Komisijos komunikatas Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui - 2009 m. bendrosios socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties ataskaitos pasiūlymas {SEC(2009) 141} /* KOM/2009/0058 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 13.2.2009 KOM(2009) 58 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2009 m. bendrosios socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties ataskaitos pasiūlymas {SEC(2009) 141} Toliau pateikiamos SVARBIAUSIOS valstybių narių naujųjų nacionalinių strategijų, kuriose numatoma, kaip siekti bendrų socialinių ES tikslų, ataskaitų (toliau – NSA) IDĖJOS . - Kad sumažintų ekonomikos krizės poveikį ir padėtų ekonomikai atsigauti, ES gali remtis tokiomis vertybėmis kaip solidarumas, kuriuo grindžiama jos socialinė politika, ir struktūrinių reformų pažanga. Būtina toliau stiprinti socialinės politikos sąsajas su ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo veikla, visų pirma užtikrinant, kad socialinės apsaugos sistemos atliktų savaiminių stabilizavimo priemonių vaidmenį. Siekiant sumažinti neigiamą poveikį užimtumui ir socialinei sanglaudai, reikia toliau vykdyti ilgalaikes reformas ir įgyvendinti trumpalaikes priemones, kuriomis siekiama užkirsti kelią darbo vietų praradimui ir užtikrinti nuolatines namų ūkių pajamas. Naujausios struktūrinės reformos socialinės apsaugos srityje jau davė rezultatų: dirbti pradėjo daugiau žmonių, sustiprintos paskatos dirbti, darbo rinkos tapo lankstesnės, pailgėjo darbinės veiklos laikotarpis, o ekonomika ėmė augti sparčiau. Tai patvirtinančių įrodymų galima rasti Europos ekonomikos atkūrimo plane. - Kad būtų sumažintas socialinis krizės poveikis, reikėtų lanksčiai ir laiku išnaudoti visą Europos socialinio fondo potencialą, remiant greitą darbo netekusių asmenų sugrąžinimą į darbo rinką ir sutelkiant dėmesį į labiausiai pažeidžiamas visuomenės grupes. To siekti padės supaprastintos struktūrinių fondų naudojimo taisyklės ir geresnis koordinavimas su kitais socialinės politikos aspektais. Komisija reguliariai rengs specialų socialinių tendencijų biuletenį. Valstybių narių ataskaitos gali padėti dalytis informacija ir patirtimi Socialinės apsaugos komitete. - Reikia įgyvendinti išsamias aktyvios įtraukties strategijas, pagal kurias derinamos įvairios priemonės, skirtos įtraukiosioms darbo rinkoms, kokybiškoms paslaugoms ir pakankamoms minimalioms pajamoms užtikrinti. Taip pat reikia sustiprinti valstybių narių pastangas įgyvendinant išsamias kovos su skurdu ir vaikų socialine atskirtimi strategijas, įskaitant prieinamų kokybiškų vaikų priežiūros paslaugų užtikrinimą. Būtina nuosekliai dirbti sprendžiant benamystės – itin rimtos atskirties formos – problemą, bei romų, kurių padėtis nepalanki daugeliu aspektų, problemas bei mažinant jų socialinį pažeidžiamumą ir skatinant socialinę migrantų įtrauktį. Svarbu akylai stebėti, ar neatsiranda naujų rizikos grupių (kaip antai jaunimas) bei rūšių. - Ar pensijų sistemos užtikrins pakankamas pajamas ir bus tvarios ilguoju laikotarpiu, priklausys nuo nuolatinių pastangų siekiant Lisabonoje iškelto tikslo, kad darbą net ekonomikos nuosmukio laikais turėtų 50 % vyresnio amžiaus žmonių. Labai svarbu užtikrinti, kad pensijų draudimu būtų apdraustos moterys ir nedidelius atlyginimus gaunantys asmenys. Ilgalaikės strategijos ir reguliavimo sistemos sumažino krizės poveikį daugelio šiandien į pensiją išeinančių asmenų privačių pensijų pajamoms, tačiau kai kurių žmonių pajamos gali būti mažesnės nei tikėtasi. Reikės peržiūrėti pensijų finansavimo sistemas, kad būtų lengviau įveikti investicijų ir išmokėjimo laikotarpių riziką, pagerinti jų aprėptį ir taip padidinti jų pajėgumą spręsti su visuomenės senėjimu susijusias problemas. - Valstybės narės siekia gerinti sveikatos priežiūros kainos ir kokybės santykį ir mažinti sveikatos priežiūros skirtumus, skirdamos daugiau dėmesio pirminei sveikatos priežiūrai, prevencijai, sveiko gyvenimo būdo skatinimui, geresniam koordinavimui ir racionaliam išteklių naudojimui. Šias strategijas reikėtų įgyvendinti atkakliau, ypač jei sveikatos priežiūros sistemoms skiriama nepakankamai išteklių. Taip pat reikia spręsti potencialaus sveikatos priežiūros darbuotojų trūkumo problemas, taikant samdymo, mokymo, išlaikymo darbo vietose ir lavinimo priemones. - Valstybės narės siekia sukurti ir stiprinti kokybiškas ilgalaikės priežiūros sistemas, užtikrinti tvirtą finansavimo sistemą, gerinti sveikatos priežiūros koordinavimą, užtikrinti pakankamus žmogiškuosius išteklius bei remti neoficialiai priežiūros paslaugas teikiančius asmenis. - Dabartinis atvirojo koordinavimo metodo (AKM) taikymo ciklas tęsis iki 2010 m., t. y. Lisabonos strategijos pabaigos. Kad būtų pasiekti socialinės apsaugos ir įtraukties tikslai, reikia prisiimti rimtus įsipareigojimus, kurie bus dar labiau sustiprinti paskelbus 2010 m. Europos kovos su skurdu ir socialine atskirtimi metais. Nors nacionalinių kiekybinių siekinių ir jų apibrėžčių nustatymas – pačių valstybių narių reikalas, reikėtų toliau stiprinti teigiamą socialinėje srityje taikomo AKM vaidmenį nustatant nacionalinius įrodymais grindžiamus siekinius. Daugiau dėmesio reikėtų skirti suinteresuotųjų šalių veiklos kokybei ir tęstinumui bei labiau pabrėžti socialinių klausimų reikšmę inter alia atliekant socialinio poveikio vertinimą, kuris yra neatskiriama integruoto poveikio vertinimo dalis. 1. ĮŽANGA 2001–2007 m. vidutinis ekonomikos augimas 27 ES šalyse buvo 2,1 % per metus. 2007 m. užimtumas išaugo iki 65,4 % (visų pirma dėl didesnio moterų ir vyresnio amžiaus asmenų užimtumo). Dėl sukuriamų naujų darbo vietų sumažėjo namų ūkių, kurių nei vienas narys neturi darbo, dalis nuo 10,2 % 2005 m. iki 9,3 % 2007 m., tačiau vaikų turinčios bedarbių šeimos iš to gavo gana nedaug naudos. Iš naujausių duomenų matyti, kad 16 % europiečių vis dar gresia skurdo pavojus. Nėra geresnių apsaugos nuo skurdo priemonių nei kokybiškos darbo vietos, tačiau tai, kad skursta 8 % dirbančių asmenų, rodo, kad ne visos darbo vietos užtikrina tinkamą apsaugą. Be to, iš sukauptų duomenų matyti, kad dėl spartaus augimo keliose valstybėse narėse pakilo absoliutusis neturtingosios visuomenės dalies gyvenimo lygis, tačiau iš esmės jų situacija nepasikeitė arba pasikeitė nedaug. Ekonomikos perspektyvos pasikeitė iš esmės. Daugumoje valstybių narių darbo rinkos sugeba greitai atsigauti, tačiau kai kuriose iš jų nedarbas smarkiai išaugo, be to, prognozuojama, kad ateityje bus prarandama dar daugiau darbo vietų. Tokiomis aplinkybėmis socialinė politika atlieka lemiamą vaidmenį. Tinkama socialinė politika ne tik sušvelnins neigiamą socialinį poveikį labiausiai pažeidžiamoms grupėms, bet ir sumažins bendrą ekonomikos krizės poveikį. Socialinė apsauga – svarbus viešųjų išlaidų anticiklinio ir savaiminio stabilizavimo elementas. Gerai veikiančios sistemos drauge su nuolatinėmis tvarumo stiprinimo reformomis gali padėti stabilizuoti bendrą paklausą, stiprinti vartotojų pasitikėjimą ir kurti naujas darbo vietas. Didžiausiomis krizės aukomis bus tie namų ūkiai, kuriuose pagrindiniai šeimos maitintojai priklauso labiausiai socialiai pažeidžiamoms darbo rinkos ir visuomenės grupėms. Todėl reikia socialinės apsaugos priemonių, kurios turėtų būti pakankamai tvirtos, kad būtų galima apsaugoti visas grupes, ir pakankamai veiksmingos, kad šios grupės galėtų aktyviai dalyvauti socialiniame gyvenime ir darbo rinkoje. Tinkamomis darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros užtikrinimo priemonėmis ir aktyvia darbo rinkos politika bus siekiama palengvinti pereinamuosius laikotarpius, išvengti ilgalaikio pavienių asmenų nedarbo ir ankstyvo išėjimo į pensiją, kad būtų reguliuojama darbo rinkos pasiūla, gerinami įgūdžiai ir užtikrinama apsauga pereinamaisiais laikotarpiais. Sprendžiant mažiausiai galimybių dalyvauti darbo rinkoje turinčių asmenų problemas, reikia imtis įvairialypių aktyvios įtraukties priemonių. Drauge tai reiškia, kad prireikus būtina nustatyti atitinkamo dydžio išmokas, kad jų gavėjai būtų pakankamai remiami . Valstybės narės jau ėmėsi veiksmų, kad išlaikytų mažiausias pajamas ir bazines pensijas gaunančių gyventojų perkamąją galią. Dėl rimto ekonomikos nuosmukio kyla reikmė geriau stebėti socialinį poveikį . Didžiąją dalį pensijų, kurias gaus šiandien į pensiją išeinantys asmenys, pajamų sudaro pagal įstatymus nustatytų pensijų pajamos, gaunamos iš šiuo metu mokamų įmokų. Pajamos iš privačiomis lėšomis finansuojamų pensijų yra didelės vos keliose šalyse. Pensijų fondai dalį savo lėšų investuoja į akcijas, taigi juos labai paveikė smarkus finansinių rinkų nuosmukis. Ilgalaikės strategijos, reguliavimo sistema ir valdžios institucijų veiksmai padėjo sumažinti finansinius padarinius šiandieniniams pensininkams. Vis dėlto reikės peržiūrėti pensijų sistemų struktūrą, kad ateityje finansavimas būtų tinkamas ir tvarus. Smunkant ekonomikai, mažėjant pajamoms ir augant nedarbui ypač svarbios yra sveikatos ir prevencinės priežiūros paslaugos , tačiau kyla didžiulis pavojus, kad investicijos į sveikatos ir ilgalaikės priežiūros paslaugas sumažės. Tikėtina, kad vietos sveikatos priežiūros ir ilgalaikės priežiūros infrastruktūros modernizavimo ir plėtotės planai bus laikinai atidėti. Toks delsimas kenksmingiausias bus tose šalyse, kuriose sveikatos priežiūros sektoriams skiriama nepakankamai išteklių ir kuriose sveikatos priežiūros paslaugos skirtinguose regionuose yra labai nevienodo lygio. Kelios valstybės narės siekia parengti atnaujintas strategijas, į šį procesą įtraukdamos suinteresuotąsias šalis ir tam tikrais atvejais plačiąją visuomenę. Vis labiau, tačiau kol kas nepakankamai, įtraukiamos vietos ir regioninės valdžios institucijos. Lyčių klausimai sprendžiami aktyviau nei anksčiau, tačiau lyčių lygybės principą reikėtų taikyti nuosekliau. Jau galima pateikti konsultavimosi veiklos gerosios patirties pavyzdžių, kaip antai, pastangos užtikrinti sąveikųjį dvipusį dialogą ir pateikti informaciją apie rezultatus. Kai kurios šalys įsipareigoja užtikrinti suinteresuotųjų šalių dalyvavimą visuose politinių sprendimų priėmimo ir ataskaitų teikimo etapuose. Įvairių lygmenų dalyvaujančios institucijos galėtų padėti stebėti struktūrines socialines reformas ir taip suteikti daugiau galimybių solidariai veikti ir dalyvauti įveikiant dabartinę krizę. Vis dažniau politikos prioritetai yra grindžiami kiekybiniais siekiniais. Remiantis išsamia analize, užtikrinant tinkamus išteklius ir aiškius politinius įsipareigojimus, būtų galima greičiau pasiekti gerų rezultatų konkrečiose politikos srityse. 2. KOVA SU SKURDU IR SOCIALINE ATSKIRTIMI Palyginti su kitomis gyventojų grupėmis, vaikai susiduria su didesne skurdo rizika – 27 ES šalyse ją patiria 19 % vaikų. Situacija nuo 2000 m. nepagerėjo. 2007 m. vaikų skurdui taikytas AKM padėjo padidinti bendrą supratimą apie vaikų skurdą lemiančius veiksnius kiekvienoje šalyje. Išryškėjo reikmė nustatyti išsamias strategijas, apimančias tinkamas ir gerai parengtas pajamų sistemas, kokybiškas darbo vietas tėvams bei būtinąsias paslaugas. Dauguma valstybių narių, kurios, atsiliepdamos į Europos Vadovų Tarybos raginimą imtis ryžtingų veiksmų, 2006 m. vaikų skurdo mažinimą paskelbė prioritetiniu klausimu, šiuo metu planuoja patobulinti savo strategijas ir atsižvelgti į daugiau aspektų bei laikytis integruoto požiūrio. Daug šalių vaikų skurdo problemą bando spręsti nustatydamos minimalias pajamas ar atlyginimą, formuodamos darbo ir šeimos gyvenimo derinimo priemones, taikydamos šeimoms naudingas paslaugas. Reikia dėti daugiau pastangų visų pirma siekiant užtikrinti prieinamas ir įperkamas kokybiškas vaikų priežiūros paslaugas. Remiantis patobulinta faktinių duomenų baze, 22 valstybės narės yra nustačiusios su vaikų skurdo mažinimu susijusius siekinius, o 16 iš jų taiko ES nustatytus rodiklius. Kelios valstybės narės iškėlė tarpinius siekinius, susijusius su konkrečių problemų (bedarbių asmenų namų ūkiai, didžiausios rizikos grupei priklausančios šeimos, skurdo intensyvumas, vaikų priežiūra) sprendimu. Romų padėtis nepalanki daugeliu aspektų, be to, tai viena labiausiai atskirtų Europos bendruomenių. Naujausiose valstybių narių, kuriose yra palyginti didelių romų mažumų, ataskaitose pateikiami naujausi šios srities duomenys ir vis labiau pripažįstamos spręstinos problemos. Veiksmais, kurių imamasi ar planuojama imtis, daugiausiai siekiama pašalinti segregaciją, suteikti daugiau darbo galimybių, spręsti švietimo problemas, užtikrinti galimybę gauti svarbiausias su būstu ir sveikatos priežiūra susijusias paslaugas. Vis dėlto dėl tokių veiksnių kaip duomenų trūkumas ir nepakankama informacija daugumoje šalių vis dar nėra išsamios politinės sistemos šiems klausimams spręsti. 2006 m. NSA patvirtintas migrantų integracijos prioritetas. Valstybės narės vis dažniau vadovaujasi holistiniu požiūriu ir skiria daugiau dėmesio tiek migrantų, tiek priimančiosios visuomenės įtraukimui; kelios valstybės narės bando susieti įtraukties ir kovos su diskriminacija priemones. Toliau sprendžiami neįgalių asmenų integracijos klausimai, tačiau pasiekimai šioje srityje vis dar gana menki, o šiuo metu ratifikuojama JT neįgaliųjų teisių konvencija NSA beveik neminima. Vietoj struktūrinių visapusiško dalyvavimo kliūčių šalinimo dažniau taikomos tokios priemonės kaip užimtumo aktyvinimas, švietimo ir mokymosi visą gyvenimą kliūčių šalinimas ir griežtesnių sąlygų nustatymas. 2006 m. NSA dauguma valstybių narių prioritetu laikė ir aktyvią įtrauktį . Tačiau tokie klausimai kaip įtraukioji darbo rinka, galimybė gauti kokybiškas paslaugas ir pakankamas pajamas daugeliu atveju yra sprendžiami atskirai, o labiausiai socialiai remtinų žmonių padėtis nepalanki daugeliu aspektų, todėl būtina imtis integruotų veiksmų. Kelios šalys jau ėmėsi veiksmų, kad išlaikytų mažiausias pajamas gaunančių asmenų perkamąją galią. Ir toliau labai svarbu geriau susieti bedarbių išmokas ir pagalbą dirbant, kad būtų užtikrinamos tinkamos paskatos dirbti, ir tuo pat metu užtikrinti pakankamas pajamas ir kovoti su dirbančių asmenų skurdu. Koordinuojama socialinių ir užimtumo tarnybų veikla padėtų visiškai įveikti visapusio ir nuolatinio dalyvavimo visuomenės gyvenime ir darbo rinkoje kliūtis. Todėl reikėtų skirti daugiau dėmesio trijų veiklos krypčių sąveikos optimizavimui ir užtikrinti, kad kiekvienai iš jų būtų skirta pakankamai dėmesio. Pati geriausia apsaugos nuo skurdo priemonė – kokybiškos darbo vietos dirbti galintiems asmenims. Būtina užtikrinti, kad dėl vienokių ar kitokių priežasčių dirbti negalintys asmenys gautų pakankamas pajamas ir dalyvautų visuomenės gyvenime. Vienos aktualiausių priemonių, kurių imasi daugelis valstybių narių, yra priemonės, kuriomis padedama išlaikyti darbo vietas ar greitai vėl įsidarbinti, skatinama prisitaikyti įgyjant naujų įgūdžių ar juos atnaujinant, bei plėtojant individualius veiksmų planus numatant galimus kelius į darbo rinką. Reikėtų skirti daugiau dėmesio labiausiai pažeidžiamų socialinių grupių darbo galimybėms, įskaitant socialinės ekonomikos srityje, užtikrinti. Daugumoje NSA pabrėžiama, kaip svarbu gauti kokybiškas paslaugas, kad būtų įveiktos socialinės tvarios įtraukties kliūtys. Benamystė yra itin rimta atskirties forma. Kai kurios valstybės narės turi dėti daugiau pastangų, kad užtikrintų didesnę būstų už prieinamą kainą pasiūlą. Išsamiomis daugialypėmis strategijomis siekiama spręsti konkrečias benamystės keliamas problemas, kita vertus, daugiau dėmesio gali būti skiriama platesniame politiniame kontekste taikomoms priemonėms, susijusioms, pavyzdžiui, su būstu, darbu ir sveikata. Daug dėmesio skiriama socialiniams būstams, kuriuose žmonės galėtų gyventi savarankiškai, tačiau gautų asmeninę socialinę paramą. Kelios šalys iškėlė tikslą sumažinti benamystės mastą arba sustiprinti paramos struktūras. Patikimų duomenų trūkumas vis dar trukdo nustatyti veiksmingas politikos priemones ir stebėti jų įgyvendinimą. Finansinės įtraukties skatinimas yra lemiamas (visų pirma dabartinėmis aplinkybėmis) benamystės prevencijos veiksnys; asmenims, kuriems gresia iškeldinimas ar būsto praradimas, reikėtų užtikrinti tinkamą paramą ir konsultacijas. Įvairių socialinių ir ekonominių grupių sveikatos skirtumai kol kas nėra pašalinti, o valstybės narės yra linkusios papildyti bendras pastangas priemonėmis, skirtomis labiausiai pažeidžiamoms visuomenės grupėms. Keliose nacionalinių strategijų ataskaitose pristatomos tarpšakinės politinės priemonės, kaip antai prevencija ir sveiko gyvenimo būdo skatinimas, kurias įgyvendinant sutelkiamos įvairių sričių (švietimo, būsto, užimtumo) tarnybos. Pagrindiniai politiniai siekiai yra pirminės ir prevencinės priežiūros plėtotė, galimybių gauti paslaugas didinimas, nuskurdusių regionų problemų sprendimas. Daugumoje ataskaitų pabrėžiama švietimo svarba, tačiau tik nedaugelis šalių integruoja švietimą į išsamias ilgalaikes strategijas taip siekdamos užkirsti kelią socialinei atskirčiai ir įveikti jos keliamas problemas. Priešmokyklinis ugdymas laikomas labai svarbiu veiksniu tiek vienodinant socialines ir ekonomines skirtingos socialinės padėties asmenų sąlygas, tiek geriau derinant darbinį ir šeimos gyvenimą. Daug pastangų dedama ir užtikrinant kokybišką mokymą visose mokyklose, siekiant sumažinti mokyklą per anksti paliekančių mokinių skaičių, gerinant konkrečių grupių galimybes mokytis ir nustatant ankstesnio mokymosi pripažinimo priemones. Finansinės atskirties problemos sprendimas – labai svarbi bet kokios kovos su skurdu strategijos dalis; dėl krizės šis klausimas tampa dar aktualesnis. Kai kurios valstybės narės praneša taikančios įvairiapuses priemones, o viena iš jų prioritetiniu klausimu laiko pernelyg didelės skolos keliamų problemų sprendimą. Dažniausiai minima priemonė – konsultacijos paskolų klausimais; kartais jos rengiamos tam tikroms tikslinėms grupėms arba dėmesys sutelkiamas į ankstyvą problemų nustatymą. Kai kuriose šalyse žmonėms, negalintiems gauti paskolos įprastinėje rinkoje, teikiamas mikrokreditas. Finansinė įtrauktis – būtina sąlyga norint užtikrinti tvarias galimybes dalyvauti būsto rinkoje. 3. TINKAMOS IR TVARIOS PENSIJOS Per pastarąjį dešimtmetį valstybės narės pertvarkė savo pensijų sistemas, kad geriau užtikrintų tinkamo dydžio ir tvarias pensijas. 2008 m. NSA šalys praneša apie pažangą, padarytą užtikrinant tinkamas pensijas tuo pačiu metu nekeliant pavojaus finansų tvarumui ir nesumažinant paskatų dirbti. Atsižvelgiant į ekonomikos perspektyvas, tokios trapios pusiausvyros užtikrinimas bus dar sunkesnis uždavinys. Pensijų sistemos buvo pertvarkomos atsižvelgiant į vis didesnę gyvenimo trukmę – buvo siekiama, kad dirbtų kuo daugiau vyresnio amžiaus žmonių, sumažėtų ekonominė priklausomybė ir nekiltų pavojus viešųjų finansų tvarumui. Iš esmės dėl to sumažėjo įsipareigojimai mokėti pensijas bei buvo parengtos darbinės veiklos pailginimo taisyklės. Iš tiesų, norint išlaikyti įnašų mokėjimo ir pensijos išmokų laikotarpių pusiausvyrą reikės, kad daugiau ir ilgiau dirbtų daugiau žmonių. Tai reiškia, kad žmonės į darbo rinką pateks jaunesni, bus vengiama ilgų karjeros pertrūkių ir vėlinamas faktinis išėjimo į pensiją laikas. Drauge siekiama geriau užtikrinti, kad pensijų draudimu būtų draudžiamasi visais darbo laikotarpiais. Vyresnio amžiaus žmonių užimtumas per pastarąjį dešimtmetį išaugo, o Lisabonos strategijoje iškeltą siekį – kad iki 2010 m. dirbtų 50 % vyresnio amžiaus žmonių – jau pasiekė 11 šalių. Atsižvelgiant į gyvenimo trukmės didėjimą, vidutiniu laikotarpiu bus būtina užtikrinti didesnį užimtumą. Reikia ilginti įprastinės darbinės veiklos laiką, o iš valstybių narių ataskaitų matyti, kad pagal valstybinių pensijų sistemas jau imama didinti pensinį amžių . Taip pat šalinamos ankstyvo išėjimo į pensiją galimybės ir paskatos. Tai svarbūs ženklai darbdaviams ir darbuotojams, skatinantys juos keisti žmogiškųjų išteklių valdymo tvarką, atsižvelgiant į vyresnio amžiaus darbuotojus, ir atidėti išėjimą į pensiją. Dabartinis ekonomikos nuosmukis – puikus šios veiklos tvarumo testas. Reikia dėti daugiau pastangų išlaikant vyresnio amžiaus žmonių užimtumą, taip pat pasitelkiant aktyvią darbo rinkos politiką. Bus be galo svarbu pasiekti, kad faktinis pensinis amžius neimtų mažėti vien dėl to, kad ankstyvas išėjimas iš darbo rinkos laikomas priemone nedarbo augimo problemai spręsti. Atsižvelgiant į dabartinę ekonomikos situaciją, išryškėja reikmė užtikrinti, kad nedarbo laikotarpiais darbuotojams būtų užtikrintas tinkamas pensijų draudimas. Pagal pertvarkytas sistemas karjeros pertraukos gali žymiai sumažinti pensijos dydį , o tiems, kurie neatitinka naujųjų reikalavimų, visų pirma gaunantiems nedidelius atlyginimus ir karjeros pertraukas darantiems asmenims (kurių didelė dalis – moterys), labai svarbu stebėti pensijų tendencijas. 2008 m. veikla taikant AKM buvo sutelkta į privačiomis lėšomis finansuojamas pensijas. Kelios valstybės narės ėmėsi priemonių, kad užtikrintų pensijų finansavimą – jos sprendė klausimus, susijusius su draudimo aprėptimi, įmokomis ir administraciniais mokesčiais, rengė anuitetų (ilgaamžiškumo rizika) ir investicijų (finansinė rizika) reguliavimo sistemas. Gausu įrodymų, kad savanoriškojo pensijų draudimo sistemų aprėptis ir įmokos iš esmės priklauso nuo socialinės ir ekonominės situacijos. Darant prielaidą, kad privačios kaupiamosios pensijos taps svarbiu būsimųjų pensininkų pajamų šaltiniu, reikėtų nustatyti atitinkamą aprėptį ir įmokas. Taikant dabartines pensijų sistemas išmokėjimo etapu gali būti nepakankamai užtikrinama apsauga nuo ilgaamžiškumo rizikos, nepastovumo ir infliacijos. Anuitetas (periodiniai mokėjimai) – pati saugiausia pensininko pajamų užtikrinimo priemonė. Draudimo įmokų portfelio struktūros pokyčiai artėjant išėjimui į pensiją (angl. life-styling ) gali iš dalies apsaugoti nuo kapitalo vertės sumažėjimo. Būtinos gerai veikiančios priežiūros įstaigos ir veiksmingos finansinio reguliavimo sistemos. Perėjimas prie daugiapakopės pensijų sistemos reiškia, kad reikės priimti sudėtingus sprendimus, todėl tokios sistemos nariai privalo gauti objektyvią informaciją ir būti finansiškai išprusę. Valstybės narės šiuo metu keičia minimalių vyresnio amžiaus asmenų pajamų normą, kad išmokos būtų didesnės ir šie asmenys galėtų lengviau išnaudoti įvairias galimybes. Paprastai išmokų dydis nustatomas atsižvelgiant į kainas, todėl pastaraisiais ekonomikos augimo metais santykinės pajamos turėjo sumažėti. Dažniausiai šis sumažėjimas buvo menkesnis nei buvo galima tikėtis. Dauguma valstybių narių padidino minimalias pensijas ir pajamas. Valstybės narės yra nustačiusios nacionalinius siekinius tokiose su pensijomis susijusiose srityse: vyresnio amžiaus asmenų užimtumo lygis (kai kuriais atvejais siekiama aukštesnio lygio nei nustatytasis ES mastu), faktinis išėjimo į pensiją amžius, įmokų tarifai, teorinė gyventojų kaitos norma, vyresnio amžiaus asmenų skurdo lygis. Tai rodo, kad pensijų sistemų modernizavimas vykdomas atsižvelgiant į ilgalaikę strategiją ir iškeltus tikslus. 4. SVEIKATOS PRIEžIūRA IR ILGALAIKė PRIEžIūRA Praktiškai visos 2008–2010 m. ataskaitos grindžiamos ankstesniais 2006 m. nacionaliniais sveikatos planais. Valstybių narių nuomone, pačios svarbiausios politinės sritys, padedančios užtikrinti gerą gyventojų sveikatą ir ilgesnį darbinės veiklos laikotarpį, yra veiksmingas sveikatos užtikrinimas darbo vietoje, sveiko gyvenimo būdo skatinimas, ligų prevencija, gydomoji priežiūra ir reabilitacija. Be to, reikėtų nuosekliau derinti ekonomikos, švietimo, užimtumo, aplinkosaugos ir socialinės politikos priemones. Kol kas neišspręsta nelygių galimybių sveikatos apsaugos srityje bei įvairių socialinių–ekonominių grupių ir skirtingų regionų gyventojų nevienodos gyvenimo trukmės problema. Sukaupta įrodymų, patvirtinančių aiškų prastos sveikatos ir skurdo bei nedarbo ir menko išsilavinimo tarpusavio ryšį. Daugelyje NSA pripažįstama, kad socialinė nelygybė sveikatos apsaugos srityje neleidžia žmonėms išnaudoti visų galimybių. Keliose NSA pristatomos keliuose sektoriuose taikomos politinės priemonės, kaip antai sveiko gyvenimo būdo skatinimas ir ligų prevencija, kurias įgyvendinant sutelkiamos įvairių sričių (švietimo, būsto, užimtumo) tarnybos. Svarbiausiomis politinėmis priemonėmis siekiama sustiprinti pirminę ir prevencinę priežiūrą, šalinti finansines, organizacines, informacines ir kitas kliūtis sprendžiant nuskurdusių vietovių problemas. Visos šalys, ypač turinčios nedaug išteklių, pirminės priežiūros stiprinimą laiko galimybių gerinimo, koordinavimo užtikrinimo, tvarumo didinimo priemone. Vis dėlto daugelyje šalių vis dar trūksta bendrosios praktikos gydytojų ir slaugytojų, o visuomenės senėjimo problema gali dar labiau paaštrinti situaciją. Sunku pasakyti, ar pavyktų pagerinti pirminę sveikatos priežiūrą šioje srityje nenustačius tinkamų politinių priemonių, įskaitant pakankamą motyvuotų sveikatos priežiūros specialistų pasiūlą. Sveiko gyvenimo būdo skatinimas ir ligų prevencija – visuotiniai prioritetai, kuriais siekiama pagerinti sveikatą ir funkcinį pajėgumą, taigi, drauge sumažinti gydymo poreikį ir padidinti tvarumą. Valstybės narės pripažįsta, kad šios srities kampanijos galėtų būti veiksmingesnės ir siūlo jas labiau lokalizuoti bei tikslingiau taikyti. Nepaisant to, sveikatos priežiūrai ir gydymui (visų pirma ligoninėse) išleidžiama daugiausia, o daugelis šalių šiam sektoriui vis dar skiria papildomų lėšų. Vertinant pagal iškeltus tikslus, sveikatos gerinimui ir prevencijai skiriama palyginti nedaug lėšų. Valstybės narės, racionalizuodamos išlaidas ir nustatydamos išlaidų pasidalijimo mechanizmus, toliau deda pastangas gerindamos jų naudingumą ir efektyvumą . Kelios šalys pasirinko privatizacijos kelią. Ar tokiomis reformomis galima pagerinti kokybę ir veiksmingumą, priklauso nuo paskatų ir visų pirma nuo draudimo fondų sutarčių pobūdžio. Nacionaliniu lygmeniu sėkmė priklauso nuo institucijų gebėjimo stebėti ir reguliuoti sveikatos priežiūros rinką, suvienodinti riziką ir nustatyti, kaip geriausia panaudoti valstybės ir privačiuosius šaltinius. Reikėtų koordinuoti privačių ir valstybės lėšų panaudojimą, kad būtų sukurta sinergija ir išvengta dubliavimo. Nacionalinėse valstybių narių ataskaitose vis dažniau keliamas kokybės klausimas ir pristatomos įvairios iniciatyvos, kuriomis siekiama užtikrinti kokybišką ir saugią piliečių sveikatos prevenciją ir gydymą, kaip antai kokybės standartų ar gairių, pagrįstų medicininiais įrodymais ar sveikatos priežiūros technologijų vertinimu, rengimas ir įgyvendinimas. Vis dėlto vos kelios šalys pacientų saugą, kuri yra lemiamas kokybės veiksnys, laiko prioritetu ir yra nustačiusios tinkamas struktūras ir sistemas. Šioje srityje pastebimi didžiuliai skirtumai: kai kurios valstybės narės, įgyvendindamos kokybės ir saugos strategijas ir užtikrindamos į pacientą nukreiptą sveikatos priežiūrą, jau yra gerokai pažengusios, kitos dar tik imasi pirmųjų veiksmų. Tokius skirtumus galima paaiškinti ribotais sveikatos priežiūrai skiriamais ištekliais ir nepakankamu supratimu, kad kokybiška sveikatos priežiūra teikia ilgalaikių privalumų. Daugelio šalių nuomone, didesnis pacientų pasirinkimas – vienas iš į pacientą orientuoto paslaugų teikimo aspektų, tačiau dažnai nepastebima, kad didelis pasirinkimas paprastai susijęs su didesnėmis priežiūros išlaidomis. Sveikatos priežiūros koordinavimas tebelieka neišspręsta problema. Valstybės narės padarė pažangą integruotai spręsdamos tam tikrų lėtinių ligų gydymo koordinavimo klausimus, tačiau dar reikia daug ką padaryti gerinant įvairių lygmenų valstybės institucijų, skirtingų sveikatos priežiūros būdų, socialinės rūpybos ir sveikatos priežiūros, viešojo ir privataus, viešojo ir pelno nesiekiančio sektorių veiklos koordinavimą. Tai dar aktualiau kalbant apie ilgalaikę priežiūrą. NSA dar kartą patvirtinamas įsipareigojimas visiems gyventojams užtikrinti galimybę gauti kokybiškas ir įperkamas ilgalaikės sveikatos priežiūros paslaugas. Tačiau daugeliui šalių dar reikia išspręsti tvaraus finansavimo iš skirtingų šaltinių klausimą, taigi, privatūs finansavimo šaltiniai yra gana svarbūs. Tai galėtų būti privataus sveikatos draudimo įmokos (dažnai papildomos arba taikomos dideles pajamas gaunančioms grupėms) arba privačių namų ūkių mokėjimai (bendras valstybinių įstaigų teikiamų sveikatos priežiūros paslaugų finansavimas ir (arba) tiesioginis mokėjimas „iš kišenės“, kuris kompensuojamas menkai arba išvis nekompensuojamas). Priežiūros reikalingi asmenys mieliau renkasi ilgalaikę priežiūrą namie ar bendruomenėje, o ne ligoninėse ar kitose specializuotose įstaigose, tačiau daugelyje šalių institucinei priežiūrai vis dar skiriama daugiau nei pusė visų viešųjų išlaidų. Be to, iš esmės sutariama, kad reikia spręsti potencialaus darbuotojų trūkumo (oficialios) ilgalaikės priežiūros sektoriuje problemą ir ieškoti būdų remti šeimas ir kitus neoficialiai priežiūros paslaugas teikiančius asmenis. Ilgalaikės priežiūros specialistų samdymas, mokymas, perkvalifikavimas ir išlaikymas darbo vietose tebelieka neišspręsta problema. _________________________________ Išsamesnė analizė pateikiama pridedamuose šalių aprašuose ir papildomuose dokumentuose.