Pagrindinių kandidatų procesas, kai jo rezultatus 2014 m. birželio 27 d. patvirtino Europos Vadovų Taryba, o 2015 m. liepos 15 d. – Europos Parlamentas, buvo svarbus veiksnys, leidęs J.-C. Junckerio vadovaujamai Komisijai tapti politiškesnei ir daugiau dėmesio skirti savo pasirinktai politikai. Kitas veiksnys buvo 2014 m. birželio mėn. Europos Vadovų Tarybos priimta pagrindinius prioritetus apimanti strateginė darbotvarkė: ja naudojantis parengtos 10 punktų politinės gairės, Europos Parlamente tapusios argumentu išrinkti J.-C. Junckerį Komisijos pirmininku ir natūraliai atspindėjusios programą, su kuria jis vykdė rinkimų agitacijos kampaniją visoje Sąjungoje. Tai padėjo parodyti, kad Europos institucijos ir valstybės narės gali dirbti kartu ir pasiekti rezultatų piliečiams rūpimose srityse, kuriose tikrai reikia Europos veiksmų. Viso to siekta norint sumažinti numanomą priešpriešą tarp „Briuselio“ ir valstybių narių.

2014 m. taikydamos naują „Spitzenkandidaten“ sistemą Europos politinės partijos prieš rinkimus į Europos Parlamentą iškėlė pagrindinius kandidatus. Ši sistema aiškiai parodo skirtingų politinių programų konkurenciją ir padidina visos Europos rinkimų agitacijos kampanijų matomumą. Per ankstesnius rinkimus fiksuotos rinkėjų aktyvumo mažėjimo tendencijos pagrindinių kandidatų sistema nepakeitė, tačiau padėjo ją pristabdyti, nes atsirado daugiau informacijos ir padidėjo pasirinkimas.

Prabėgus daugiau nei metams, Bratislavos metodas veikia. ES padarė realią pažangą tokiose srityse kaip sienų valdymas, gynyba, investicijos, skaitmeninė ekonomika, švietimas ir kultūra, taip pat mūsų vidaus rinkos socialinis aspektas. Šis naujas metodas buvo tobulinamas: 2017 m. spalio mėn. priimtoje Vadovų darbotvarkėje aiškiai nurodyta, ką Europos Sąjunga ketina pasiekti per artimiausius 16 mėnesių iki rinkimų į Europos Parlamentą.

Kiekvienoje rinkimų agitacijos kampanijoje svarbus vaidmuo tenka žiniasklaidai. 2014 m. kandidatų į Europos Komisijos pirmininko pareigas debatai keliose valstybėse narėse buvo rodomi per didžiuosius televizijos kanalus, tokius kaip ARD, ZDF, ORF, RTBF, „France24“, LCI ir „Euronews“, o kitose valstybėse narėse jie pristatyti tik paviršutiniškai arba visai neparodyti. Tai gera pradžia, tačiau to negana. Pageidautina, kad, siekiant paskatinti platų, įvairiapusį ir nešališką nušvietimą, 2019 m. pagrindiniai visuomeniniai žiniasklaidos kanalai kiekvienoje valstybėje narėje transliuotų bent vieną pagrindinių kandidatų diskusiją. Bet kuriuo atveju transliuojamos diskusijos apie rinkimų į Europos Parlamentą esmę ir iššūkius gali padėti padidinti piliečių informuotumą ir juos labiau įtraukti.

Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad nuo 2014 m. lapkričio 1 d. Komisijos narių skaičius atitinka du trečdalius ES šalių skaičiaus (27 valstybių narių Sąjungai tai būtų 18 Komisijos narių), jeigu nenusprendžiama kitaip.

2009 m. prieš antrąjį Airijos referendumą dėl Lisabonos sutarties ratifikavimo Europos Vadovų Taryba susitarė priimti sprendimą, kuriuo užtikrinama, kad Europos Komisijos narių skaičius atitiktų valstybių narių skaičių.

Europos Vadovų Taryba dabar privalo peržiūrėti 2013 m. gegužės 22 d. sprendimą . Vadovai turės nuspręsti: išsaugoti Europos Komisiją, kurią sudaro po vieną narį iš kiekvienos valstybės narės, ar ją sumažinti. Mažesnės Komisijos atveju Sutartyje numatyta, kad jos nariai renkami pagal visiškai lygios rotacijos tarp valstybių narių sistemą, leidžiančią atspindėti visų valstybių narių demografinį ir geografinį diapazoną.

Mažesnė vykdomoji institucija teoriškai veiktų efektyviau, būtų lengviau valdoma ir leistų tolygiau paskirstyti atsakomybės sritis jos nariams, kaip neseniai teigė kai kurie vadovai . Tokiu atveju Europos Komisija turėtų ypač stengtis užtikrinti visišką skaidrumą santykiuose su visomis valstybėmis narėmis.

Tačiau mažesnė vykdomoji institucija reikštų, kad kai kurioms valstybėms narėms politiniu institucijos lygmeniu nebeatstovautų nė vienas jų pilietis. Išsaugoti po vieną Europos Komisijos narį iš kiekvienos valstybės narės naudinga tuo, kad taip visose valstybėse narėse išsaugomas tiesioginės komunikacijos su piliečiais ir nacionalinėmis valdžios institucijomis kanalas. Pavyzdžiui, Junckerio Komisijos nariai buvo labai svarbūs ryšių su kilmės šalimis tarpininkai, kalbantys nacionaline kalba: jie, be kita ko, surengė daugiau nei 657 informavimo, aptarimo ir diskusijų su nacionalinių parlamentų nariais vizitus.

Jei būtų išlaikyta po vieną Komisijos narį iš kiekvienos valstybės narės, vėl reikėtų pritaikyti organizacinę struktūrą siekiant užtikrinti atskaitomybę, vienybę ir veiksmingumą. Junckerio Komisija darbą organizuoja per kelis pirmininko pavaduotojus (įskaitant pirmąjį pirmininko pavaduotoją ir pirmininko pavaduotojo pareigas einantį vyriausiąjį įgaliotinį), atsakingus už kompleksinių projektų komandas skirtingose politikos srityse. Kiekvienam pirmininko pavaduotojui suteiktas didesnis vadovaujamasis vaidmuo ir atsakomybė už kurios nors Komisijos narių komandos kryptį ir komandos koordinavimą. Ši dviejų pakopų struktūra pasiteisino ir galėtų ateityje būti sustiprinta.

4. Dvejas pareigas einantis pirmininkas

Viena galimybė padidinti Sąjungos struktūros efektyvumą: tai vienam asmeniui eiti dvejas – Europos Vadovų Tarybos pirmininko ir Europos Komisijos pirmininko – pareigas.

Šis pokytis galėtų padėti įveikti įsisenėjusį žalingą stereotipą: pernelyg dažnai įsivaizduojama, kad tarp Europos Komisijos ir valstybių narių esanti priešprieša. Sprendimai pernelyg dažnai nacionaliniu lygmeniu vaizduojami kaip nuo tikrovės atitrūkusio „Briuselio“ valstybėms narėms primestas diktatas, nors iš tikrųjų veikti kartu nusprendė valstybės narės ir tiesiogiai išrinkti Europos Parlamento nariai.

Europos Komisija, kaip ir Europos Vadovų Taryba, yra institucija, kurią valstybės narės sukūrė tam, kad ji dirbtų dėl bendro Europos intereso. Vienas dviem institucijoms pirmininkaujantis asmuo įkūnytų dvigubą Sąjungos teisėtumą ir atskaitomybę ir šiuos aspektus sustiprintų.

Be to, atstovavimas Sąjungai išorės lygmeniu taptų racionalesnis, jį lengviau suvoktų trečiosios šalys. Kiti pasaulio vadovai turėtų vienintelį analogiško rango kolegą, be kita ko, santykiuose su ES, visų pirma aukščiausiojo lygio susitikimuose ir tarptautinėse institucijose, tokiose kaip G 7 ar G 20.

Tokio pobūdžio dvigubas postas nereikštų abiejų institucijų sujungimo. Europos Komisijos pirmininkas jau dabar yra visateisis Europos Vadovų Tarybos narys, ir ši narystė visada laikyta visiškai suderinama su jo nepriklausomumu. Nė vienas iš pirmininkų nebalsuoja Europos Vadovų Taryboje: jie abu duoda patarimų, teikia kiekvienas savo tarnybų parengtą medžiagą, padeda valstybėms narėms rasti bendrą kalbą ir galimų kompromisų. Dvigubas postas dviejų nepriklausomų institucijų bendradarbiavimą galėtų padaryti dar glaudesnį ir veiksmingesnį.

Pagal dabartines Sutartis pirmininkui galima eiti dvejas pareigas: Sutartyse numanomas leidimas Europos Vadovų Tarybos pirmininką paskirti į kitas Europos pareigas. Europos Vadovų Tarybos pirmininko kadencijos trukmė yra trumpesnė negu Europos Komisijos pirmininko, tačiau, kadangi ji trumpesnė lygiai perpus ir jis gali būti perrenkamas dar vienai kadencijai, įmanomas pragmatiškas sprendimas.

Šiuo klausimu peno mąstymui galėtų suteikti esama vyriausiojo įgaliotinio bendrai užsienio ir saugumo politikai ir Komisijos pirmininko pavaduotojo pareigybė. Ji atsirado keičiant anksčiau buvusią Tarybos generalinio sekretoriaus ir vyriausiojo įgaliotinio bendrai užsienio ir saugumo politikai pareigybę, sukurtą Amsterdamo sutartimi, ir už išorės santykius atsakingo Komisijos nario pareigybę, ir buvo kodifikuota Lisabonos sutartyje. Tai pavyzdys, kaip vienas asmuo gali sėkmingai eiti pareigas dviejose ES institucijose ir nei apriboti kurios nors institucijos savarankiškas funkcijas, nei vienai suteikti daugiau galių negu kitai.

5. Dialogas su piliečiais dėl kelio į Sibiu

Lemtingu laikotarpiu iki rinkimų į Europos Parlamentą, kai Sąjunga privalo parodyti galinti išpildyti piliečių lūkesčius, valstybės narės vis labiau rodo sveikintiną supratimą, kaip svarbu, kad piliečiai aktyviau dalyvautų diskusijoje apie Europos ateitį. ES diskusijas pernelyg dažnai temdė mitai, klaidingas faktų pateikimas ir antraeiliai klausimai. ES, nacionalinio, regionų ir vietos lygmens politikai taip pat yra atsakingi už sąžiningų diskusijų apie Europą ir jos ateitį puoselėjimą. Piliečiai būtų labiau pasirengę balsuoti Europos Parlamento rinkimuose, jei geriau suvoktų ES politikos poveikį jų kasdieniam gyvenimui.

2018 ir 2019 m. vadovai reguliariai susitikinės svarstyti tolesnių veiksmų iki kito Sąjungos reformą ir vystymąsi lemsiančio renginio – 2019 m. kovo 9 d. Sibiu aukščiausiojo lygio susitikimo. Kuo labiau diskusija remsis informacija, debatais, piliečių ir pilietinės visuomenės valstybėse narėse dalyvavimu, tuo produktyvesnis bus rezultatas.

Prezidento E. Macrono pasiūlymas dėl konsultacijų su piliečiais dėl Europos ateities sulaukė aiškaus kelių kitų valstybių narių vadovų pritarimo ir palankiai įvertintas daugumoje ES institucijų ir valstybių narių. Kitokie nacionaliniai dialogai įvyko ar tebevyksta, be kitų šalių, Airijoje, Bulgarijoje ir Švedijoje. Kiti valstybių narių vadovai taip pat paskelbė esą pasirengę įsitraukti į plataus masto viešas diskusijas dėl Europos ateities pagal atitinkamą savo šalių praktiką. Valstybėms narėms tiks skirtinga šio proceso struktūra, nelygu jų tradicijos ir vidaus demokratinis modelis: diskusijos gali būti rengiamos atskirai, kelių dalyvaujančių valstybių narių kartu arba taikant Europos institucijų remiamą modelį.

Europos Komisija turi sukaupusi patirties, kaip organizuoti savo dialogus su piliečiais dalyvaujant Europos Komisijos nariams, Europos Parlamento nariams, nacionalinių vyriausybių, vietos ir regionų valdžios institucijų ir pilietinės visuomenės atstovams: nuo 2015 m. sausio mėn. visų jų atstovai dalyvavo maždaug 478 interaktyviuose viešuose debatuose daugiau nei 160 vietų Europos sostinėse ir kitur. Europos Komisija šį procesą spartina: nuo dabar iki 2019 m. gegužės mėn. ji surengs ar padės surengti dar maždaug 500 piliečių dialogų, bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, vietos ir regionų valdžios institucijomis, taip pat su Europos Parlamentu ir kitomis Europos institucijomis.

Europos Komisija pasidalys geriausia patirtimi su savo renginius planuojančiomis valstybėmis narėmis ir, kai gali, yra pasirengusi pasiūlyti paramą, pavyzdžiui, procesą susieti su jos pradedamomis internetinėmis konsultacijomis dėl Europos ateities, kurios galėtų tęstis iki 2019 m. gegužės 9 d.