KOMISIJOS KOMUNIKATAS dėl nacionalinės kelių infrastruktūros mokesčio taikymo lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms /* COM/2012/0199 final */





KOMISIJOS KOMUNIKATAS dėl nacionalinės kelių infrastruktūros mokesčio taikymo lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms (Tekstas svarbus EEE) 1. Įžanga Baltojoje transporto knygoje[1] nurodytas bendrasis Europos Sąjungos transporto politikos siekis – „padėti sukurti sistemą, kuri sudarytų sąlygas skatinti Europos ekonominę pažangą, didinti konkurencingumą ir teikti aukštos kokybės judumo skatinimo paslaugas, o išteklius naudoti kur kas efektyviau“. Iš tikro transporto sistemos naudotojai, be kita ko, turi geriau išnaudoti infrastruktūrą ir mažinti jos neigiamą poveikį aplinkai. Teisingi tarifai, nustatyti pagal principus „naudotojas moka“ ir „teršėjas moka“, yra vienas iš būdų atkreipti transporto tinklų naudotojų dėmesį į jų pasirinktų judumo būdų poveikį. Moderni kelių apmokestinimo sistema, kuria siekiama prisidėti prie baltosios knygos siekių įgyvendinimo, turėtų: – paskatinti sąžiningą įvairių rūšių transporto konkurenciją, taikant teisingus ir skaidrius mechanizmus, kuriais infrastruktūros sąnaudos perkeliamos ant naudotojų pečių („naudotojas moka“ principas); – užkirsti kelią tiesioginei ar netiesioginei naudotojų diskriminacijai dėl pilietybės ar gyvenamosios vietos; – skatinti tvarios plėtros principus, taikant suderintus, skaidrius mechanizmus, kuriais išorinės sąnaudos, patiriamos dėl išlakų, triukšmo, spūsčių, avarijų ir t. t., perkeliamos ant naudotojų pečių („teršėjas moka“ principas) ir – padėti finansuoti aukštos kokybės infrastruktūrą. Baltojoje knygoje bendrais bruožais nurodomas Komisijos ketinimas siūlyti privalomas priemones, kuriomis būtų siekiama iki 2020 m. internalizuoti pagrindines išorės sąnaudas, susidarančias dėl transporto triukšmo, vietinės taršos ir spūsčių. Tam, be viso kito, prireiks pertvarkyti kelių mokesčius ir tai bus atlikta dviem etapais. Per pirmąjį etapą, kuris tęsis iki 2016 m., numatyta privalomą infrastruktūros mokestį palaipsniui įvesti sunkiasvorėms transporto priemonėms. Privalomas infrastruktūros mokestis, kuris būtinas kaip tvirtas pagrindas vėliau numatytam išorės sąnaudų internalizavimui, turi būti suderintas visoje ES tokiais aspektais, kaip tarifų struktūra, kainos sudėtinės dalys, mokesčio rinkimo metodas ir įplaukų skyrimas konkretiems tikslams. Be to, turi būti įvertintas dabartinių kelių mokesčių schemų, taikomų automobiliams, derėjimas su ES sutartimis ir parengtos išorės sąnaudų internalizavimo taikymo visoms transporto priemonėms gairės. Per antrąjį 2016–2020 m. etapą baltojoje knygoje numatoma privaloma tvarka internalizuoti sunkiasvorių transporto priemonių išorės sąnaudas, paliekant galimybę tai pradėti taikyti visoms transporto priemonėms kartu su privalomu infrastruktūros (nusidėvėjimo) sąnaudų susigrąžinimu. Nors egzistuoja ES antrinės taisyklės, kuriomis reglamentuojami kelių mokesčiai, taikomi sunkiasvorėms transporto priemonėms, kurių bendras leidžiamas svoris viršija 3,5 tonas[2], vienintelės taisyklės, pagal kurias mokesčiai taikomi lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms[3], lengvosioms komercinėms transporto priemonėms, kurių bendras leidžiamas svoris neviršija 3,5 tonų, ir autobusams, kyla tiesiogiai iš Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo. Paprastai valstybės narės taiko tą pačią apmokestinimo schemą ir tuos pačius tarifus[4] tiek lengvosioms komercinėms transporto priemonėms, kurios naudojamos samdos pagrindais, už atlygį ar asmeniniais tikslais, tiek lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms, kadangi nėra didelio skirtumo tarp to, kaip šių dviejų rūšių transporto priemonėmis įprastai naudojama infrastruktūra, ir tarp administracinių sąnaudų, patiriamų šią schemą aptarnaujant. Nors šis komunikatas gali būti taikomas lengvosioms komercinėms transporto priemonėms, juo nesiekiama aptarti visų įmanomų klausimų, susijusių su kelių mokesčių taikymu komerciniam transportui. Šis komunikatas nesusijęs su autobusais. Paprastai jiems yra taikomos tos pačios apmokestinimo schemos, kaip ir sunkiasvorėms transporto priemonėms. Šiuo komunikatu, parengtu vykdant baltojoje knygoje numatytą platesnio masto kelių apmokestinimo strategiją, siekiama pateikti Komisijos paaiškinimus, kaip reikėtų taikyti bendruosius Sutartyje nustatytus nediskriminavimo ir proporcingumo principus lengvųjų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemai. Be to, komunikate pateikiamos tokios vinječių sistemos taikymo rekomendacijos. Šiuo komunikatu nesukuriama naujų teisinių taisyklių. Privalomus ES teisės išaiškinimus teikia Europos Teisingumo Teismas (ETT). 2. Dabartinės apmokestinimo sistemos Kadangi šią sritį reguliuojančių ES teisės aktų nėra, valstybės narės iš esmės gali laisvai nustatyti nacionalinių kelių infrastruktūros mokesčių, taikomų lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms, sistemą (vinjetės sistemą). Jos gali nustatyti konkrečias taisykles, pagal kurias reguliuojamas tokios sistemos veikimas, jei šios nacionalinės priemonės atitinka pagrindinius ES sutarčių principus, visų pirma, nediskriminavimo dėl pilietybės ir proporcingumo principus. Tačiau kelios Komisiją pasiekusios bylos rodo, kad šių principų ne visada laikomasi. Pagal subsidiarumo principą Komisija neketina pateikti jokių šios srities teisės akto pasiūlymų. Kita vertus, Komisijos manymu, laikas nustatyti ir paaiškinti ES teisę, dabar taikomą pagal SESV ir ETT praktiką. Pagal Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnyje nustatytas prievoles ir atsakomybę Komisija turi užtikrinti, kad visos Europos ir jos piliečių labui šių principų būtų laikomasi. Skelbdama šį komunikatą, Komisija siekia ES taisyklių, kurių vykdymą turi užtikrinti, skaidrumo ir aiškumo. Komisija visoms susijusioms valstybėms narėms siūlo priemonę, pagal kurią būtų nustatyti vinječių sistemos, padedančios užtikrinti pagrindinių ES teisės principų laikymąsi, taikymo pagrindai. Iki šiol septynios ES valstybės narės yra pasinaudojusios laisve nustatyti lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taikomą vinječių sistemą[5]. Dabartiniai lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taikomi mokesčiai atspindi labai skirtingą valstybių narių požiūrį. Kai kurios šalys naudojasi įvairių apmokestinimo priemonių (kuro ir transporto priemonių mokesčių) deriniu. Kitose priemonių derinys yra dar įvairesnis – į jį įeina kelių naudotojų mokesčiai, skirti infrastruktūros sąnaudoms padengti greitkelius naudojančių vairuotojų sąskaita. Naudotojai moka arba mokesčius už naudojimąsi pagrindiniu tinklu konkrečiu laikotarpiu (įsigyja vinjetes), arba mokesčius už konkretų atstumą (kelių rinkliavas), renkamus už atskiras kelio atkarpas, kuriose dažnai įrengti mokesčių rinkimo užtvarai. Įsigydami nacionalines vinjetes, lengvųjų asmeninių transporto priemonių savininkai įgyja teisę tam tikrą laikotarpį naudotis pagrindinių kelių tinklu. Vis dėlto daugybė skundų, kuriuos nuolat gauna Komisija, rodo, jog neapgalvotas lengvųjų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemos įgyvendinimas gali sukelti praktinių problemų, nes trukdo laisvam susisiekimui, ypač pasienio regionuose, ir paskatinti taikyti netinkamą vykdymo užtikrinimo praktiką. Be to, gali kilti pavojus diskriminuoti atsitiktinius naudotojus, dažniausiai vairuotojus iš kitų valstybių narių, kuriems gali būti neteikiama galimybė įsigyti trumpalaikių vinječių arba trumpalaikės vinjetės siūlomos dienos tarifu, gerokai didesniu nei metinių vinječių, daugiausia naudojamų šalies gyventojų, dienos tarifas. Tokia praktika gali būti vertinama kaip neproporcinga. Vinječių sistemos valstybėse narėse taikomos nevienodai ir šie skirtumai gali lemti trūkumus. Kita vertus, lengvųjų asmeninių transporto priemonių kelių rinkliavos sistemos tokių problemų, kaip vinječių sistemos, nekelia, nes kelių rinkliavos yra renkamos pagal atstumą ir tiesiogiai susijusios su infrastruktūros naudojimu, taigi ne tokios diskriminacinės. Be to, taikant elektronines kelių rinkliavos sistemas sudaromos sąlygos laisvam transporto judėjimui, nes naudotojams nereikia sustoti prie mokesčių rinkimo užtvarų. Remdamasi ES taikomų lengvųjų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemų išsamių tyrimų[6] išvadomis, Komisija nusprendė parengti šį komunikatą, kad padėtų laikytis ES principų toms valstybėms narėms, kurios ketina nustatyti lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taikomą naują vinječių sistemą arba pageidauja tobulinti esamas sistemas. 3. ES sutarties principai ES teisėje nustatytos pagrindinės itin svarbios taisyklės – nediskriminavimo dėl pilietybės ir proporcingumo principai. 3.1. Nediskriminavimas dėl pilietybės Nors nesama jokio ES teisės akto, kuriame būtų nurodytos asmeninių transporto priemonių apmokestinimo taisyklės, įvesdamos tokioms transporto priemonėms vinjetes, valstybės narės turi laikytis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo nuostatų. Bet koks ES piliečių diskriminavimas dėl pilietybės yra draudžiamas Sutarties 18 straipsniu, kuriame nustatyta: „Sutarčių taikymo srityje, nepažeidžiant jose esančių specialių nuostatų, draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės. Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, gali priimti tokią diskriminaciją draudžiančias taisykles.“ Remiantis ETT praktika[7], Sutarties 18 straipsniu taip pat yra draudžiamas nevienodas požiūris, kuris nėra aiškiai susietas su pilietybe, tačiau kuris, pritaikius kitus diferenciacijos kriterijus, iš tikro lemia tą patį rezultatą (netiesioginę diskriminaciją dėl pilietybės). Kadangi Sutartyje nėra jokių konkrečių nuostatų dėl asmeninio transporto, visos lengvųjų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemos turėtų būti atitinkamai vertinamos pagal Sutarties 18 straipsnį. 3.2. Proporcingumas Visos valstybių narių vinječių sistemos būtų nenaudingos kitų valstybių narių piliečiams, jeigu sudarytų sunkumų šalyje negyvenantiems vairuotojams, tik retsykiais važiuojantiems tos šalies keliais, nes pagal jas nebūtų numatytas mokestis už trumpalaikį tos kelių infrastruktūros naudojimą arba tranzitą ja. Nacionalinė priemonė, kuri vienodomis sąlygomis taikoma tiek piliečiams ar gyventojams, tiek ne piliečiams ir ne gyventojams, gali taip pat būti diskriminacinė (netiesioginė diskriminacija). Vis dėlto tokią diskriminaciją galėtų pateisinti bendrajam interesui, pvz., siekiui gerinti eismo srautus ir (arba) mažinti aplinkosaugos sąnaudas ir (arba) žalą, teikiamas prioritetas. Tačiau reikėtų pabrėžti, kad tokios priemonės turėtų būti proporcingos siekiant bendrojo intereso tikslų, kas visų pirma reiškia, jog ta priemone siekiamo tikslo negalima pasiekti kitomis, lengvesnėmis priemonėmis. Kitaip tariant, priemonės, priimtos tokiems tikslams siekti, privalo atitikti proporcingumo principą. Naudingą išvadą galima padaryti atsižvelgiant į ETT nagrinėtos Cura Anlagen[8] bylos sprendimą: tuomet Teismas nutarė, kad net nesant abejonių, jog vartojimo mokestis gali būti naudingas siekiant bendrojo intereso, t. y. neskatinti pirkti ar turėti transporto priemonių, kurios suvartoja didelį kiekį kuro, toks mokestis prieštarauja proporcingumo principui, nes juo siekiamą tikslą galima pasiekti nustačius mokestį, proporcingą transporto priemonės registracijos toje valstybėje, kur ji naudojama, trukmei. 1996 m. Komisija nagrinėjo Austrijoje numatytos vinječių sistemos pasiūlymą. Savo išvadose[9] Komisija nurodė, kad siekiant nediskriminuoti turistų ir šalyje negyvenančių asmenų, kurie paprastai keliais naudojasi tik retsykiais, be iš pradžių numatytų metinės ir dviejų mėnesių vinječių, turėtų būti siūloma ir bent savaitinė vinjetė. Vėliau Austrijos modelį savo vinječių sistemoms pritaikė daugelis kitų valstybių narių, išskyrus Slovėniją, kuri 2008 m. priėmė visiškai kitokią vinječių sistemą. Pasirodė, kad Slovėnijos sistema turi kai kurių trūkumų, dėl kurių 2008 m. spalio mėn. pradėta pažeidimo nagrinėjimo procedūra. Komisija laikėsi nuomonės, kad pradžioje nustatyta Slovėnijos vinječių sistema greičiausiai yra nenaudinga kitų nei Slovėnijos valstybių narių piliečiams, nes greitkeliuose važinėjantiems keleiviniams automobiliams ir motociklams siūlomos tik metinės ir pusmečio vinjetės. Komisijos vertinimu, tai netiesioginė diskriminacija dėl pilietybės. Galiausiai 2009 m. liepos mėn. Slovėnija, be metinių vinječių, keleiviniams automobiliams įvedė ir savaitines bei mėnesio vinjetes. Kadangi buvo imtasi priemonių dėl Komisijos pirminio susirūpinimo, kad pagal taikomą sistemą netiesiogiai diskriminuojami kitų valstybių narių piliečiai, tik retsykiais važinėjantys Slovėnijos greitkeliais, pažeidimo nagrinėjimo procedūra buvo atitinkamai nutraukta. Remdamasi dabartine ETT praktika ir dviem jau minėtomis bylomis, Komisija mano, kad vinječių sistema nebūtų laikoma diskriminacine, jei pagal ją būtų numatytos, pavyzdžiui, trijų ar daugiau rūšių vinjetės – savaitinės (7–14 dienų), mėnesio (30–60 dienų) ir metinės (vieniems kalendoriniams metams). Dabar visos valstybės narės, lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taikančios vinječių sistemą, numato šių trijų rūšių vinjetes, tarp kurių yra ir trumpalaikės vinjetės, galiojančios nuo 7 iki 10 dienų. 4. Nacionalinių vinječių sistemų taikymo rekomendacijos Atsižvelgdama į gautus skundus ir analitinius tyrimus, Komisija siūlo rekomendacijas tokiose srityse: – vinječių už proporcingą kainą pasiūla; – derama prieiga prie informacijos; – mokesčių rinkimas ir jų mokėjimas; – derama vykdymo užtikrinimo praktika, kurias galima laikyti aktualiomis lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taikant nediskriminacinę vinječių sistemą. Rekomendacijos nėra grindžiamos konkrečia ETT praktika ir tėra Komisijos nuomonė, priimta atsižvelgiant į pateiktus klausimus, susijusius su vinječių sistemų taikymu. 4.1. Vinječių už proporcingą kainą pasiūla Pagal ES teisę būtų galima teigti, kad tokiais atvejais, kai trumpalaikės vinjetės kaina yra daug aukštesnė, palyginti su ilgalaikės (metinės) vinjetės kaina, šalyje negyvenantys vairuotojai atsiduria daug prastesnėje padėtyje ir todėl jie gali būti netiesiogiai diskriminuojami. Siekiant padėti nustatyti ribą, nuo kurios jau būtų galima teigti, kad egzistuoja smarki disproporcija, vinječių kainą būtų galima lyginti pagal vidutinį dienos tarifą, t. y. vinjetės kainą, padalintą iš jos galiojimo dienų skaičiaus. Kuo mažesnis trumpalaikės ir ilgalaikės vinječių vidutinio dienos tarifo santykis, tuo trumpalaikės vinjetės dienos vertė artimesnė ilgalaikės vinjetės dienos vertei, vadinasi, tokia kaina nereiškia netiesioginės retai važinėjančių vairuotojų diskriminacijos[10]. Priede pateiktoje lentelėje nurodomi dabartiniai vinječių tarifai valstybėse narėse, kurios lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taiko vinječių sistemą. Tačiau Komisija pripažįsta, jog šiokį tokį trumpalaikės ir ilgalaikės vinječių vidutinių dienos tarifų skirtumą būtų galima pateisinti daugiausia dėl šių priežasčių: – vinječių sistemos tvarkymo ir visų operacijų vykdymo administracinių sąnaudų, apimančių, be kita ko, vinječių gamybos, naudotojų duomenų pateikimo, faktinio platinimo, pardavimo ir sistemos reikalavimų laikymosi užtikrinimo sąnaudas. Taikant vinječių sistemą turėtų būti surinkta pakankamai pajamų šioms sąnaudoms padengti. Jei siūlomos kelių kategorijų vinjetės, būtų logiška atitinkamai pritaikyti administracines sąnaudas; – kelių, kuriems perkama vinjetė, tinklo naudojimo skirtumų. Būtų logiška manyti, kad vinječių kainos turi tam tikru būdu atspindėti infrastruktūros naudojimo intensyvumą ir būti grindžiamos vidutiniu kelių naudojimo intensyvumu skirtingų rūšių vinječių galiojimo laikotarpiu. Nors numatoma, kad su ilgesnio laikotarpio vinjetėmis bus apskritai intensyviau važinėjama keliais, šis santykis nėra linijinis. Pavyzdžiui, metinės vinjetės pirkėjas, važinėjantis į darbą ir atgal, gali pasinaudoti vinjete net 500 kartų per metus gana trumpiems atstumams, jei jis važinėja į darbą greitkeliu (dukart per dieną 250 kartų per metus). Tačiau metinės vinjetės pirkėjas, naudojantis vinjetę reguliarioms poilsinėms išvykoms, gali naudotis kelių tinklu gerokai rečiau nei važinėjantis į darbą asmuo, tačiau jo nuvažiuojami atstumai bus daug tolimesni. Todėl Komisija siūlo nustatyti proporcingą vinječių sistemą, pagal kurią trumpalaikė vinjetė būtų siūloma už kainą, proporcingą metinės vinjetės kainai, atsižvelgiant į skirtingas administracines sąnaudas, susijusias su kiekvienos rūšies vinjetėmis, (arba fiksuotas administracines sąnaudas) ir į vidutinį infrastruktūros naudojimo intensyvumą, būdingą kiekvienos rūšies vinjetės turėtojams[11]. Komisija 1996 m. išvadose, skirtose Austrijai, pripažino, kad dėl trumpalaikių vinječių administravimo galėjo susidaryti papildomų administracinių sąnaudų. Kartu ji pabrėžė, kad pritaikius masto ekonomiją trumpalaikės vinjetės nebūtinai turėtų būti neproporcingai brangios. Atsižvelgiant į transporto priemonėms iki 3,5 tonos numatytą metinės vinjetės kainą – 42 ekiu, padaryta išvada, kad pagal proporcingumo principą savaitinės vinjetės kaina turėtų būti mažesnė nei 6 ekiu. Taigi atsižvelgus į susidarančias administracines išlaidas, nustatyta naujos Austrijoje pradėtos pardavinėti 10 dienų vinjetės kaina prilygo maždaug 5 ekiu. Be to, sunkiasvorių transporto priemonių trumpalaikių ir ilgalaikių vinječių kainų proporcingumo taisyklės jau nustatytos Direktyvos 1999/62/EB dėl sunkiasvorių krovinių transporto priemonių apmokestinimo už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra[12] (Eurovinjetės direktyvos) 7a straipsnio 1 dalyje, kurioje nurodyta, kad „[n]audotojo mokesčiai turi būti proporcingi naudojimosi infrastruktūra trukmei, neviršijant II priede nustatytų verčių ir galioja dienai, savaitei, mėnesiui ar metams. Mėnesio tarifas turi būti ne didesnis kaip 10 % metų tarifo, savaitės tarifas turi būti ne didesnis kaip 5 % metų tarifo, o dienos tarifas turi būti ne didesnis kaip 2 % metų tarifo“. Atsižvelgiant į tai, kad tiek sunkiasvorių transporto priemonių, tiek lengvųjų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemos yra iš esmės administruojamos panašiai ir kad patys produktai, jų pardavimo būdai ir reikalavimų vykdymo užtikrinimas praktiškai nesiskiria, galima daryti išvadą, kad ir jų administracinės sąnaudos neturėtų smarkiai skirtis. Nors tai, kaip šių dviejų rūšių transporto priemonėmis įprastai naudojama infrastruktūra, gali skirtis, nustatydamos vinječių tarifus asmeninėms transporto priemonėms, valstybės narės galėtų laikyti derama taikyti tuos pačius apmokestinimo principus, kokie taikomi sunkiasvorėms transporto priemonėms. 4.2. Derama prieiga prie informacijos Siekiant išvengti galimos šalyje negyvenančių atsitiktinių naudotojų diskriminacijos, svarbu jiems pateikti pakankamai informacijos apie reikalavimą įsigyti vinjetę iki pradedant naudotis mokamu kelių tinklu. Taigi informacija apie reikalavimą įsigyti vinjetę galėtų būti pateikiama informacinėje medžiagoje turistams, lengvai prieinamose interneto svetainėse ir visose kitose, valstybių narių manymu, tinkamose vietose. Naudotojams būtų naudinga tokia informacija, kurioje būtų paaiškintas šis reikalavimas ir nurodyti įvairūs atitinkamos vinjetės įsigijimo būdai; prireikus tokia informacija turėtų būti išversta į kaimyninių valstybių narių ir kitas pagrindines Europos kalbas. Be to, svarbus reikalingos informacijos teikimo būdas prieš naudotojui įvažiuojant į mokamą kelių tinklą yra kelio ženklai, kuriais didinamas sistemos skaidrumas. Geriausia, kad kelio ženklai būtų ne tik nacionaline (-ėmis) kalba (-omis), bet ir kaimyninių valstybių narių kalbomis bei viena ar daugiau plačiausiai vartojamų Europos kalbų. Juose turėtų būtų nurodyta kaina, mokėjimo būdai ir nuoroda į artimiausią pardavimo vietą, taip pat informacija apie baudas. Tai turėtų būti bendros strategijos, kuria siekiama skatinti vairuotojus įsigyti vinjetes, o ne vėliau gaudyti ir bausti sistemos reikalavimų nesilaikančius vairuotojus, dalimi. Panašiai siekiant geriau informuoti vairuotojus, norinčius įsigyti vinjetę, pardavimo vietose arba savitarnos kioskuose turėtų būti nurodoma tokia informacija: – kurių rūšių transporto priemonėms būtina įsigyti vinjetę; – kokiems keliams privaloma vinjetė; – vinječių rūšys ir kainos; – vinječių įsigijimo būdai; – būdai gauti daugiau informacijos; – taikomos baudos. Siekiant išvengti skirtingų savaitės ar mėnesio trukmės interpretacijų, ženkluose turėtų būti tiksliai nurodyta, kiek kalendorinių dienų galioja kiekvienos rūšies vinjetė. Kai vinjetė parduodama lipduko pavidalu, ant jos turėtų būti nurodyta galiojimo pabaigos data, kad naudotojas tiksliai žinotų, kuriomis dienomis vinjetė galioja. 4.3. Mokesčių rinkimas ir jų mokėjimas Siekiant išvengti diskriminacijos šalyje negyventiems atsitiktiniams naudotojams svarbu pasiūlyti įvairių mokėjimo už vinjetę būdų. Vinječių-lipdukų pardavimo vietos ir savitarnos kioskai turėtų būti netoli mokamų kelių, įskaitant atitinkamus sienos kirtimo punktus. Daugelis pardavimo vietų turėtų kasdien veikti kuo ilgiau. Turėtų būti sudaryta galimybė atsiskaityti plačiai naudojamomis debeto ir kreditinėmis kortelėmis, grynaisiais eurais ir (arba) nacionaline valiuta bei kaimyninės valstybės narės valiuta. Įdiegus elektroninę vinječių sistemą nebeliktų būtinybės turėti lipduką siekiant įrodyti reikalavimų laikymąsi ir atsitiktiniai naudotojai galėtų sumokėti už vinjetę iš anksto prieš leisdamiesi į kelionę, kad nereiktų išsukti iš kelio į pardavimo vietą prieš įvažiuojant į mokamą kelią, kuriam reikia vinjetės[13]. Pirkimo telefonu (siunčiant trumpąją žinutę arba skambinant) arba internetu būdai suteiktų naudotojams pridėtinės vertės, nes jų neribotų pirkimo vieta ar jos darbo valandos. Naudotojams, kertantiems daugiau nei vienos valstybės narės teritoriją, kurioje galioja vinječių sistema, pridėtinės vertės suteiktų keliose valstybėse narėse galiojanti vinjetė. To pavyzdys galėtų būti tokias sąveikumo galimybes suteikianti Eurovinjetė sunkiasvorėms transporto priemonėms[14], nes ji leidžia naudotis penkių ES valstybių narių kelių infrastruktūra. Panašus lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms skirtas produktas galėtų būti ypač patogus tarptautiniams naudotojams, visų pirma keliaujantiems tarp kaimyninių valstybių narių, kuriose labai dideli tarptautinio eismo srautai. 4.4. Derama vykdymo užtikrinimo praktika Vinječių sistemos taisyklių vykdymą užtikrina išimtinai valstybės narės. Tačiau šios taisyklės turėtų nediskriminuoti naudotojų, būti proporcingos padarytiems pažeidimams ir sudaryti galimybes piliečiams veiksmingai naudotis savo procesinėmis teisėmis. Visų pirma reikėtų vengti vykdymo užtikrinimo praktikos, pagal kurią būtų sudarytos sąlygos netiesiogiai diskriminuoti šalyje negyvenančius atsitiktinius naudotojus. Vykdymo užtikrinimas turėtų būti grindžiamas ne tiek siekiu pagauti kuo daugiau pažeidėjų, kiek skatinimu suprasti sistemą, kad naudotojai būtų padrąsinti laikytis jos reikalavimų. Todėl tokiais atvejais, kai logiška manyti, jog naudotojas apsiriko, vykdymą užtikrinantiems pareigūnams turėtų būti leista savo nuožiūra nukreipti naudotojus iškart įsigyti vinjetę, kad negautų baudos. Taip būtų galima vykdymo užtikrinimo pastangas nukreipti į dažnus pažeidėjus, o ne vien į negyvenančius šalyje vairuotojus, kurie dažnai taisykles pažeidžia pirmąsyk. Naudotojus paraginti laikytis sistemos reikalavimų ir smarkiai sumažinti reikalingas vykdymo užtikrinimo pastangas galėtų aiškiai matomi kontrolės punktai, vaizdo kameros ir apie juos perspėjantys ženklai, taip pat kitos vykdymo užtikrinimo priemonės. Naudotojams reikia suprasti, kad paprasčiau ir pigiau nusipirkti vinjetę, nei būti pagautiems be jos. Be abejo, šalyje negyvenantiems atsitiktiniams naudotojams, kuriems skiriamos baudos, turėtų būti suteikta aiški informacija viena ar keliomis plačiai vartojamomis Europos kalbomis apie būdus sumokėti ir teikti skundą dėl baudos, jei, naudotojo manymu, ji skirta per klaidą ar yra nepagrįsta. Rekomenduojama: – pagal nacionalinę tvarką skelbti įstatymus ir taisykles, kuriais apibrėžiamos vinjetės, pažeidimai, baudos ir procedūros, ir, jei įmanoma, siekiant didesnio aiškumo – pagrindinių nuostatų santrauką; – nukreipti vykdymo užtikrinimo pastangas į vietas, kur taisyklės pažeidinėjamos gana dažnai, o ne vien į pasienio ruožus, kad būtų sudarytos vienodos sąlygos tiek šalies gyventojams, tiek šalyje negyvenantiems asmenims (būtų idealiausia vykdyti patikrinimus transporto priemonėms išvykstant iš valstybės narės). Valstybių narių bendradarbiavimas ir pastangų koordinavimas labai padėtų užtikrinti baudų mokėjimą tarpvalstybiniu mastu. Be to, baudos turi būti proporcingos – sankcijos turėtų būti proporcingos įvykdyto pažeidimo sunkumui. Taisyklės, pagal kurias skiriamos baudos sunkiasvorėms transporto priemonėms, jau nustatytos minėtos Eurovinjetės direktyvos 9a straipsnyje, kuriame nurodoma, kad „[v]alstybės narės nustato tinkamą kontrolę ir sankcijų sistemą, taikomą pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų pažeidimams; jos imasi visų būtinų priemonių, siekdamos užtikrinti jų įgyvendinimą. Nustatytos sankcijos privalo būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios“. Valstybės narės raginamos taikyti tuos pačius principus ir lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms. 5. Išvada Siekiant lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms nustatyti nediskriminacinę vinječių sistemą, Komisija siūlo valstybėms narėms nustatyti vinječių sistemas, pagal kurias, be metinių ir mėnesio vinječių, būtų siūlomos ir savaitinės (ar dar trumpesnio laikotarpio) vinjetės. Be to, rekomenduojama: – nustatyti proporcingus trumpalaikių ir ilgalaikių vinječių tarifus; – sudaryti sąlygas šalyje negyvenantiems atsitiktiniams naudotojams lengvai gauti informacijos apie apmokestinamas transporto priemones, mokamą kelių infrastruktūrą, vinječių rūšis, jų galiojimo laikotarpius ir tarifus, pardavimo vietas ir taikomas baudas; – sudaryti sąlygas šalyje negyventiems atsitiktiniams naudotojams už vinjetę sumokėti įvairiais būdais; – nukreipti vykdymo užtikrinimo pastangas į vietas, kur taisyklės pažeidinėjamos gana dažnai, o ne vien į pasienio ruožus, kuriuose šalyje negyvenantys asmenys pažeidžia taisykles pirmąsyk, kad būtų sudarytos vienodos sąlygos tiek šalies gyventojams, tiek šalyje negyvenantiems asmenims; – nustatyti baudas, proporcingas kitiems eismo pažeidimams ir logiškai atspindinčias sankcijos aspektą. Kadangi taikant vinječių sistemą yra iš esmės įgyvendinamas principas „naudotojas moka“[15], Komisija skatina skaidriai naudoti pagal šią sistemą gaunamas įplaukas, kurias, siekiant pasiūlyti naudotojams bent minimalias paslaugas už gautą mokestį, geriausia būtų skirti tik keliams, kuriuose vykdoma tinkama priežiūros programa. Komisija ragina valstybes nares, lengvosioms asmeninėms transporto priemonėms taikančias ar planuojančias taikyti vinječių sistemą, įvertinti savo sistemas atsižvelgiant į šį komunikatą. Atsižvelgdama į sukauptą patirtį, Komisija gali nuspręsti imtis iniciatyvos smulkiau paaiškinti lengvųjų asmeninių transporto priemonių kelių mokesčiams taikomas taisykles. Priedas Europos Sąjungoje transporto priemonėms, kurių svoris ≤ 3,5 t[16], taikomi kelių naudotojų mokesčiai (vinjetės) 2012 m. Austrija Savaitė (10 dienų) || 2 mėnesiai || Metai 8 EUR || 23,40 EUR || 77,80 EUR Bulgarija Savaitė (7 dienos) || Mėnuo || Metai 5 EUR || 13 EUR || 34 EUR Čekija Savaitė (10 dienų) || Mėnuo || Metai 12,40 EUR || 17,60 EUR || 59,90 EUR Vengrija (elektroninė vinječių sistema) Savaitė (10 dienų) || Mėnuo || Metai 10,30 EUR || 16,60 EUR || 148,90 EUR Slovakija Savaitė (10 dienų) || Mėnuo || Metai 10 EUR || 14 EUR || 50 EUR Slovėnija Savaitė (7 dienos) || Mėnuo || Metai 15 EUR || 30 EUR || 95 EUR Rumunija (elektroninė vinječių sistema) Lengvosios asmeninės transporto priemonės ir lengvosios komercinės transporto priemonės, naudojamos keleiviams vežti Savaitė (7 dienos) || Mėnuo || 3 mėnesiai || Metai 3 EUR || 7 EUR || 13 EUR || 28 EUR Lengvosios komercinės transporto priemonės, naudojamos kroviniams vežti Savaitė (7 dienos) || Mėnuo || 3 mėnesiai || Metai 6 EUR || 16 EUR || 36 EUR || 96 EUR Pagal 2012 m. vasario 27 d. valiutų keitimo kursą. [1] Baltoji knyga „Bendros Europos transporto erdvės kūrimo planas. Konkurencingos efektyviu išteklių naudojimu grindžiamos transporto sistemos kūrimas“, COM(2011) 144. [2] Direktyva 1999/62/EB dėl sunkiasvorių krovinių transporto priemonių apmokestinimo už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra su pakeitimais, vadinama Eurovinjetės direktyva. [3] Dažniausiai asmeniniais tikslais naudojami keleiviniai automobiliai, motociklai ir kitos motorinės transporto priemonės, kurių bendras leidžiamas svoris neviršija 3,5 tonų. [4] Vienintelė išimtis – Rumunija, taikanti skirtingus vinjetės mokesčius lengvosioms krovinių transporto priemonėms. [5] Šiuo metų vinječių sistema lengviesiems keleiviniams automobiliams taikoma septyniose ES valstybėse narėse: Austrijoje, Bulgarijoje, Čekijoje, Slovakijoje, Slovėnijoje, Rumunijoje ir Vengrijoje. Kitos valstybės narės (pvz., Belgija) ketina tokią sistemą nustatyti. [6] Taip pat žr. tyrimą „Valstybėse narėse taikomų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemų vertinimas“ (Assessment of Vignette Systems for Private Vehicles applied in Member States) (Booz ir kt., 2010 m.) ir „Asmeninių transporto priemonių vinječių sistemų taikymo poveikio tyrimą“ (Study on Impacts of application of the Vignette systems to Private Vehicles) (Booz ir kt., 2012 m.), http://ec.europa.eu/transport/road/road_charging/charging_private_vehicles_en.htm. [7] 1994 m. Sprendimas Mund & Fester prieš Hatrex Internationaal Transport, C-398/92, Rink. p. 467, ypač 14 punktas. [8] 2002 m. kovo 21 d. Sprendimas Cura Anlagen GmbH prieš Auto Service Leasing GmbH (ASL), C-451/99, Rink. p. I-03193. [9] 1996 m. liepos 30 d. K(96) 2166. [10] Pavyzdžiui, Austrijoje vidutinis trumpiausio laikotarpio (10 dienų) vinjetės dienos tarifas lygus 0,8 EUR (t. y. 8 EUR padalinti iš 10 dienų); vidutinis ilgiausio laikotarpio (metų) vinjetės dienos tarifas lygus 0,21 EUR (t. y. 77,80 EUR padalinti iš 365 dienų). Taigi trumpalaikės ir ilgalaikės vinječių vidutinių dienos tarifų santykis yra 0,8/0,21 = 3,8. Taip pat žr. tyrimo „Valstybėse narėse taikomų asmeninių transporto priemonių vinječių sistemų vertinimas“ (Assessment of Vignette Systems for Private Vehicles applied in Member States) (Booz ir kt., 2010 m.) 5-4 lentelę, 24 p. [11] Proporcingų vinječių kainų apskaičiavimo metodo pavyzdys aprašytas „Asmeninių transporto priemonių vinječių sistemų taikymo poveikio tyrime“ (Study on Impacts of application of the Vignette systems to Private Vehicles) (Booz ir kt., 2012 m.). [12] OL L 187, 1999 7 20, p. 42, su pakeitimais, padarytais Direktyva 2006/38/EB (OL L 157, 2006 6 9, p. 8) ir Direktyva 2011/76/ES (OL L 269, 2011 10 14, p. 1). [13] Be to, tokiu atveju vinjetės-lipduko nereikėtų klijuoti ant automobilio priekinio stiklo (greta priekinio statramsčio), taigi nebūtų trukdoma vairuotojui gerai matyti ir nekiltų pavojus pažeidžiamų eismo dalyvių, pvz., pėsčiųjų, saugumui. [14] Bendra penkių valstybių narių (Belgijos, Nyderlandų, Liuksemburgo, Danijos ir Švedijos) vinječių sistema, nustatyta 1994 m. vasario 4 d. Susitarimu dėl sunkiasvorėms transporto priemonėms taikomų mokesčių už naudojimąsi tam tikrais keliais rinkimo. [15] Nė vienoje valstybėje narėje vinječių tarifai nėra diferencijuojami pagal lengvųjų asmeninių transporto priemonių aplinkosaugos normas. Be to, vinjetės greičiausiai nėra tinkamiausia priemonė kovoti su spūstimis, nes pastarosios dažniausiai susidaro konkrečiu metu ir konkrečioje vietoje. [16] Lentelėje nepateikiami vinječių tarifai, taikomi motociklams ir lengvasvorėms priekaboms.