[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 25.6.2007 KOM(2007) 207 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI apie tam tikrus su transporto priemonių draudimu susijusius klausimus TURINYS 1. 1 DALIS. Ketvirtosios transporto priemonių draudimo direktyvos 4 straipsnio 6 dalies dėl nacionalinių nuobaudas reglamentuojančių nuostatų ir jų veiksmingumo įgyvendinimas 3 1.1. Įvadas 3 1.2. Direktyvos įgyvendinimo valstybėse narėse apžvalga 4 1.3. 4 straipsnio 6 dalies įgyvendinimo ir veiksmingumo vertinimas 4 1.3.1. Visuomenės žinios apie atstovo žalos sureguliavimo reikalams mechanizmą ir jo suvokimas 4 1.3.2. Nuobaudų, taikomų pagal pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrą, pobūdis ir lygiavertiškumas 5 1.3.3 Pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūros veikimas valstybėsenarėse 8 1.4. Išvada 10 2. 2 DALIS. Transporto priemonių draudimas ir teisinės išlaidos 11 2.1. Įvadas 11 2.2. Teisinių išlaidų draudimą reglamentuojantys ES teisės aktai 12 2.3. Galimybė sudaryti savanoriško teisinių išlaidų draudimo sutartis 12 2.4. Teisinių išlaidų įtraukimas į eismo įvykio kaltininko transporto priemoniųvaldytojų civilinės atsakomybės draudimą 13 2.4.1. Dabartinė padėtis valstybėse narėse 13 2.4.2. Galimas poveikis transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybėsdraudimo įmokoms 13 2.5. Išvada 14 1. 1 DALIS. Ketvirtosios transporto priemonių draudimo direktyvos 4 straipsnio 6 dalies dėl nacionalinių nuobaudas reglamentuojančių nuostatų ir jų veiksmingumo įgyvendinimas 1.1. Įvadas Vienas Ketvirtosios transporto priemonių draudimo direktyvos 2000/26/EB (toliau – Direktyva) tikslų yra užtikrinti greitą transporto priemonių draudimo žalos sureguliavimą, kai eismo įvykis įvyksta už valstybės, kurioje nukentėjusysis (vadinamasis užsienyje nukentėjęs asmuo) gyvena, ribų. Padedant atstovui žalos sureguliavimo reikalams[1] (kiekvienas transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudikas turi visose kitose valstybėse narėse paskirti po atstovą žalos sureguliavimo reikalams), užsienyje nukentėję asmenys turėtų turėti galimybę žalos sureguliavimo klausimus spręsti gimtąja kalba ir išmoką gauti greičiau bei patirdami mažesnių išlaidų. Atstovas žalos sureguliavimo reikalams, atstovaudamas eismo įvykio kaltininko užsienio valstybės draudikui, atsako už reikalavimų atlyginti žalą tvarkymą ir sureguliavimą[2]. Be to, valstybės narės turi nustatyti poveikio priemones žalos atlyginimui pagreitinti. Už žalos atlyginimą atsakingi draudikai arba jų atstovai žalos sureguliavimo reikalams, kuriems prireikia daugiau nei trijų mėnesių pateikti pagrįstą atsakymą dėl išmokos mokėjimo (vadinamoji pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūra), gali būti baudžiami valstybės narės, kurioje draudikas yra registruotas, nustatyto dydžio baudomis, skaičiuojant palūkanas nuo mokėtinos išmokos sumos[3]. Direktyvos 4 straipsnio 7 dalyje nurodoma, kad Komisija (iki 2006 m. sausio 20 d.[4]) pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą apie nustatytų nacionalinių nuobaudų, taikomų pagal pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrą, įgyvendinimą ir veiksmingumą bei jų lygiavertiškumą ir, jei reikia (jei taikant šias nacionalines nuobaudas nepavyksta pasiekti norimų rezultatų), teikti pasiūlymus[5]. Rengdamos ataskaitą, Komisijos tarnybos[6] 2006 m. kovo mėn. konsultavosi su valstybėmis narėmis[7], o 2006 m. balandžio mėn. – su draudimo sektoriaus atstovais[8]. Nuo 2006 m. balandžio 6 d. iki 2006 m. birželio 5 d. vyko viešos konsultacijos internetu Komisijos tinklavietėje[9], siekiant pasitarti su visomis suinteresuotosiomis šalimis apie tai, ką jos žino apie atstovų žalos sureguliavimo reikalams mechanizmą ir ar jis yra veiksmingas[10]. Šioje Komisijos ataskaitoje, atsižvelgiant į valstybių narių, draudimo sektoriaus atstovų ir kitų suinteresuotųjų šalių komentarus, aptariamas nacionalinių nuobaudų įgyvendinimas ir veiksmingumas bei jų lygiavertiškumas, kaip nustatyta Direktyvos 4 straipsnio 6 dalyje. 1.2. Direktyvos įgyvendinimo valstybėse narėse apžvalga Šią Direktyvą valstybės narės į nacionalinę teisę turėjo perkelti iki 2002 m. liepos 20 d., o jos nuostatos turėjo būti pradėtos taikyti iki 2003 m. sausio 20 d.[11]. Įgyvendinant Direktyvą, Komisija 2003 m. sausio 6 d. nusiuntė Prancūzijai, Graikijai, Italijai, Airijai, Liuksemburgui, Nyderlandams, Portugalijai ir Jungtinei Karalystei pagrįstas nuomones dėl Direktyvos bendrųjų nuostatų neįgyvendinimo iki sutartos datos, tai yra 2002 m. liepos 20 d. Visos šios pažeidimo bylos buvo užbaigtos 2003 m.[12], kai imtasi priemonių perkelti Direktyvą į nacionalinę teisę ir apie jas pranešta Komisijai. Be to, Komisija 2004 m. gruodžio 23 d. nusiuntė oficialius pranešimus Latvijai, Maltai ir Slovėnijai, nes šios valstybės narės nepranešė apie visas Direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Šios pažeidimo bylos užbaigtos 2005 m. gegužės mėn., kai Komisijai buvo pranešta apie Direktyvos įgyvendinimo priemones. 1.3. 4 straipsnio 6 dalies įgyvendinimo ir veiksmingumo vertinimas 1.3.1. Visuomenės žinios apie atstovo žalos sureguliavimo reikalams mechanizmą ir jo suvokimas Visų pirma konsultacijos tikslas buvo nustatyti, ar suinteresuotosios šalys (Europos piliečiai, įmonės ir kt.), atsidūrę užsienyje nukentėjusio asmens vietoje, žinotų apie tai, kad jų valstybės eismo įvykio kaltininko draudikas yra paskyręs atstovą žalos sureguliavimo reikalams, ir ar, jų nuomone, tai yra veiksminga priemonė žalos atlyginimo klausimams spręsti. Kadangi viešos konsultacijos metu buvo gauta mažai atsakymų, apie visuomenės nuomonę neįmanoma padaryti objektyvių išvadų[13]. Dauguma valstybių narių mano, kad jų piliečiai yra gerai informuoti apie galimybę tarpvalstybinius žalos sureguliavimo klausimus spręsti dalyvaujant jų šalyje paskirtam atstovui žalos sureguliavimo reikalams. Atsakydamos į šį klausimą, valstybės narės nurodė keletą informacijos šaltinių, kuriais piliečiai informuojami apie atstovą žalos sureguliavimo reikalams, pvz., visuomenės informavimo kampanijos, nacionalinių transporto priemonių draudimo biurų ir draudimo asociacijų tinklavietės ir remiantis Direktyvos 5 straipsniu įkurti informacijos centrai. Kalbant apie atstovo žalos sureguliavimo reikalams mechanizmo suvokimą, daugumos valstybių narių ir draudimo sektoriaus atstovų nuomone, atstovo žalos sureguliavimo reikalams mechanizmas sėkmingai siekia savo tikslo – palengvinti ir pagreitinti tarpvalstybinio žalos sureguliavimo klausimų sprendimą. Labiausiai vertinama tai, kad atstovas žalos sureguliavimo reikalams yra arti pareiškėjo ir kad žalą patyrusi šalis sprendžiant žalos atlyginimo klausimą turi galimybę bendrauti gimtąja kalba. 1.3.2. Nuobaudų, taikomų pagal pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrą, pobūdis ir lygiavertiškumas Piniginių baudų arba lygiaverčių administracinių nuobaudų, kurios draudikams ar jų atstovams žalos sureguliavimo reikalams gali būti taikomos už pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrai nustatyto trijų mėnesių laikotarpio nesilaikymą, pobūdis valstybėse narėse skiriasi. Piniginės baudos Piniginės baudos buvo nustatytos tik kai kuriose valstybėse narėse. Jos gali būti taikomos draudikui (Graikijoje, Lietuvoje, Kipre, Portugalijoje, Ispanijoje, Maltoje, Belgijoje, Liuksemburge, Švedijoje ir Čekijoje) arba ir draudikui, ir asmeniui (-ims), įgaliotam (-iems) atstovauti ir teisiškai susaistyti draudiką, toliau – įgaliotieji asmenys (Slovėnijoje, Vengrijoje ir Lenkijoje). Kitos nuobaudos Kalbant apie kitas taikomas nuobaudas, kai kurios valstybės narės įgaliotiesiems asmenims taiko drausmines nuobaudas, pvz., nušalinimą nuo pareigų (Lenkija, Lietuva), o kitose valstybėse draudikai gali prarasti licenciją drausti transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu (Vengrijoje, Nyderlanduose, Vokietijoje, Liuksemburge, Švedijoje ir Lietuvoje). Ypatingų poveikio priemonių nėra Kai kurios valstybės narės netaiko jokių ypatingų poveikio priemonių ir pasikliauja vien tik draudikų pareiga sumokėti teisės aktuose nustatytas palūkanas nuo išmokos sumos, jei per tris mėnesius nepateikia pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo dėl išmokos (Jungtinė Karalystė, Airija, Danija, Slovakija, Austrija, Estija, Latvija, Suomija, Prancūzija, Belgija ir Ispanija)[14]. Lyginamoji lentelė Draudikui taikoma finansinė poveikio priemonė | Įgaliotiesiems asmenims taikoma finansinė poveikio priemonė | Įgaliotiesiems asmenims taikoma drausminė poveikio priemonė | Transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo licencijos panaikinimas (sustabdymas) | Konkrečios poveikio priemonės nėra. Metinė palūkanų norma (jei nenurodyta kitaip) | Austrija | Įstatymuose nustatytos palūkanos | Belgija | 250 EUR per dieną, jei vėluojama pateikti pagrįstą atsakymą | Įstatymuose nustatytos 7 % palūkanos, jei vėluojama pateikti pagrįstą pasiūlymą | Kipras | Iki 2000 CYP, arba 3452 EUR | Čekija | Iki 1 000 EUR, arba 28 000 CZK | Pirmą vėlavimo dieną Čekijos nacionalinis bankas taiko nuolaidą, toliau didinama iki 4 %. | Danija | Įstatymuose nustatytos palūkanos auga praėjus 30 dienų nuo dienos, kai žalos atlyginimas turėjo būti išmokėtas. | Estija | 0,4 % nuo išmokos sumos per dieną | Suomija | Įstatymuose nustatytos palūkanos | Prancūzija | Teisėjas gali skirti 15 % nuo išmokos sumos baudą, jei pasiūlymas yra aiškiai netinkamas; ji mokama nacionaliniam garantijų fondui. | Nepateikus atsakymo, taikoma dviguba įstatymuose nustatyta palūkanų norma | Vokietija | X | X | 5 % daugiau nei pagrindinė palūkanų norma | Graikija | 3 000 EUR | Vengrija | Nuo 100 000 iki 20 000 000 HUF (1 euro – 260,- HUF). | Nuo 40 000,- iki 1 000 000,- HUF | X | Airija | Išsamiai nenurodytos administracinės poveikio priemonės; nuoroda į Centrinio banko akto 1942/2004 33BD skyrių. | Įstatymuose nustatytos palūkanos | Italija (informacijos nepateikė) | Latvija | 0,1 % nuo išmokos sumos per dieną | Lietuva | Iki 100 000 EUR | X | 0,04 % nuo išmokos sumos per dieną | Liuksemburgas | X | X | X | Įstatymuose nustatytos palūkanos | Malta | 5 000 Lm – 11 650 EUR | Įstatymuose nustatytos palūkanos | Nyderlandai | X | Lenkija | 0,5 % nuo pasirašytos įmokos sumos | Trijų atlyginimų dydžio | X | Įstatymuose nustatyta palūkanų norma 11,5 % | Portugalija | Nuo 748,20 iki 74 819,68 EUR | Dviguba įstatymuose nustatyta palūkanų norma | Slovakija | Pirmą vėlavimo dieną Nacionalinis bankas taiko nuolaidą (pagrindinė palūkanų norma) | Slovėnija | 8 400 EUR | 420 EUR | Įstatymuose nustatyta palūkanų norma – 13,5 % | Ispanija | Iki 150 000 EUR | Įstatymuose nustatytos palūkanos | Švedija | X | X | Jungtinė Karalystė | Išsamiai nenurodytos administracinės poveikio priemonės; nuoroda į Nuostatus 2002 (Nr. 2706) | Įstatymuose nustatytos palūkanos | 1.3.3 Pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūros veikimas valstybėse narėse Siekiant įvertinti nacionalinių nuobaudų, taikomų už pagrįsto pagal pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrą, veiksmingumą, surengtos konsultacijos tikslas buvo nustatyti, ar draudikai ir jų atstovai žalos sureguliavimo reikalams praktikoje gali laikytis nustatyto trijų mėnesių termino sureguliuojant žalą, susijusią su transporto priemonių draudimu. Konsultacijos metu pateikti atsiliepimai parodė, kad tiek draudikai, tiek jų atstovai žalos sureguliavimo reikalams žalos atlyginimo reikalavimus paprastai gali išnagrinėti per tris mėnesius. Tik išskirtiniais ir pavieniais atvejais, kai nagrinėjant žalos atlyginimą sunku gauti informaciją iš kitų su tuo susijusių šalių, termino laikytis nepavyksta. Tai – atvejai, kai pavėluotai pateikiamos atsakomybei nustatyti būtinos policijos ataskaitos ar panašūs dokumentai[15] arba kai tarp atstovo žalos sureguliavimo reikalams ir jo draudiko yra blogas ryšys[16]. Atsižvelgiant į tai, reikėtų prisiminti, kad atstovo žalos sureguliavimo reikalams mechanizmas (pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūra) penkiolikai valstybių narių pradėta taikyti tik 2003 m., naujoms valstybėms narėms – nuo 2004 m. gegužės 1 d. Taigi paaiškėjo, kad iki šiol valstybių narių įgyta patirtis dėl Direktyvos 4 straipsnio 6 dalies veikimo ir veiksmingumo yra vis dar labai nedidelė. 1.4. Išvada Draudikai ir jų atstovai žalos sureguliavimo reikalams visose valstybėse narėse buvo įpareigoti žalos atlyginimo klausimus spręsti pagal pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrą. Remiantis konsultacijos su valstybėmis narėmis ir draudimo sektoriaus atstovais rezultatais, galima išskirti dvi grupes nuobaudų, kurias valstybės narės yra nustatę šiam įpareigojimui sustiprinti. Tai – piniginės arba drausminės nuobaudos. Vienos valstybės narės šias poveikio priemones taiko kartu, tuo tarpu kitos reikalauja tik sumokėti palūkanas nuo išmokos sumos. Surengtos konsultacijos rezultatai aiškiai rodo, kad nustatytos nacionalinės nuobaudos nėra lygiavertės viena kitai ir valstybėse narėse naudojamos skirtingai. Vis dėlto tai nedaro didelio neigiamo poveikio draudikų ir jų atstovų žalos sureguliavimo reikalams pastangoms laikytis pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūrai nustatyto trijų mėnesių termino. Kadangi paaiškėjo, kad, nepaisant to, kad pagrįsto pasiūlymo arba atsakymo pateikimo procedūra yra taikoma dar pakankamai neseniai, ji yra tinkama ir veikia visose valstybės narėse, visos valstybių narių lygiu nustatytos priemonės akivaizdžiai daro reikiamą poveikį. Todėl Komisijai nėra pagrindo imtis veiksmų ar teikti pasiūlymus šiuo klausimu. 2. 2 DALIS. Transporto priemonių draudimas ir teisinės išlaidos 2.1. Įvadas Remiantis Antrosios transporto priemonių draudimo direktyvos 84/5/EEB[17] 1 straipsniu, transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimas privalo apimti tiek turtui padarytą žalą, tiek ir kūno sužalojimą. Ši nuostata buvo nustatyta, siekiant panaikinti nacionalinius transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo apsaugos skirtumus ir taip užtikrinti būtiniausią nukentėjusiųjų kelių eismo įvykiuose apsaugą[18]. Penktosios transporto priemonių draudimo direktyvos 2005/14/EB[19] antrojo svarstymo metu Europos Parlamentas pasiūlė visas būtinas ir tinkamas teisines sąnaudas (teisines išlaidas), kurias nukentėjusysis patiria sprendžiant žalos atlyginimo klausimą, įtraukti į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo apsaugą. Komisija, susirūpinusi, kad gali būti priimtas pakeitimas, kuriuo neatsižvelgiama į galimus praktinius sunkumus šiuo atžvilgiu valstybėse narėse, pasisiūlė išnagrinėti šį klausimą ir išvadas įtraukti į ataskaitą apie Ketvirtąją transporto priemonių draudimo direktyvą. Esant tokioms aplinkybėms, Komisija sutiko išnagrinėti šiuos klausimus: - pirma, šiuo metu esanti galimybė kiekvienam potencialiam nukentėjusiajam kelių eismo įvykio metu apsidrausti savanorišku teisinių išlaidų draudimu; - antra, poveikis transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo įmokoms, jei nukentėjusiųjų teisinės išlaidos būtų įtraukiamos į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą. Šiuo tikslu Komisijos tarnybos konsultavosi su 25 valstybėmis narėmis, draudimo sektoriaus atstovais ir visuomene, pateikdamos klausimų sąrašą. Atsakymus atsiuntė 24 valstybės narės, dešimt teisinių išlaidų draudikų, devyni transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudikai ir Europos nacionalinių draudimo asociacijų federacija, kaip Europos draudimo sektoriaus atstovė. Komisijos tarnybos taip pat gavo tam tikrus statistinius duomenis ir rekomendacijas, kurias teisinių išlaidų draudimo sektoriaus atstovai pateikė kaip dokumentą, kuriame pateikiama Teisinių išlaidų draudikų asociacijos (RIAD, Association of Legal Expenses Insurers ) pozicija. Nuo 2006 m. balandžio 6 d. iki 2006 m. birželio 5 d. su suinteresuotosiomis šalimis buvo konsultuojamasi internetu Komisijos tinklavietėje[20]. Tačiau, kaip jau buvo minėta šioje ataskaitoje, šios viešos konsultacijos rezultatai neleidžia daryti objektyvių išvadų, nes buvo gauta mažai atsakymų. Šios ataskaitos dalies tikslas – pateikti nukentėjusiųjų kelių eismo įvykiuose patirtų teisinių išlaidų draudimo analizę, atsižvelgiant į turimą informaciją ir valstybių narių, draudimo sektoriaus atstovų bei suinteresuotųjų šalių pateiktas pastabas. 2.2. Teisinių išlaidų draudimą reglamentuojantys ES teisės aktai Remiantis ES ne gyvybės draudimo direktyvomis, teisinių išlaidų draudimas yra laikomas atskira draudimo grupe[21]. Dėl šios priežasties, remiantis įsisteigimo laisve arba laisve teikti paslaugas, jį visoje ES gali teikti kiekvienas draudikas, kuriam leidimą tuo užsiimti yra davusi viena iš valstybių narių. Be to, teisinių išlaidų draudimo veiklai ES taikomos sąlygos yra nustatytos Direktyvoje 87/344/EEB dėl teisinių išlaidų draudimo[22]. Remiantis direktyvos 2 straipsniu, gaudamas draudimo įmokas, teisinių išlaidų draudikas įsipareigoja padengti teismo proceso išlaidas ir suteikti kitas su draudimine apsauga tiesiogiai susijusias paslaugas, siekiant: - garantuoti apdraustajam jo patirtų nuostolių, žalos atlyginimą arba sužalojimo kompensaciją ikiteisminio susitarimo arba baudžiamojo ar civilinio proceso būdu; - ginti apdraustąjį arba jį atstovauti civiliniame, baudžiamajame, administraciniame ar kitokiame procese arba dėl bet kokio jam pareikšto reikalavimo. Šioje ataskaitoje reikia pabrėžti, kad savanoriškas teisinių išlaidų draudimas, neviršijant draudimo liudijime nurodytos sumos, padengia nukentėjusiojo teisines išlaidas, kurias jis patiria siekdamas žalos atlyginimo, ir, be to, padengs kitos šalies patirtas teisines išlaidas, jei nukentėjusysis bylą pralaimėtų. 2.3. Galimybė sudaryti savanoriško teisinių išlaidų draudimo sutartis Komisijos tarnybos, norėdamos įvertinti potencialių nukentėjusiųjų kelių eismo įvykiuose galimybę sudaryti teisinių išlaidų draudimo sutartį, pabandė gauti duomenis apie dabartinį teisinių išlaidų sutarčių, kuriomis draudžiami asmenys, pareiškę ar ketinantys pareikšti transporto priemonių draudimo reikalavimus žalai atlyginti, paplitimo mastą ES. Deja, nei teisinių išlaidų draudimą teikiantis draudimo sektorius[23], nei valstybės narės negalėjo pateikti duomenų, kuriais remiantis būtų galima padaryti aiškią išvadą apie tai, kokia gyventojų dalis kiekvienoje šalyje yra apdrausta teisinių išlaidų draudimu, susijusiu su transporto priemonių draudimo žalos sureguliavimu. Tačiau pagal gautą informaciją padaryta keletas bendro pobūdžio išvadų: - savanoriškas teisinių išlaidų draudimas yra teikiamas daugumoje valstybių narių[24]. Jį siūlo draudikai, kurie specializuojasi šioje srityje, arba draudimo įmonės, draudžiančios ir kitoms draudimo grupėms priklausančiu draudimu, - šiuo atžvilgiu kai kurios draudimo rinkos yra mažiau išsivysčiusios, nes jose dėl įvairių priežasčių teisinių išlaidų draudimo poreikis yra pakankamai mažas[25]. Tokios valstybės kaip Jungtinė Karalystė, Vokietija, Belgija ir Švedija[26], priešingai, tvirtina, kad pakankamai didelė jų gyventojų dalis yra apdrausta teisinių išlaidų draudimu, kurį jie įsigyja kaip atskirą paslaugą arba kaip kito draudimo, pvz., transporto priemonės ir namų ūkio, dalį. 2.4. Teisinių išlaidų įtraukimas į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą Kalbant apie poveikį, kurį galėtų daryti nukentėjusiojo teisinių išlaidų įtraukimas į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo apsaugos sritį ES mastu, remiantis valstybių narių ir draudimo sektoriaus atstovų pateiktais atsakymais, galima būtų padaryti šias išvadas. 2.4.1. Dabartinė padėtis valstybėse narėse 22 valstybėse narėse[27] nukentėjusiojo teisines išlaidas dėl įvairių priežasčių ir iki tam tikro dydžio, kuris valstybėse narėse yra skirtingas, gali padengti eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudikas. Remiantis nacionaline civiline teise, nukentėjusiojo patiriamos teisinės išlaidos dažnai laikomos žalos dalimi ir tam, kad ilgainiui būtų padengtos, nukentėjusysis dažniausiai turi laimėti žalos atlyginimo ginčą (vadinamasis laimėjimo ir pralaimėjimo principas). Šalyse, kuriose teisinės išlaidos nėra laikomos žalos dalimi, tokios išlaidos yra paskiriamos nukentėjusiajam teismo sprendimu kiekvienu konkrečiu atveju[28] ir laimėjimo ir pralaimėjimo principas ne visuomet taikomas. Jei teisinės išlaidos priskiriamos padarytai žalai, grąžinamų teisinių išlaidų dydis labai dažnai būna apribotas iki pagrįstos sumos (susigrąžinti galima tik pagrįstas, būtinas arba neišvengiamas išlaidas) arba jų grąžinimo prielaida – abipusis draudiko ir pareiškėjo susitarimas[29]. Kai kuriose šalyse tam tikros teisinės išlaidos, pvz., teisinės konsultacijos išlaidos apskritai[30] arba teisinio atstovavimo neteisminėse institucijose išlaidos, vykstant žalos sureguliavimo procedūroms[31], nėra įtraukiamos į žalos atlyginimą pagal transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą. 2.4.2. Galimas poveikis transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo įmokoms Valstybių narių ir draudimo sektoriaus atstovų skaičiavimai, ar nukentėjusiųjų teisinių išlaidų įtraukimas į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą darytų transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo įmokoms poveikį jų rinkose ir kokį, skiriasi. Iš esmės, išskyrus kelis atskirų draudikų pateiktus skaičiavimus, jokių konkrečių duomenų konsultuojantis nebuvo pateikta. Nepaisant to, galima daryti bendrą išvadą, kad labai mažai tikėtina, jog įmokų didėjimas darytų įtaką šalių, kuriose teisinės išlaidos jau dažnai sudaro nukentėjusiojo žalos atlyginimo, reikalaujamo iš eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudiko, dalį, draudimo rinkoms. Priešingai, tikėtina, kad šalyse, kuriose teisinės išlaidos padengiamos iki tam tikros sumos arba kuriose jos iš viso nėra grąžinamos, transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo įmokos greičiausiai didėtų, nes pareiškėjai būtų skatinami toliau ginti savo reikalavimus atlyginti žalą teisme, padedant konsultantams teisės klausimais, tikintis gauti didesnę išmoką. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, reikėtų paminėti Airijos patirtį, kur seniau teisinės išlaidos buvo padidėjusios (daugiausiai iki 46 % išmokos sumos), nes bylos buvo pradėtos beveik dėl visų reikalavimų atlyginti žalą dėl kūno sužalojimo. Siekiant išspręsti šią problemą, buvo įkurta valstybinė įstaiga reikalavimams tvarkyti tais atvejais, kai teisminis nagrinėjimas nėra reikalingas[32]. Taip teismuose nagrinėjamų reikalavimų atlyginti žalą, dėl kurių ir padidėjo teisinės išlaidos, gerokai sumažėjo. Panašūs alternatyvūs reikalavimų tvarkymo mechanizmai padeda sumažinti teisines išlaidas Švedijoje ir Suomijoje. 2.5. Išvada Atsakant į Europos Parlamento iškeltą klausimą, reikia pasakyti, kad ES veiksmai, kuriais įpareigojama įtraukti teisines išlaidas į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo apsaugą, nebūtų akivaizdžiai naudingi. Kadangi valstybės narės nukentėjusiojo patirtas teisines išlaidas atlygina skirtingais būdais, o reikalavimui atlyginti žalą visada yra taikoma šalies, kurioje eismo įvykis įvyko, teisė, ES piliečiams skirtingose šalyse yra taikomos skirtingos tarpvalstybinio žalos atlyginimo procedūros. Tačiau labai mažai tikėtina, kad visoje ES išplėtus transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo apsaugą tiek, kad ji apimtų teisines išlaidas, net jei tai būtų tik būtinos arba pagrįstos išlaidos, visoje ES būtų užtikrintas tolygus režimas. Valstybės narės išsaugotų galimybę ir toliau taikyti savo nacionalinę praktiką, aiškindamos teisinių išlaidų grąžinimo būtinybę pagal nacionalines ypatybes. Norint užtikrinti, kad visoje ES nukentėjusiesiems kelių eismo įvykiuose būtų suteikta vienoda apsauga dėl jų patirtų teisinių išlaidų grąžinimo, turėtų būti nustatytos išsamios taisyklės, kuriomis būtų nurodyta, kokios teisinės išlaidos ir kokiomis aplinkybėmis jos būtų padengtos pagal eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą. Šiuo atveju kyla klausimas, ar transporto priemonių draudimo direktyvos tinkamai padėtų nagrinėti šiuos klausimus, nes tai galėtų turėti įtakos žalos apibrėžčiai, kuri paprastai priklauso nacionalinės civilinės teisės sričiai. Vien tik rekomendacija dėl būtinų arba pagrįstų teisinių išlaidų neleistų pasiekti užsibrėžto tikslo. Kita vertus, konkretesnė ES lygio strategija gali kliudyti nacionalinei civilinei teisei bei daryti poveikį civilinės procesinės teisės reglamentuojamoms teisinių išlaidų kompensavimo normoms. Be to, kai kuriais atvejais konkreti strategija netgi gali iškreipti įsigalėjusias nacionalines transporto priemonių žalos sureguliavimo sistemas. Pavyzdžiui, ES mastu nustatytas įpareigojimas į transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą įtraukti tik teismines teisines išlaidas, gali paskatinti nukentėjusiuosius pradėti teismo procesą, prieš tai neapsvarsčius galimybės žalos atlyginimo klausimą išspręsti neteisminiu būdu. Tad pavojus galėtų kilti ir Ketvirtąja transporto priemonių draudimo direktyva nustatytam atstovo žalos sureguliavimo reikalams mechanizmui, kadangi nukentėjusieji, tikėdamiesi gauti didesnę išmoką, kreiptųsi ne į jų nuolatinėje gyvenamojoje šalyje paskirtą atstovą žalos sureguliavimo reikalams, bet žalai sureguliuoti bandytų ieškoti konsultantų teisės klausimais ir teismų pagalbos. Be to, įtraukus teisines išlaidas į eismo įvykio kaltininko transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimą, galėtų padidėti įmokos tose šalyse, kuriose iki tol teisinės išlaidos nebuvo kompensuojamos arba buvo kompensuojamos tik iki tam tikro dydžio. Paaiškėjo, kad daugelyje valstybių narių galima apsidrausti savanorišku teisinių išlaidų draudimu. Kadangi ši draudimo paslauga leidžia nukentėjusiajam susigrąžinti patirtas teisines išlaidas, neatsižvelgiant į eismo įvykiui taikomą teisę ir nepaisant teigiamo ar neigiamo žalos atlyginimo klausimo sprendimo, pasinaudojimas ja būtų suprantamas ir priimtinas sprendimas, siekiant patenkinti nukentėjusiųjų kelių eismo įvykiuose interesus. Tad poveikis nacionalinėms teisinių išlaidų kompensavimą reglamentuojančioms normoms, kurios skiriasi valstybėse narėse ir dažnai atspindi nacionalinius transporto priemonių draudimo žalos atlyginimo sistemų ypatumus, nebūtų daromas. Vis dėlto Komisijos tarnybos pažymi, kad, siekiant užtikrinti labiau subalansuotą ES piliečių apsaugą, kai kuriose valstybėse narėse reikia labiau skatinti savanoriškų teisinių išlaidų draudimo sutarčių sudarymą. [1] Remiantis Direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, kiekviena valstybė narė turėtų užtikrinti, kad visos draudimo įmonės visose valstybėse narėse, išskyrus valstybę narę (buveinės valstybę narę), kurioje joms yra išduotas leidimas drausti transporto priemonių draudimu, paskirtų po atstovą žalos sureguliavimo reikalams. [2] Remiantis Direktyvos 4 straipsnio 4 ir 5 dalimi, atstovai žalos sureguliavimo reikalams renka visą žalai atlyginti būtiną informaciją ir imasi priemonių, kurios būtinos tariantis dėl žalos atlyginimo. Jie taip pat turi pakankamus įgaliojimus atstovauti draudimo įmonei jos santykiuose su žalą patyrusiomis šalimis ir visiškai patenkinti jų reikalavimus. Jie privalo gebėti žalos atlyginimo klausimus nagrinėti valstybės narės, kurioje nuolat gyvena žalą patyrusi šalis, valstybine kalba (-omis). [3] Remiantis Direktyvos 4 straipsnio 6 dalimi, valstybės narės, taikydamos veiksmingas ir sistemingas pinigines baudas arba lygiavertes administracines nuobaudas, turi užtikrinti, kad nukentėjusiajam pagrįstas pasiūlymas dėl išmokos mokėjimo arba atsakymas, jei atsisakoma mokėti išmoką, būtų pateiktas per tris mėnesius nuo reikalavimo atlyginti žalą pateikimo eismo įvykio kaltininko draudikui arba jo atstovui žalos sureguliavimo reikalams dienos. [4] Ataskaita apie 6 straipsnio įgyvendinimą iki Direktyvoje nustatytos datos negalėjo būti pateikta, nes 2005 m. svarstant Penktąją transporto priemonių draudimo direktyvą buvo sutarta, kad Komisija į šią ataskaitą įtrauks ir teisinių išlaidų klausimą (žr. šios ataskaitos 2 dalį). [5] Atsižvelgiant į tai, reiktų pažymėti, kad 4 straipsnio 7 dalies formuluotėje įsivėlė klaida, nes šioje nuostatoje nuoroda turėjo būti daroma į 6 dalies pirmąją pastraipą, nagrinėjančią nacionalinių nuobaudas reglamentuojančių nuostatų klausimą, o ne į 4 dalį, kurioje nurodomos atstovo žalos sureguliavimo klausimams pareigos dėl žalos atlyginimo. [6] Šią ataskaitą rengė Vidaus rinkos ir paslaugų generalinis direktoratas. [7] 2006 m. kovo mėn. anketa nusiųsta 25 nuolatinėms atstovybėms, o 2006 m. gegužės mėn. atsakymus atsiuntė visos valstybės narės, išskyrus Italiją. [8] Su Europos nacionalinių draudimo asociacijų federacija ( CEA, Comité Européen des Assurances; European Federation of National Insurance Associations ) konsultuotasi 2006 m. kovo mėn. [9] Tinklavietėje Your Voice in Europe (http://europa.eu.int/yourvoice/consultations) ieškokite informacijos apie visas viešas Komisijos konsultacijas, surengtas sąveikiojo politikos kūrimo priemonėmis, siekiant per internetinę anketą atsiliepimams rinkti ir analizuoti pagerinti valdymą. [10] Šios konsultacijos rezultatus galite rasti šioje tinklavietėje http://ec.europa.eu/internal_market/insurance/motor_en.htm#consultation . [11] Žr. Direktyvos 10 straipsnį. [12] Išskyrus Prancūziją, kuri apie nacionalines priemones pranešė 2004 m. sausio 30 d. [13] Iš viso 201 (161 atsakymą atsiuntė asmenys, 40 atsakymų – organizacijos), iš kurių tik 57 buvo susiję su informuotumo apie atstovą žalos sureguliavimo reikalams klausimu. Šios viešos konsultacijos rezultatai skelbiami šioje tinklavietėje http://ec.europa.eu/internal_market/insurance/motor_en.htm#20051222. [14] Atsižvelgiant į tai, reikėtų pažymėti, kad ši poveikio priemonė yra aiškiai nustatyta Direktyvoje, todėl visos valstybės narės būtinai turėtų ją taikyti. [15] Apie tokius atvejus pranešė Graikija, Vengrija, Italija, Lenkija, Švedija ir Jungtinė Karalystė. [16] Pranešė Lietuva ir Suomija. [17] Direktyva 84/5/EEB, OL L 8, 1984 1 11, p. 17–20. [18] Iki Antrosios transporto priemonių draudimo direktyvos priėmimo kai kuriose valstybėse narėse transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimas, apimantis turtui padarytą žalą, nebuvo privalomas. [19] 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/14/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvas 72/166/EEB, 84/5/EEB, 88/357/EEB ir 90/232/EEB bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/26/EB, susijusias su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, OL L 149, 2005 6 11, p. 14. [20] Žr. 9 ir 10 išnašas dėl nuorodos į skelbiamus šių viešų konsultacijų rezultatus. [21] Direktyvos 73/239/EEB I priedas. [22] 1987 m. birželio 22 d. Tarybos direktyva 87/344/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su teisinių išlaidų draudimu, derinimo, OL L 185, 1987 7 4, p. 77–80. [23] Teisinių išlaidų draudikų asociacija pateikė konkretesnius duomenis. Tačiau dėl tam tikrų statistikos, pateikimo ir duomenų rinkimo skirtumų valstybėse narėse, neįmanoma nustatyti tikslaus savanoriško teisinių išlaidų draudimo paplitimo masto ES. [24] Šiuo klausimu reikiamos informacijos nepateikė tik Estija, Latvija, Malta ir Kipras; kitose valstybėse narėse galima apsidrausti savanorišku teisinių išlaidų draudimu. [25] Ypač dešimtyje naujų valstybių narių. [26] Remiantis Švedijos ir Belgijos pateiktais duomenimis, apie 90 % namų ūkių turi teisinių išlaidų draudimą. Taip yra todėl, kad teisinių išlaidų draudimas liudijimo savininkams yra savaime siūlomas kartu su civilinės atsakomybės draudimu arba namų ūkio draudimu. [27] Išskyrus Portugaliją ir Latviją; Graikija duomenų apie tai nepateikė. . [28] Ispanijoje, Prancūzijoje ir Italijoje. [29] Danijoje. [30] Liuksemburge, Lenkijoje (pripažįstamos tik teismo išlaidos). [31] Švedijoje (dėl teisinės pagalbos galima kreiptis tik kūno sužalojimo atvejais), Suomijoje, Airijoje. [32] Kūno sužalojimų vertinimo taryba (angl. PIAB) šiuo metu išnagrinėtų 75 % reikalavimų atlyginti žalą dėl kūno sužalojimo.