III.Skubos tvarka priimti būsimus pasiūlymus, kuriuos Komisija pateiks per ateinančius mėnesius , be kita ko:

Daugelyje valstybių narių galima padidinti viešųjų paslaugų teikimo veiksmingumą ir viešojo administravimo bei teisinės sistemos skaidrumą ir kokybę. Visų pirma reikia pagerinti civilinės teisės sistemos veikimą, kad skundai galėtų būti išnagrinėti per pagrįstą laiką – dėl per didelio skundų nagrinėjimo vilkinimo įmonės patiria didelių išlaidų ir negali pasinaudoti naujomis verslo galimybėmis. Atsižvelgdama į tai Komisija pareiškė ketinanti pateikti pasiūlymą, kad būtų padidintas tarpvalstybinių nemokumo taisyklių veiksmingumas. Kita sritis, kurioje reikia suderinti įvairių politikos sričių tikslus – planavimo leidimų išdavimas; Komisija neseniai pateikė naują Reglamento dėl transeuropinės energetikos infrastruktūros gairių pasiūlymą. Tai tik keletas pavyzdžių. Be abejonės, šių ir kitų esamų problemų sprendimas padėtų suderinti fiskalinio konsolidavimo tikslus, pagerinti konkurencingumą ir augimo perspektyvas.

Krizė išbando ne tik ES ekonomikos, bet ir ES socialinės struktūros tvirtumą. Krizė ypač skaudžiai palietė pažeidžiamas grupes, kurios tokiomis buvo dar iki krizės; be to, dėl jos atsirado naujos grupės žmonių, kuriems gresia skurdas. Duomenys aiškiai rodo, kad taip pat padaugėjo žmonių, kuriems gresia skurdas dėl nepakankamų pajamų (visų pirma padidėjo vaikų skurdas) ir padidėjo socialinė atskirtis, kurios kraštutiniai atvejai – ūmios sveikatos problemos ir benamystė. Žmonės, kurių ryšiai su darbo rinka menki arba jų visai nėra, kaip antai pensininkai ar nuo socialinių išmokų priklausomi pažeidžiami asmenys, pavyzdžiui, vieniši tėvai, taip pat susiduria su pokyčiais, darančiais poveikį jų pajamų dydžio apskaičiavimui arba teisėms jas gauti.

pertvarkyti švietimo ir mokymo sistemas, siekiant atsižvelgti į darbo rinkos sąlygas bei įgūdžių poreikius, taip pat padidinti jų veiksmingumą ir kokybę, sutelkiant dėmesį į sektorius ir profesijas, kur yra didžiausias įgūdžių arba darbuotojų trūkumas; pavyzdžiui, ES IT srities absolventų nedaugėjo nuo 2008 m. ir jeigu tokia tendencija išliks ir toliau, 2015 m. ES gali trūkti 700 000 IT specialistų;

Ypatingą dėmesį reikia skirti jaunimui. Nuo 2008 iki 2010 m. milijonu padaugėjo darbo neturinčių jaunų žmonių (iki 25 metų) – tai viena iš labiausiai krizės paveiktų grupių. Nedarbo lygis visoje ES padidėjo iki daugiau nei 20 proc. ir kai kuriose valstybėse narėse siekia daugiau nei 40 proc. Ši grupė taip pat susiduria su kitais struktūriniais sunkumais, kurie kliudo jų integracijai į darbo rinką. Pavyzdžiui, 40 proc. dirbančių jaunų žmonių dirba pagal laikinas sutartis. Be to, šiuo metu vienas iš septynių (14,4 proc.) jaunuolių palieka švietimo sistemą įgijęs ne aukštesnį kaip pagrindinį išsilavinimą ir netęsia mokslų ar profesinio lavinimo.

Jau gerokai iki dabartinės krizės bendri ES rezultatai buvo prastesni už jos pagrindinių konkurentų. Nepaisant tam tikros pažangos nedarbo srityje, ES gerokai atsiliko našumo atžvilgiu ir šis našumo atotrūkis didėja. Šio atotrūkio priežastys yra įvairios. Vis dėlto, palyginti su daugeliu pagrindinių konkurentų, ES yra dvi specifinės kliūtys: pirma, Europos rinka vis dar per daug susiskaldžiusi – dėl to įmonės negali augti ir išnaudoti tokių pačių masto ekonomijos pranašumų; antra, kelios pagrindinės sąlygos – nuo galimybės gauti finansavimą iki inovacinių gebėjimų ar reguliavimo kliūčių – neskatina įmonių kurti ir investuoti.

sustiprinti sisteminių bankų kapitalo pozicijas, siekiant atsižvelgti į padidėjusią riziką valstybės skolos vertybinių popierių rinkose. Šios srities priemonės bus paremtos Europos bankininkystės institucijos pasiūlymu. Ypač svarbu bus užtikrinti, kad bankai sustiprintų savo kapitalo santykį, visų pirma padidindami savo kapitalo pozicijas, o ne perdėm suvaržydami skolinimą realiajai ekonomikai. Be to, bankai turėtų laikytis sutartų taisyklių dėl premijų ir darbo užmokesčio;

Šiuo metu iš esmės peržiūrimas finansų sektoriaus reglamentavimas bei priežiūra ir daugelis naujų sprendimų jau įgyvendinami. Tuo siekiama pašalinti dabartinių reguliavimo ir priežiūros sistemų trūkumus ir užtikrinti įprastą skolinimą įmonėms ir privatiems namų ūkiams be per didelės rizikos prisiėmimo, koks buvo iki krizės.

Be to, 2011 m. kovo mėn. Euro zonos valstybės narės ir šešios euro zonai nepriklausančios valstybės narės susitarė dėl pakto „Euro plius“, pagal kurį šios šalys savanoriškai prisiėmė įsipareigojimus, viršijančius ES lygmeniu sutartus įsipareigojimus, susijusius su konkurencingumu, užimtumu, tvariais viešaisiais finansais ir finansiniu stabilumu. Jų nacionaliniai įsipareigojimai įtraukti į nacionalines reformų ir stabilumo arba konvergencijos programas ir vertinami įgyvendinant Europos semestrą.

Esama ir kitų didelį augimo potencialą turinčių sektorių, kuriems Paslaugų direktyva netaikoma. Pavyzdžiui, sveikatos priežiūros ir socialiniame sektoriuje 2000–2009 m. sukurta 4,2 milijonai darbo vietų, t. y. daugiau kaip ketvirtadalis visų per tą laikotarpį sukurtų darbo vietų. Šis sektorius sudaro 10 % visų darbo vietų Danijoje, Suomijoje, Nyderlanduose ir Švedijoje ir maždaug 5 % visų ekonominės veiklos rezultatų. Dėl gyventojų senėjimo tokių paslaugų poreikis didės, todėl reikėtų sudaryti palankesnes sąlygas jas plėtoti. Klausimai, kuriuos reikia išspręsti: daugelyje valstybių narių šiame sektoriuje trūksta kvalifikuotų darbuotojų; dėl įvairių nepagrįstų ar neproporcingų apribojimų ribojama įsisteigimo laisvė; taip pat sudėtinga gauti profesinės kvalifikacijos pripažinimą kitoje šalyje, o tai turi įtakos šiam ir kitiems sektoriams, be kita ko, švietimui, statybai, gamybai ir verslo paslaugoms.

Siekiant kovoti su skurdu ir socialine atskirtimi, vadovaujantis bendrais aktyvios įtraukties principais turėtų būti vykdoma socialinės apsaugos sistemų modernizacija. Ypač svarbus vaidmuo remiant integraciją į darbo rinką ir socialinę įtrauktį tenka viešosioms paslaugoms. Be to, galimybė naudotis veiksmingomis ir prieinamomis paslaugomis yra labai svarbus veiksnys mažinant privačias išlaidas ir taip didinant disponuojamąsias pajamas, mažinant skurdą dėl nepakankamų pajamų ir nelygybę. Remiantis OECD tyrimu dėl viešai teikiamų paslaugų, viešosiomis paslaugomis prisidedant prie namų ūkio pajamų numatomas skurdo lygis pastebimai sumažėja. Ties skurdo riba esančių asmenų procentas sumažėja iš esmės – beveik 40 %, jei taikoma kintama skurdo riba, ir net beveik 80 %, jei taikoma fiksuota skurdo riba. Todėl bendra natūra išreikšta nauda galėtų skurdo sukeltą visuomenės sluoksnių atotrūkį sumažinti vidutiniškai 80 %.

Keliose šalyse, kurių duomenys apie pajamas krizės laikotarpiu jau turimi, namų ūkių disponuojamosios pajamos itin sumažėjo. Be to, esama tam tikrų įrodymų, kad keliose valstybėse narėse vis didesne problema tampa tiek skurdas dėl nepakankamų pajamų, ypač vaikų skurdas, tiek didelis materialinis nepriteklius. Augant ilgalaikio nedarbo lygiui ir senkant bedarbio pašalpoms kyla didelė grėsmė, kad mažas pajamas gaunančių asmenų disponuojamosios pajamos dar labiau sumažės.

Be to, 2011 m. spalio mėn. Komisija patvirtino komunikatą dėl aukštojo mokslo sistemų modernizavimo, į kurį įtrauktas pasiūlymas dėl „Erasmus“ magistrantūros programos studentų paskolų sistemos, kurios tikslas – didinti minėtos programos studentų judumą Europoje.

Esama darbo rinkos padėtis ypač nepalanki jaunimui, kurio nedarbo lygis siekia daugiau kaip 20 % ir du kartus viršija visų gyventojų nedarbo lygį. Be to, dėl krizės sumažėjusio nuolatinio darbo vietų skaičiaus problema jaunimą palietė neproporcingai dideliu mastu, ir nors ypač daug jaunimo dirba pagal laikinas sutartis, o pastaruoju metu tokio darbo vietų skaičius išaugo, jaunimo padėties tai iš esmės nepagerino.

Būtina vykdyti mokymosi visą gyvenimą strategijas, kad žmonės įgytų darbo rinkai tinkamų įgūdžių. 2000 m. 22 % ES dirbusių žmonių turėjo aukštą, o 29 % – žemą kvalifikaciją. 2010 m. padėtis buvo priešinga. Iki 2020 m. 35 % darbo vietų reikės aukštą kvalifikaciją turinčių darbuotojų, o darbo vietų, kur užtenka žemos kvalifikacijos įgūdžių, poreikis sumažės 12 mln. Tačiau šiuo metu įgyjamas išsilavinimas neatitinka tokio darbo vietų, kurioms reikia aukštos kvalifikacijos darbuotojų, augimo. Vienas iš septynių (14,41 %) jaunų 18–24 m. amžiaus žmonių ES šiuo metu įgyja ne aukštesnį nei pagrindinį išsilavinimą ir toliau nebesimoko (mokyklos nebaigę asmenys) ir daugelio kvalifikacija neatitinka darbo rinkos reikalavimų. Be to, daugiau nei penktadalis visų vaikų (15 m. amžiaus grupėje) neturi pagrindinių skaitymo ir skaičiavimo įgūdžių.

Komisija pristatė keletą konkretiems sektoriams skirtų iniciatyvų, pavyzdžiui, priimta kosmoso strategija, kuria siekiama stiprinti Europos kosmoso sektorių, arba iš naujo pradėtas procesas CARS 21, kuriuo bus remiamasi rengiant ES netaršių ir efektyviai energiją vartojančių transporto priemonių strategiją. Elektra varomos transporto priemonės turi didelį rinkos potencialą – hibridinių transporto priemonių naudojimas gali išaugti nuo 100 000 šiandien iki 1 mln. 2020 m., o vien tik elektra varomų transportų priemonių rinka iki 2020 m. turėtų išaugti iki 750 000 vienetų. Be to, Komisija toliau stengiasi spręsti daug energijos suvartojantiems pramonės sektoriams rūpimus klausimus, visų pirma parengė Tvarią mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų pramonės sistemą (SILC), skatina naudoti ypatingai mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančias gamybos technologijas ir sudarė privačiojo ir viešojo sektorių partnerystę, kad skatintų inovacijas daug energijos suvartojančiuose pramonės sektoriuose.

Pramonės inovacijų srityje 2011 m. birželio mėn. Aukšto lygio didelio poveikio technologijų grupė paskelbė savo galutinę ataskaitą, kurioje pateikė konkrečių rekomendacijų dėl šių technologijų plėtojimo ir diegimo. Šių technologijų rinkos potencialas didžiulis, metinis augimo tempas iki 2020 m. – 5–16 %, be to, jos daro didelį netiesioginį poveikį vartotojų pramonės sektoriams inovacijų ir augimo atžvilgiu. Komisija birželio mėn. taip pat pasiūlė iš esmės modernizuoti Europos standartizacijos sistemą, be kita ko, paslaugų standartus Europos sistemoje ir labiau pripažinti IRT pramonines specifikacijas.

Siekiant padidinti visų ekonomikos sričių konkurenciją reikia ne tik horizontaliųjų konkrečių sektorių prekių ir paslaugų rinkos reformų ir veiksmingai vykdyti konkurencijos taisykles, bet ir užtikrinti, kad visa institucinė struktūra skatintų konkurenciją visais lygmenimis (nacionaliniu, regioniniu ir vietiniu) nedidelėmis valstybių narių sąnaudomis. Todėl reikia, kad už konkurencijos apsaugą ir skatinimą atsakingos konkurencijos institucijos, sektorių reguliavimo institucijos ir teisminės institucijos veiksmingai vykdytų savo funkcijas. Be to, gerai veikianti civilinės teisenos sistema yra itin svarbi jungtis bet kurioje institucinėje sistemoje, skatinančioje konkurenciją ir augimą.

Gamybos pramonė labiausiai paskatino atsigavimą po ekonomikos krizės: šio sektoriaus gamybos apimtis per sąstingį 2009 m. pradžioje padidėjo maždaug 15 %. Nepaisant to, pastaraisiais mėnesiais ES pramonės ekonomikos atsigavimas sustojo, o verslo subjektų pasitikėjimas vėl sumažėjo iki istorinio vidurkio. Netikrumas dėl Europos ekonomikos perspektyvos ir suirutė, kilusi dėl euro zonos skolų krizės, padarė įtakos pramonės sektoriaus pasitikėjimui. Didelės energijos kainos ir nuolatiniai sunkumai gauti finansavimą taip pat neigiamai veikia atsigavimo raidą. Vis dėlto šiuo metu ES pramonė gali geriau atlaikyti sulėtėjimą, nes jos prekių atsargos mažesnės, o našumas didesnis nei 2008 m.

Yra daug galimybių plėtoti ekologiško apmokestinimo sistemą siekiant geriau spręsti šiandienos ir būsimus uždavinius, susijusius su klimato kaita, vandens trūkumu, energijos tiekimo saugumu ir apskritai ribotais ištekliais. Nedarant poveikio biudžetui, dėl ekologiško apmokestinimo kartu su mažesniu darbo apmokestinimu gerinamas išteklių paskirstymas ir skatinamas užimtumas. Tokį pokytį bus lengviau įgyvendinti priėmus 2011 m. Komisijos pasiūlymą dėl energetikos mokesčių direktyvos pakeitimo. Be to, nustačius tinkamas kainas taip pat būtų labiau skatinamos naujos pramonės šakos ir investicijos į ekologiškas technologijas.

Komisija įvykdė 14 iš 20 planuotų strateginių iniciatyvų pagal šią pavyzdinę iniciatyvą. Siekdama suteikti tolesnių pavyzdinės tausaus išteklių naudojimo iniciatyvos įgyvendinimo gairių, Komisija paskelbė gaires, kuriose nurodyti konkretūs veiksmai, kurių reikėtų imtis, ir nustatyti ekonomikos sektoriai, kuriuose sunaudojama daugiausia išteklių ir kurie daro didžiausią poveikį aplinkai, taip pat nurodomos priemonės ir rodikliai, kuriais būtų galima vadovautis vykdant veiksmus Europoje ir tarptautinius mastu. Visų pirma, pateiktas direktyvos dėl energijos vartojimo efektyvumo pasiūlymas, kuriame nurodytos įvairios efektyvaus energijos vartojimo priemonės, kurias reikėtų įgyvendinti, siekiant sutaupyti daugiau energijos. Taip pat priimtas komunikatas dėl energijos tiekimo saugumo ir tarptautinio bendradarbiavimo, kuriame nustatyta visapusiška ES išorės santykių energetikos srityje strategija. Komisija pradėjo įgyvendinti gaires, skirtas pereiti prie konkurencingos mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos ir nurodė tarpinius tikslus siekiant ekonomiškai mažinti išmetamųjų teršalų kiekį laikantis tikslo iki 2050 m. 80–95 % sumažinti ES išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį. Palaipsniui pereinant prie mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos, pagerėtų energijos tiekimo saugumas ir ES vidutinės kuro sąnaudos sumažėtų 175–320 mlrd. EUR per metus. Kiti teigiami rezultatai būtų švaresnis oras ir geresnė visuomenės sveikata; dėl to sąnaudos 2030 m. būtų mažesnės maždaug 27 mlrd. EUR per metus. Taip pat Komisija pristatė naują baltąją knygą dėl transporto, skirtą konkurencingai, tausiu išteklių naudojimu grindžiamai transporto sistemai kurti. Joje nustatyti plataus užmojo tikslai – mažinti transporto sektoriaus išmetamą anglies dioksido kiekį, sukurti Bendrą Europos transporto erdvę ir mažinti priklausomybę nuo naftos.

Europai gali būti ekonomiškai naudinga spręsti su energetika, klimato kaita ir ištekliais susijusius uždavinius. Sąjungos energijos vartojimo efektyvumo tikslas – iki 2020 m. sutaupyti 20 % energijos. Jį pasiekus vartotojų sąskaitos galėtų sumažėti 1 000 EUR vienam namų ūkiui per metus, pagerėtų Europos pramonės konkurencingumas ir iki 2020 m. būtų sukurta iki 2 mln. naujų darbo vietų. Plačiau vertinant tausų išteklių naudojimą, pagal Komisijos užsakytus preliminaraus modeliavimo rezultatus, 15 % sumažinus bendrus ekonomikos išteklių poreikius (angl. Total Material Requirements, TMR), ES BVP gali padidėti 3,6 %, o užimtumas – apie 2,5 mln. Kiekvieno procentinio punkto, kuriuo sumažinami TMR, vertė verslo sektoriui siektų maždaug 25 mlrd. EUR ir iki 150 000 naujų darbo vietų. Įmonės galėtų daug sutaupyti (vien tik Jungtinėje Karalystėje apie 25 mlrd. EUR per metus), jeigu taikytų nemokamas arba nebrangias tausaus išteklių naudojimo priemones, tausiau naudotų žaliavas ir išskirtų mažiau atliekų. Didžiausią potencialą turi šie sektoriai: cheminių medžiagų, mineralų, metalo gamybos, energijos, komunalinių paslaugų, statybos ir atliekų tvarkymo. Nors dėl ekonomikos krizės sumažėjo išmetamo CO2 kiekis, iš prognozių matyti, kad tam tikros valstybės narės turės imtis papildomų politinių priemonių, kad iki 2020 m. pasiektų nacionalinius išmetamųjų teršalų mažinimo tikslus. Be to, reikės veiksmingų priemonių, siekiant įgyvendinti likusius atsinaujinančiosios energijos ir energijos vartojimo efektyvumo tikslus. Šiomis aplinkybėmis reikės didelių papildomų investicijų į energetikos infrastruktūrą, energijos perdavimo tinklus, atsinaujinančiąją energiją ir efektyvų energijos vartojimą pastatuose.

Siekiant paremti pažangių skaitmeninių prietaisų plėtojimą, reikalingas Europos masto požiūris į nuotolinius išteklius (angl. cloud computing), kad Europos įmonėms ir administracinėms institucijoms būtų suteiktas teisinis tikrumas ir jos galėtų siūlyti ir naudoti nuotoliniais ištekliais grįstas paslaugas, kurios sparčiai tampa pagrindiniais veiksmingumą ir verslumą skatinančiais veiksniais šiandieninėje skaitmeninėje ekonomikoje. Manoma, kad nuotolinių išteklių paslaugos sudarys vidutiniškai 0,1 % BVP trumpuoju laikotarpiu ir 0,4 % vidutinės trukmės laikotarpiu, be to, šiame sektoriuje pradiniu etapu bus sukurta maždaug 300 000 papildomų darbo vietų Europoje.Komisija iki 2013 m. pasiūlys Europos masto požiūrį į nuotolinius išteklius, kad Europos paslaugų teikėjams ir vartotojams būtų suteiktas reikalingas teisinis tikrumas.

Kiek tai susiję su Skaitmeninės darbotvarkės pavyzdine iniciatyva, pažanga, vertinama skaitmeninės darbotvarkės rezultatų suvestine, toliau daroma, tačiau, norint pasiekti susijusius tikslus, reikia labiau stengtis. Iš 101 veiksmų, suplanuotų pagal septynis skaitmeninės darbotvarkės ramsčius, 14 veiksmų jau įvykdyti 2010 ir 2011 m., o likusius 50 veiksmų ketinama užbaigti per kitus 12 mėnesių. Sumažinus kliūtis greitai įdiegti internetą ir padidinus pasitikėjimą elektronine aplinka, būtų galima suaktyvinti BVP augimą, padidinti Europos konkurencinį pranašumą ir sukurti naujų darbo vietų bei įmonių. Skubiausi skaitmeninės darbotvarkės veiksmai – sukurti bendrąją skaitmeninę rinką, kurioje per ateinančius dešimt metų BVP augimas galėtų padidėti 4 %.

Be to, nagrinėjamos galimybės, kaip įmonės galėtų geriau naudoti intelektinę nuosavybę. Komisija išnagrinėjo keletą galimybių, kaip padidinti intelektinės nuosavybės teisių vertę Europos mastu. 2012 m. Komisija planuoja pradėti debatus su valstybėmis narėmis, kad parengtų tolesnius veiksmus. Siekiant stiprinti mokslininkų ir įmonių bendradarbiavimo ryšius, 2008 m. įsteigtas Europos inovacijos ir technologijos institutas (EIT). Jo tikslas – sukurti naujos rūšies aukštojo mokslo įstaigų, mokslinių tyrimų organizacijų ir įmonių partnerystes – Žinių ir inovacijų bendrijas (ŽIB). Tokios bendrijos sukurtos trijose srityse: tvarios energetikos, klimato kaitos ir IRT – jų rezultatai kol kas teigiami. Komisija toliau stebės ir vertins veikiančias EIT ŽIB ir pateiks pasiūlymų pagal programą „Horizontas 2020“ nuo 2014 m. išplėsti EIT veiklą.

Siekdamos strategijos „Europa 2020“ tikslų, valstybės narės gali gerokai sustiprinti savo ekonomikos augumo galimybes. Tačiau šiuo metu valstybių narių 2011 m. pavasario nacionalinėse reformų programose nustatytų įsipareigojimų nepakanka daugumai ES masto tikslų, ypač energijos vartojimo efektyvumo tikslui, pasiekti. Be to, remiantis naujausiais turimais statistiniais duomenimis, tam tikra ES masto pažanga siekiant tikslų kol kas padaryta tik švietimo srityje.

Strategijoje nustatyti penki pagrindiniai tikslai, kuriuos ES nori pasiekti iki 2020 m.: 75 % 20–64 m. amžiaus ES gyventojų turėtų dirbti; 3 % ES BVP turėtų būti investuojami į MTTP; turėtų būti pasiekti vadinamieji 20x20x20 klimato ir energetikos sričių tikslai; mokyklos nebaigusių asmenų dalis turėtų būti mažesnė kaip 10 % ir bent 40 % jaunesnės kartos atstovų turėtų turėti tretinį ar jį atitinkantį išsilavinimą. Be to, bent 20 milijonų žmonių turėtų būti išgelbėti nuo skurdo ir socialinės atskirties. Šie tikslai yra tarpusavyje susiję ir itin svarbūs, kad visa strategija būtų sėkmingai įgyvendinta, jų turi siekti visos valstybės narės, o prie jų pastangų reikia prisidėti ES masto veiksmais.

2010 m. Europos Vadovų Taryba susitarė dėl visapusiškos priemonės dabartiniams Europos uždaviniams spręsti – strategijos „Europa 2020“. Dabartinėmis aplinkybėmis ši strategija dar svarbesnė nei anksčiau. 2011 m. pirmąjį ketvirtį ES BVP augo, bet paskui augimas gerokai sulėtėjo. Manoma, kad metų pabaigoje ekonomikos augimas beveik visiškai sustos. Padėtį euro zonoje dar labiau sunkina tebesitęsianti valstybių skolų krizė ir vis dar nestabilus bankų sektorius. Todėl namų ūkiai ir įmonės yra praradę pasitikėjimą ir riboja vartojimą ir investicijas. Be to, dėl sunkios viešųjų finansų būklės smarkiai apribotos galimybės plėtoti ekspansinę fiskalinę politiką ekonomikos augimui skatinti.

Konkrečioms šalims skirtos rekomendacijos, kaip sustiprinti paslaugų rinkų ir tinklų pramonės konkurenciją, kol kas įgyvendinamos palyginti prastai. Tai verčia susirūpinti, atsižvelgiant į konkurencijos reikšmę didinant našumą, konkurencingumą ir augimą, taip pat į svarbius rezultatus, kurių būtų galima tikėtis ryžtingai ėmusis reformų šiose srityse. Iš 12 valstybių narių, kurioms pateiktos rekomendacijos konkurencijos klausimais, tam tikrų veiksmų kol kas ėmėsi septynios. Vis dėlto veiksmai apskritai neišsamūs ir kol kas akivaizdžiai nepakankami, kad būtų pasiekti tikslai. 2011 m. birželio mėn. rekomendacijose, be kitų dalykų, paraginta padidinti mažmeninių paslaugų konkurenciją, panaikinti nepagrįstus tam tikrų reglamentuojamų profesijų ir amatų apribojimus, reformuoti reguliavimo sistemas, pagerinti tinklų pramonės konkurenciją ir sustiprinti konkurencijos institucijų pajėgumus. Kelios valstybės narės ėmėsi veiksmų, be kita ko, suteikė papildomus įgaliojimus energetikos tinklų kainų pokyčių stebėjimo įstaigoms, paskelbė atitinkamų įstaigų ataskaitas ir sudarė politinius susitarimus, kurie gali būti būsimų teisėkūros veiksmų pagrindas.

Dėl laukiančių ekonominių uždavinių masto būtini realūs ES ekonomikos struktūriniai pokyčiai. Kad jie įvyktų, reikia numatyti išteklių, kad valstybėse ir tarpvalstybiniu mastu veiklą vykdančios lėtai augančios bendrovės ir sektoriai įgytų pagreitį. Išteklius perskirstyti visų pirma svarbu didelį disbalansą turinčioms šalims, kuriose ištekliai turi būti perkelti iš užsienio prekybai uždaro į atvirą sektorių. Vadinasi, tam tikra veikla kai kuriose šalyse turėtų būti palaipsniui nutraukiama, kad veiklą galėtų pradėti naujos našesnės įmonės. Atsižvelgiant į tai, ypatingas dėmesys turi būti skiriamas darbuotojų judumui ne tik tarp bendrovių ir sektorių, bet ir tarp regionų bei šalių. Tinkami kainų pokyčiai palengvintų judumą, todėl darbo užmokesčių nustatymo mechanizmais reikia užtikrinti, kad darbo užmokesčio didėjimas deramai atspindėtų vietos ir sektorių našumo pokyčius. Be to, siekiant palengvinti judumą, švietimo ir profesinio mokymo sistema turi būti užtikrintas būtinas perkvalifikavimas ir pakartotinis mokymas.

Padidinus viešųjų institucijų veiklos kokybę bus pasiekta reikšmingų rezultatų. Daugelyje valstybių narių galima padidinti viešųjų paslaugų veiksmingumą, taip pat viešojo administravimo skaidrumą ir kokybę, pavyzdžiui, plačiau naudojantis e. vyriausybės paslaugomis. Sprendžiant esamas problemas būtų galima suderinti fiskalinio konsolidavimo tikslus, pagerinti konkurencingumą ir augimo perspektyvas. Fiskaliniam koregavimui kai kuriose valstybėse narėse visų pirma kliudo mokesčių surinkimo sistemos, tačiau pagerinus jų mokesčių surinkimo veiksmingumą būtų teisingiau dalijamasi konsolidavimo našta ir kitose valstybėse narėse. Be to, būtina kurti verslui palankią aplinką, kurioje skatinama gerinti ekonomikos konkurencingumą, konkurencijos, rinkos reguliavimo ir teisminių institucijų veiklos veiksmingumą.

Augant našumui galima tvariai sumažinti dabartinį einamosios sąskaitos disbalansą. Visų pirma, gerėjant našumui užsienio prekybai uždaruose sektoriuose, tokiuose kaip daugumos paslaugų sektoriai, mažėja vidaus kainų spaudimas, be kitų dalykų, vietinėms eksporto sektoriaus sąnaudoms, todėl didėja konkurencingumas. Be to, pagerėjus našumui paslaugų sektoriuje sudaromos sąlygos perkelti išteklius į eksporto sektorių – tai būtina siekiant užtikrinti ilgalaikį koregavimą. Šie koregavimo šaltiniai visų pirma svarbūs išorės deficitą turinčioms šalims. Didesnis našumo augimas skatina vidaus paklausą, jeigu ji apribota dėl rinkos ir politikos nepakankamumo. Tai itin aktualu perviršį turinčioms šalims, kuriose vidaus paklausa menka.

Atsižvelgiant į vyraujančias demografines perspektyvas ES, būtinos reformos, kuriomis skatinamas tvarus užimtumo augimas. Darbingo amžiaus gyventojų dalis ES mažėja ir prognozuojama, kad ši tendencija tęsis (13 diagrama). Strategija „Europa 2020“ siekiama užimtumo normą padidinti nuo dabartinių 69 % iki 75 % 2020 m., kad ši tendencija būtų iš dalies atsverta. Be to, dėl krizės smarkiai išaugo nedarbas ir gali būti, kad jis įsivyraus. Tokiomis aplinkybėmis daug dėmesio politikos darbotvarkėje turėtų būti skiriama darbo vietų kūrimo skatinimui, nedarbo mažinimui ir dalyvavimo darbo rinkoje lygio išlaikymui. Galima pasimokyti iš prieš krizę sėkmingai įgyvendintų užimtumą paskatinusių ir nedarbą sumažinusių darbo rinkos reformų kai kuriose valstybėse narėse ir keistis gerąja patirtimi.

Struktūrinėmis reformomis galima padidinti augimo potencialą ir spręsti makroekonominio disbalanso problemas. Struktūrinėmis reformomis gerinamas ekonomikos veiksmingumas, įskaitant tausų išteklių vartojimą, todėl didinamas ekonomikos produktyvumas, kurį būtų galima pasiekti užtikrinus visišką užimtumą, taip pat spartinamas augimo tempas. Be to, reformomis galima padidinti ekonomikos koregavimo galimybes, kadangi jos užtikrina būtiną darbo ir kapitalo perskirstymą sektoriuose. Struktūrinės reformos atlieka pagrindinį vaidmenį sprendžiant makroekonominio disbalanso problemas. Nepaisant pastebėto disbalanso sumažėjimo, kai kuriose valstybėse narėse vis dar reikia nemažų koregavimo priemonių. Dėl struktūrinių problemų, pvz., susijusių su konkurencingumu ar paklausos tvarumu, disbalansas didėjo jau prieš krizę. Šias svarbias problemas būtina spręsti vykdant struktūrines reformas, kad būtų užtikrintas tinkamas koregavimas, išvengta disbalanso didėjimo ateityje ir paspartintas augimas.

Augimą skatinančioms struktūrinėms reformoms politikos darbotvarkėje turėtų būti skiriama daugiausia dėmesio. Europos ilgalaikis augimo potencialas atsilieka nuo jos partnerių ir dėl finansų krizės jis dar labiau susilpnėjo (12 diagrama). Be to, trumpalaikio augimo perspektyvos menkos, o makroekonominės priemonės, visų pirma fiskalinės politikos, augimui remti iš esmės išnaudotos, todėl dabar reikia siekti užtikrinti stabilumą, kaip paaiškinta ankstesniuose skirsniuose. Įgyvendinant plačių užmojų aiškių struktūrinių reformų programą šią perspektyvą galima pagerinti: padidinti augimo potencialą, šalinti konkurencingumo skirtumus ir sudaryti sąlygas koregavimui. Ir valstybės narės, ir visa ES turi vykdyti struktūrines reformas (išsami informacija apie ES reformas pateikiama I priede, skirtame strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo pažangai).

Kad ši strategija būtų sėkmingai vykdoma, būtina užtikrinti spartų įgyvendinimą ir gerą valdžios institucijų bendradarbiavimą. Sutartos EFSF ir ESM taikytinos priemonės aiškios, tačiau dabar svarbu jas nedelsiant įgyvendinti, kad nedelsiant būtų galima praktiškai pasinaudoti naujomis priemonėmis. Be to, reikėtų dėti pastangas siekiant susitarti kuo greičiau įsteigti ESM, kadangi kapitalu grindžiama tvirtesnė struktūra padėtų sumažinti kai kuriuos EFSF trūkumus. Vis dėlto itin nuodugniai koordinuojant valstybių narių veiklą ir užtikrinus gerą fiskalinių institucijų bei pinigų politikos institucijos bendradarbiavimą rengiant strategijas, kuriomis sprendžiamos dabartinės krizės problemos, būtų sustiprintas pasitikėjimas ES pajėgumu atgauti stabilumą. Reikia užtikrinti nuoseklų komunikavimą šiais klausimais.

Sustiprinus EFSF bus suvaldytas plitimas į valstybės skolos vertybinių popierių ir finansų sektorius. Per pastaruosius kelerius metus akivaizdžiai pasitvirtino, kad spręsti krizės problemas vien nacionalinėmis priemonėmis neveiksminga, nes tai neatitinka didelės finansinės ir ekonominės integracijos į ES, tuo labiau į euro zoną, principų. Todėl, kaip pirmąją apsaugos priemonę pirmiausia sustiprinus valstybių ir bankų sąskaitas, reikia ES lygmens priemonių, kuriomis būtų užtikrintos finansų įstaigų ir valstybių paramos priemonės. Atsižvelgdami į tai, 2011 m. liepos 21 d. euro zonos valstybių arba vyriausybių vadovai susitarė pagerinti EFSF, vėliau ESM, veiksmingumą nustatant naujas priemones, kuriomis būtų galima: i) veikti remiantis prevencine programa; ii) finansuoti finansų įstaigų kapitalo restruktūrizavimą teikiant paskolas vyriausybėms, be kita ko, programoje nedalyvaujančių šalių; ir iii) vykdyti intervencinius veiksmus pirminėse ir antrinėse valstybės obligacijų rinkose. Vėliau, 2011 m. spalio 26 d. Europos Vadovų Taryba nusprendė padidinti EFSF pajėgumą fondo ištekliams taikant sverto mechanizmą. Todėl buvo nuspręsta taikyti dvi kumuliacines priemones: i) padidinti naujų valstybės garantuotų skolų kredito vertę ir ii) sujungti privačių ir viešų finansų įstaigų bei investuotojų išteklius.

Sustiprintas finansinis reguliavimas ir priežiūra turėtų atlikti svarbų vaidmenį atgaunant pasitikėjimą finansų rinka. Nuo 2011 m. pradžios veikia trys Europos priežiūros institucijos, kad paskatintų bankų, rinkų, draudimo ir pensijų fondų priežiūros konvergenciją. Jos glaudžiai bendradarbiauja su naująja Europos sisteminės rizikos valdyba, atsakinga už makrolygio rizikos ribojimo priežiūrą. Be to, 2011 m. liepos 20 d. Komisija priėmė teisės aktų rinkinį, kad sustiprintų bankų sektoriaus reguliavimą. Pasiūlymu į ES teisės aktus perkeliamas Bazelio III susitarimas, kuriuo nustatomas tarptautinis bankų kapitalo standartas ir dėl kurio susitarta Didžiojo dvidešimtuko lygmeniu. Pagal pasiūlymą bus reikalaujama, kad bankai turėtų daugiau ir geresnio kapitalo, kad geriau atlaikytų būsimus sukrėtimus. Į pasiūlymą taip pat įtrauktas bendras bankų priežiūros taisyklių sąvadas, kurį taikant pagerės rizikos ribojimo taisyklių skaidrumas ir vykdymo užtikrinimas. Žvelgiant į ateitį, reikės nustatyti tinkamą ES mastu finansų įstaigoms taikomą krizių valdymo sistemą, kad pagerėtų bankų atsparumas ir būtų geriau išvengta bankroto.

Imtasi daug priemonių viešajame ir privačiajame sektoriuose, kad būtų atkurtas ES finansų sektoriaus gyvybingumas. Viešoji parama, visiškai atitinkanti ES valstybės pagalbos nuostatas, daugiausia teikta kapitalo injekcijų pavidalu, kad būtų padengti praeityje patirti nuostoliai ir pagerintas bankų atsparumas nepalankiomis sąlygoms. Be to, siekiant atgauti pasitikėjimą sektoriumi ir atgaivinti didmeninio bankų finansavimo rinką, teiktos garantijos. Būtina viešoji parama teikta vidaus rinkos sąlygomis ir pagal specialias 2008–2009 m. Komisijos įvestas krizei pritaikytas valstybės pagalbos finansų įstaigoms taisykles. Nors pritaikius šias politikos priemones padaryta tam tikra pažanga, padėtis išliko nestabili, o pasitikėjimas taip ir nebuvo visiškai atgautas. Nuo 2009 m. trimis paeiliui atliktais ES lygmens testavimais nepalankiausiomis sąlygomis nepavyko įtikinti investuotojų, kad ES bankų balansai yra tinkamos kokybės, nors laukdami testavimo arba atsižvelgdami į juos, bankai smarkiai padidino kapitalo kiekį ir pagerino kokybę. Atsižvelgdama į tebesitęsiančią nestabilią bankų sektoriaus padėtį, Komisija ketina pratęsti krizei skirtų valstybės pagalbos taisyklių taikymą po 2011 m.

Ekonominės politikos koordinavimą reikia toliau stiprinti, visų pirma euro zonoje. Europos semestro dokumentai ir šešių dokumentų rinkinys – jau tvirtas valdymo pagrindas. Vis dėlto valdymo pagrindą dar reikia ir galima labiau sustiprinti, be kitų dalykų, jo Bendrijos aspektą. Valstybių narių politika turėtų būti planuojama, įgyvendinama ir vertinama ex post, labiau atsižvelgiant į euro zonos aplinkybes, siekiant užtikrinti tvirtesnį ekonominės politikos koordinavimą, remiantis priežiūros procedūromis, kurios tampa vis griežtesnės (t. y. numatyti didesni nacionalinių biudžetų ir ekonominės politikos suvaržymai), jeigu valstybė narė nukrypsta nuo sutartos rizikos ribojimo principais pagristos politikos. Atsižvelgdama į tai, Komisija dar labiau sustiprino už ekonomiką ir pinigų reikalus atsakingo Komisijos nario vaidmenį, kuris taip pat eina Komisijos pirmininko pavaduotojo, atsakingo už ekonomikos ir pinigų reikalus, taip pat euro, pareigas. Siekiant geresnio ekonomikos valdymo, reikia vieno išsamaus Bendrijos metodu pagrįsto pagrindo.

Nedelsiant reikia imtis reformų, kad būtų išspręsti visuomenės senėjimo keliami viešųjų finansų uždaviniai. Per pastarąjį dešimtmetį padaryta nemaža pažanga įgyvendinant socialinės gerovės sistemų reformas (pensijų, taip pat sveikatos priežiūros sistemos), tačiau reikia nuveikti daug daugiau. Paskutinėje metinėje augimo apžvalgoje pabrėžta, kad pensijų reforma yra ta sritis, kurioje nedelsiant reikia imtis veiksmų. Kelioms šalims, kuriose pensijų reformos procesas dar nepradėtas ir kuriose prognozuojamos didelės pensijų išlaidos ateityje, reikia suderinti „pensijų pažadus“ su likusių ekonomikos sektorių teiktinos paramos lūkesčiais. Be to, reikia padidinti sveikatos priežiūros sistemų sąnaudų veiksmingumą, užtikrinti tvarumą ir jas orientuoti į prevenciją, kad būtų galima apriboti prognozuojamas dėl visuomenės senėjimo didėsiančias sąnaudas.

Be to, reikėtų nustatyti tokią mokesčių struktūrą ir paskirtį, kad būtų geriau skatinamas augimas. Mokesčių reformos gali būti vykdomos dviem tikslais: pirma, jomis galima paremti viešųjų finansų konsolidavimą tose valstybėse narėse, kuriose galima potencialiai padidinti mokestines pajamas, ir kartu papildyti išlaidų kontrolę; antra, šiomis reformomis galima paremti augimą, nes pakeitus mokesčių struktūrą arba geriau apibrėžus atskirų mokesčių paskirtį, galima, pvz., suteikti daugiau paskatų dirbti, gaminti, investuoti arba tausiau vartoti išteklius. Kalbant apie mokesčių struktūrą:

Sutarta pasitraukimo strategija duoda rezultatų: konsolidavimas vyksta. Valstybių narių 2011 m. atnaujintose stabilumo ir konvergencijos programose pateiktuose biudžeto planuose numatyta, kad 2013 m. ES valdžios sektoriaus deficitas sumažės ir nesieks 3 % BVP. Biudžeto planai įgyvendinami. Valdžios sektoriaus finansų padėtis ES kažkiek gerėti pradėjo jau 2010 m., be to, stiprėjo ekonomikos augimas ir buvo pritaikytos pirmosios konsolidavimo priemonės. Dėl praktiškai visose ES valstybėse narėse vykdomos plataus masto konsolidavimo veiklos 2011 m. pagerėjimas tapo akivaizdesnis. Tikimasi, kad 2012 m. ir – jeigu nebus keičiama politika – 2013 m. padėtis toliau gerės, nors kiek lėčiau. Vis dėlto bendra tendencija paslepia nemažus skirtingų šalių skirtumus. Šiuo metu perviršinio deficito procedūra vykdoma 23 valstybėse narėse, iš kurių penkios naudojasi finansinės paramos programa. Kai kurios valstybės narės neblogai stengiasi laiku ir ilgam panaikinti perviršinį deficitą, tačiau kitose yra koregavimo spragų, todėl joms reikia sustiprinti pastangas, kad pasiektų fiskalinius tikslus (9 diagrama, 1 lentelė).

Vertinant istoriškai ar lyginant skirtingas šalis, prognozuojamas valstybių skolos didėjimas nėra precedento neturintis atvejis. Praeityje finansų krizės irgi turėjo didelių pasekmių fiskaliniam tvarumui: dėl jų skolos santykis smarkiai ir nuolat didėjo. Be to, nors dėl dabartinės krizės staigiai padidėjo valstybės skola Europoje, kitose pažengusios ekonomikos šalyse, tokiose kaip JAV ir Japonija, skolos lygis buvo dar didesnis nei ES (8 diagrama).

Per pasaulinę krizę viešieji finansai naudoti kaip pagrindinis stabilizavimo veiksnys, tačiau dėl to išaugo skola. 2007 m. prasidėjus krizei ES valdžios sektoriaus skolos lygis padidėjo: nuo 59 % BVP 2007 m. iki apskaičiuotų 82,5 % BVP 2011 m. Taip atsitiko dėl kelių veiksnių. Pirma, per krizę sumažėjus ekonominei veiklai padidėjo valdžios sektoriaus deficitas, kadangi, siekiant sušvelninti nuosmukio poveikį, buvo leista naudoti automatinius stabilizatorius. Be to, dėl precedento neturinčios gilios krizės 2008 m. gruodžio mėn. Europos Komisija pradėjo įgyvendinti Europos ekonomikos atgaivinimo planą – suderintą fiskalinių priemonių, skirtų ekonomikai paremti, rinkinį. Galiausiai, kai kurios valstybės narės buvo priverstos teikti tikslinę paramą finansų įstaigoms, kad užtikrintų finansų sistemos gyvybingumą.

Dabartinis augimo sulėtėjimas didina ilgalaikius Europos augimo trūkumus. Nors Europoje pajamų lygiai smarkiai suvienodėjo, per pastarąjį ketvirtį amžiaus ES pradėjo atsilikti nuo JAV. Finansų krizė dar labiau sumenkino vidutinišką ES augimo potencialą. Komisijos skaičiavimu, galima prognozuoti, kad ateinantį dešimtmetį ES, visų pirma euro zonos, augimo ir našumo rezultatai toliau prastės, palyginti su JAV. Per ateinančius 10 metų prognozuojama 1 procentiniu punktu žemesnė nei praėjusį dešimtmetį vidutinė ES augimo norma, pasieksianti tik 1,25 % (6 diagrama).

EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2011.11.23 KOM(2011) 815 galutinis DALIS 4/5 - PRIEDAS III PRIEDAS BENDROS UŽIMTUMO ATASKAITOS PROJEKTAS



prie



KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI



2012 m. metinė augimo apžvalga



Šių metų Bendroji užimtumo ataskaita, kurią reikalaujama rengti pagal SESV 148 straipsnį, rengiama kaip Komisijos priemonių 2012 m. Europos semestrui pradėti dalis. Bendroje užimtumo ataskaitoje pagrindžiami ir išsamiai paaiškinami pagrindiniai metinėje augimo apžvalgoje pateikti su užimtumu susiję teiginiai. Ataskaitos analizė ir teiginiai grindžiami užimtumo ir socialine padėtimi Europoje, užimtumo politikos gairių įgyvendinimu bei šalių analizės pagal nacionalines reformų programas rezultatais ir pagal juos parengtomis bei 2011 m. liepos mėn. Tarybos patvirtintomis konkrečioms šalims skirtoms rekomendacijomis ir jų įgyvendinimu. 1.Darbo rinka ir socialinės tendencijos Lėtėjantis augimas stabdo ir taip silpną užimtumo atsigavimą ir trukdo padidinti jo normą Apskritai užimtumas atsigauna lėtai ir netvirtai: didžiąją 2010 m. dalį užimtumo augimo norma ES-27 buvo neigiama (−0,5 %) ir tik metų pabaigoje pamažu pradėjo ryškėti teigiama tendencija. 2011 m. viduryje fiksuotas užimtumo padidėjimas (1,5 mln. darbo vietų) nedaug kompensavo per krizę prarastus 6 mln. darbo vietų. Silpną ir lėtą užimtumo didėjimą atsižvelgiant į BVP augimą nulėmė koregavimo mechanizmų taikymas: išlaikytas darbo jėgos rezervas ir susijęs našumo sumažėjimas. Kadangi 2011 m. BVP augimas sulėtėjo, užimtumo perspektyvos neaiškios. 2008–2010 m. ES užimtumo norma sumažėjo 1,8 procentinio punkto, išskyrus kelias valstybes nares, kuriose ši norma padidėjo (PL, DE, LU ir MT). Susiję užimtumo normų pokyčiai skirtinguose darbo rinkos segmentuose buvo netolygūs. Iki 2010 m. labiausiai mažėjo gamybos ir statybos sektoriuose dirbančių vyrų, žemos kvalifikacijos darbuotojų, visų pirma jaunų, užimtumo norma, kurios neigiama tendencija tęsėsi ir 2011 m. Moterų užimtumo normą krizė paveikė tolygiau. Kita vertus, vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumo norma pagerėjo. Daugiausia didėjo pagal laikinas sutartis ir ne visą darbo dieną dirbančių darbuotojų užimtumas... Pastarojo meto užimtumo lygio padidėjimą daugiausia nulėmė didėjantis pagal laikinas sutartis dirbančių darbuotojų skaičius, priešingai nei prieš krizę, kuomet daugiausia didėjo nuolatinių sutarčių skaičius. Be to, 2011 m. užimtumo padidėjimą iš esmės nulėmė tai, kad padaugėjo ne visą darbo dieną dirbančių darbuotojų, o prieš krizę daugiausia didėjo visą darbo dieną dirbančių darbuotojų užimtumas. Tai atspindi bendrovių poreikį prisitaikyti prie silpnų ir neaiškių ekonominių sąlygų ir perspektyvų. Pagal nuolatines sutartis dirbančių vyresnio amžiaus darbuotojų skaičius toliau didėjo: 2010 m. 4,7 %, palyginti su ankstesniais metais, ir 7,9 % (1,4 mln. daugiau darbuotojų), palyginti su padėtimi prieš dvejus metus. Be to, pirmąjį 2011 m. ketvirtį nustojo mažėti pagal nuolatines sutartis dirbančių darbingiausio amžiaus darbuotojų, o pagal nuolatines sutartis dirbančių jaunų darbuotojų toliau mažėja. 1 paveikslas. Nuolatinių darbo vietų pokyčiai pagal amžiaus grupes Laikinų ir ne visos darbo dienos darbo vietų daugėjimas taip pat naudingas daugiausia darbingiausio amžiaus ir kažkiek vyresniems darbuotojams. Būtent jaunimą didėjančios darbo ne visą dieną tendencijos aplenkia. Pagal laikinas sutartis moterų dirba kiek daugiau nei vyrų, tačiau ne visą darbo dieną jų dirba daug daugiau nei vyrų. 2 paveikslas. Laikinų darbo vietų pokyčiai pagal amžiaus grupes ...jaunimo padėtis pablogėjo 2008–2010 m. jaunimo nedarbas padidėjo nuo 15,5 % iki 20,9 %, o neveiklumo norma padidėjo nuo 55,6 % iki 56,9 %. Padidėjusį jaunimo neveiklumą iš dalies galėjo nulemti tai, kad sumažėjus įsidarbinimo perspektyvų daugiau jaunų žmonių grįžo mokytis. Tai savaime nebūtų neigiamas dalykas, visų pirma jeigu mokymasis pagerintų jų galimybes darbo rinkoje. Vis dėlto 2008–2010 m. nesimokančių ir nedirbančių 15–24 m. amžiaus jaunuolių dalis padidėjo 2 procentiniais punktais. Didelis jaunimo nedarbas ir neveiklumas kartu su sunkesniu perėjimu iš mokslo sistemos į darbo rinką esant neaiškioms jaunimo perspektyvoms, neišvengiamai sukuria ilgalaikę riziką atsiskirti nuo darbo rinkos ir tai ilgainiui gali nulemti žmogiškojo kapitalo praradimą. 3 paveikslas. Nesimokančių ir nedirbančių 15–24 m. amžiaus gyventojų dalies pokytis % Šaltinis: Eurostatas, ES darbo jėgos tyrimas Sąjungoje didėja ilgalaikis ir žemos kvalifikacijos darbuotojų nedarbas...

2010 m. viduryje ES nedarbo lygis pasiekė 9,7 % ir, kiek sumažėjęs pirmąjį 2011 m. pusmetį, vėl išaugo iki 9,7 %. Visą laikotarpį moterų nedarbas buvo didesnis nei vyrų: rugsėjo mėn. jis siekė 9,9 % (vyrų nedarbas buvo 9,5 %). Padėtis visoje ES nevienoda. Kai kuriose valstybėse narėse nedarbo lygis dabar mažesnis nei prieš krizę, o kitose vis dar didesnis nei 12 %. 2007–2010 m. beveik trys ketvirtadaliai didėjančio bedarbių skaičiaus ES gali būti priskirti tik keturioms valstybėms narėms: Ispanijai, JK, Italijai ir Prancūzijai. Vis dėlto nedarbas smarkiai išaugo ir kitose valstybėse narėse, pavyzdžiui, Baltijos šalyse, Airijoje, Graikijoje, Portugalijoje, Slovakijoje ir Bulgarijoje. Priešingai, per tą patį laikotarpį nedarbas išliko žemas Austrijoje, Nyderlanduose ir Liuksemburge, o Vokietijoje jis sumažėjo. Kiek sumažėjęs prasidėjus nuosmukiui, ilgalaikis nedarbas (12 mėn. ar ilgiau darbo nerandantys asmenys) daugumoje valstybių narių vėl pradėjo didėti ir antrąjį 2011 m. ketvirtį sudarė 43 % bendro nedarbo lygio. Tai rodo, kad į darbinę veiklą įsitraukiama vis lėčiau. Žemos kvalifikacijos asmenų nedarbas išaugo vidutiniškai nuo 11,6 % 2008 m. iki 16,6 % 2011 m. pirmąjį pusmetį. Ši tendencija rodo, kad žemos kvalifikacijos asmenų darbo paklausa nuolat mažėja. Viena vertus, tai lemia sektorių pokyčiai, vykstantys pereinant prie aukštesnių technologijų ir žinioms imlios veiklos. Vis dėlto ši tendencija dar sustiprėjo po krizės ir dėl to, kad lėčiau kuriamos darbo vietos, stipresnė konkurencija, žemesnės kvalifikacijos darbuotojus pakeičia aukštesnės kvalifikacijos asmenys. Dėl šių pokyčių smarkiai padidėja ES darbo rinkos struktūrinės problemos, socialinė rizika, visų pirma pažeidžiamoms grupėms kyla ypač didelė skurdo ir socialinės atskirties tikimybė, kadangi didėja jų marginalizacija arba sunkumai tinkamai pradėti profesinį gyvenimą. ...socialinės apsaugos sistemos patiria spaudimą... Dėl didelių nedarbo sukeltų sukrėtimų smarkiai padaugėjo asmenų, gyvenančių tik iš bedarbio pašalpų arba socialinės paramos išmokų. Nuo 2010 m. birželio mėn. iki 2011 m. birželio mėn. padidėjo spaudimas socialinės paramos sistemoms, kadangi per patį krizės įkarštį atleistiems darbuotojams baigėsi teisių gauti bedarbio pašalpą laikotarpis. Įsivyravus dideliam ilgalaikiam nedarbui ši tendencija veikiausiai dar labiau sustiprės. Daugumoje Europos šalių krizės pradžioje patvirtinus automatinius stabilizatorius ir skatinamąsias priemones apskritai buvo galima palaikyti namų ūkių disponuojamąsias pajamas. Vis dėlto pusės šalių, kurių 2009 m. duomenys turimi, viduriniosios klasės namų ūkių disponuojamosios pajamos pradėjo smarkiai mažėti, ir kilo grėsmė, kad tai paveiks bendrą paklausą. Tai iš dalies nulėmė didėjanti darbo rinkos poliarizacija, kuri prasidėjo prieš krizę ir buvo intensyviausia 2008–2009 m., kai dėl netenkamo darbo ypač nukentėjo viduriniosios klasės darbo užmokestį gamybos ir statybos sektoriuose. Be to, naujų darbo vietų struktūros keliami vis didesni išsilavinimo ir įgūdžių profilio reikalavimai, dėl to žemos kvalifikacijos asmenims mažėja galimybės vėl įsidarbinti ir gauti gerai apmokamą darbą. Išaugus nedarbui ir darbui ne visą darbo dieną, taip pat sustojus darbo užmokesčių įmokoms, smarkiai sumažėjo pensijų sistemų pajamos. Be to, lyčių nelygybė darbo rinkoje yra didelė kliūtis moterims mokėti savo pensijų įnašus. Dėl to prireikė didesnių kryžminių subsidijų iš bendrųjų pajamų, tai rodo, kad gali susidaryti ilgalaikis įnašais pagrįstų socialinės apsaugos pensijų sistemų deficitas. Todėl taikant fiskalinio konsolidavimo priemones stengiamasi pakoreguoti įnašų į kaupiamųjų pensijų fondus laikotarpį ir mastą, siekiant užtikrinti tinkamas pensijas ateityje, arba sumažinti mokesčių nuolaidų sąnaudas, siekiant paskatinti įmokas į antrosios ir trečiosios pakopos papildomus pensijų fondus. Abiem atvejais ateityje greičiausiai bus sumažintas ir pavėlintas papildomų pensijų poveikis mažinant spaudimą valstybinėms pensijų sistemoms. ...ir kartu kyla nauja ilgalaikės atskirties grėsmė Dėl krizės padidėjo ilgalaikės atskirties nuo darbo rinkos ir visuomenės grėsmė. Vaikų, gyvenančių namų ūkiuose, kuriuose nei vienas narys neturi darbo (visiškai arba labai mažai dirbančiose šeimose), 2009–2010 m. visoje ES padaugėjo nuo 9 % iki 9,9 %. Padėtis smarkiai pablogėjo: maždaug pusėje valstybių narių šis rodiklis padidėjo 1 procentiniu punktu ar daugiau. Namų ūkiuose, kuriuose nei vienas narys neturi darbo, gyvenančių žmonių dalis septyniose valstybėse narėse 2010 m. viršijo 10 %. Tarp tokių namų ūkių, kuriuose nei vienas narys neturi darbo, ypač didelė ilgalaikės atskirties grėsmė kyla vienišiems tėvams, daugiausia moterims, ir jų vaikams. Daugumoje šalių iki šiol socialiniais pervedimais buvo galima užtikrinti mažiausias pajamas gaunančių asmenų apsaugą nuo pajamų sumažėjimo. Vis dėlto turimi 2009–2010 m. duomenys patvirtina, kad keliose šalyse didėja skurdas ir nepriteklius. Kelerius metus mažėjusi bendra skurdo ar atskirties rizika, vertinama pagal tris svarbiausius rodiklius: santykinio skurdo, materialinio nepritekliaus ir namų ūkių, kuriuose nei vienas narys neturi darbo, 2010 m. vėl pradėjo didėti. 2010 m. skurdo rizikos lygis padidėjo daugiau nei 0,5 procentinio punkto trijose valstybėse narėse. 2008–2010 m. keturiose valstybėse narėse didelis materialinis nepriteklius padidėjo 3 procentiniais punktais arba daugiau, o dviejose valstybėse narėse – 1 procentiniu punktu arba daugiau. Apskritai pranešama, kad gyventojams vis sunkiau padengti būtinas išlaidas. Kai kurios labiausiai nuo krizės nukentėjusios grupės vis labiau marginalizuojamos (migrantai, benamiai, romai). Ateinančiais metais šios grupės toliau bus pažeidžiamiausios. Krizei tęsiantis ir esant rizikai, kad didėjantis ilgalaikis nedarbas turės numatomą poveikį materialiniam nepritekliui ir skurdui, bus nuolatinis poreikis naudoti socialinius automatinius stabilizatorius. Vis dėlto, vykdant fiskalinio konsolidavimo programas, didėja spaudimas ir pačioms šioms sistemoms. Dalyvavimo darbo rinkoje lygiui poveikio iš esmės nebuvo... Dėl vangios darbo rinkos veiklos dalyvavimo joje lygis apskritai nesumažėjo, dauguma darbo netenkančių asmenų išlaiko ryšius su darbo rinka. Vis dėlto bendras dalyvavimo lygio stabilumas neatspindi skirtingų su moterų ir vyrų, taip pat su skirtingų amžiaus grupių dalyvavimu susijusių pokyčių. Moterys dalyvauja daugiau, daugiausia dėl „papildomo darbuotojo“ efekto (kai į darbo rinką jos ateina darbo netekus partneriui), o vyrų dalyvavimo lygis mažėjo. Vyresnio amžiaus darbuotojų (tiek vyrų, tiek moterų) dalyvavimas padidėjo – tai padidinto pensinio amžiaus ir palaipsnio ankstyvo išėjimo į pensiją sistemų naikinimo pasekmė. Kita vertus, jaunimo dalyvavimo darbo rinkoje lygis nuolat mažėja. ...tačiau silpnai veikianti darbo rinka gali dar labiau trukdyti kurti darbo vietas... Vadinamoji Beveridžo kreivė (kurioje susiejami nedarbo ir laisvų darbo vietų rodikliai, kaip 4 paveiksle patvirtina darbo jėgos trūkumo rodiklis) rodo, kad 2010 ir 2011 m. padidėjęs laisvų darbo vietų skaičius nedarbui poveikio neturi, vadinasi, gali būti, kad didėja darbo pasiūlos ir darbo jėgos paklausos neatitikimas. Sumažėjęs gebėjimas suderinti darbo ieškančių asmenų įgūdžius su darbo pasiūla ir kurti darbo vietas patvirtina Europos darbo rinkų ribotą veiksmingumą, visų pirma padidėjus poreikiui sklandžiai perskirstyti išteklius ir greitai prisitaikyti atsižvelgiant į tokius didžiulius išorės sukrėtimus, kokius sukėlė ekonomikos ir finansų krizė. Netiesiogiai kreivė parodo, kad vykdoma netinkama ADRP, netinkami įgūdžių profiliai ir judumo paskatos, dėl kurių greičiausiai didėja struktūrinis nedarbas. 4 paveikslas. Beveridžo kreivė, parodanti laisvų darbo vietų ir nedarbo santykį ES ...o švietimo rezultatai neatitinka darbo rinkos poreikių Švietimo politika – esminis veiksnys, kad žmonės įgytų darbo rinkai tinkančius įgūdžius. 2000 m. 22 % ES dirbančiųjų buvo aukštos kvalifikacijos, o 29 % – žemos. 2010 m. šie rodikliai buvo priešingi. 2020 m. 35 % darbo vietų reikės aukštos kvalifikacijos darbuotojų ir tik 15 % – žemos kvalifikacijos darbuotojų. Vis dėlto švietimo rezultatais neatsižvelgiama į tai, kad didėja aukštos kvalifikacijos darbuotojų poreikis. 2010 m. ES vienas iš septynių (14,1 %) 18–24 m. amžiaus jaunuolių švietimo sistemą paliko turėdamas tik žemesnįjį vidurinį išsilavinimą ir toliau nebesimoko (nebaigę mokyklos asmenys), o daugelio kvalifikacija neatitinka darbo rinkos reikalavimų. 2010 m. jų nedarbo lygis buvo 53 % – dukart didesnis nei vidutinis jaunimo nedarbo lygis. Be to, daugiau nei penktadalis visų vaikų (15 metų) neturi pagrindinių skaitymo ir skaičiavimo įgūdžių. Nominalios vieneto darbo sąnaudos smarkiai ribotos…...

2009 m. šiek tiek padidėjęs, nominalių darbo sąnaudų augimo rodiklis daugumoje valstybių narių buvo teigiamas ir 2010 m. Ryškiausia šios tendencijos išimtis – Baltijos valstybės, Airija ir Vengrija, kur ir 2009, ir 2010 m. fiksuotos neigiamos augimo normos, tai pat kelios naujos valstybės narės, kuriose darbo užmokestis smarkiai augo, nes jų ekonomika dar atsilieka. 2011 m. viduryje nominalios darbo sąnaudos pradėjo sparčiau augti ir kai kuriose kitose valstybėse narės, visų pirma Vokietijoje, nors daugelyje kitų jos toliau augo lėtai. Jeigu vieneto darbo sąnaudų pokyčiai perviršį ir deficitą turinčiose valstybėse narėse toliau bus tokie nevienodi, ES lygmeniu gali sumažėti makroekonominis disbalansas. 2009 m. beveik visuotinis našumo augimas iš esmės buvo susijęs su sulėtėjusiu ekonomikos augimu ir sutrumpinto darbo laiko tvarka (todėl BVP sumažėjo daugiau nei užimtumas) ir 2010 m. visai sustojo. Praėjusiais metais metinis vieno dirbančiojo darbo našumas padidėjo visose valstybėse narėse, išskyrus Graikiją (−2,4 %). Ryškiausias Vokietijos pavyzdys, kurioje darbo našumas augo kasmet: nuo −5,2 % – 2009 m. iki +3,2 % – 2010 m. Nors pirmąjį 2011 m. ketvirtį našumas augo stabiliai visose valstybėse narėse (išskyrus Graikiją, kur jis dar sumažėjo), antrąjį 2011 m. ketvirtį dėl silpnėjančios ekonomikos daugumoje valstybių narių jis pradėjo lėtėti. Dėl šių pokyčių 2010 m., pirmą kartą nuo 2001 m., visoje euro zonoje užfiksuotas nominalių vieneto darbo sąnaudų sumažėjimas. Didžiausias nuosmukis užfiksuotas Vokietijoje: nuo 5,5 % augimo 2009 m. iki 1,1 % sumažėjimo 2010 m. – tai visų pirma rodo staigų jos darbo našumo padidėjimą. Panaši padėtis buvo ir Danijoje bei Nyderlanduose, o 2010 m. Graikijoje sumažėjimas atspindi staigesnį atlyginimo nei našumo kritimą. Kitas didelis sumažėjimas užfiksuotas Airijoje, Latvijoje ir Lietuvoje, sustiprinantis 2009 m. prasidėjusią tendenciją. Vis dėlto lėtėjant našumo augimui antrąjį 2011 m. ketvirtį, euro zonos antrojo ketvirčio nominalių vieneto darbo sąnaudų augimas (+1,2 %) viršijo pirmojo ketvirčio rezultatą (+0,2 %). 2010 m. realiųjų vieneto darbo sąnaudų, kurios yra realiojo darbo užmokesčio ir darbo našumo santykis (t. y. darbo pajamų dalis), augimas vėl įgijo neigiamą pagreitį (visų pirma sumažėjo darbo dalis pajamose), kuris buvo trumpam pertrauktas per ekonomikos nuosmukį smarkiai sumažėjus produktyvumui. Pirmąjį 2011 m. pusmetį mažėjanti darbo užmokesčio dalies tendencija išliko daugumoje valstybių narių. Ryškiausia jos išimtis – Čekija ir Lenkija, kur realiojo darbo užmokesčio augimas pralenkė našumo augimą. …su darbo užmokesčiu nesusijusios darbo sąnaudos vis dar kliudo kurti darbo vietas Su darbo užmokesčiu nesusijusių darbo sąnaudų našta ekonominei veiklai kliudo kurti darbo vietas, visų pirma kai kurių valstybių narių darbo rinkos segmentuose, kuriuose mažas darbo užmokestis, nors visoje ES šios sąnaudos smarkiai skiriasi. Šios sąnaudos susijusios su didelėmis kliūtimis vykdyti ekonominę veiklą, kadangi jos vertinamos kaip būtinas elementas kuriant darbo vietas, turintis neigiamą poveikį žemos kvalifikacijos darbuotojų užimtumo perspektyvoms. Be to, didelis mokesčių pleištas ir jo sąsaja su išmokų sistema prisideda prie šių grupių noro dirbti neskatinimo. Šaltinis: OECD pateikti 2009 m. BG, EE, LT, LV, MT, RO duomenys. …nedeklaruojamas darbas dar neišnaikintas Nepaisant oficialios ekonomikos sunkumų, nedeklaruojamas darbas dar neišnaikintas (ir gali net įsivyrauti), apskaičiuota, kad jis atitinka daugiau nei 20 % tam tikrų valstybių narių ekonomikos. Be abejonės, dėl nedeklaruojamo darbo prarandamos mokestinės pajamos – tai ypač nepageidautina didelio valstybių deficito laikais, tačiau dėl nedeklaruojamo darbo taip pat didėja bendra darbo rinkos segmentacija, darbuotojai netenka savo teisių, didėja socialinė atskirtis. 2.Struktūrinės darbo rinkos politikos įgyvendinimas 2011 m. kovo 24–25 d. posėdžiavusi Europos Vadovų Taryba nurodė valstybėms narėms savo nacionalinėse reformų programose pateikti darbo rinkos reformų planus, kad būtų pasiekti užimtumo gairėse nustatyti ES pagrindiniai tikslai. Remdamasi Komisijos pasiūlymu, Taryba patvirtino konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas, pabrėždama sritis, kuriose valstybės narės turėtų imtis politikos reformų, atsižvelgdama į bendrose užimtumo politikos gairėse nustatytas kelias sritis. Be kita ko, rekomenduota: didinti darbo patrauklumą, padėti bedarbiams grįžti į darbą, kovoti su skurdu ir skatinti socialinę įtrauktį, investuoti į švietimą ir mokymą, geriau užtikrinti darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyrą, reformuoti pensijų sistemas ir gerinti švietimo rezultatus ir aktyvią pažeidžiamų grupių įtrauktį. 2.1.Didinti darbo patrauklumą (7 gairė) Kelios valstybės narės sprendė uždavinius, susijusius su jų mokesčių ir išmokų sistemomis, kad šiomis sistemomis būtų labiau skatinamas užimtumas, tačiau dėl ribotų fiskalinių galimybių šios reformų pastangos gali būti kiek apribotos. Kalbant apie išmokų sistemas, imtasi bendro pobūdžio priemonių, siekiant racionalizuoti sistemas; kiek tai susiję su mokesčiais, kai kuriose valstybėse narėse sumažinta darbo mokesčių našta. Aštuonioms valstybėms narėms pateiktos rekomendacijos arba mažinti mokesčių pleištą mažas ir vidutines pajamas gaunantiems dirbantiesiems, arba darbo apmokestinimą pakeisti kitais mokesčiais, siekiant skatinti užimtumą. Priemonių imtasi nedaug ir jos susijusios su tiksliniu tam tikroms grupėmis taikytų fiskalinių paskatų nedirbti panaikinimu (BE), taip pat iniciatyvomis prailginti kompensacijas už palaipsnį mokesčių lengvatų mažinimą mažus atlyginimus gaunantiems darbuotojams 2012 m. (HU). Nedidelė grupė valstybių narių jau nusprendė arba įsipareigojo bendrai pakeisti darbo apmokestinimą kitais mokesčiais (DK, EE). Reikia daugiau pastangų siekiant darbo mokesčių naštą, visų pirma pažeidžiamų grupių, mažos kvalifikacijos darbuotojų ir (arba) papildomas šeimos pajamas uždirbančių asmenų, pakeisti mažesnį neigiamą poveikį turinčiais mokesčiais arba perksirstyti darbo mokesčius. Septynioms valstybėms narėms pateiktos rekomendacijos, susijusios su darbo užmokesčiais. Dauguma iš jų susijusios su derybų dėl darbo užmokesčio reformomis, siekiant užtikrinti, kad mokesčiai atitiktų našumo pokyčius. Kai kurios buvo susijusios su konkrečiu darbo užmokesčio indeksavimo sistemų klausimu. Politikos priemonės, kurių imtasi, apima įsipareigojimus decentralizuoti derybas dėl darbo užmokesčio (IT, ES), kitos priemonės apima įsipareigojimus peržiūrėti darbo užmokesčio indeksavimo mechanizmą (MT, CY) kartu su laikinu arba daliniu mechanizmo sustabdymu (CY). Rekomendacija kovoti su nedeklaruojamu darbu paskatino naujas atsakomąsias politikos priemones teisės aktų, skirtų kovoti su neteisėtomis darbo sutartimis, pavidalu (IT). Kitos valstybės narės ėmėsi vykdymo užtikrinimo priemonių: daugiau dėmesio skiria patikrinimams (PL, CZ, BG), o viena valstybė narė kovodama su neteisėtu darbu naudojo ESF išteklius. Kitos valstybės narės pačios ėmėsi iniciatyvų įteisinti nedeklaruojamą darbą taikydamos fiskalines lengvatas būsto renovacijai (ES). Reikia daugiau pastangų siekiant neoficialų arba nedeklaruojamą darbą pakeisti legaliu darbu, įskaitant iniciatyvas stiprinti nedeklaruojamo darbo nustatymą ir iniciatyvas mažinti finansines neoficialaus darbo paskatas. Dėl fiskalinio spaudimo ir poreikio padidinti sąsają su darbo rinka ir neleisti, kad žmonės taptų priklausomi nuo išmokų, kelios valstybės narės labiau racionalizavo išmokas. Priemonės apima vyriausybių ketinimus nustatyti išmokų sąlygą, kad gavėjai sutinka dirbti viešuosiuos darbus (CZ, HU). Kitos priemonės apima planus geriau orientuoti socialines išmokas (CY, SI). Kitomis gerovės sistemų reformomis siekiama labiau skatinti dirbti ir užtikrinti, kad dirbti apsimokėtų (UK), nustatant mažesnę socialinių išmokų panaikinimo normą ir didesnį neatsižvelgimo į uždarbį koeficientą (UK).

Kai kurios valstybės narės ėmėsi veiksmų sumažinti bedarbio pašalpas (HU, LT), o kitos paskelbė sumažinsiančios vaikų priežiūros paslaugų subsidijų biudžetą (NL). Vis dar yra poreikis sustiprinti nedarbo ir socialinės paramos išmokų sistemų struktūrą, veiksmingumą ir nuoseklumą padidinat jų tikslingumą ir geriau susiejant su aktyvumą skatinančiomis priemonėmis. Aštuonioms valstybėms narėms pateiktos rekomendacijos skatinti lyčių lygybę arba geriau užtikrinti darbo ir asmeninio gyvenimo pusiausvyrą. Dauguma jų susijusios su tinkamų ir prieinamų priežiūros paslaugų teikimu, o kitos – su papildomas šeimos pajamas uždirbančių asmenų fiskalinio traktavimo gerinimu. Atsakomosios politikos priemonės apima: paskelbtą įsipareigojimą pagerinti arba reformuoti vaikų priežiūros paslaugų teikimą (UK, PL, AT, CZ, NL) ir visą dieną veikiančias mokymo įstaigas (AT), ir jomis siekiama neaktyvius ir vienišus tėvus skatinti dirbti arba ne visą darbo dieną dirbantiems tėvams suteikti galimybę dirbti ilgiau. Kitos priemonės apima: iniciatyvas padidinti informuotumą apie vienodas moterų ir vyrų sąlygas, pavyzdžiui, įvedant pajamų skaičiuotuvą arba lyčių indeksą (AT). Dvi valstybės narės ėmėsi priemonių siekdamos pagerinti papildomas šeimos pajamas uždirbančių asmenų fiskalinį traktavimą, pavyzdžiui, susiedamos vyriausybės įnašą į vaikų priežiūros paslaugas su mažiau dirbančio partnerio darbo valandomis (NL) arba įvesdamos valstybės įnašą į vaikų priežiūros paslaugų išlaidas, kad padėtų mažinti fiskalinius trukdžius papildomas šeimos pajamas uždirbantiems asmenims. Reikėtų dėti daugiau pastangų siekiant spręsti fiskalinių trukdžių ir suvestinio mokesčių ir išmokų sistemų poveikio problemą, taip pat ilgų vaiko priežiūros atostogų arba nepakankamų ar neprieinamų vaikų priežiūros paslaugų klausimą. 2.2.Padėti bedarbiams grįžti į darbą (7 gairė) Reikia tikslingiau taikyti aktyvios darbo rinkos priemones, kad nedarbas netaptų struktūrinis ir nedidėtų socialinė atskirtis. Dvylikai valstybių narių pateiktos rekomendacijos dėl aktyvios darbo rinkos politikos (ADRP) įgyvendinimo ir masto. Didžioji dalis jų susijusi su reformomis, kuriomis būtų padidintas aktyvios darbo rinkos politikos efektyvumas, be kitą ko, jos orientavimas į konkrečias grupes. Mažesne dalis susijusi su valstybinių užimtumo tarnybų gebėjimų gerinimu siekiant teikti geresnes ir išsamesnes paslaugas. Atsižvelgdamos į tai, kai kurios valstybės narės planuoja ADRP reformą, kaip nustatyta vyriausybės darbo programoje (FI, PT, DE). Kitos ėmėsi priemonių siekdamos orientuotis į jaunimą: pasiūlė vadinamąją socialinę garantiją jaunimui, pagal kurią siūlomos darbo, stažuočių arba mokymo galimybės (FI) arba didelio masto jaunimo stažuočių programas (BG), taip pat reformavo jaunų darbuotojų mokymo sutarčių sąlygas (ES) arba įvedė naujas finansines paskatas darbdaviams siekdamos suteikti daugiau gamybinės praktikos galimybių (LU). Kitos ėmėsi priemonių ilgalaikių bedarbių padėčiai gerinti (SK, EE, ES): išnagrinėjo, kaip geriau panaudoti ESF finansuojamus projektus (EE, EL, PL) arba išteklius iš panaikintų lengvatų nedarbo draudimo įmokas mokantiems vyresnio amžiaus darbuotojams (AT). Kai kurios valstybės narės planuoja spręsti ilgalaikio nedarbo problemą sukurdamos tarpines darbo rinkas (SK). Kai kurios valstybės narės suteikė galimybę privačioms užimtumo tarnyboms teikti įdarbinimo tarpininkavimo paslaugas (ES), kitos pasirengusios trišalėms pakartotinėms deryboms dėl savo valstybinių užimtumo tarnybų veikimo ir paslaugų, dar kitos įveda mokymo kuponus, kurie suteiks galimybę darbo ieškantiems asmenims pasirinkti mokymo paslaugų teikėjus (LT). Kiek tai susiję su jaunimo nedarbu ir galimybių patekti į darbo rinką gerinimu, kelios valstybės narės pasirinko toliau plėtoti jaunimui skirtą kintamų stažuočių metodą. 2.3Kovoti su skurdu ir skatinti socialinę įtrauktį (10 gairė) Valstybės narės įdiegė stebėjimo priemones, kad galėtų įvertinti krizės socialinį poveikį, ir taiko specialias priemones, kad jį suvaldytų: supaprastino socialinės gerovės ir paramos sistemas ir pritaikė pašalpų ir (arba) tinkamumo gauti socialinę paramą sąlygas. Specialios reformų priemonės, siekiant išvengti neigiamo fiskalinio konsolidavimo priemonių poveikio skirtingose šalyse, dažnais atvejais buvo pagrįstos išankstiniu socialinio poveikio vertinimu, todėl buvo labai vertingos. Kai kurios valstybės narės taip pat išnagrinėjo, kaip krizės poveikį būtų galima sušvelninti kitų sričių politikos priemonėmis (energetikos, aprūpinimo būstu ir pan.). Reikia įtraukti ir sveikatos priežiūros paslaugas, kad būtų užtikrintos prieinamos paslaugos mažas pajamas turinčioms ir pažeidžiamoms grupėms, visų pirma kiek tai susiję su pirmine priežiūra, chroniškomis ligomis ir su psichine sveikata susijusioms paslaugoms, tinkamai atsižvelgiant į poveikį, kurį visuomenės sveikatos srities biudžeto priemonės gali turėti skurdo lygiui. Reikėtų taip pat atkreipti dėmesį į atsakingą kreditavimo praktiką, visų pirma pažeidžiamų grupių atžvilgiu. Kelios valstybės narės ėmėsi priemonių siekdamos padidinti konkrečių pažeidžiamų grupių, įskaitant jaunimą, imigrantus ir etnines mažumas, dalyvavimą darbo rinkoje, kad šios grupės nebūtų ilgą laiką išstumtos iš darbo rinkos. Devynioms valstybėms narėms pateiktos rekomendacijos dėl kovos su skurdu ir socialinės įtraukties skatinimo. Dauguma jų susijusios su klausimu, kaip atitinkamas grupes geriau integruoti į darbo rinką, o kitos tiesiogiai skirtos skurdo arba skurdo rizikos masto problemai. Atsižvelgiant į tai, reikia specialių priemonių siekiant pagerinti dirbančių neturtingų asmenų padėtį Europoje (8,4 % ES gyventojų), visų pirma vykdant aktyvią įtraukties politiką, kuri palengvintų prisitaikymą prie pokyčių, apsaugotų darbuotojų įgūdžius ir didintų našumą. Atsakomosios politikos priemonės apima pasiūlymus didinti darbdavių dotacijas, teikiamas konkrečioms tikslinėms grupėms įgyvendinant vadinamąjį visiems palankų planą (BE). Kai kurios valstybės narės pradėjo integruotus veiksmus (ESF ir EFPF), kad pereitų nuo institucinio prie bendruomeninio vaikų priežiūros modelio ir parengtų naujas romų aprūpinimo socialiniu būstu priemones (BG). Kitose valstybėse narėse imtasi priemonių imigrantų padėčiai pagerinti: patobulinta reformuota naujai atvykusių imigrantų įtraukimo į darbo rinką programa pagerinus kalbos mokymą (SE). Kitos ėmėsi veiksmų, siekdamos pagerinti laipsnių pripažinimą, jaunuoliams suteikdamos antrą galimybę mokytis ir parengdamos moterims skirtas kuratorių ir mokymo programas (AT). 2.4Investuoti į švietimą ir mokymą (8 ir 9 gairės) Kelios valstybės narės ėmėsi bendro pobūdžio priemonių švietimui ir mokymui reformuoti, daugiausiai skirtų jaunimui, bedarbiams ir imigrantams. Kitomis reformomis siekiama numatyti įgūdžių poreikius ir pagerinti profesinio mokymo kokybę ir prieinamumą. Atsižvelgiant į dabartinę jaunimo nedarbo problemą būtina modernizuoti švietimo ir mokymo sistemas ir užtikrinti, kad jauni žmonės būtų tinkamai pasirengę ir turėtų reikiamų įgūdžių ir kompetencijos. Kelioms šalims reikia užtikrinti, kad jų vidurinio mokslo ir mokymo sistemomis būtų sudarytos realios sąlygos moksleiviams įgyti tretinį išsilavinimą arba kad jie įgytų specialių įgūdžių ir galėtų iškart įsitraukti į darbo rinką. Universitetų valdybos turėtų skatinti studentus, akademinius ir mokslo darbuotojus, užtikrinti tinkamą mokymo programų pritaikymą prie darbo rinkos poreikių ir nustatyti stipresnį mokslinių tyrimų ir verslo aplinkos ryšį. Tam reikia geriau numatyti būsimus įgūdžių poreikius ir sustiprinti švietimo įstaigų, verslo ir užimtumo tarnybų bendradarbiavimą remiantis nacionalinių ir ES lygmens sektorių gebėjimų reikmių nustatymo darbo grupių darbu. Vykdant pažangų fiskalinį konsolidavimą pirmenybę reikėtų teikti investicijoms į švietimą ir įgūdžius ir kartu stiprinti švietimo ir mokymo sistemų veiksmingumą ir efektyvumą, taip pat užtikrinti, kad reformomis švietimas būtų labiau susiejamas su darbo rinka. Mažindamos mokyklos nebaigiančių asmenų skaičių kai kurios valstybės narės sustiprino prevencines priemones, antai įvedė privalomus ikimokyklinio ugdymo metus (AT, BG, CY, DK, EL, HU, PL, RO), o didžioji dauguma ėmėsi intervencinių priemonių, kuriomis teikiama asmeninė parama, pavyzdžiui mentorių arba kuravimo paslaugos. Atsižvelgiant į 2011 m. Tarybos rekomendaciją dėl politikos, kuria siekiama mažinti mokyklos nebaigusių asmenų skaičių, tokias priemones reikia papildyti kompensacinėmis priemonėmis, tokiomis kaip antra galimybė įgyti išsilavinimą mokyklos nebaigusiems asmenims. Daugelis valstybių narių siekia padidinti tretinį išsilavinimą įgyjančių asmenų skaičių taikydamos įvairias priemones, kuriomis dažnai siekiama praplėsti dabar nepakankamai atstovaujamų grupių galimybes jį įgyti. Tarp priemonių– finansinė parama, orientavimas ir konsultavimas arba parengiamieji kursai; daugelis šalių siūlo tikslinę paramą mažas pajamas gaunančioms grupėms (BE, FR, PL, CY, RO) arba studentams iš migrantų šeimų (BG, BE, NL, DK, EE, FI, GR). Kai kurios valstybės narės ėmėsi specialių priemonių, kad pagerintų studijų baigimo rodiklius, pvz., užtikrindamos orientavimo ir konsultacijų teikimą rizikos grupei priklausantiems studentams (FR, LU, NL, SE, SI). Reformomis reikia spręsti dvejopą uždavinį: padidinti absolventų skaičių ir kartu išlaikyti ir stiprinti švietimo ir mokslinių tyrimų kokybę.

Kelios šalys pradėjo profesinio rengimo ir mokymo reformas (PL, SK, CY, EE): ėmėsi priemonių, kad jų švietimo ir mokymo sistemomis būtų geriau atsižvelgiama į esamus ir prognozuojamus įgūdžių poreikius (BE, FR, EL, ES, FR, HU, IE, IT, RO, SK, SI, UK). Reikia geriau orientuoti profesinį rengimą į darbo rinką ir bendradarbiaujant su socialiniais partneriais sukurti pakankamai profesinio mokymo, visų pirma gamybinės praktikos, galimybių. Imtasi kelių politikos iniciatyvų siekiant atsižvelgti į 16 valstybių narių pateiktas rekomendacijas, susijusias su investicijomis į švietimą ir mokymą ir šių sistemų reformomis. Valstybės narės, kuriose daug mokyklos nebaigiančių asmenų, ėmėsi priemonių, kuriomis siekiama užkirsti kelią mokyklos nebaigimui, pavyzdžiui, inicijavo jaunimo ugdomojo vadovavimo projektus (AT), išplėtė naujosios vidurinės mokyklos projektą (AT) arba užtikrino paramą mokyklos nebaigusiems asmenims, kad šie įgytų išsilavinimą ir gautų tinkamus pažymėjimus (AT, BG). Be to, pasiūlyta priemonių, kaip mokyklos galinčius nebaigti asmenis sudominti įvairiomis karjeros galimybėmis teikiant profesinį mokymą ir rengimą ir diversifikuojant mokyklų ir programų pasiūlą (MT). Kitos pasiūlė į viešųjų pirkimų sutartis įtraukti socialines sąlygas, kuriomis užtikrinamos profesinio mokymo sistemos moksleiviams gamybinės praktikos galimybės (DK). Vis dėlto prevencines ir ankstyvas intervencines priemones reikia taikyti tikslingiau tiems, kurie gali nebaigti mokyklos, be kitų dalykų, gerinant ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros įstaigų gebėjimus ir kokybę, taikant labiau asmeninius mokymosi metodus, tikslingiau skiriant paramą mokyklos galintiems nebaigti mokiniams, taikant ankstyvo įspėjimo sistemas ir užklasinės veiklos priemones, kad būtų suteikta daugiau mokymosi ir ugdymo galimybių. . Be to, reikia daugiau dėmesio migrantų vaikų mokslo rezultatų ir darbo rinkos poreikių sąsajai. Kita atsakomųjų politikos priemonių sritis: reformuoti aukštojo mokslo sistemą siekiant geriau atsižvelgti į darbo rinkos poreikius. Antai šios priemonės apima aukštojo mokslo reformos programą „Partnerystė vardan žinių“ (PL) arba universitetinių technikos koledžų steigimą bendradarbiaujant su darbdaviais ir universitetais (JK). Kitos valstybės narės priėmė priemones, kad palengvintų galimybes dalyvauti profesinio mokymo sistemoje (ES). Kai kurios valstybės (AT, PL, SK) pateikė naujas mokymosi visą gyvenimą strategijas, o kitos jas atnaujino (EE), dar kitos valstybės narės pradėjo nacionalinį dialogą ir parengė baltąją knygą (LU). Svarbu toliau propaguoti įgūdžių tobulinimą ir mokymąsi visą gyvenimą, ypač daug dėmesio skiriant jauniems bedarbiams ir prastus įgūdžius turintiems arba juos praradusiems asmenims, užmegzti partnerystės ryšius su įmonėmis ir vietos valdžios institucijomis, kad tobulinant įgūdžius būtų atsižvelgiama į vietos darbo rinkos ypatumus. ESF įnašas įgyvendinant strategijos „Europa 2020“ prioritetus ESF yra viena iš pagrindinių finansinių priemonių strategijai „Europa 2020“ remti. Daugelis strategijos „Europa 2020“ prioritetų įgyvendinami pagal dabartines veiklos programas, finansuojamas dabartiniu programavimo laikotarpiu numatytomis ESF lėšomis. Per pastaruosius metus pasitvirtino, kad programos pakankamai lanksčiai prisitaiko prie kintančių socialinių ir ekonominių sąlygų; prireikus jos iš dalies pakeistos. 2014–2020 m. laikotarpio ESF bus visiškai suderintas su strategija „Europa 2020“ ir bus tikslingai siekiama jos pagrindinių tikslų. Daugiausia bus siekiama remti valstybių narių politiką, glaudžiai susijusią su integruotomis gairėmis, konkrečioms šalims skirtomis rekomendacijomis ir nacionalinėmis reformų programomis. 2014–2020 ESF reglamento projekte numatyti keturi teminiai tikslai: - užimtumo ir darbo jėgos judumo skatinimas, - investicijos į švietimą, įgūdžius ir mokymąsi visą gyvenimą, - socialinės įtraukties ir kovos su skurdu skatinimas, - institucinių gebėjimų gerinimas ir veiksminga viešoji administracija. Fondo vaidmuo ypatingas – jo lėšomis remiamos kelios pavyzdinės strategijos iniciatyvos, tokios kaip Naujų įgūdžių ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė, Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi planas ir Judus jaunimas. ESF taip pat prisidės siekiant kitų svarbių prioritetų, susijusių su didesnėmis investicijomis į mokslinius tyrimus ir inovacijas, geresniu informacinių ir ryšių technologijų prieinamumu ir naudojimu, didesniu mažųjų ir vidutinių įmonių konkurencingumu, skatinimu pereiti prie mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos ir tausiai naudoti išteklius. 2.5Geriau užtikrinti darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyrą (7 gairė) Kelios valstybės narės ėmėsi bendro pobūdžio priemonių siekdamos užtikrinti darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyrą, visų pirma peržiūrėti bedarbio ir socialines pašalpas, mažinti darbo rinkos segmentaciją ir pakeisti galiojančius minimalų darbo užmokestį reglamentuojančius teisės aktus arba stiprinti minimalaus darbo užmokestį ir nedeklaruojamo darbo draudimą reglamentuojančių nuostatų laikymąsi. Daugumai valstybių narių tebėra svarbu nuosekliau užtikrinti darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyrą savo darbo rinkose. Penkioms valstybėms narėms pateiktos rekomendacijos dėl darbo rinkos veikimo ir segmentacijos mažinimo. Rekomendacijose akcentuoti įvairūs dalykai, tačiau pagrindinis klausimas – užimtumo apsaugos teisės aktų reforma siekiant sumažinti pagal laikinas ir neterminuotas darbo sutartis dirbančių asmenų segmentaciją. Atsakomąsias politikos priemones pateikė dvi valstybės narės, jos apima teisėkūros reformas, kuriomis siekiama sumažinti darbo rinkos dvejopumą, lankstumo didinimas ir daugiau užimtumo galimybių bedarbiams (ES) ir įstatymą dėl užimtumo paramos priemonių, siekiant sustiprinti antrojo lygmens derybas (IT). Kitos šalys priėmė teisinį pagrindą, reglamentuojantį laikinojo įdarbinimo agentūras (LT), arba padidino savo darbo rinkos lankstumą vykdydamos darbo kodekso reformą (SK). Būtina užtikrinti, kad pagal laikinas darbo sutartis arba ne visą darbo dieną dirbantys asmenys turėtų tinkamą socialinį draudimą, kuris visų pirma suteiktų jiems galimybę įgyti tinkamas teises į pensiją, ir kad būtų nustatytos pagrindinės sąlygos jiems aktyviau dalyvauti darbo rinkoje, be kitų dalykų, suteikiant galimybę vėl pradėti dirbti visą darbo dieną, daryti karjerą ir turėti galimybių mokytis. 2.6Reformuoti pensijų sistemas (10 gairė)