KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI ĮVAIRIŲ SRIČIŲ ES POLITIKOS MIESTŲ DIMENSIJA. PAGRINDINIAI ES MIESTŲ DARBOTVARKĖS YPATUMAI /* COM/2014/0490 final */





Įvairių sričių ES politikos miestų dimensija. pagrindiniai ES miestų darbotvarkės ypatumai Komunikatas Tarybai, EP, RK ir EESRK Įvadas............................................................................................................................. 3 1. Miestų Europos iššūkiai ir galimybės................................. 4 1.1. Urbanizuota ES, kurioje miestai skatina augimą ir efektyvų išteklių naudojimą 4 1.2. Neoptimalūs Europos miestų rodikliai ir nuolatiniai iššūkiai....................... 4 1.3. Fragmentiška miestų sistema....................................................................... 5 2. Miestų politika Europoje............................................................. 5 2.1. Nacionalinė miestų politika.......................................................................... 5 2.2. Tarpvyriausybinis bendradarbiavimas miestų plėtros srityje........................ 6 2.3. Vienodas Europos miestų plėtros supratimas.............................................. 6 2.4. ES miestų politika šiandien.......................................................................... 7 2.5. Miestų potencialas gali būti išnaudojamas geriau........................................ 7 3. Raginimai formuoti ES miestų darbotvarkę.................. 8 3.1. Seniai pripažįstamas poreikis formuoti ES miestų darbotvarkę................... 8 3.2. Atnaujinti raginimai formuoti ES miestų darbotvarkę................................. 8 4. Miestų plėtros pasaulinė dimensija..................................... 9 5. Svarstymų apie ES miestų darbotvarkę tolesnė plėtotė 9 5.1. Kodėl mums reikia ES miestų darbotvarkės?............................................ 10 5.2. Kokia turėtų būti ES miestų darbotvarkė?................................................ 10 5.3. Taikymo srities apibrėžimas ir akcentų nustatymas................................... 11 5.4. Aktyvesnio miestų dalyvavimo ir didesnio jų indėlio į įvairių sričių ES politiką užtikrinimas................................................................................................................... 11 5.5. Geresnis miestų plėtros procesų supratimas............................................... 11 5.6. ES miestų darbotvarkės įgyvendinimo užtikrinimas.................................. 12 Įvadas Europai ir toliau kyla iššūkių, susijusių su ekonomika, klimatu, aplinka ir visa visuomene. Dauguma tų iššūkių turi aiškią miestų dimensiją; jie pasireiškia daugiausia miestuose ir aplink juos (pvz., skurdas, socialinė ir erdvinė segregacija, aplinkos būklės blogėjimas) arba yra sėkmingai įveikiami miestuose ir jiems aktyviai dalyvaujant (pvz., efektyvus išteklių naudojimas ir anglies dioksido kiekio pokyčių nelemianti ekonomika, ekonominė plėtra ir inovacijos; socialinės inovacijos ir integracija). Nors miestų vaidmuo ekonominei, socialinei bei kultūrinei plėtrai ir jų galimybės kurti efektyvesniu išteklių naudojimu pagrįstą gyvenamąją aplinką seniai pripažįstamas, tačiau politikos atsakas Europos ir nacionaliniu lygmeniu yra lėtas ir nedarnus, nes įgyvendinama daug menkai integruotų sektorių iniciatyvų. Vis aktyviau teigiama, kad miestai turi reikiamai įsitraukti į įvairių sričių ES politikos formavimą bei įgyvendinimą ir kad įvairių sričių ES politika turi būti geriau pritaikyta prie miestų, kuriuose ji bus įgyvendinama, realijų. Formuoti ES miestų darbotvarkę ragina įvairūs suinteresuotieji subjektai ES, nacionaliniu ir vietos lygmenimis. Reaguodama į šiuos raginimus ir siekdama inicijuoti diskusijas dėl ES miestų darbotvarkės poreikio, Europos Komisija surengė forumą „Cities“[1]. Po forumo „Cities“ valstybės narės aptarė būtinybę formuoti ES miestų darbotvarkę; jos pripažino Europos Parlamento, Regionų komiteto, miestų asociacijų ir pačių miestų suinteresuotumą bei lūkesčius, taip pat jų pasirengimą dalyvauti procese. Buvo pasiūlyta, kad tokia darbotvarkė būtų pradėta formuoti užtikrinant indėlį vietos, regionų, nacionaliniu ir ES lygmenimis[2]. Šio komunikato tikslas – į diskusijas įtraukti visus suinteresuotuosius subjektus. Remiantis forumo „Cities“ rezultatais, komunikate konsultacijoms siūloma keletas klausimų, kuriais siekiama toliau išsiaiškinti, kiek reikalinga ES miestų darbotvarkė, kokie turėtų būti jos tikslai ir kaip ji turėtų būti įgyvendinama. Nacionalinio, regionų ir vietos lygmens suinteresuotųjų subjektų ir kompetentingų institucijų nuomonės ir pasiūlymai bus svarbūs naujajai Komisijai ir naujajam Parlamentui, be kita ko, ateityje plėtojant strategiją „Europa 2020“[3]. Šiame komunikate pristatoma dabartinė miestų padėtis ES (1 skirsnis), kokia dabartinė padėtis Europoje, susijusi su miestų politika (2 skirsnis), raginimais formuoti ES miestų darbotvarkę (3 skirsnis), miestų plėtros pasaulinė dimensija (4 skirsnis) ir galimomis veiklos kryptimis, pateikiant klausimus konsultacijoms (5 skirsnis). 1. Miestų Europos problemos ir galimybės 1.1. Urbanizuota ES, kurioje miestai skatina augimą ir efektyvų išteklių naudojimą Šiandien apie 359 mln. žmonių (72 proc. visų ES gyventojų) gyvena miestuose, miesteliuose ir priemiesčiuose. Nors pokyčių sparta sulėtėjo, miestų gyventojų dalis ir toliau auga; tikėtina, kad 2050 m. ji bus didesnė nei 80 proc.[4]. Atsižvelgiant į vartotojų, darbuotojų ir įmonių koncentraciją vienoje vietoje ar zonoje, taip pat į tai, kad miestuose veikia įvairios formalios bei neformalios institucijos, miesto vietovės yra ne vien gyventojų centrai. Jie yra įvairios veiklos, ypač ekonominės, centrai. Šešiasdešimt septyni procentai Europos BVP sukuriama didmiesčių regionuose, nors juose gyvena tik penkiasdešimt devyni procentai visų Europos gyventojų. Remiantis Europos miestų ekonominės veiklos rezultatų palyginimu, dideliems miestams sekasi geriau nei visiems kitiems[5], be to, sostinės bei stambesni didmiesčių regionai per ekonomikos krizę tvarkėsi geriau nei smulkesni didmiesčių ir ne didmiesčių regionai[6]. Tačiau maži ir vidutinio dydžio miestai yra Europos teritorijos pagrindas ir atlieka svarbų vaidmenį teritorinės plėtros ir sanglaudos procesuose. Be to, būtent miestuose geriausia spręsti kai kuriuos pasaulinio masto uždavinius. Pavyzdžiui, miestai gali labai sėkmingai prisidėti prie energijos vartojimo ir išmetamo anglies dioksido kiekio mažinimo, nes gyventojų tankumas miestų vietovėse suteikia galimybę užtikrinti efektyvesniu energijos vartojimu pagrįstą būstą ir transportą. 1.2. Neoptimalūs Europos miestų rodikliai ir nuolatiniai iššūkiai Gyventojų ir veiklos koncentracija nėra nei būtina, nei pakankama spartaus augimo sąlyga. Smarkiai skiriasi sostinių ir kitų miestų rodikliai. Be to, esama didelių skirtumų tarp sostinės statuso neturinčių Vakarų ir Rytų Europos miestų; tų skirtumų negalima paaiškinti vien miestų dydžiu. Labai skiriasi net ir tos pačios valstybės narės panašaus dydžio ir panašios pramonės struktūros miestų ekonominės ir socialinės veiklos rezultatai[7]. Nepaisant to, kad miestai gali skatinti augimą, didžiausias nedarbo lygis fiksuojamas miestuose. Dėl globalizacijos, pastarosios krizės ir gamybos smukimo sumažėjo daugelio miestų darbo jėgos kvalifikacija ir padaugėjo menkos kvalifikacijos paslaugų sektoriaus darbo vietų ir dirbančių neturtingųjų. Padaugėjo gyventojų, kuriems kyla skurdo pavojus[8]. Daugelyje miestų smarkiai auga socialinė atskirtis, segregacija ir poliarizacija. Tai, kad miestų gyvenvietės yra kompaktiškos, padeda užtikrinti efektyvesnį išteklių naudojimą, tačiau padėtį blogina nekontroliuojamas priemiesčių plėtimasis, dėl kurio komunalinėms tarnyboms tenka didelis krūvis ir mažėja teritorinė sanglauda. Kadangi daugelyje miestų pėsčiųjų bei dviratininkų eismas ir viešasis transportas nėra pakankamai išplėtotos alternatyvos automobiliams, susidaro daug spūsčių, oro kokybė išlieka bloga ir suvartojama daug energijos. Dėl sparčios urbanizacijos, kuri lemia didelę gyventojų koncentraciją ir ekonomines investicijas į didesnės rizikos zonas, taip pat smarkiai išauga miestų pažeidžiamumas gaivalinių ir žmogaus sukeltų nelaimių atveju. Be to, daugelyje Europos miestų stinga gebėjimų imtis (būtinų) struktūrinių pokyčių ir juos įgyvendinti. Dėl ekonomikos krizės daugelis miestų smarkiai susilpnėjo, padaugėjo jiems kylančių iššūkių, o išteklių tiems iššūkiams spręsti sumažėjo. Daugelis antraeilių miestų, ypač Vidurio ir Rytų Europoje, patiria įvairialypį nuosmukį, įskaitant demografinį ir ekonominį; tai gali paskatinti grandininį procesą, kai mažėja vietos mokestinės pajamos, prekių bei paslaugų paklausa, darbo vietų skaičius, darbo jėgos pasiūla ir investicijų mastas, taip pat bendras patrauklumas[9]. Ekonomikos sąstingio apimtų miestų centrinės dalys ištuštėjo, o priemiesčiai ėmė plėstis. 1.3. Fragmentiška miestų sistema Palyginti su JAV ir Kinija, Europai būdinga daugiacentriškesnė ir mažiau koncentruota miestų struktūra. Ją sudaro dvi didelės miestų aglomeracijos (Paryžiaus ir Londono), daug didelių miestų regionų, platus mažų ir vidutinio dydžio miestų tinklas ir teritorijos su labai mažai miesto tipo centrų. Europos miestų struktūrą galima apibūdinti kaip didelių miestų centrų, daugiacentrių miestų struktūrų ir nekompaktiškos plėtros miestų teritorijų derinį. Europoje vis aktyviau randasi daugiacentrių (mega)miestų regionų, kurie yra vidutinio dydžio ir mažų miestų tinklas, neturintis realaus funkcinio ir politinio pagrindo[10]. Kadangi didėja administracinių ir miestų struktūrų nesuderinamumas, mažėja sanglauda, o dėl netinkamo valdymo bei nepakankamai išplėtotos infrastruktūros nukenčia konkurencingumas[11]. 2. Miestų politika Europoje 2.1. Nacionalinė miestų politika Valstybių narių miestų politika labai skiriasi, ir tik kelios iš jų turi specialiai miestų reikalams skirtas ministerijas ir ministrus. Dažnai miestų politika yra tai, ką nulemia miestų bei teritorijų planavimo įstatymai ir įvairios sektorių politikos priemonės, o ne sritis, kuriai nustatoma politinė ir strateginė kryptis. Be to, valstybėse narėse labai skiriasi miestų valdymo principai, jų savarankiškumo lygis, kiek galių jiems suteikiama ir kokiu mastu jie dalyvauja formuojant nacionalinę politiką – administracinių pakopų arba valdžios lygių skaičius svyruoja nuo dviejų iki keturių, o vidutinis žemiausios pakopos (bendruomenės ar municipaliteto) gyventojų skaičius – nuo mažiau kaip 2 000 iki daugiau kaip 150 000. Siekiant palengvinti bendrą planavimą ir veiksmus, susijusius su strateginiais klausimais ar bendra infrastruktūra, kai kuriose šalyse įdiegtos papildomos tarpinės struktūros, tokios kaip pirmosios pakopos valdžios grupės[12]. Nacionalinių vyriausybių sistemos taip pat labai skiriasi pagal tai, kiek galių suteikiama miestams politinio savarankiškumo ir biudžeto bei vietos mokesčių kontrolės srityse. Kai kuriose šalyse (dideliems) miestams suteikiamas specialus statusas, kuris padeda gauti papildomų išteklių ir lemia papildomą atsakomybę[13]. Per pastaruosius trisdešimt metų daugelis valstybių narių patyrė decentralizaciją, nors ne visada atitinkamai daugėjo išteklių. 2.2. Tarpvyriausybinis bendradarbiavimas miestų plėtros srityje Valstybės narės miestų plėtros klausimais bendradarbiauja tarpvyriausybiniu pagrindu, o susitikimus organizuoja ir jiems pirmininkauja Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė. Tarpvyriausybinio bendradarbiavimo rezultatas paprastai būna per neformalius ministrų susitikimus priimami dokumentai, kaip antai Leipcigo chartija[14] ir Toledo deklaracija[15]. Tačiau, atsižvelgiant į tai, kad formaliai nė vienos sudėties Taryba neužsiima miestų politika, skirtingų valstybių narių dalyvavimo mastas skirtingu metu skiriasi; nevienodas ir tarpvyriausybinio bendradarbiavimo poveikis ES ir nacionalinei politikai. 2.3. Vienodas Europos miestų plėtros supratimas Siekių, tikslų ir vertybių klausimais Europos lygmeniu aiškiai sutariama dėl to, kaip Europos miestai turėtų atrodyti ateityje, ir dėl principų, kuriais turėtų būti pagrįstas idealus Europos miestas. Šie principai išreikšti Sutarties tiksluose, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje ir Europos socialiniame modelyje. Be to, kaip galima spręsti iš Leipcigo chartijos[16], už miestų plėtrą atsakingi ministrai sutaria dėl konkretesnių miestų plėtros tikslų ir vertybių, dėl to, kaip šių tikslų reikėtų siekti, ir dėl svarbaus vaidmens, kurį miestai gali atlikti įgyvendinant strategiją „Europa 2020“, kaip nurodyta Toledo deklaracijoje. Tas pats pasakytina ir apie miestų plėtros Europos teritorijoje principus, kurie išreikšti 2020 m. Europos Sąjungos teritorinėje darbotvarkėje (TA2020)[17]. Bendrijos iniciatyvos „Urban“[18] ir vėliau į regionines ir nacionalines veiklos programas įtrauktos integruotos darnios miestų plėtros nuostatos[19] padėjo užtikrinti, kad įgyvendinant ES sanglaudos politiką tarpvyriausybiniam procesui būtų suteikta praktinės patirties. Kartu jie sudaro tai, kas vadinama „Miestų acquis“. Remiantis Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija, Europos socialiniu modeliu, Leipcigo chartija, Toledo deklaracija ir 2020 m. Europos Sąjungos teritorine darbotvarke, dokumente „Ateities miestai“[20] apibendrinami Europos tvarios miestų plėtros modelio principai. Europos miestai turėtų būti: ü didelės socialinės pažangos vietos; ü demokratijos, kultūrinio dialogo ir įvairovės platformos; ü žaliosios, ekologiškos ar aplinkos regeneracijos vietos; ü traukos centrai ir ekonomikos augimo varikliai. Europos miestų teritorinė plėtra turėtų: ü atspindėti darnią Europos plėtrą, pagrįstą subalansuotu ekonomikos augimu ir teritoriniu veiklos organizavimu, išsaugant daugiacentrę miesto struktūrą; ü remtis stipriais regioniniais centrais, kuriuose gali būti teikiamos visiems prieinamos visuotinės ekonominės svarbos paslaugos; ü būti pagrįsta kompaktiška gyvenamųjų rajonų struktūra ir ribotu priemiesčių plėtimusi; ü miestuose bei aplink juos užtikrinti aukšto lygio aplinkos apsaugą ir kokybę. 2.4. ES miestų politika šiandien 2012 m. Europos Komisijos Regioninės politikos generalinis direktoratas pervadintas į Regioninės ir miestų politikos generalinį direktoratą. Tuo būdu pripažinta, kad miestai turi visapusiškai įsitraukti į ES ekonominę, socialinę ir teritorinę plėtrą, taip pat atsižvelgta į reikšmingą miestų dimensiją įvairių sričių ES politikoje, be kita ko, ir regioninėje politikoje. 2014–2020 m. finansiniu laikotarpiu apytiksliai bent 50 proc. Europos regioninės plėtros fondo (ERPF) lėšų (apie 80–90 mlrd. EUR) bus investuota į miesto vietoves per pagrindines veiklos programas; ne mažiau kaip 5 proc. nacionalinių ERPF asignavimų numatyta skirti integruotai tvariai miestų plėtrai, siekiant užtikrinti, kad visose valstybėse narėse tai būtų vienas iš prioritetų. Miestų tinklų kūrimas ir mainai bus toliau skatinami įgyvendinant naujos kartos programą „Urbact“[21]. Tačiau miestų plėtra remiama ne tik įgyvendinant ES regioninę politiką ir per struktūrinius fondus. Vis daugiau sektoriams skirtos įvairių sričių ES politikos aiškiai skirta miesto vietovėms – įgyvendinant energetikos, informacinės visuomenės, aplinkos, klimato, švietimo ir kultūros, transporto ir kitą politiką remiamos tokios iniciatyvos kaip Europos kultūros sostinės, Pažangių miestų ir bendruomenių Europos inovacijų partnerystės, Žaliosios sostinės apdovanojimo, Merų pakto iniciatyvos ir iniciatyva „Merai prisitaiko“. Daug kitų ES iniciatyvų ir direktyvų netiesiogiai skirtos miesto vietovėms, pvz., triukšmo ir oro kokybės direktyvos, migracijos politika, spūsčių mažinimo ir kitos priemonės, kurios, nors ir nėra skirtos tik miestams, daugiausia yra susijusios su miesto vietovėmis arba yra įgyvendinamos miestų[22]. 2.5. Miestų potencialas gali būti išnaudojamas geriau Miestams tenka svarbus vaidmuo įgyvendinant įvairių sričių ES politiką, įskaitant strategiją „Europa 2020“. Tačiau dabartiniame politikos formavimo procese tiek nacionaliniu, tiek ES lygmenimis ne visada visapusiškai išnaudojama miestų kompetencija ir ne visada pripažįstamas esminis vaidmuo, kurį gali atlikti vietos valdžios institucijos įgyvendinant kitais valdymo lygmenimis nustatytus politikos tikslus. Nors miestai vis dažniau pripažįstami kaip labai svarbūs subjektai, o apie miestų dimensiją kalbama vis plačiau, padėtis išlieka problemiška. Daugiapakopis valdymas ne visada yra veiksmingas, be to, sudėtinga užtikrinti skirtingų sektorių ir valstybių politikos integraciją. Didelis dėmesys politikos tikslams sektorių lygmeniu sumažina sektorių sinergijos galimybę ir silpnina pačių miestų įsitraukimą. Nekoordinuotas politikos formavimas įsišaknijęs visais valdymo lygmenimis ir tai sunku pakeisti, nes tikslai, siekiai ir rezultatų vertinimo rodikliai taip pat paprastai nustatomi sektoriuose. Kadangi įvairių sektorių teisės aktų sričių ir valdymo lygmenų (vietos, regionų ir nacionalinio) koordinacija nepakankama, miestams gali būti sudėtinga laikytis ES direktyvų, pvz., tokiose srityse kaip oro kokybė[23]. 3. Raginimai formuoti ES miestų darbotvarkę 3.1. Seniai pripažįstamas poreikis formuoti ES miestų darbotvarkę Dar 1997 m. komunikate „Miestų plėtros darbotvarkės Europos Sąjungoje link“[24] Europos Komisija teigė, kad būtinos naujos pastangos siekiant sustiprinti arba atkurti Europos miestų, kaip socialinės ir kultūrinės integracijos, ekonominio klestėjimo bei tvarios plėtros ir demokratijos centrų, vaidmenį. Nuo tada palaipsniui keitėsi miesto vietovėse taikomų ES politikos priemonių mastas, o miestų plėtra tapo svarbesniu ES politikos formavimo veiksniu. Be to, Lisabonos sutartyje teritorinė sanglauda tapo vienu iš ES tikslų, taip pat sustiprintas daugiapakopis valdymas. Tačiau politikos susiskaidymas išlieka, miestams kylantys iššūkiai tapo dar sudėtingesni, o dėl vietos lygmens subjektų vaidmens ES politikos formavimo ir įgyvendinimo srityje ir toliau kyla diskusijų. Tai atsispindi pastaraisiais metais atnaujintuose raginimuose formuoti ES miestų darbotvarkę. 3.2. Atnaujinti raginimai formuoti ES miestų darbotvarkę 2011 m. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją, kurioje pasisakė už tai, kad įvairių sričių ES politikoje būtų stiprinama miestų dimensija ir tarpvyriausybinis bendradarbiavimas miestų plėtros politikos klausimais, ir paragino parengti bendrą darbo programą arba Europos miestų plėtros darbotvarkę. Europos Parlamentas taip pat pabrėžė, kad į šiuos procesus būtina aktyviau įtraukti miestus. 2013 m. viduryje Nyderlandų ir Belgijos vadovaujama valstybių narių grupė pateikė pasiūlymą dėl miestų darbotvarkės įgyvendinant tarpvyriausybinį bendradarbiavimą miestų plėtros klausimais; pažanga toliau plėtojant šį pasiūlymą padaryta per Lietuvos, Graikijos ir Italijos pirmininkavimą Tarybai. 2013 m. pabaigoje Regionų komitetas inicijavo nuomonę savo iniciatyva „Dėl integruotos ES miestų darbotvarkės kūrimo“. Nuomonėje raginama formuoti naują integruotą ES miestų darbotvarkę, miestų dimensijai suteikiant struktūrinį pagrindą Europos politikoje ir teisės aktuose. 2014 m. pradžioje tinklo „Eurocities“ atstovai teigė, kad ES miestų darbotvarkė turėtų padėti geriau koordinuoti politiką, miestų plėtros tikslus plačiau integruoti įvairių sričių politikoje, geriau derinti Europos investicijų programų prioritetus, užtikrinti aktyvesnį tiesioginį miestų ir Komisijos dialogą, taip pat už regioninės politikos koordinavimą atsakingo Komisijos nario reikšmingesnį koordinavimo vaidmenį. Po forumo „Cities“ kelios suinteresuotųjų subjektų organizacijos suformulavo aiškius raginimus jų poziciją išreiškiančiuose dokumentuose. Europos municipalitetų ir regionų taryba (CEMR) ragina formuoti tokią ES miestų darbotvarkę, kuri bet kokio dydžio – mažiems, vidutinio dydžio ir dideliems – miestams suteiktų galimybę dalyvauti politikos formavimo procese ir užtikrintų aktyvų jų dalyvavimą tokiame procese, ir kurioje būtų pripažįstamas funkcinių regionų vaidmuo ir poreikis geriau koordinuoti politiką. Asociacija „Energy Cities“ patvirtina būtinybę formuluoti ir įgyvendinti ES miestų darbotvarkę, siekiant išnaudoti visą vietos valdžios potencialą ir užtikrinti, kad teritorine sanglauda būtų grindžiama įvairių sričių ES politika. 2014 m. balandžio mėn. Atėnuose už sanglaudos politiką atsakingi ministrai susitiko aptarti ES miestų darbotvarkę. Valstybės narės taip pat pripažino įvairių suinteresuotųjų subjektų išreikštą suinteresuotumą ir lūkesčius, siejamus su ES miestų darbotvarkės formavimu, ir jų pasirengimą dalyvauti šiame procese. 4. Miestų plėtros pasaulinė dimensija Manoma, kad 2050 m. 67 proc. pasaulio gyventojų gyvens miestuose. Miesto vietovėse gyventojų padaugės 2,6 mlrd., o kaimo vietovėse – sumažės 300 mln.; tai pirmiausia vyks besivystančiose šalyse[25]. Tokia urbanizacija gali užtikrinti klestėjimą ir gerovę daugeliui gyventojų, tačiau kartu gali prisidėti prie to, kad rasis lūšnynų ir didelio skurdo salų, taip pat prie netvarios socialinės, aplinkos ir teritorinės plėtros tendencijų. Labai svarbu, kad urbanizacija būtų kuo tvaresnė, kadangi tai turės padarinių ekonomikai, klimatui ir socialiniam stabilumui visame pasaulyje, įskaitant ir Europą. Miestų plėtros potencialas vis plačiau pripažįstamas – tai atsispindi ES išorės santykių, tarptautinio bendradarbiavimo ir paramos vystymuisi srityse. Neseniai paskelbtame komunikate „Didesnė šalių partnerių vietos valdžios institucijų autonomija siekiant geresnio valdymo ir konkretesnių vystymosi rezultatų“[26] Europos Komisija pabrėžia svarbų miesto vietovių vietos valdžios institucijų vaidmenį sprendžiant plėtros problemas. Derybose dėl plėtros darbotvarkės po 2015 m. miestų plėtra tapo viena iš svarbiausių temų. Jungtinių Tautų žmonių gyvenviečių programos atstovai taip pat paragino ES pirmą kartą prisidėti prie pasaulinių diskusijų dėl miestų plėtros ateities ir parengti bendrą indėlį konferencijai „Habitat III“[27]. Toks indėlis galėtų būti paremtas ES svarstymais apie pačios ES miestams skirtą darbotvarkę; tai galėtų tapti bendro indėlio į tarptautines diskusijas pagrindu. Be to, kaip galima spręsti iš tebevykstančių derybų dėl būsimo pasaulinio susitarimo dėl klimato kaitos pagal Jungtinių Tautų bendrąją klimato kaitos konvenciją (JTBKKK), vis labiau domimasi miestų plėtra ir miestų vaidmeniu. 5. Svarstymų apie ES miestų darbotvarkę tolesnė plėtotė Prieš pradedant įgyvendinti miestų darbotvarkę, dar būtina aiškiai nustatyti jos tikslą, pagrindinius principus, galimą formą ir taikymo principus. ES miestų darbotvarkė negali būti formuluojama tuščioje vietoje; ji turėtų būti visiškai suderinama su bendraisiais ES tikslais ir strategija, ypač su persvarstyta strategija „Europa 2020“. Be to, ji turėtų atitikti nacionalinę politiką ir nacionalines miestų darbotvarkes. Daugelis suinteresuotųjų subjektų sutaria, kad įgyvendinant ES miestų darbotvarkę turi būti laikomasi subsidiarumo principo ir kad ji neturėtų būti pagrįsta naujais teisės aktais. 5.1. Kodėl mums reikia ES miestų darbotvarkės? ES miestų darbotvarkė galėtų prisidėti prie keleto tikslų įgyvendinimo. ES miestų darbotvarkė galėtų padėti gerinti politikos kokybę, veiksmingumą ir efektyvumą, nes būtų užtikrintas politikos, subjektų ir valdymo lygmenų geresnis koordinavimas ir miestų plėtros aplinkybių geresnis supratimas kuriant ir įgyvendinant įvairią politiką. Ji galėtų padėti stiprinti miestų dalyvavimą ir aktyvų vaidmenį ES ir nacionalinės politikos formavimo ir įgyvendinimo procese. Ji galėtų padėti gerinti miestų gebėjimą įgyvendinti pereinamojo laikotarpio procesus ir struktūrinius pokyčius, kad būtų kuriama gyvybinga miestų ekonomika ir užtikrinama socialiniu, aplinkos ir teritoriniu atžvilgiais tvari miesto vietovių plėtra. Būdama susieta su holistiniais vietos plėtros tikslais, ji galėtų padėti ES politikos formavimo procesą priartinti prie piliečių. Galiausiai ji galėtų padėti įgyvendinti ES paramos vystymuisi politiką ir populiarinti visuotinio tvarumo idėjas. Įvairių sričių ES politikos didžioji dalis tiesiogiai ar netiesiogiai susijusi su miestais. Tačiau dar esama galimybių gerinti padėtį ir užtikrinti aktyvesnį įvairių valdymo lygmenų subjektų dalyvavimą bei sąveiką ir labiau sutelkti dėmesį į miestų politikos prioritetus nacionalinės ir Europos politikos formavimo procese. Pirmas svarbus žingsnis apibrėžiant ES miestų darbotvarkę – nustatyti trūkumus, kuriuos reikia šalinti ES lygmeniu. 1K. Kokie yra pagrindiniai ES miestų darbotvarkės principai? Kurioje srityje ES veiksmai gali būti naudingiausi? Kokiems miestų plėtros elementams būtų naudinga didesnė darna tarp skirtingų sektorių ir valdymo lygmenų? 5.2. Kokia turėtų būti ES miestų darbotvarkė? Tie, kas iki šiol prisidėjo prie šios diskusijos, teigia, kad „darbotvarkė“ galėtų reikšti naują darbo metodą darnai užtikrinti. Kiti teigia, kad tai turėtų būti strategija su ilgalaikiais prioritetais ir trumpalaikėmis veiklos gairėmis. ES miestų darbotvarkė galėtų būti sutelkta į ribotą skaičių didelių Europos visuomenės iššūkių, tokių kaip anglies dioksido kiekio mažinimas, prisitaikymas prie klimato kaitos, įtrauktis ar demografinė kaita. Gali būti svarstomi iššūkiai, kurie yra svarbūs ar neatidėliotinai spręstini būtent miestuose arba kuriuos sprendžiant miestų dalyvavimas ypač svarbus, kad būtų pasiekti pageidaujami rezultatai. Pavyzdžiui, valstybės narės pritarė ES Tarybai pirmininkavusios Graikijos iniciatyvai, kad „Skurdas miestuose“ būtų pristatytas kaip konkreti darbinė sritis, kurioje būtų užtikrintas tarpvyriausybinio bendradarbiavimo indėlis į ES miestų darbotvarkę. „Merų paktas“ dažnai minimas kaip miestų įtraukimo į ES tikslų įgyvendinimą modelis, kurį galbūt būtų galima panaudoti kitose srityse. Tačiau platesnio užmojo ES miestų darbotvarkė galėtų padėti sukurti sistemą, kuri leistų suderinti įvairias iniciatyvas ir politiką, pvz., užtikrinant, kad sektorių politika ir priemonės būtų nuoseklios ir stiprintų vienos kitas. 2K. Ar ES miestų darbotvarkė neturėtų būti sutelkta į ribotą skaičių miestams kylančių problemų? Galbūt ES miestų darbotvarkė turėtų padėti sukurti bendrą sistemą, kuri leistų sutelkti dėmesį į įvairių sričių ES politikos miestų dimensiją ir stiprinti sektorių politikos, miestų, nacionalinių ir ES subjektų koordinavimą? 5.3. Taikymo srities apibrėžimas ir akcentų nustatymas Jau daug padaryta siekiant apibrėžti Europos miestų plėtros modelį, užtikrinant tarpvyriausybinį bendradarbiavimą miestų plėtros srityje ir plėtojant pačios Komisijos svarstymų procesą, pagrįstą dokumentu „Ateities miestai“[28]; šios pastangos susilaukė plataus pritarimo. Būtų galima numatyti galimybę šią veiklą vykdyti toliau, siekiant aiškiau apibrėžti konkrečių sektorių ir subjektų tikslus bei užduotį. 3K. Ar dokumente „Ateities miestai“ nustatytas Europos miestų plėtros modelis yra pakankamas pagrindas toliau įgyvendinti su ES miestų darbotvarke susijusią veiklą? 5.4. Aktyvesnio miestų dalyvavimo ir didesnio jų indėlio į įvairių sričių ES politiką užtikrinimas Daugelis miestų suinteresuotųjų subjektų ir suinteresuotųjų subjektų organizacijų ES miestų darbotvarkę vertina kaip priemonę miestus ir jų politinius lyderius geriau įtraukti į ES politikos formavimą ir įgyvendinimą. Tai susiję su keliais klausimais; vienas iš jų – užtikrinti, kad į miestų suinteresuotųjų subjektų interesus būtų atsižvelgiama ES lygmeniu rengiant sektorių politikos iniciatyvas. Tai galima pasiekti geriau panaudojant jau egzistuojančias priemones (tokias kaip poveikio vertinimai, konsultacijos su suinteresuotaisiais subjektais ar jų pateikiami įvertinimai), kad rengiant įvairių sričių ES politiką būtų įtraukiami suinteresuotieji subjektai ir kad su jais būtų konsultuojamasi. Kai kas siūlo, kad miestų darbotvarkė būtų suinteresuotųjų subjektų platforma, kuri leistų įvertinti įvairių sričių ES lygmens politikos darną ir poveikį miesto vietovėms, ypač persvarstytos strategijos „Europa 2020“ atžvilgiu. Kitas aspektas – vaidmuo, kuris miestams galėtų tekti nustatant politikos tikslus nacionaliniu ir ES lygmenimis, taip pat tai, kokiu mastu ES ir nacionaliniai tikslai atspindi poreikius miestų lygmeniu. Tai taikoma ir tam, kaip plataus masto tikslai (tokie kaip strategijos „Europa 2020“ tikslai) yra konvertuojami į konkrečius sektorių tikslus, taip pat tai, kaip jie yra perkeliami į nacionalinę politiką. 4K. Kaip miestų suinteresuotieji subjektai gali geriau prisidėti prie politikos formavimo ir įgyvendinimo procesų ES lygmeniu? Ar miestai neturėtų aktyviau dalyvauti formuojant politiką regionų, nacionaliniu ir ES lygmenimis? Kaip? 5.5. Geresnis miestų plėtros procesų supratimas Vienas iš ES miestų darbotvarkės tikslų turėtų būti geriau miestų realijas atspindintis politikos formavimas. Miestai nuolat vystosi, todėl, norint užtikrinti geresnį politikos formavimą, būtina geriau suprasti žinias bei patirtį ir veiksmingiau jomis dalytis. Jau esama ES ir valstybių narių inicijuotų įvairių iniciatyvų, tokių kaip programa „Horizontas 2020“, Europos aplinkos informacijos ir stebėjimo tinklas (ESPON), Miestų plėtros tinklo programa (URBACT), bendra programavimo iniciatyva „Miestų Europa“, Europos miestų žinių tinklas (EUKN) ir t. t. Komisija, glaudžiai bendradarbiaudama su EPBO, rengia suderintą miesto vietovių apibrėžtį ir siekia užtikrinti geresnį miestų dinamikos supratimą. Be to, ji rengia geografinius duomenis, kurie padėtų stebėti miesto vietovių raidą. Atrodo, kad žinių ir duomenų prieinamumas nėra pagrindinė problema. Galbūt svarbiau užtikrinti, kad visų valdymo lygmenų politikos formuotojai geriau naudotųsi žiniomis, susitartų dėl jų aiškinimo ir jomis keistųsi. Be to, galbūt galima geriau koordinuoti žinių bazės kūrimo veiklą. 5K. Kokie yra geriausi būdai paremti tvirtesnę miestų ir teritorinę žinių bazę bei patirties mainus? Kokius konkrečius žinių bazės elementus reikia sustiprinti siekiant geriau paremti politikos formavimą? 5.6. ES miestų darbotvarkės įgyvendinimo užtikrinimas ES miestų darbotvarkės negalima įgyvendinti vien ES lygmeniu. Daugelį klausimų geriausia spręsti vietos, regionų ar nacionaliniu lygmenimis, o kai kurie klausimai yra už ES kompetencijos ribų. Be to, ES miestų darbotvarkė turėtų remtis skirtingų politikos lygmenų ir skirtingų politikos sektorių sąveika. Būtina įvertinti, kaip tarpvyriausybinis bendradarbiavimas ir kiti politikos procesai gali būti derinami siekiant užtikrinti kuo didesnį poveikį. Būtina apsvarstyti, kokie vaidmenys turėtų tekti skirtingiems subjektams skirtingais valdymo lygmenimis ir kaip kuo tinkamiau paremti sąveiką ir mainus. 6K. Kokie turėtų būti vaidmenys vietos, regionų, nacionaliniu ir ES lygmenimis apibrėžiant, formuojant ir įgyvendinant ES miestų darbotvarkę? Jei norite prisidėti prie diskusijų dėl ES miestų darbotvarkės, tai galite daryti elektroniniu būdu, vadovaudamiesi instrukcijomis, pateiktomis šiuo adresu: http://ec.europa.eu/eusurvey/runner/pc_eu_urb_agenda Atkreipiame dėmesį, kad šios konsultacijos vyks iki 2014 m. rugsėjo 26 d. [1] http://ec.europa.eu/regional_policy/conferences/urban2014/index_en.cfm [2] Neformalus už sanglaudos politiką atsakingų ministrų susitikimas, kurį 2014 m. balandžio 24 d. surengė ES Tarybai pirmininkavusi Graikija. [3] „Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategijos „Europa 2020“ rezultatų apžvalga“, COM(2014) 130 galutinis. [4] Europos Komisija (Jungtinis tyrimų centras, Europos geografijos ir statistikos forumas, Regioninės ir miestų politikos generalinis direktoratas). [5] „Ataskaita apie Europos miestų būklę“, Europos Komisija, 2010 m. [6] „Aštuntoji ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos pažangos ataskaita“, Europos Komisija, 2013 m. [7] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/studies/pdf/citiesoftomorrow/citiesoftomorrow_economic.pdf [8] „Aštuntoji ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos pažangos ataskaita“, Europos Komisija, 2013 m. [9] „Europos demografinių tendencijų poveikis regionų ir miestų plėtrai“. Vengrijos pirmininkavimas Europos Sąjungos Tarybai, Budapeštas, 2011 m. [10] http://ec.europa.eu/regional_policy/conferences/urban2014/doc/presentations/dg_urban_sandrobalducci.pdf [11] „Kas lemia miestų produktyvumą? Duomenys apie miestų valdymo vaidmenį iš penkių EPBO šalių“. EPBO regioninės plėtros darbiniai dokumentai, 2014 m. gegužės mėn. [12] Antroji „Ataskaita apie Europos miestų būklę“, Europos Komisija, 2010 m. [13] Ten pat. [14] http://ec.europa.eu/regional_policy/archive/themes/urban/leipzig_charter.pdf [15] http://www.eukn.org/dsresource?objectid=165782 [16] http://ec.europa.eu/regional_policy/archive/themes/urban/leipzig_charter.pdf [17] http://www.eu-territorial-agenda.eu/Reference%20Documents/Final%20TA2020.pdf [18] http://ec.europa.eu/regional_policy/archive/urban2/index_en.htm [19] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/working/urban_dimension_en.pdf [20] http://ec.europa.eu/regional_policy/archive/conferences/citiesoftomorrow/index_en.cfm [21] http://urbact.eu/ [22] http://ec.europa.eu/regional_policy/urban/portal/index_en.cfm [23] http://www.eea.europa.eu/publications/air-implementation-pilot-2013 [24] „Miestų plėtros darbotvarkės Europos Sąjungoje link“, COM(97) 197 galutinis. [25] „Pasaulio urbanizacijos perspektyvos. 2011 m. versija“, Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų departamento Gyventojų skyrius, Niujorkas, 2012 m. [26] COM(2013) 280 galutinis. [27] http://mirror.unhabitat.org/categories.asp?catid=831 [28] Ten pat, 3 psl.