Europos Parlamento rezoliucija dėl Direktyvos 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo taikymo (2006/2038(INI))



Oficialusis leidinys 313 E , 20/12/2006 p. 0452 - 0457



P6_TA(2006)0463 Darbuotojų komandiravimas Europos Parlamento rezoliucija dėl Direktyvos 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo taikymo (2006/2038(INI)) Europos Parlamentas, - atsižvelgdamas į 1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje [1] (Darbuotojų komandiravimo direktyva), - atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą dėl Direktyvos 96/71/EB įgyvendinimo valstybėse narėse (COM(2003)0458), - atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje gairių (COM(2006)0159) (Gairės), - atsižvelgdamas į Komisijos tarnybų pteiktą Direktyvos 96/71/EB įgyvendinimo valstybėse narėse ataskaitą (SEC(2006)0439/2) (Paslaugų atsakaita), - atsižvelgdamas į savo 2004 m. sausio 15 d. rezoliuciją dėl Direktyvos 96/71/EB įgyvendinimo valstybėse narėse [2], - atsižvelgdamas į Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos 27 ir 34 straipsnius, - atsižvelgdamas į Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) konvenciją Nr. 143 dėl migruojančių darbuotojų (papildomų nuostatų), - atsižvelgdamas į 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinį sprendimą 2005/214/TVR dėl abipusio pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms [3], - atsižvelgdamas į Europos Bendrijų Teisingumo Teismo sprendimus 1994 m. rugpjūčio 9 d. byloje C-43/93, Vander Elst [4], 1999 m. lapkričio 23 d. susijusiose bylose C-369/96 ir C-376/96, Arblade [5], 2001 m. spalio 25 d. susijusiose bylose, C-49/98, C-50/98, C-52/98, C-54/98, C-68/98 ir C-71/98, Finalarte [6] 2002 m. vasario 7 d. byloje C-279/00, Commission v Italy [7], 2004 m. spalio 12 d. byloje C-60/03, Wolff & Müller GmbH [8], 2004 m. spalio 21 d. byloje C-445/03, Commission v Luxembourg [9] ir 2006 m. sausio 19 d. byloje C-244/04, Commission v Germany [10], - atsižvelgdamas į 1991 m. spalio 14 d. Direktyvą Nr. 91/533/EEB dėl darbdavių įsipareigojimo pranešti darbuotojams apie jų sutartims ar darbo santykiams taikomas sąlygas [11], - atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį, - atsižvelgdamas į Užimtumo ir socialinių reikalų komiteto pranešimą bei į Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto nuomonę (A6-0308/2006), A. kadangi Darbuotojų komandiravimo direktyva turi du svarbius tikslus, kuriais siekiama užtikrinti laisvą asmenų ir paslaugų judėjimą ir taip pat garantuoti, kad komandiruotiems darbuotojams būtų taikomos minimalaus darbo užmokesčio sąlygos, darbo ir sveikatos apsaugos sąlygos, taikomos priimančiojoje valstybėje, vadovaujantis Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsniu; kadangi tai yra svarbi priemonė, užtikrinanti nešališką požiūrį, B. kadangi Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnyje išdėstyti standartai ir sąlygos turi būti laikomos tik minimaliais standartais; kadangi Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnio 7 dalyje išdėstyta, kad pagal sąlygas, nurodytas 3 straipsnio 1-6 dalyse, neprieštaraujama tam, kad darbuotojams būtų taikomos palankesnės sąlygos ir terminai, C. kadangi pagal Darbuotojų komandiravimo direktyvos 2 straipsnio 2 dalį priimančioji šalis privalo nustatyti, ar darbuotojas dirba samdomą darbą; kadangi minėtoje Komisijos ataskaitoje patvirtinama, kad lemiamą reikšmę čia turi de facto padėtis priimančiosios šalies darbo rinkoje, D. prisimindamas, kad 2006 m. vasario 16 d. pozicijoje Parlamentas išbraukė paslaugų bendrojoje rinkoje direktyvos 24 ir 25 straipsnius [12], E. kadangi Wolff & Müller byloje Teisingumo Teismas nusprendė, kad priimančiosios valstybės priemonės, taikomos siekiant užkirsti kelią nesąžiningai konkurencijai, kurios užtikrina, kad komandiruotiesiems samdomiesiems darbuotojams būtų sudaromos Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnyje nustatytos minimalios sąlygos, yra teisėtos, ir kad tokios kryptingos apsaugos priemonės sudaro pagrįstą laisvės teikti paslaugas ribojimą, F. kadangi Wolff & Müller byloje Teisingumo Teismas nusprendė, kad tarp laisvės teikti paslaugas ir sąžiningos konkurencijos nebūtinai esama prieštaros su darbuotojų apsaugos užtikrinimu, G. kadangi Darbuotojų komandiravimo direktyvos vienodų sąlygų taikymo principas veikia dviem kryptimis: viena vertus užtikrinama vienodų sąlygų taikymas įmonėms pagal laisvės teikti paslaugas principą, ir, kita vertus - komandiruotoiems darbuotojams taikomos vietinės minimalios darbo sąlygos pagal Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnį, H. kadangi minėtoje Komisijos Gairėse raginama imtis priemonių apsaugoti minimalius apsaugos standartus ir teises nuo jų vengimo komandiruotų darbuotojų nenaudai, I. kadangi Komisija gavo tik kelis skundus dėl Darbuotojų komandiravimo direktyvos įgyvendinimo ir tpradėjo tik kelias procedūras dėl pažeidimų ir tai rodo, kad žmonės nežino savo teisių, kurios suteikiamos pagal šią direktyvą ir todėl ši direktyva nepasiekia numatytų tikslų, J. kadangi kolektyvinių sutarčių šalims tenka svarbus vaidmuo sėkmingai įgyvendinant Darbuotojų komandiravimo direktyvą, ir kadangi socialinių partnerių bei tarptautinio bednradarbiavimo vaidmens didinimas būtų reikšmingas žingsnis į priekį siekiant norimos lygybės; kadangi daugelyje šalių darbuotojų dauguma nėra profesinių sąjungų nariai ir dažnai būtent ši nepriklausomų darbuotojų grupė gauna mažiausiai informacijos apie savo teises ir pareigas, K. kadangi būtų tinkama, kad tose valstybėse narėse, kur direktyva įgyvendinama per kolektyvinius susitarimus, socialiniai partneriai galėtų tiesiogiai gauti informaciją apie komandiruojančias bendroves, kad galėtų vykdyti priežiūrą, kur kitose valstybėse narėse tai pavedama atlikti institucijoms, kurios turi prieigą prie informacijos bendroves, L. kadangi esant dvišaliams ar trišaliams susitarimams tarp valstybių narių ir (arba) kolektyvinės sutarties šalių, kuriais abipusiai pripažįstami nacionaliniai darbo saugos standartai ir darbo sąlygos, yra sėkmingai užkertamas kelias vengti šalyje galiojančių standartų, ir kadangi ši situacija taip pat pagerėjo dėl ryšių palaikymo tarnybų bendradarbiavimo bei profesinių sąjungų keitimosi informacija, M. kadangi Darbuotojų komandiravimo direktyva komandiruotiems darbuotojams ir suinteresuotiems verslo subjektams turėtų suteikti teisinį aiškumą ir kadangi Komisija turi aktyviau skatinti veiksmingesnį ir našesnį valstybių narių, jų ryšių palaikymo tarnybų ir darbo priežiūros institucijų bendradarbiavimą, ypač kovojant su nesąžininga konkurencija ir socialiniu dempingu, N. kadangi ES 15 valstybės narės Stojimo sutarties nuostata įsipareigojo netraktuoti dešimties naujų valstybių narių piliečių mažiau palankiai pagal judėjimo laisvės principą nei trečiųjų šalių piliečių; kadangi tai įmanoma tik jeigu trečiųjų šalių piliečių gyvenamoji vieta šinoma atitinkamoms institucijoms,; kadangi priimančiosio valstybės narės negali taikyti papildomų sąlygų iš trečiųjų šalių komandiruotiems darbuotojams, jei juos teisėtai įdarbino valstybėje narėje įsisteigęs paslaugų teikėjas, 1. atkreipia dėmesį, kad Komisija savo Gairėse pripažįsta Darbuotojų komandiravimo direktyvos socialinį tiksląir priimančiosios valstybės pareigą įgyvendinti šį tikslą užtikrinant visų laikinai į užsienį komandiruotų darbuotojų apsaugą ir teises; atkreipia dėmesį, kad Komisija ragina valstybes nares vykdyti šią pareigą užtikrinant bendrovių teises pagal EB sutarties 49 straipsnį teikti tarvalstybines paslaugas; 2. pažymi, kad sunkumai, susiję su Darbuotojų komandiravimo direktyvos taikymu kilo iš dalies dėl to, kad ne visos valstybės narės ją perkėlė į savo teisę, ir ragina Europos Komisiją informuoti Parlamentą apie susijusių pažeidimų teisinį nagrinėjimą; taip pat atkreipia dėmesį į Darbuotojų komandiravimo direktyvos įgyvendinimo sunkumus, kurių kyla dėl skirtingo kai kurių esminių sąvokų aiškinimo (darbuotojo, minimalaus darbo užmokesčio ir subrangos), darbuotojų ir mažų įmonių sunkesnių galimybių gauti informaciją ir sunkumų stebint kaip laikomasi šios direktyvos; 3. konstatuoja kad Komisijos Gairėse siekiama geriau įgyvendinti Darbuotojų komandiravimo direktyvą, norint sumažinti valstybėse narėse esamas kliūtis, kurios labai trukdo veiksmingai komandiruoti darbuotojus; vis dėlto pažymi, kad Komisija savo teisiniame išaiškinime kai kuriais atvejais peržengia Teisingumo Teismo nustatytą praktiką; pažymi, kad gairių išvadose Komisija pripažįsta, jog būtina tiksliau apibrėžti priežiūros priemones ir pagerinti prieigą prie informacijos; be to, tikisi, kad bus patvirtintos reikiamos privalomos priemonės direktyvai įgyvendinti; 4. ragina Komisiją pateikti pasiūlymą dėl direktyvos dėl sąlygų, būtinų laivų įguloms, kurios teikia nuolatines keleivių ir krovinių gabenimo tarp valstybių narių paslaugas; 5. pažymi, kad vienas iš didžiausių praktinių sėkmingo šios direktyvos įgyvendinimo sunkumų yra dvigubas paskyrimas, ir mano, kad siekiant pašalinti šį trūkumą reikalingas geresnis koordinavimas tarp valstybių narių ir griežtesnės pranešimo procedūros; 6. pažymi, kad Komisijos Gairėse pabrėžiama, jog kai kuriose valstybėse narėse nesilaikoma Darbuotojų komandiravimo direktyvos nuostatų, ir ragina Komisiją tokiais atvejais imtis reikiamų priemonių; Darbo santykiai ir "darbuotojo" sąvokos apibrėžimas 7. pritaria analizei Komisijos Gairėse, kad Darbuotojų komandiravimo direktyva nėra tinkamas tekstas, kuriame būtų sprendžiami savarankiškai dirbantiems darbuotojams rūpimi klausimai; iš esama praktika grindžiamų ataskaitų daro išvadą, kad fiktyvus savarankiškas darbas yra įprastai naudojama strategija siekiant išvengti Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus minimalių standartų; 8. ragina valstybes nares, atsižvelgiant į A. Perulli studiją apie Ekonomiškai priklausomo ir (ar) kvazipavaldaus įdarbinimo teisinių, socialinių ir ekonominių aspektų, priderinti savo "darbuotojo" sąvokos apibrėžimus, kad juos būtų galima aiškiai atskirti nuo "verslininko" statuso, kuris apima ekonomiškai nepriklausomą verslovę dirbančią keliems tarpusavyje nesusijusiems subjektams, bei atskirti "darbuotojus" dirbančius organizaciniu ir ekonominiu požiūriu de facto priklausomai ir prižiūrimiems bei už tam tikrą atlygį; 9. atkreipia dėmesį į tai, kad Europos Teisingumo Teismas keliais atvejais suformulavo tikslius kriterijus, kuo "darbuotojai" skiriasi nuo "savarankiškai dirbančių asmenų"; atsižvelgia į tai, kad Europos Komisija, paisydama valstybių narių kompetencijos pagal darbo įstatymą apibrėžti statusą, turi užtikrinti, kad šios skirtybės atitiktų Teisingumo Teismo nustatytas gaires; ragina Europos Komisiją skubiai pradėti derybas su valstybėmis narėmis šiuo klausimu siekiant kriterijų, pagal kuriuos apibrėžiamas darbuotojų ir savarankiškai dirbančių asmenų statusas pagal darbo įstatymus, skaidrumo ir vienodumo; 10. atkreipia dėmesį į tai, kad šiuo metu yra sunku ir ilgai užtrunka įrodyti, jog tariamai savarankiškai dirbantis asmuo de facto yra darbuotojas, ir kad tikriausiai iki to laiko, kai bus gautas galutinis įrodymas, darbas jau bus atliktas ir komandiruotas darbuotojas bus sugrįžęs namo; 11. ragina skatinti įvairių šalių narių darbo priežiūros institucijų mainus, ypač keistis informacija, kad būtų galima vykdyti bendrą kovos su fiktyviu vertimusi individualia veikla kampaniją; 12. atkreipia dėmesį, kad esamoje teismų praktikoje pripažįstama, priimančiosios valstybės narės teisė reikalauti dokumentų, kurių reikia patikrinti kaip laikomasi darbo sąlygų nustatytų Darbuotojų komandiravimo direktyvoje; laikosi požiūrio, kad tokia reikalavimai pateikti dokumentus neturi apsiriboti darbo laiko apskaitos lapais ar sveikatos ir saugos sąlygų darbo vietoje dokumentais, laikantis sąlygos, kad tokie prašymai būtų proporcingi; atkreipia dėmesį, kad valstybė narė, kurioje bendrovė paprastai veikia (siunčiančioji valstybė) privalo pateikti priimančiajai valstybei formą E101, kuri įrodytų kad komandiruojamasis darbuotojas priklauso siunčiančiosios valstybės socialinio draudimo sistemai; 13. atkreipia dėmesį, kad gali kilti darbo sąlygų skirtumų valstybėse narėse, kurios neįdiegė nuostatų pagal Direktyvos 3 straipsnio 9 dalį, kad būtų užtikrinta, jog komandiruoti darbuotojai gautų naudos iš laikiniems darbuotojams taikomų sąlygų toje valstybėje narėje, kurioje vykdomas darbas; ragina atitinkamas valstybes nares imtis priemonių užkirsti kelią tokiai diskriminacijai; Darbo sutarties sąlygų pagal Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnį užtikrinimas 14. pakartoja, kad Darbuotojų komandiravimo direktyvoje nustatomos minimalios svarbiausios darbuotojų apsaugos ir įdarbinimo taisyklės, taikomos komandiruotiems darbuotojams jų teritorijoje, ir nedraudžiama valstybėms narėms pradėti taikyti kitų darbo ir įdarbinimo sąlygų, nustatytų kolektyvinėse sutartyse, kurios paskelbtos kaip bendrai taikomos, taip pat nedraudžiama pradėti taikyti kitų darbo ir įdarbinimo sąlygų, jei tai būtų vadinamosios visuomenės interesų politikos nuostatos (pranc. ordre public); prieštarauja ribotam Komisijos "visuomenės interesų politikos nuostatų" interpretavimui, ypač kai 1980 m. birželio 19 d. Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės nuostatos mėginamos įteisinti reglamento forma (COM(2005)0650); 15. konstatuoja, kad daugelyje valstybių narių profesinės sąjungos atlieka nepriklausomas stebėsenos ir kontrolės funkcijas ir kad Komisija byloje Teisingumo teisme [13] pareiškė, kad ypatinga Švedijos kolektyvinių sutarčių forma neprieštarauja EB sutarties ir Darbuotojų komandiravimo direktyvos nuostatoms; 16. mano, kad tam, kad būtų užtikrinta, jog Darbuotojų komandiravimo direktyva būtų taikoma tinkamai, reikia asmens, kuris veiktų kaip siunčiančiosios įmonės atstovas tam, kad būtų įgyvendinamos Darbuotojų komandiravimo direktyvos nuostatos; 17. pažymi, kad tuo atveju, kai nėra specialių kolektyvinių sutarčių, apibrėžtų Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnio 8 dalyje, turi būti taikomi nacionaliniai teisės aktai dėl darbo vietos ir darbo sąlygų, įskaitant įstatymo nustatytas minimalaus atlyginimo nuostatas; 18. atkreipia dėmesį, kad visos priemonės, kuriomis darbuotojams aiškinamos jų teisės ir remiamas jų naudojimąsis šiomis teisėmis, prisideda prie sėkmingo Darbuotojų komandiravimo direktyvos įgyvendinimo; mano, kad informacija ir žinojimas apie teise ir lengvatas, kurias teikia direktyva, turi būti skubiai pagerintas visų suinteresuotų šalių; ragina Komisiją aktyviai remti tokias priemones; todėl džiaugiasi Komisijos iniciatyva sukurti komandiruojamiems darbuotojams skirtą tinklavietę su tiesioginėmis nuorodomis į valstybių narių teisės aktus dėl komandiravimo; atkreipia dėmesį, kad informacija turi būti teikiama tinkamomis kalbomis; 19. mano, kad veiksmingai įgyvendinti komandiravimo direktyvą gali padėti anaiptol ne didelis biurokratizmas, bet, priešingai, plačiau skleidžiama informacija ir paprastos procedūros, kurias vykdant žmonėms sudaroma galimybė susipažinti su savo teisėmis; todėl Dubline esantį Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondą (EUROFOUND) ragina sukurti pažangiausios patirties gaires, pagal kurias būtų ruošiama informacija darbuotojams ir darbdaviams; 20. pabrėžia, kad svarbu, jog vadovaudamasi Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnio 1 dalies nuostatomis priimančioji valstybė narė turi pasilikti teisę nustatyti minimalų atlyginimą, tačiau tas valstybes nares, kurios minimalų atlyginimą nustato kolektyvinėse sutartyse, ragina informaciją apie įmonių, kurios siekia įsisteigti kitoje valstybėje narėje, minimalaus atlyginimo dydį padaryti prieinamesnę; 21. apgailestauja, kad ir Europos, ir nacionaliniu lygmeniu stokojama įvairių valdžios institucijų bendradarbiavimo su šio sektoriaus partneriais, atliekančiais labai svarbų vaidmenį, ir tikisi, kad Europos Komisija skatins šalių ryšių palaikymo tarnybų ir šio sektoriaus atitinkamų socialinių partnerių bendradarbiavimą; mano, kad aptariant turinį visoje Europoje būtinai nedelsdami turi pradėti bendradarbiauti Komisijos skyriai, įskaitant ekspertų grupes ir šio sektoriaus socialinius partnerius; 22. ragina imtis veiksmingų priemonių siekiant apsaugoti darbuotojus, kurie praneša apie jų darbo vietoje pastebėtus teisių pažeidimus; 23. atkreipia dėmesį, kad įmokų mokėjimas į atostogų išmokų fondus pagal bendrąsias kolektyvines sutartis yra papildoma apsauga kai kuriose valstybėse narėse komandiruotiems darbuotojams, ir kad tiesioginės išmokos darbuotojams yra proporcingos pagal Teisingumo Teismo sprendimą Finalarte byloje; kitais žodžiais - iš komandiruojančių įmonių gali būti reikalaujama mokėti įmokas į atostogų išmokų fondus, kurie taip pat turi būti atviri komandiruotiems darbuotojams, kad jie taip pat galėtų iš jų gauti naudos; mano esant būtina, kad komandiruotiems darbuotojams būtų teikiama išsami informacija apie tokių atostogų išmokų fondams taikomas taisykles; 24. atkreipia dėmesį į tai, kad kuriamos informavimo priemonės, kuriose yra tam tikrų sektorių socialinių partnerių paaiškinimai apie komandiruojamiems darbuotojams taikomas sąlygas; ragina valstybes nares skatinti rinkti tokią informaciją kitose ekonominės veiklos srityse siekiant, kad esminė informacija būtų lengviau prieinama ir darbuotojams, ir tarnautojams ir kad būtų geriau laikomasi Darbuotojų komandiravimo direktyvos nuostatų; 25. pabrėžia, kad šiuo metu ekspertai ruošia duomenų apie šalis lenteles, kurios pagerins Komisijos Gairių turinį; rekomenduoja, kad Komisijos Gairėse būtų visiškai atsižvelgta į šį indėlį, kad būtų užpildyta informacijos spraga; 26. konstatuoja, kad valstybinės institucijos yra atsakingos ir privalo pastebimai prisidėti prie nesąžiningos konkurencijos mažinimo, pasirašydamos viešas darbų sutartis tik su tomis įmonėmis, kurios laikosi visų priimančiojoje šalyje galiojančių taisyklių, susijusių su Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsniu; šiuo atžvilgiu pateikia nuorodą į Viešųjų pirkimų direktyvos [14] 55 straipsnį, pagal kurio nuostatas perkantysis subjektas gali paprašyti pateikti informaciją, susijusią su darbo saugos ir darbo sąlygų nuostatų laikymusi, jei pasiūlymuose nurodyta paslaugų kaina yra neįprastai maža; 27. mano, kad, darbuotojus komandiruojančios įmonės ir bendros įmonės, jei sutartys suteiktos komandiruotoms subrangos įmonėms, turėtų būti laikomos kartu atsakingomis už komandiruotų darbuotojų gyvenimo sąlygas priimančiojoje šalyje, kad jiems būtų užtikrintos tinkamos sąlygos; 28. remiasi Wolff & Müller byla, kurioje Teisingumo Teismas nurodė, kad bendrosios subrangovų atsakomybės teisinės sistema prisideda prie darbuotojų apsaugos ir todėl yra visuotinės svarbos viršenybė turinti sąlyga; ragina tas valstybes nares, kuriose nėra tokių nacionalinių teisės aktų, nedelsiant pašalinti šią spragą,; ragina Komisiją reglamentuoti bendrą ir atskirą generalinių ar pagrindinių verslovių atsakomybę, siekiant kovoti su piktnaudžiavimu užsienyje esančių darbuotojų sub-samdos ir paslaugų teikimo perkėlimo į kitą šaltinį srityje, ir sukurti skaidrią ir konkurencingą vidaus rinką visoms bendrovėms; Veiksmingos priežiūros užtikrinimas 29. mano, kad pagal esamą teismų praktiką, nacionalinės institucijos gali imtis tinkamų priemonių užtikrinti, kad būtų stebima, kaip laikomasi Darbuotojų komandiravimo direktyvos 3 straipsnyje nurodytų minimalių reikalavimų; remia Komisijos išvadą, kad priimančioji valstybė narė turėtų galėti reikalauti išankstinės deklaracijos iš paslaugų teikėjo, kad galėtų patikrinti, kaip jis laikosi darbo sąlygų; 30. mano, kad bendri taisyklių laikymosi priežiūros veiksmai turi daugiau administracinių privalumų nei dvišaliai valstybių narių ryšiai; vis dėlto ragina Komisiją koordinuoti valstybių narių veiksmus siekiant prižiūrėti, kad priimančiųjų valstybių įmonės laikytųsi direktyvos nuostatų; 31. pabrėžia, kad priemonės pagal Darbuotojų komandiravimo direktyvos 5 straipsnį yra veiksmingos tik tuo atveju, jei taikomos sankcijos yra įvykdomos; atkreipia dėmesį, kad tam yra būtina, jog baudos galėtų būti teikiamos ir įmonės atsotvui, kuris būtų taip identifikuotas pagal nacionalinę teisę, nes pagal baudų abipusio pripažinimo principą baudų surinkimo procedūra gali būti vykdoma tik tuo atveju, jei priimančiojoje šalyje tinkamai pradedamas baudžiamasis procesas; 32. atkreipia dėmesį į Komisijos komentarą apie valstybių narių ryšių palaikymo tarnybų darbo neveiksmingumą; atkreipia dėmesį, kad vienas iš pagrindinių Komisijos ir valstybių narių prioritetų - padaryti nacionalinių ryšių palaikymo tarnybas veiksmingomis, ir kad nacionalinių ryšių palaikymo tarnybų funkcionalumas yra bendra Komisijos ir valstybių narių pareiga; 33. tvirtai remia Komisijos raginimą, kad valstybės narės teiktų ryšių palaikymo tarnyboms ir priežiūros institucijoms įrangą ir išteklius, kurių reikia užtikrinti veiksmingą jų atsaką į informacijos ir bendradarbiavimo prašymus; ragina valstybes nares sukurti glaudų tarptautinį priežiūros institucijų bendradarbiavimą; ragina Komisiją aktyviai paremti glaudų valstybių narių bendradarbiavimą - pagerinti tinklalapiuose esančią informaciją, sukurti privalomą ryšių palaikymo punktą su priimančiosios valstybės socialiniais partneriais komandiruotiems darbuotojams, ir taip sukurti nuolatinę Europos tarpvalstybinio bendradarbiavimo sistemą; 34. atkreipia dėmesį, kad Komisija per 12 mėnesių nuo Gairių priėmimo patvirtins pranešimą, kuriame bus apibūdinta padėtis visose valstybėse narėse visais Gairėse paminėtais aspektais, kad būtų įvertinta pažanga šiose srityse; primygtinai reikalauja, kad šis pranešimas taip pat apimtų pastangas spręsti teisines problemas, nurodytas Komisijos tarnybų ataskaitoje; prašo dėl šio pranešimo būtų tinkamai konsultuojamasi su Parlamentu, kad būtų nuspręsta, ar reikia persvarstyti direktyvą; 35. ragina Komisiją kartą per dvejus metus pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai, sutelkiant dėmesį į direktyvos pažeidimus, konkrečius duomenis apie Darbuotojų komandiravimo direktyvos perkėlimą į nacionalinę teisę; * * * 36. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai bei valstybių narių vyriausybėms ir Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui. [1] OL L 18, 1997 1 21, p. 1. [2] OL C 92 E, 2004 4 16, p. 404. [3] OL L 76, 2005 3 22, p. 16. [4] 1994 m. Rink., p. I-3803. [5] 1999 m. Rink., p. I-8453. [6] 2001 m. Rink., p. I-7831. [7] 2002 m. Rink., p. I-1425. [8] 2004 m. Rink., p. I-9553. [9] 2004 m. Rink., p. I-10191. [10] 2006 m. Rink., p. I-885. [11] OL L 288, 1991 10 18, p. 32. [12] Priimti tekstai, P6_TA(2006)0061. [13] Byla C-341/05, Laval. [14] 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134,2004 4 30, p. 114). --------------------------------------------------