1.

Įvadinėje dalyje nurodytomis priemonėmis turėtų būti atsižvelgta į tai, kad valstybės narės turi teisę nustatyti pagrindinius savo socialinės apsaugos sistemų principus ir turi plačią diskreciją nustatyti bei įgyvendinti savo socialinę bei užimtumo politiką, įskaitant galimybių gauti socialines išmokas sąlygų nustatymą. a) Nors laisvas darbuotojų judėjimas pagal SESV 45 straipsnį reiškia, kad įdarbinimo, darbo užmokesčio ir kitų darbo ir užimtumo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės, šiai teisei galima taikyti apribojimus dėl viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar visuomenės sveikatos priežasčių. Be to, laisvas darbuotojų judėjimas gali būti ribojamas teisėtam siekiamam tikslui proporcingomis priemonėmis, jei tai būtina dėl svarbių viešojo intereso priežasčių. Šiuo tikslu, remiantis kiekvieno atskiro atvejo analize, pripažįstamos viešojo intereso, kaip numatyta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo teisminėje praktikoje, priežastys –siekis skatinti įdarbinimą, sumažinti nedarbą, apsaugoti pažeidžiamus darbuotojus ir išvengti pavojaus, kad bus labai pakenkta socialinės apsaugos sistemų tvarumui. Remiantis objektyviomis priežastimis, kurios yra nesiejamos su atitinkamų asmenų pilietybe ir yra proporcingos siekiamam teisėtam tikslui, gali būti nustatytos sąlygos tam tikrų išmokų atžvilgiu, siekiant užtikrinti realų ir veiksmingą konkretaus asmens ir priimančiosios valstybės narės darbo rinkos ryšio laipsnį. b) Laisvo ES piliečių judėjimo teise pagal SESV 21 straipsnį turi būti naudojamasi laikantis Sutartyse ir joms įgyvendinti priimtose nuostatose nustatytų apribojimų bei sąlygų. Ekonomiškai neaktyvių asmenų teisė gyventi priimančiojoje valstybėje narėje pagal ES teisę priklauso nuo to, ar tie asmenys turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad jie netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, ir ar tie asmenys turi visavertį sveikatos draudimą. Valstybės narės turi galimybę atsisakyti skirti socialines išmokas asmenims, kurie naudojasi laisvo judėjimo teise tik norėdami gauti valstybių narių socialinę paramą, nors patys neturi pakankami išteklių, kad galėtų reikalauti teisės gyventi šalyje. Valstybės narės gali atmesti prašymus skirti socialinę paramą, jeigu ES piliečiai iš kitų valstybių narių neturi teisės gyventi šalyje arba turi teisę gyventi jų teritorijoje tik dėl to, kad ieškosi darbo. Tai apima ES piliečių iš kitų valstybių narių prašymus skirti išmokas, kurių pagrindinė funkcija – padengti būtiniausias pragyvenimo išlaidas, net jeigu tokiomis išmokomis taip pat siekiama palengvinti galimybes patekti į priimančiųjų valstybių narių darbo rinką. c) Asmenys, kurie naudojasi laisvo judėjimo teise, turi laikytis priimančiosios valstybės narės įstatymų. Pagal Sąjungos teisę valstybės narės gali imtis veiksmų, kad užkirstų kelią piktnaudžiavimui teisėmis ar sukčiavimui, pavyzdžiui, suklastotų dokumentų pateikimui, ir spręstų atvejus, kai sudaromos ar išlaikomos fiktyvios santuokos su trečiųjų šalių piliečiais turint tikslą pasinaudoti judėjimo laisve kaip būdu įteisinti neteisėtą buvimą valstybėje narėje, ar spręsti atvejus, kai judėjimo laisve naudojamasi kaip būdu apeiti nacionalines imigracijos taisykles, taikomas trečiųjų šalių piliečiams. Priimančiosios valstybės narės taip pat gali imtis būtinų ribojamųjų priemonių, kad apsisaugotų nuo asmenų, kurių elgesys gali kelti tikrą ir rimtą grėsmę viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui. Spręsdamos dėl to, ar asmens elgesys kelia realią grėsmę viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui, valstybės narės gali atsižvelgti į konkretaus asmens elgesį praeityje, o grėsmė nebūtinai visada turi būti čia pat. NET ir tuo atveju, jei asmuo anksčiau teistas nebuvo, valstybės narės gali imtis prevencinių priemonių, jeigu jos yra siejamos su konkrečiu asmeniu. Kartu su Komisija bus plėtojamas tolesnis valstybių narių keitimasis informacija ir administracinis bendradarbiavimas siekiant veiksmingiau kovoti su tokiu piktnaudžiavimu teisėmis ir sukčiavimu.