surengti greitą viešąjį aukcioną. 25 straipsniu užtikrinama, kad stebėtojas būtų paskirtas nemokumo specialistu, kai pradedamas įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros likvidavimo etapas. 26 straipsniu reglamentuojamas leidimo parduoti skolininko įmonę procesas, kurį nemokumo teismas vykdo likvidavimo etape. Pagal 1 dalį teismas turi įvertinti, ar parengiamajame etape vykdomas pardavimo procesas atitiko taikytinus principus ir sąlygas. Jeigu teismas nepatvirtina įmonės pardavimo stebėtojo pasiūlytam įgijėjui, likvidavimo etapo pradžioje iškelta nemokumo byla tęsiama neužbaigus pardavimo pagal įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą. 2 dalyje valstybėms narėms, kurios nusprendžia reikalauti, kad viešasis aukcionas būtų rengiamas likvidavimo etapo pradžioje, nurodoma naudoti geriausią parengiamajame etape gautą pasiūlymą kaip priedangos pasiūlymą, t. y. pradinį pasiūlymą, kuris laikomas pirkimo kainos žemiausia riba, kad kiti konkurso dalyviai negalėtų pateikti už pirkimo kainą mažesnio pasiūlymo. Šioje dalyje taip pat reikalaujama, kad priedangos pasiūlymą teikiančiam konkurso dalyviui suteikiama apsauga būtų proporcinga ir taikoma tiek, kiek ji netrukdo realiai konkurencijai. 27 straipsnyje išdėstytos nuostatos dėl vykdytinų sutarčių, t. y. skolininko ir sandorio šalies sutarčių, pagal kurias iškėlus nemokumo bylą šalys vis tiek privalo vykdyti įsipareigojimus, perleidimo. Tokios sutartys paprastai turėtų būti perleidžiamos įmonės įgijėjui, net jei nėra sandorio šalies sutikimo. 28 straipsnyje nustatyta, kad parduodant įmonę ar jos dalį pagal įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą ji įsigyjama be skolų ir įsipareigojimų.

29 straipsniu užtikrinama, kad dėl skundų prieš leidžiamus pardavimo pagal įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą sandorius nebūtų vilkinamas pardavimo susitarimo vykdymas, taigi ir turto realizavimas. Pagal šią nuostatą tokie skundai gali turėti stabdomąjį poveikį pardavimo įvykdymui tik tuo atveju, jei pareiškėjas pateikia tinkamą užtikrinimo priemonę, padengiančią galimą žalą, patiriamą dėl tokio sustabdymo. Be to, 29 straipsniu skundą nagrinėjančiam teismui suteikiama diskrecija visiškai arba iš dalies atleisti pareiškėją fizinį asmenį nuo užtikrinimo priemonės pateikimo, jeigu jis mano, kad toks atleidimas yra tinkamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes. 30 straipsnyje paaiškinama, kad geriausio pasiūlymo atrankos kriterijai turėtų atitikti kriterijus, taikomus atrenkant vieną iš konkuruojančių pasiūlymų standartinėje nemokumo byloje. 31 straipsnyje nustatyta, kad stebėtojas ir nemokumo specialistas įmonės perėmimo nemokumo atveju byloje asmeniškai atsako už bet kokią žalą, padarytą nesilaikant pareigų. 32 straipsnyje nustatytos papildomos apsaugos priemonės, taikomos tais atvejais, kai potencialus pirkėjas yra su skolininku glaudžiai susijusi šalis. Papildomos apsaugos priemonės apima nemokumo specialisto pareigą tais atvejais, kai vienintelis pasiūlymas pateiktas glaudžiai susijusios šalies, įvertinti, ar pasiūlymas atitinka kreditorių interesų kriterijų. Jei atlikus vertinimą padaroma neigiama išvada, nemokumo specialistas pasiūlymą turėtų atmesti. 33 straipsnyje pateikiamos įvairios nuostatos, kuriomis siekiama kuo labiau padidinti parduodamos įmonės vertę. Taip užtikrinama, kad tarpinio finansavimo būtų siekiama kuo mažesnėmis sąnaudomis ir kad tarpinio finansavimo teikėjams būtų taikomos tam tikros apsaugos priemonės. Šiuo straipsniu taip pat draudžiama konkurso dalyviams suteikti pirmenybės teises įsigyti, nes galimybė pasinaudoti tokiomis teisėmis pakenktų konkurencijai pardavimo proceso metu. Kitoje nuostatoje numatyta galimybė teikti kreditą tik tam tikrai užtikrinto reikalavimo skolininkui sumos daliai. 34 straipsniu ginami kreditorių interesai įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrose. Tai apima teisę būti išklausytam procedūros metu ir paprastai reikalavimų grąžinti užtikrinimo teises suderinimą su reikalavimais, kurie būtų taikomi nemokumo bylose pagal nacionalinę teisę. 35 straipsnyje reglamentuojami atvejai, kai įmonės įsigijimas įmonės perėmimo nemokumo atveju byloje priklauso nuo konkurencijos institucijos sprendimo. V antraštinė dalis dėl direktorių pareigų yra viena iš priemonių, kuriomis siekiama kuo labiau padidinti nemokaus skolininko turto vertę. Nors siūlomoje direktyvoje nepateikiama suderinta direktorių apibrėžtis, valstybės narės, perkeldamos į nacionalinę teisę šios antraštinės dalies nuostatas, turėtų atsižvelgti į tai, kad terminas „direktorius“ turėtų būti suprantamas plačiai. Tai atitinka Jungtinių Tautų Tarptautinės prekybos teisės komisijos (UNCITRAL) Bankroto teisės teisėkūros vadove pateiktą pasiūlymą, pagal kurį „paprastai <...> asmuo gali būti laikomas direktoriumi, kai jis yra įpareigotas priimti arba faktiškai priima arba turėtų priimti pagrindinius sprendimus dėl įmonės valdymo“. Paprastai direktoriai yra vieni iš pirmųjų, kurie žino, ar įmonė artėja prie nemokumo ribos arba ją peržengė. Todėl jiems turėtų būti nustatyta pareiga laiku pateikti prašymą iškelti nemokumo bylą. Siūlomoje direktyvoje nustatomas terminas, per kurį turi būti įvykdyta ši pareiga, ir civilinė atsakomybė. Šios antraštinės dalies nuostatos yra minimalaus suderinimo taisyklės, todėl valstybės narės gali toliau taikyti arba nustatyti griežtesnes įmonių, kurioms gresia nemokumas, direktorių pareigas. VI antraštinėje dalyje pateikiamos taisyklės dėl supaprastintų labai mažų įmonių likvidavimo procedūrų. Nacionalinės nemokumo sistemos ne visada yra tinkamos, kad nemokioms labai mažoms įmonėms būtų taikomos tinkamos ir proporcingos sąlygos. Labai mažos įmonės retai prašo iškelti standartinę nemokumo bylą, o kai jos tai daro, tai neretai įvyksta per vėlai, kad būtų galima išsaugoti jų vertę. Daugelyje valstybių narių tvarkingas tokių įmonių likvidavimas nevykdomas, nes standartinės nemokumo bylos nėra prieinamos arba tokias bylas iškelti atsisakoma. Taip atsitinka, jei nemokaus skolininko turto nėra arba jeigu turto vertė nepadengia administracinių bylos išlaidų. Todėl siūlomos direktyvos tikslas – užtikrinti, kad labai mažos įmonės, net ir tos, kurios neturi turto, būtų likviduojamos tvarkingai, taikant greitą ir ekonomiškai efektyvią procedūrą. Pagrindinis VI antraštinės dalies nuostatų tikslas – supaprastinti procedūrą ir sumažinti su ja susijusias administracines išlaidas. Pavyzdžiui, paprastai byloje neturėtų būti paskiriamas joks nemokumo specialistas, nes nemokumo specialisto įsikišimas yra pagrindinis išlaidų veiksnys nemokumo bylose ir šių įmonių verslas paprastai nėra toks sudėtingas, kad būtų reikalingas nemokumo specialistas. Be to, siūlomoje direktyvoje teigiama, kad skolininkas paprastai turėtų išlaikyti įmonės turtą ir reikalus viso proceso metu. Kitas išlaidas mažinantis veiksnys – galimybė teismui realizuoti turtą naudojantis elektroninių aukcionų sistema, kurią kiekviena valstybė narė turėtų sukurti supaprastindama labai mažoms įmonėms skirtas procedūras. 38 straipsniu valstybės narės įpareigojamos į savo nacionalinės teisės aktus dėl nemokumo bylų įtraukti taisykles, pagal kurias labai mažas įmones galima likviduoti taikant supaprastintą procedūrą, atitinkančią VI antraštinėje dalyje nustatytus standartus. Šia nuostata taip pat reglamentuojama nemokumo sąlyga siekiant pradėti supaprastintą likvidavimo procedūrą ir nagrinėti turto neturinčių įmonių bylas. 39 straipsnyje paaiškinama, kad nemokumo specialisto paskyrimas supaprastintoje likvidavimo byloje turėtų būti išimtis. Pagal 40 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės sudarytų sąlygas naudoti elektronines ryšio priemones visiems ryšiams tarp kompetentingos institucijos ir, kai aktualu, nemokumo specialisto ir bylos šalių palaikyti. 41 straipsnyje nustatyta, kad supaprastinta likvidavimo procedūra gali būti pradėta labai mažos įmonės arba kreditoriaus prašymu. Siekiant supaprastinti prašymo iškelti bylą pateikimo procedūrą, Komisijos įgyvendinimo aktu bus sukurta standartinė forma. 42 straipsnis susijęs su sprendimu pradėti supaprastintą likvidavimo procedūrą, įskaitant priežastis, kuriomis remdamasi kompetentinga institucija gali atsisakyti pradėti procedūrą. 43 straipsnyje nustatyta, kad skolininkas paprastai turėtų ir toliau kontroliuoti savo turtą ir reikalus viso proceso metu. 44 straipsnyje nustatyta, kad skolininkas turėtų turėti galimybę sustabdyti atskiras vykdymo užtikrinimo priemones. Tačiau kompetentinga institucija iš anksto nustatytomis aplinkybėmis tam tikriems reikalavimams kiekvienu konkrečiu atveju gali taikyti išimtį. 45 straipsniu užtikrinama, kad būtų viešai skelbiama apie pradėtą supaprastintą likvidavimo procedūrą. 46 straipsnyje reglamentuojamas kreditorių reikalavimų pateikimas ir priėmimas vykdant supaprastintą likvidavimo procedūrą. Šioje nuostatoje daroma prielaida, kad dauguma reikalavimų pateikiami remiantis skolininko rašytiniu pareiškimu. Be reikalavimų, įtrauktų į tą pareiškimą, kreditoriai gali pateikti papildomų reikalavimų. Siekiant supaprastinti priėmimo procedūrą, skolininko pareiškime išvardyti reikalavimai laikomi pripažintais, išskyrus atvejus, kai kreditorius konkrečiai jiems prieštarauja. 47 straipsnyje pateikiamos konkrečios nuostatos dėl ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, kurie yra supaprastintos labai mažų įmonių likvidavimo procedūros dalis, pareiškimo ir nagrinėjimo. 48 straipsnyje reglamentuojamas nemokaus skolininko turto nustatymas nustatant, kuris turtas įtraukiamas, ir užtikrinant, kad kompetentingos institucijos aiškiai nustatytų, kuris turtas neįtraukiamas į nemokaus skolininko turtą, todėl skolininkas gali jį pasilikti, kai skolininkas yra verslininkas.

49 straipsnyje nustatyta, kad po nemokaus skolininko turto nustatymo kompetentinga institucija nusprendžia, ar ji a) realizuoja turtą, ar b) nedelsdama užbaigia supaprastintą likvidavimo procedūrą, nes dėl turto vertės realizavimas tampa nepagrįstas. Šioje nuostatoje taip pat nustatyta, kad skolininko turtas turėtų būti realizuotas elektroniniame viešajame aukcione, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija mano, kad, atsižvelgiant į turto pobūdį arba bylos aplinkybes, tikslingiau naudoti kitas turto pardavimo priemones. 50 straipsniu valstybės narės įpareigojamos sukurti ir naudoti vieną ar kelias elektronines aukciono platformas, skirtas nemokaus skolininko turtui realizuoti nemokumo byloje. Šia nuostata valstybėms narėms taip pat leidžiama numatyti, kad tokių platformų naudotojai taip pat gali teikti pasiūlymus dėl veikiančios skolininko įmonės pirkimo. Platforma (-os) turėtų būti prieinama (-os) supaprastintose likvidavimo procedūrose, nors valstybės narės gali nuspręsti ją taikyti ir kitose nemokumo bylose. Šia nuostata valstybės narės įpareigojamos padaryti platformą (-as) prieinamą (-as) visiems gyventojams arba tiems, kurių registruota buveinė yra ES teritorijoje. 51 straipsnyje, remiantis kitų ES projektų, kuriais sujungiami decentralizuoti elektroniniai registrai (pvz., Verslo registrų sąveikos sistema (BRIS), Nemokumo registrų sąsajos sistema (IRI)) pavyzdžiu, reikalaujama, kad Komisija per Europos e. teisingumo portalą sukurtų nacionalinių elektroninių aukcionų sistemų tarpusavio sujungimo sistemą, kuri veiktų kaip centrinis elektroninės prieigos punktas. Tokios tarpusavio sujungimo sistemos pridėtinė vertė yra tai, kad visi aukcionai būtų prieinami per vieną platformą, veikiančią visomis ES oficialiosiomis kalbomis. Tos tarpusavio sujungimo sistemos techninės specifikacijos bus nustatytos įgyvendinimo aktu (-ais). IT plėtojimui ir viešiesiems pirkimams iš anksto turės pritarti Europos Komisijos informacinių technologijų ir kibernetinio saugumo valdyba. 52 straipsnis susijęs su elektroninių aukcionų sistemų sukūrimo ir sujungimo išlaidomis, o 53 straipsnyje nustatytos Komisijos pareigos, susijusios su asmens duomenų tvarkymu elektroninių aukcionų platformų tarpusavio sujungimo sistemoje. 54 straipsnyje nustatytos taisyklės dėl nemokaus skolininko turto pardavimo elektroninio aukciono būdu supaprastintos likvidavimo procedūros metu. 55 straipsniu reglamentuojamas sprendimas užbaigti supaprastintą likvidavimo procedūrą ir nustatyta, kad tokiame sprendime turėtų būti nurodytas laikotarpis, per kurį turi būti panaikintos skolos. 56 straipsnyje nustatytas principas, kad ne tik skolininkai verslininkai, bet ir neribotos atsakomybės labai mažos įmonės steigėjai, savininkai ar nariai, kurie yra asmeniškai atsakingi už skolininko skolas, užbaigus supaprastintą likvidavimo procedūrą turėtų turėti galimybę veiksmingai pasinaudoti visiško skolų panaikinimo galimybe. Skolų panaikinimo procedūros sąlygos, pagrindai, laikotarpis, per kurį skolos turi būti panaikintos, ir kitos aplinkybės turi būti nustatyti pagal Direktyvos (ES) 2019/1023 III antraštinės dalies taisykles. 57 straipsnyje paaiškinama, kad procedūros dėl asmeninių garantijų, teikiamų labai mažų įmonių verslo poreikiams tenkinti, turėtų būti koordinuojamos arba konsoliduojamos su atitinkamomis supaprastintomis tos pačios labai mažos įmonės likvidavimo procedūromis. VII antraštinėje dalyje išdėstytos nuostatos dėl kreditorių komiteto. Kreditorių komitetas yra pagrindinė priemonė siekiant užtikrinti, kad nemokumo bylos būtų nagrinėjamos taip, kad būtų apsaugoti kreditorių interesai ir užtikrinta, kad dalyvautų pavieniai kreditoriai, kurie kitu atveju dėl ribotų išteklių arba geografinio nuotolio galėtų byloje nedalyvauti. Taigi tos antraštinės dalies nuostatomis siekiama sustiprinti kreditorių padėtį taikant procedūrą. Tai daroma užtikrinant, kad būtų įsteigtas kreditorių komitetas, jei tam pritaria visuotinis kreditorių susirinkimas, ir numatant minimalaus suderinimo taisykles, susijusias su pagrindiniais aspektais, pavyzdžiui, narių skyrimu ir komiteto sudėtimi, darbo metodais, komiteto funkcijomis ir asmenine jo narių atsakomybe. 58 straipsnyje aptariami kreditorių komiteto įsteigimo reikalavimai, nustatant principą, kad sprendimas dėl kreditorių komiteto įsteigimo turėtų būti priimamas visuotiniame kreditorių susirinkime. Šiuo straipsniu valstybėms narėms taip pat suteikiama galimybė kreditoriams įsteigti kreditorių komitetą nuo prašymo iškelti nemokumo bylą pateikimo (ir prieš iškeliant bylą), kartu užtikrinant, kad būtų sušauktas pirmasis visuotinis kreditorių susirinkimas sprendimui dėl jo veiklos tęsimo ir sudėties priimti. Be to, pagal nacionalinę teisę valstybėms narėms suteikiama diskrecija atmesti galimybę įsteigti kreditorių komitetą nemokumo bylose, kai tokio komiteto įsteigimo ir veiklos sąnaudos neatitinka jo teikiamos vertės. 59 straipsnyje nustatyta kreditorių komiteto narių skyrimo tvarka ir teisingo atstovavimo kreditoriams komitete reikalavimai. 60 straipsnyje nustatytas principas, kad kreditorių komitetas atstovauja tik visų kreditorių interesams ir veikia nepriklausomai nuo nemokumo specialisto. Pagal šį straipsnį valstybėms narėms taip pat leidžiama išlaikyti nacionalines nuostatas, pagal kurias leidžiama įsteigti daugiau nei vieną kreditorių komitetą, atstovaujantį skirtingoms kreditorių grupėms. 61 ir 62 straipsniuose nustatytas kreditorių komiteto narių skaičius ir narių nušalinimo ir pakeitimo reikalavimai. 63 straipsnyje nustatyta minimali kreditorių komiteto darbo tvarka, įskaitant balsavimo tvarką. 64 straipsnyje nustatytos kreditorių komiteto funkcijos ir būtiniausios teisės, pareigos bei įgaliojimai, pavyzdžiui, teisė būti išklausytam nemokumo bylose, pareiga prižiūrėti nemokumo specialistą ir įgaliojimai prašyti išorės rekomendacijų tam tikrais klausimais. 65 straipsnyje apibrėžiami reikalavimai dėl išlaidų, kurias kreditorių komitetas patiria naudodamasis savo teisėmis ir vykdydamas savo funkcijas, ir dėl narių atlygio. Kreditorių komiteto nariams taip pat taikomos specialiosios nuostatos dėl atsakomybės pagal 66 straipsnį. Galiausiai 67 straipsniu suteikiama teisė apskųsti kreditorių komiteto sprendimus, kai kreditorių komitetui suteikti įgaliojimai patvirtinti sprendimus pagal nacionalinę teisę. VIII antraštinėje dalyje nustatomos priemonės, kuriomis didinamas nacionalinių įstatymų dėl nemokumo bylų skaidrumas. Pagal ją valstybės narės įpareigojamos parengti ir investuotojams reguliariai atnaujinti aiškiai apibrėžtą standartinę informacijos suvestinę, kurioje būtų pateikta praktinė informacija apie pagrindinius jų nacionalinės teisės aktų dėl nemokumo bylų ypatumus. Ši informacijos suvestinė turi būti paskelbta e. teisingumo portale. Kalbant apie Europos teisminio tinklo civilinėse ir komercinėse bylose teikiamą turinį, e. teisingumo portale jau yra tam tikros informacijos apie valstybių narių nacionalinius nemokumo režimus. Tačiau šių esamų nacionalinių tinklalapių turinys nėra suderintas taip, kad investuotojai galėtų lengvai palyginti skirtingus režimus. 68 straipsnyje nustatyti pagrindinės informacijos suvestinės turinio ir skelbimo reikalavimai, į kuriuos turėtų būti įtraukti esminiai nacionalinės teisės nemokumo bylų srityje aspektai. IX antraštinėje dalyje išdėstyta siūlomos direktyvos baigiamoji nuostata. 69 straipsnyje nustatomi Restruktūrizavimo ir nemokumo komiteto vaidmens reikalavimai, kaip nurodyta Direktyvos (ES) 2019/1023 30 straipsnyje. 70 straipsnyje pateikiama peržiūros nuostata, o 71 straipsnyje išdėstytos siūlomos direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę sąlygos. 72 straipsnyje nustatyta siūlomos direktyvos įsigaliojimo data, o 73 straipsnyje nurodyta, kam skirta siūloma direktyva.

2022/0408 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA kuria suderinami tam tikri bankroto teisės aspektai (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnį, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą, teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę, atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę, laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: (1)šios direktyvos tikslas – prisidėti prie tinkamo vidaus rinkos veikimo ir pašalinti naudojimosi pagrindinėmis laisvėmis, pavyzdžiui, kapitalo judėjimo ir įsisteigimo laisve, kliūtis, susidarančias dėl skirtingų nacionalinės teisės aktų ir procedūrų nemokumo srityje; (2)dėl didelių materialinės bankroto teisės aktų skirtumų, pripažintų Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/848, atsiranda kliūčių vidaus rinkai, nes mažėja tarpvalstybinių investicijų patrauklumas ir taip daromas poveikis tarpvalstybiniam kapitalo judėjimui Sąjungoje ir į trečiąsias šalis bei iš jų; (3)nemokumo bylomis siekiama užtikrinti tvarkingą finansinių ir ekonominių sunkumų patiriančių įmonių ar verslininkų likvidavimą arba restruktūrizavimą. Šios bylos yra labai svarbios finansinėms investicijoms, nes jose nustatoma galutinė tokių investicijų susigrąžinimo vertė. Dėl skirtingų valstybių narių taisyklių padidėjo teisinis netikrumas ir nenuspėjamumas dėl nemokumo bylų baigties, todėl atsirado kliūčių, visų pirma tarpvalstybinėms investicijoms vidaus rinkoje. Dideli susigrąžinimo vertės ir laiko, kurio reikia nemokumo byloms užbaigti, skirtumai visoje Sąjungoje daro neigiamą poveikį kreditorių ir investuotojų išlaidų nuspėjamumui tarpvalstybiniais atvejais vidaus rinkoje; (4)vidaus rinkos integravimas į bankroto teisės aktų sritį, kaip siekiama šia direktyva, yra pagrindinė priemonė siekiant veiksmingesnio Europos Sąjungos kapitalo rinkų veikimo, įskaitant didesnes galimybes įmonėms gauti finansavimą. Todėl būtina nustatyti minimaliuosius reikalavimus tikslinėse nacionalinių nemokumo bylų srityse, kurios daro didelį poveikį tokių bylų veiksmingumui ir trukmei, ypač tarpvalstybinių nemokumo bylų atveju; (5)siekiant dėl kreditorių apsaugoti nemokaus skolininko turto vertę, nacionalinės bankroto teisės aktuose turėtų būti numatytos veiksmingos taisyklės, pagal kurias būtų galima panaikinti kreditoriams žalingus teisinius veiksmus, kurie buvo užbaigti prieš iškeliant nemokumo bylą (ieškiniai dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu). Atsižvelgiant į tai, kad ieškiniais dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu siekiama panaikinti žalingą teisinio veiksmo poveikį turtui, svarbiu laiko momentu tikslinga laikyti šios žalos priežasties užbaigimą, t. y. teisinio veiksmo užbaigimą, o ne atlikimą. Pavyzdžiui, elektroninių pinigų pervedimo atveju svarbus laiko momentas turėtų būti ne tada, kai skolininkas paveda finansų įstaigai pervesti pinigus kreditoriui (teisinio veiksmo atlikimas), o kai suma įskaitoma į kreditoriaus sąskaitą (teisinio veiksmo užbaigimas). Pagal ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu taisykles taip pat turėtų būti leidžiama kompensuoti nemokaus skolininko turtą už žalą, kurią kreditoriai patyrė dėl tokių teisinių veiksmų; (6)teisinių veiksmų, kurie galėtų būti ginčijami pagal ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu taisykles, taikymo sritis turėtų būti apibrėžta plačiai, kad apimtų bet kokį teisinį poveikį turintį žmogaus elgesį. Vienodo požiūrio į kreditorius principas reiškia, kad teisiniai veiksmai taip pat turėtų apimti neveikimą, nes nėra didelio skirtumo, ar kreditoriai patiria žalą dėl atitinkamos šalies veiksmų arba pasyvumo. Pavyzdžiui, nesvarbu, ar skolininkas aktyviai atmeta jo įsipareigojančiajam asmeniui pateiktą reikalavimą arba išlieka pasyvus ir sutinka, kad sueitų reikalavimo senaties terminas. Kiti neveikimo, dėl kurio gali būti pareikšti ieškiniai dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, pavyzdžiai yra neveikimas siekiant užginčyti nepalankų teismų ar valdžios institucijų sprendimą ar kitus sprendimus arba intelektinės nuosavybės teisės neregistravimas. Dėl tos pačios priežasties pripažinimo negaliojančiu taisyklės turėtų būti taikomos ne tik skolininko atliktiems teisiniams veiksmams, bet ir sandorio šalies arba trečiosios šalies atliktiems teisiniams veiksmams. Kita vertus, pripažinimo negaliojančiu taisyklės turėtų būti taikomos tik teisiniams veiksmams, kurie kenkia visiems kreditoriams; (7)siekiant apsaugoti skolininko sandorio šalies teisėtus lūkesčius, bet koks kišimasis į teisinio veiksmo galiojimą ar vykdytinumą turėtų būti proporcingas aplinkybėms, kuriomis tas veiksmas atliekamas. Tokios aplinkybės turėtų apimti skolininko ketinimą, sandorio šalies žinias arba laikotarpį nuo teisinio veiksmo užbaigimo iki nemokumo bylos iškėlimo. Todėl būtina atskirti įvairius konkrečius pripažinimo negaliojančiu pagrindus, kurie grindžiami bendrais ir įprastais faktų modeliais ir kurie turėtų papildyti ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu bendrąsias išankstines sąlygas. Bet kokiu kišimusi taip pat turėtų būti gerbiamos pagrindinės teisės, įtvirtintos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje;

(8)kalbant apie ieškinius dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, reikėtų atskirti teisinius veiksmus, kai sandorio šalies reikalavimas buvo tinkamas bei vykdytinas ir buvo deramai patenkintas (deramas padengimas), ir teisinius veiksmus, kurių rezultatas nevisiškai atitiko kreditoriaus reikalavimą (nederamas padengimas). Nederamas padengimas visų pirma apima priešlaikinius mokėjimus, neįprastomis mokėjimo priemonėmis įvykdytus mokėjimus, tolesnį iki šiol neužtikrinto reikalavimo, dėl kurio dar nebuvo susitarta pirminiame susitarime dėl skolos, užtikrinimą įkaitu, išimtinės teisės nutraukti sutartį suteikimą arba kitus pakeitimus, nenumatytus pagrindinėje sutartyje, teisių gynybos priemonių ar prieštaravimų atsisakymą arba ginčytinų skolų pripažinimą. Deramo padengimo atveju su lengvatomis susijusiu pripažinimo negaliojančiu pagrindu galima remtis tik tuo atveju, jei teisinio veiksmo, kuris gali būti pripažintas niekiniu, kreditorius sandorio metu žinojo arba turėjo žinoti, kad skolininkas buvo nemokus; (9)tam tikras deramas padengimas, t. y. teisiniai veiksmai, kurie atliekami tiesiogiai už teisingą atlygį nemokaus skolininko turto naudai, neturėtų būti įtrauktas į teisinių veiksmų, kurie gali būti pripažinti niekiniais, taikymo sritį. Tais teisiniais veiksmais siekiama remti įprastą kasdienę skolininko verslo veiklą. Teisiniai veiksmai, kuriems taikoma ši išimtis, turėtų turėti sutartinį pagrindą ir juos atliekant turėtų būti reikalaujama tiesiogiai gauti abipusius rezultatus, tačiau nebūtinai vienu metu, nes kai kuriais atvejais dėl praktinių aplinkybių gali būti neišvengiamai vėluojama. Tačiau ši išimtis neturėtų būti taikoma kredito suteikimui. Be to, tų teisinių veiksmų rezultato ir atlygio vertė turėtų būti lygiavertė. Be to, atlygis turėtų būti naudingas skolininko turtui, o ne trečiajai šaliai. Ši išimtis visų pirma turėtų būti taikoma greitam biržos prekių, darbo užmokesčio ar paslaugų (visų pirma patarėjų teisės ar ekonomikos klausimais) mokesčių apmokėjimui; mokėjimui grynaisiais pinigais arba kortele už skolininko kasdienei veiklai reikalingas prekes; prekių, produktų ar paslaugų pristatymui už atlygį; teisės į užtikrinimą sukūrimui mainais už paskolos išmokėjimą; skubiam viešųjų mokesčių sumokėjimui už atlygį (pvz., už leidimą patekti į viešąsias erdves ar institucijas); (10)naujas arba tarpinis finansavimas, teikiamas restruktūrizavimo bandymo metu, be kita ko, vykdant prevencinę nemokumo procedūrą pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/1023 II antraštinę dalį, turėtų būti apsaugotas vėlesnėse nemokumo bylose. Todėl lengvatų pagrindu neturėtų būti leidžiama pareikšti ieškinių dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu dėl mokėjimų ar užtikrinimo įkaitu tokio naujo ar tarpinio finansavimo teikėjų naudai, jei tie mokėjimai arba užtikrinamas įkaitu atliekami atsižvelgiant į teikėjų reikalavimus. Todėl tokie mokėjimai ar užtikrinimas įkaitu turėtų būti laikomi teisiniais veiksmais, atliekamais tiesiogiai už teisingą atlygį nemokaus skolininko turto naudai; (11)pagrindinė pasekmė, kai byloje dėl pripažinimo negaliojančiu teisinis veiksmas pripažįstamas niekiniu, yra šalies, kuri gauna naudos iš niekiniu pripažinto teisinio veiksmo, pareiga kompensuoti nemokaus skolininko turtą už tokio teisinio veiksmo padarytą žalą. Kompensacija atitinkamais atvejais turėtų apimti atlygius ir palūkanas pagal taikytiną bendrąją civilinę teisę. Kompensacija reiškia, kad sumokama suma, lygi gauto rezultato vertei, jei ji negali būti grąžinta in natura į nemokaus skolininko turtą; (12)šalys, kurios yra glaudžiai susijusios su skolininku, pavyzdžiui, giminaičiai, jei skolininkas yra fizinis asmuo, arba subjektai, atliekantys lemiamą vaidmenį skolininko, kuris yra juridinis asmuo, atžvilgiu, paprastai turi informacinį pranašumą, susijusį su skolininko finansine padėtimi. Siekiant užkirsti kelią piktnaudžiavimui, reikėtų nustatyti papildomas apsaugos priemones. Todėl, nagrinėjant ieškinius dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu turėtų būti nustatytos teisinės prielaidos, susijusios su žinojimu apie aplinkybes, kuriomis buvo grindžiamos pripažinimo negaliojančiu sąlygos, kai kita šalis, dalyvaujanti vykdant teisinį veiksmą, kuris gali būti pripažintas niekiniu, yra glaudžiai susijusi su skolininku. Šios prielaidos turėtų būti nuginčijamos ir jomis turėtų būti siekiama prievolę įrodyti perkelti nemokaus skolininko turto naudai; (13)labai svarbu gerinti nemokumo specialistų galimybes nustatyti ir atsekti nemokaus skolininko turtui priklausantį turtą, siekiant kuo labiau padidinti to turto vertę. Vykdydami savo pareigas, nemokumo specialistai jau dabar gali susipažinti su informacija, saugoma viešuosiuose duomenų registruose, iš dalies sukurtuose pagal Sąjungos teisę ir tarpusavyje sujungtuose Europos lygmeniu, pavyzdžiui, Verslo registrų sąveikos sistemoje (BRIS), Nemokumo registrų sąsajos sistemoje (IRI) arba Tikrųjų savininkų registrų sąveikos sistemoje (BORIS). Tačiau prieiga prie viešosiose duomenų bazėse saugomos informacijos dažnai nėra pakankama, kad būtų galima nustatyti ir atsekti svarbų turtą, kuris yra arba turėtų būti nemokaus skolininko turto dalis. Visų pirma nemokumo specialistai susiduria su praktiniais sunkumais bandydami naudotis užsienyje esančiais turto registrais; (14)todėl būtina parengti nuostatas, kuriomis būtų užtikrinta, kad nemokumo specialistai, vykdydami savo pareigas nemokumo bylose, galėtų tiesiogiai arba netiesiogiai susipažinti su viešai neprieinamose duomenų bazėse saugoma informacija; (15)greita tiesioginė prieiga prie centralizuotų banko sąskaitų registrų arba duomenų paieškos sistemų dažnai yra būtina siekiant kuo labiau padidinti nemokaus skolininko turto vertę. Todėl turėtų būti nustatytos taisyklės, pagal kurias paskirtiesiems valstybių narių teismams, turintiems jurisdikciją nemokumo bylose, būtų suteikta tiesioginė prieiga prie centralizuotuose banko sąskaitų registruose arba duomenų paieškos sistemose saugomos informacijos. Jei valstybė narė teikia prieigą prie banko sąskaitos informacijos per centrinę elektroninę duomenų paieškos sistemą, ta valstybė narė turėtų užtikrinti, kad paieškos sistemą tvarkanti institucija nedelsdama pateiktų paskirtiesiems teismams nefiltruotus paieškos rezultatus; (16)siekiant gerbti teisę į asmens duomenų apsaugą ir teisę į privatų gyvenimą, tiesioginė ir neatidėliotina prieiga prie banko sąskaitų registrų turėtų būti suteikiama tik tiems teismams, kurie turi jurisdikciją nemokumo bylose ir kuriuos tuo tikslu paskyrė valstybės narės. Todėl nemokumo specialistams turėtų būti leidžiama susipažinti su banko sąskaitų registruose saugoma informacija tik netiesiogiai, prašant jų valstybės narės paskirtų teismų leisti susipažinti su informacija ir atlikti paiešką; (17)Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje (ES) YYYY/XX [LB: direktyva, kuria pakeičiama Direktyva 2015/849] nustatyta, kad centralizuoti automatizuoti mechanizmai yra tarpusavyje sujungti per banko sąskaitų registrų (BSR) bendrą prieigos punktą, kurį turi sukurti ir valdyti Komisija. Atsižvelgiant į didėjančią tarpvalstybinio pobūdžio nemokumo bylų svarbą ir atitinkamos finansinės informacijos svarbą siekiant kuo labiau padidinti nemokaus skolininko turto vertę nemokumo bylose, paskirtieji nacionaliniai teismai, turintys jurisdikciją nemokumo bylose, turėtų turėti galimybę gauti tiesioginę prieigą prie kitų valstybių narių centralizuotų banko sąskaitų registrų ir atlikti jų paiešką per BSR bendrą prieigos punktą, įdiegtą pagal Direktyvą (ES) YYYY/XX [LB: direktyva, kuria pakeičiama Direktyva 2015/849]; (18)bet kokius pagal šią direktyvą gautus asmens duomenis paskirtieji teismai ir nemokumo specialistai turėtų tvarkyti tik laikydamiesi taikytinų duomenų apsaugos taisyklių, kai tai būtina ir proporcinga siekiant nustatyti ir atsekti skolininko turtą, priklausantį nemokaus skolininko turtui, nagrinėjamose nemokumo bylose; (19)Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2015/849 užtikrinama, kad asmenims, galintiems įrodyti teisėtą interesą, būtų suteikta prieiga prie informacijos apie patikos fondų ir kitų rūšių juridinių struktūrų tikruosius savininkus, laikantis duomenų apsaugos taisyklių. Tiems asmenims suteikiama prieiga prie informacijos apie tikrojo savininko vardą, pavardę, gimimo mėnesį bei metus, gyvenamąją šalį, pilietybę ir turimų naudos teisių pobūdį bei apimtį. Labai svarbu, kad nemokumo specialistai galėtų greitai ir lengvai susipažinti su ta informacija, kad galėtų vykdyti savo užduotis atsekti turtą nagrinėjamose nemokumo bylose. Todėl būtina paaiškinti, kad tokiu atveju nemokumo specialistų prieiga yra teisėtas interesas. Be to, nemokumo specialistų tiesiogiai prieinamų duomenų apimtis neturėtų būti platesnė nei duomenų, su kuriais gali susipažinti kitos teisėtų interesų turinčios šalys, apimtis; (20)siekiant užtikrinti, kad turtą būtų galima veiksmingai atsekti nagrinėjant tarpvalstybines nemokumo bylas, valstybėje narėje paskirtiems nemokumo specialistams turėtų būti suteikta skubi prieiga prie turto registrų, taip pat ir tais atvejais, kai šie registrai yra kitoje valstybėje narėje. Todėl užsienio nemokumo specialistams taikomos prieigos sąlygos neturėtų būti sudėtingesnės nei tos, kurios taikomos vietos nemokumo specialistams; (21)likvidavimo dėl nemokumo atveju nacionalinės bankroto teisės aktais turėtų būti leidžiama realizuoti įmonės turtą parduodant veikiančią įmonę ar jos dalį. Veikiančios įmonės pardavimas šiomis aplinkybėmis turėtų reikšti visos įmonės arba jos dalies perdavimą įgijėjui taip, kad įmonė (ar jos dalis) galėtų toliau veikti kaip ekonomiškai produktyvus vienetas. Veikiančios įmonės pardavimas turėtų būti suprantamas priešingai nei įmonės turto pardavimas dalimis (likvidavimas dalimis); (22)paprastai daroma prielaida, kad didesnė vertė gali būti susigrąžinta likvidavimo atveju parduodant veikiančią įmonę (ar jos dalį), o ne ją likviduojant dalimis. Siekiant likvidavimo atveju skatinti parduoti veikiančią įmonę, nacionaliniai nemokumo režimai turėtų apimti įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą, pagal kurią finansinių sunkumų patiriantis skolininkas, padedamas stebėtojo, ieško galimų suinteresuotų įgijėjų ir parengia veikiančios įmonės pardavimą prieš oficialiai iškeliant nemokumo bylą, kad turtą būtų galima greitai realizuoti netrukus po oficialaus nemokumo bylos iškėlimo. Įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą turėtų sudaryti du etapai, t. y. parengiamasis etapas ir likvidavimo etapas; (23)siekiant veiksmingai administruoti įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą, teismas, kuriame iškelta tokia byla, taip pat turėtų turėti įgaliojimus priimti sprendimus dėl klausimų, glaudžiai susijusių su įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūra, vykdoma parduodant įmonę ar jos dalį; (24)įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūra turėtų užtikrinti, kad parengiamajame etape paskirtas stebėtojas galėtų pasiūlyti geriausią pardavimo proceso metu gautą pasiūlymą teismui patvirtinti tik tuo atveju, jei jis pareiškia, kad, jo nuomone, likviduojant dalimis kreditoriai nesusigrąžintų akivaizdžiai didesnės vertės nei rinkos kaina, gauta už veikiančią įmonę (ar jos dalį). Veikiančios įmonės vertė paprastai yra didesnė nei vertė likviduojant dalimis, nes ji grindžiama prielaida, kad įmonė tęsia veiklą su mažiausiai įmanomais sutrikimais, išlaiko finansinių kreditorių, akcininkų bei klientų pasitikėjimą ir toliau gauna pajamas. Todėl stebėtojo deklaracijoje neturėtų būti reikalaujama, kad kiekvienu atveju būtų atliekamas vertinimas. Stebėtojas turėtų tik pagrįstai daryti išvadą, kad pardavimo kaina nėra gerokai mažesnė už pajamas, kurias būtų galima susigrąžinti likviduojant dalimis. Tačiau turėtų būti reikalaujama, kad stebėtojas arba nemokumo specialistas atliktų griežtesnį patikrinimą tais atvejais, kai vienintelį esamą pasiūlymą pateikia su skolininku glaudžiai susijusi šalis. Tokiais atvejais stebėtojas arba nemokumo specialistas turėtų atmesti pasiūlymą, jei jis neatitinka kreditorių interesų kriterijaus; (25)siekdamos užtikrinti, kad įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūros metu įmonė būtų parduodama geriausia rinkos verte, valstybės narės turėtų arba užtikrinti aukštus parengiamajame etape vykdomo pardavimo proceso konkurencingumo, skaidrumo ir sąžiningumo standartus, arba numatyti, kad teismas, prasidėjus bylos likvidavimo etapui, surengtų trumpą viešąjį aukcioną; (26)jei valstybė narė nusprendžia reikalauti aukštų standartų parengiamajame etape, stebėtojas (kuris vėliau, likvidavimo etape bus paskirtas nemokumo specialistu) turėtų būti atsakingas už tai, kad pardavimo procesas būtų konkurencingas, skaidrus bei sąžiningas ir atitiktų rinkos standartus. Laikantis rinkos standartų šiame kontekste turėtų būti reikalaujama, kad procesas būtų suderinamas su atitinkamoje valstybėje narėje taikomomis standartinėmis susijungimų ir įsigijimų taisyklėmis bei praktika, įskaitant kvietimą potencialioms suinteresuotosioms šalims dalyvauti pardavimo procese, tos pačios informacijos atskleidimą potencialiems pirkėjams, galimybę suinteresuotiesiems įgijėjams atlikti išsamų patikrinimą ir suinteresuotųjų šalių pasiūlymų gavimą taikant struktūrizuotą procesą; (27)jei valstybė narė nusprendžia numatyti, kad teismas rengtų viešąjį aukcioną po likvidavimo etapo pradžios, parengiamojo etapo metu stebėtojo pasirinktas pasiūlymas aukciono metu turėtų būti naudojamas kaip pradinis pasiūlymas („priedangos pasiūlymas“). Skolininkas turėtų turėti galimybę siūlyti paskatas priedangos pasiūlymo teikėjui, visų pirma sutikdamas padengti išlaidas arba sumokėti pasitraukimo mokesčius, jei per viešąjį aukcioną būtų atrinktas geresnis pasiūlymas. Vis dėlto valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokios paskatos, kurias parengiamajame etape skolininkai suteikė priedangos pasiūlymų teikėjams, būtų proporcingos ir neatgrasytų kitų potencialiai suinteresuotų pasiūlymų teikėjų nuo dalyvavimo viešajame aukcione likvidavimo etape;

(28)nemokumo bylos iškėlimas neturėtų lemti sutarčių, pagal kurias šalys vis dar turi vykdyti įsipareigojimus (vykdytinos sutartys) ir kurios yra būtinos verslo veiklai tęsti, nutraukimo anksčiau laiko. Toks nutraukimas nepagrįstai pakenktų įmonės ar jos dalies, kurią ketinama parduoti per įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą, vertei. Todėl reikėtų užtikrinti, kad tos sutartys būtų perduotos skolininko įmonės ar jos dalies įgijėjui, net ir be su tomis sutartimis susijusios skolininko šalies sutikimo. Vis dėlto tam tikrais atvejais negalima pagrįstai tikėtis vykdytinų sutarčių perdavimo, pavyzdžiui, kai įgijėjas yra sutarties šalies konkurentas. Be to, teismas, atskirai įvertinęs vykdytiną sutartį, gali padaryti išvadą, kad jos nutraukimas labiau atitiktų skolininko įmonės interesus nei jos perleidimas, pavyzdžiui, kai sutarties perleidimas įmonei būtų neproporcinga našta. Tačiau teismui neturėtų būti leidžiama nutraukti vykdytinas sutartis, susijusias su intelektinės ir pramoninės nuosavybės teisių licencijomis, nes jos paprastai yra parduodamos įmonės veiklos pagrindiniai elementai; (29)galimybė užtikrinti pirmenybės teises įsigyti pardavimo proceso metu iškraipytų konkurenciją per įmonės perdavimo nemokumo atveju procedūrą. Potencialūs konkurso dalyviai gali susilaikyti nuo pasiūlymų teikimo dėl teisių turėtojo nuožiūra atmesti jų pasiūlymus, neatsižvelgiant į investuotą laiką bei išteklius ir pasiūlymo ekonominę vertę. Siekiant užtikrinti, kad laimėjusiame pasiūlyme būtų geriausia rinkoje esanti kaina, pirmenybės teisės įsigyti neturėtų būti suteikiamos konkurso dalyviams ir neturėtų būti užtikrinamos pasiūlymų teikimo procese. Pirmenybės teisių įsigyti, kurios buvo suteiktos prieš pradedant įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūrą, turėtojai, užuot pasinaudoję savo galimybe, turėtų būti pakviesti dalyvauti konkurse; (30)valstybės narės turėtų leisti užtikrinimo priemones turintiems kreditoriams dalyvauti konkurse įmonės perėmimo nemokumo atveju procedūroje siūlant jų užtikrintų reikalavimų sumą kaip atlygį už turto, dėl kurio jie turi užtikrinimo priemonę, pirkimą (kredito pasiūlymas). Tačiau kredito pasiūlymas neturėtų būti naudojamas taip, kad užtikrinimo priemonę turintiems kreditoriams pasiūlymų teikimo procese būtų suteiktas nepagrįstas pranašumas, pavyzdžiui, kai jų užtikrinto reikalavimo dėl skolininko turto suma viršija įmonės rinkos vertę; (31)ši direktyva neturėtų daryti poveikio Sąjungos konkurencijos teisės, ypač Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004, taikymui ir neturėtų trukdyti valstybėms narėms užtikrinti nacionalinių susijungimų kontrolės sistemų įgyvendinimą. Renkantis geriausią pasiūlymą, stebėtojui turėtų būti leidžiama atsižvelgti į reguliavimo riziką, kylančią dėl pasiūlymų, kuriems reikalingas konkurencijos institucijų leidimas, ir konsultuotis su tomis institucijomis, jei tai leidžiama pagal taikytinas taisykles. Konkurso dalyviai turėtų ir toliau būti atsakingi už tai rizikai įvertinti būtinos informacijos pateikimą ir savalaikį bendradarbiavimą su kompetentingomis konkurencijos institucijomis, kad ta rizika būtų sumažinta. Siekiant padidinti tikimybę, kad procedūros bus sėkmingos, kai yra pasiūlymas, dėl kurio kyla tokia rizika, turėtų būti reikalaujama, kad stebėtojas atliktų savo vaidmenį taip, kad būtų lengviau pateikti alternatyvius pasiūlymus; (32)direktoriai prižiūri juridinio asmens reikalų valdymą ir geriausiai suvokia jo finansinę padėtį. Todėl direktoriai yra vieni iš pirmųjų, kurie supranta, ar juridinis asmuo artėja prie nemokumo ribos arba ją peržengė. Direktoriams pavėluotai pateikus prašymą iškelti nemokumo bylą gali sumažėti kreditorių susigrąžinimo vertė. Todėl valstybės narės turėtų įpareigoti direktorius pateikti prašymą iškelti nemokumo bylą per nustatytą laikotarpį. Valstybės narės taip pat turėtų apibrėžti, kam turėtų būti taikomos direktorių pareigos, atsižvelgdamos į tai, kad sąvoka „direktorius“ turėtų būti aiškinama plačiai, kad apimtų visus asmenis, kuriems pavesta priimti arba kurie faktiškai priima ar turėtų priimti pagrindinius sprendimus dėl juridinio asmens valdymo; (33)siekiant užtikrinti, kad direktoriai, nepaisydami nemokumo požymių, neveiktų savo pačių interesais delsdami pateikti prašymą iškelti nemokumo bylą, valstybės narės turėtų nustatyti nuostatas, pagal kurias direktoriams tektų civilinė atsakomybė už pareigos pateikti tokį prašymą pažeidimą. Tokiu atveju direktoriai turėtų atlyginti kreditoriams žalą, patirtą dėl juridinio asmens susigrąžinimo vertės pablogėjimo, palyginti su situacija, jei prašymas būtų buvęs pateiktas laiku. Valstybės narės turėtų turėti galimybę priimti arba toliau taikyti griežtesnes nei nustatyta šioje direktyvoje nacionalines taisykles dėl direktorių civilinės atsakomybės, susijusios su prašymu iškelti nemokumo bylą; (34)labai mažos įmonės dažnai būna individualios įmonės arba mažos partnerystės, kurių steigėjams, savininkams ar nariams netaikoma ribotos atsakomybės apsauga ir todėl jiems tenka neribota atsakomybė už įmonės skolas. Kai labai mažos įmonės veikia kaip ribotos atsakomybės subjektai, ribotos atsakomybės apsauga labai mažų įmonių savininkams paprastai yra iliuzija, nes neretai tikimasi, kad jie užtikrins labai mažų įmonių verslo skolas kaip užtikrinimo priemonę naudodami savo asmeninį turtą. Be to, kadangi labai mažos įmonės labai priklauso nuo savo klientų mokėjimų, jos dažnai susiduria su grynųjų pinigų srautų problemomis ir didesne įsipareigojimų neįvykdymo rizika, kylančia dėl svarbaus verslo partnerio praradimo arba klientų pavėluotų mokėjimų. Be to, labai mažos įmonės taip pat susiduria su apyvartinio kapitalo trūkumu, didesnėmis palūkanų normomis ir didesniais įkaito reikalavimais, todėl gauti finansavimą, ypač finansinių sunkumų atveju, yra sudėtinga, o gal net neįmanoma. Dėl to jos gali tapti nemokios dažniau nei didesnės įmonės; (35)nacionalinės nemokumo taisyklės ne visada yra tinkamos, kad nemokioms labai mažoms įmonėms būtų taikomos tinkamos ir proporcingos sąlygos. Atsižvelgiant į unikalias labai mažų įmonių charakteristikas ir jų konkrečius poreikius joms patiriant finansinių sunkumų, visų pirma į poreikį taikyti greitesnes, paprastesnes ir įperkamesnes procedūras, nacionaliniu lygmeniu turėtų būti parengtos atskiros nemokumo procedūros pagal šios direktyvos nuostatas. Nors šios direktyvos nuostatos dėl supaprastintų likvidavimo procedūrų taikomos tik labai mažoms įmonėms, valstybės narės turėtų turėti galimybę išplėsti jų taikymą taip pat mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurios nėra labai mažos įmonės; (36)tikslinga užtikrinti, kad supaprastintų likvidavimo procedūrų vykdymą ir priežiūrą valstybės narės galėtų patikėti kompetentingai institucijai, kuri būtų teismas arba administracinė įstaiga. Pasirinkimas, be kita ko, priklausytų nuo valstybių narių administracinių ir teisinių sistemų, taip pat nuo teismų pajėgumų ir poreikio užtikrinti proceso išlaidų efektyvumą ir spartą; (37)mokėjimų nutraukimo kriterijus ir balanso kriterijus yra du įprasti veiksniai, dėl kurių valstybės narės iškelia standartines nemokumo bylas. Tačiau labai mažų įmonių skolininkams, ypač tais atvejais, kai skolininkas yra individualus verslininkas, gali būti neįmanoma taikyti balanso kriterijų dėl to, kad gali būti nepakankamai tinkamai registruojamas ir nepakankamai aiškiai atskiriamas asmeninis turtas ir įsipareigojimai bei įmonės turtas ir įsipareigojimai. Todėl supaprastintos likvidavimo procedūros pradėjimo kriterijus turėtų būti negalėjimas grąžinti skolų suėjus jų terminui. Valstybės narės taip pat turėtų apibrėžti konkrečias sąlygas, kuriomis tenkinamas šis kriterijus, jei šios sąlygos yra aiškios bei paprastos ir atitinkama labai maža įmonė gali lengvai jas patikrinti; (38)siekiant labai mažoms įmonėms nustatyti ekonomiškai efektyvias ir operatyvias supaprastintas likvidavimo procedūras, reikėtų nustatyti trumpus terminus. Taip pat turėtų būti kuo labiau sumažinti formalumai, susiję su visais procesiniais veiksmais, įskaitant bylos iškėlimą, reikalavimų pateikimą ir pripažinimą, nemokaus skolininko turto nustatymą ir turto realizavimą. Teikiant prašymą pradėti supaprastintą likvidavimo procedūrą turėtų būti naudojama standartinė forma, o visiems kompetentingos institucijos ir, kai aktualu, nemokumo specialisto ir bylos šalių ryšiams palaikyti turėtų būti naudojamos elektroninės priemonės; (39)visos labai mažos įmonės turėtų turėti galimybę pradėti procedūras, kad išspręstų savo finansinius sunkumus ir kad jų skolos būtų panaikintos. Galimybė pasinaudoti supaprastinta likvidavimo procedūra neturėtų priklausyti nuo labai mažos įmonės gebėjimo padengti tokių procedūrų administracines išlaidas. Valstybių narių teisės aktuose turėtų būti nustatytos supaprastintų likvidavimo procedūrų administravimo išlaidų padengimo taisyklės, kai skolininko turto ir pajamų šaltinių nepakanka toms išlaidoms padengti; (40)supaprastintose likvidavimo procedūrose paprastai nereikia skirti nemokumo specialisto, atsižvelgiant į tai, kad labai mažos įmonės vykdo paprastas verslo operacijas, dėl kurių jų priežiūra, kurią vykdo kompetentinga institucija, yra įmanoma ir pakankama. Todėl skolininkas turėtų ir toliau kontroliuoti savo turtą ir kasdienę įmonės veiklą. Kita vertus, siekiant užtikrinti, kad supaprastinta likvidavimo procedūra galėtų būti vykdoma veiksmingai ir efektyviai, skolininkas, prasidedant procesui ir jo metu, turėtų pateikti tikslią, patikimą ir išsamią informaciją apie savo finansinę padėtį ir verslo reikalus; (41)labai maža įmonė skolininkė turėtų turėti galimybę pasinaudoti laikinu atskirų vykdymo užtikrinimo priemonių sustabdymu, kad galėtų išsaugoti savo turto vertę ir užtikrinti teisingą bei tvarkingą bylos nagrinėjimą. Tačiau valstybės narės gali leisti kompetentingoms institucijoms aiškiai apibrėžtomis aplinkybėmis nestabdyti procedūrų tam tikrų reikalavimų atveju; (42)ginčijami reikalavimai turėtų būti nagrinėjami taip, kad nebūtų be reikalo apsunkintas labai mažų įmonių supaprastintos likvidavimo procedūros vykdymas. Jei ginčijami reikalavimai negali būti greitai išnagrinėti, galimybe užginčyti reikalavimą gali būti naudojamasi siekiant be reikalo užvilkinti procedūrą. Priimant sprendimą dėl ginčijamo reikalavimo nagrinėjimo, kompetentingai institucijai turėtų būti suteikti įgaliojimai leisti tęsti supaprastintą likvidavimo procedūrą tik neginčijamų reikalavimų atžvilgiu; (43)supaprastintos likvidavimo procedūros atveju ieškinius dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu turėtų pareikšti tik kreditorius arba nemokumo specialistas, jei jis paskirtas. Priimdama sprendimą pakeisti supaprastintą likvidavimo procedūrą standartine nemokumo byla, kad būtų galima vykdyti pripažinimo negaliojančiu procedūrą, kompetentinga institucija turėtų atsižvelgti į įvairius aspektus, įskaitant numatomas sandorio pripažinimo negaliojančiu procedūros išlaidas, trukmę ir sudėtingumą, sėkmingo turto susigrąžinimo tikimybę ir tikėtiną naudą visiems kreditoriams; (44)valstybės narės turėtų užtikrinti, kad nemokaus skolininko turtą supaprastintose likvidavimo procedūrose būtų galima realizuoti per viešąjį teisminį aukcioną internetu, jei kompetentinga institucija mano, kad tai yra tinkama turto realizavimo priemonė. Dėl šios priežas