Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai ir Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui - Aiškinamosios branduolinės programos atnaujinimas atliekant antrąją strateginę energetikos apžvalgą /* KOM/2008/0776 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 13.11.2008 KOM(2008) 776 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI IR EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI AIŠKINAMOSIOS BRANDUOLINĖS PROGRAMOS ATNAUJINIMAS ATLIEKANT ANTRĄJĄ STRATEGINĘ ENERGETIKOS APŽVALGĄ KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI IR EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI AIŠKINAMOSIOS BRANDUOLINĖS PROGRAMOS ATNAUJINIMASATLIEKANT ANTRĄJĄ STRATEGINĘ ENERGETIKOS APŽVALGĄ 1. Įžanga Šiame dokumente, kuris yra antrosios strateginės energetikos apžvalgos dalis, atnaujinama 2007 m. aiškinamosios branduolinės programos[1] informacija. Didžiausias dėmesys jame skiriamas esminiams tiekimo saugumo, investicijų poreikio bei jų įgyvendinimo sąlygų aspektams ir teikiamos rekomendacijos, susijusios su tolesniu saugiu branduolinės energijos naudojimu Europos Sąjungoje. Per pastaruosius dvejus metus kai kuriose ES valstybėse narėse ir kitose pasaulio šalyse politikai išreiškė susidomėjimą branduoline energija. Branduolinė energija vėl tapo politinių diskusijų tema[2], taip pat įkurtas Europos branduolinės energetikos forumas, Europos branduolinės saugos ir atliekų tvarkymo aukšto lygio grupė ir tvarios branduolinės energijos technologijų platforma. Branduolinės energijos svarbą artimoje ateityje taip pat pabrėžė Tarptautinė energijos agentūra (TEA)[3] ir OECD Branduolinės energetikos agentūra (BEA)[4]. Taigi ES gali atlikti pagrindinį vaidmenį toliau plėtojant dar pažangesnę sistemą, atitinkančią aukščiausius saugos, saugumo ir ginklų neplatinimo standartus. 2007 m. pavasario Europos Vadovų Taryba patvirtino Komisijos pasiūlymą iki 2020 m. 20 % sumažinti išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį ir tiek pat padidinti energijos vartojimo efektyvumą ES. Šiuo metu naudojant branduolinę energiją pagaminama du trečdaliai ES elektros energijos, pagamintos išmetant mažai anglies dvideginio, be to, branduolinė energija svarbi švelninant pasaulio klimato kaitą. Atsižvelgiant į ilgalaikį branduolinės energijos poreikį ateityje, svarbus Bendrijos strateginis energetikos technologijų planas, kuriuo sprendžiamas visų technologijų, kurias naudojant išmetama mažai anglies dvideginio (įskaitant branduolių dalijimąsi), mokslinių tyrimų ir plėtros poreikio klausimas. Branduolinė energija taip pat yra vienas iš ekonomiškiausių energijos išteklių, kuris mažiau priklauso nuo kuro kainų pokyčių, todėl jį naudojant ES šalių ekonomika apsaugoma nuo žaliavų kainų svyravimų. Be to, ją naudojant Europoje didėja energijos tiekimo saugumas, nes urano ištekliai pasaulyje plačiai pasklidę geopolitiškai stabiliose teritorijose. Vis dėlto reikia visapusiškai atsižvelgti į visuomenės susirūpinimą branduoline sauga ir atliekų tvarkymu. Kaip rodo naujausias „Eurobarometro“ tyrimas[5], didžioji dauguma Europos piliečių mano, kad aukščiausio lygio branduolinė sauga geriausiai užtikrinama Europos Sąjungoje. Kita vertus, Europos Sąjungos reguliavimo, visų pirma licencijų išdavimo ir projektų sertifikavimo, sistemos susiskaidymas yra kliūtis investuoti. Europos Sąjunga turėtų palaikyti nuoseklesnę ekonominę ir reguliavimo sistemą. Taip būtų sudarytos palankesnės sąlygos investuoti valstybėse narėse, kurios nusprendžia, be kitų energijos rūšių, naudoti branduolinę energiją, ir užtikrinta, kad investavimo sprendimai būtų pagrįsti skaidresnėmis ir suprantamesnėmis taisyklėmis. 2. Investicijų į branduolinės energijos gamybos pajėgumus poreikis 2.1. Visos energijos ir elektros poreikio prognozės Remiantis PRIMES naujosios energetikos politikos scenarijumi, bendras galutinis energijos poreikis ES iki 2020 m. šiek tiek padidėtų (+1,5 %), jei naftos kainos būtų vidutinės, ir šiek tiek sumažėtų (-2 %), jei naftos kainos būtų aukštos[6]. Numatomas elektros poreikio augimas tuo pačiu laikotarpiu būtų maždaug 8–9 %. Taigi elektros poreikis, palyginti su galutiniu visos energijos poreikiu, padidėtų nuo 20 % iki 23 %. Elektros gamybos pajėgumai pagal prognozes iki 2020 m. padidės 20–24 %, bet, remiantis PRIMES naujosios energetikos politikos prielaidomis ir priklausomai nuo naftos kainos, branduolinės energijos dalis iki 2020 m. sumažės taip: pagal elektros gamybą – nuo 30 % iki 25–26 %, o palyginti su bendru pirminės energijos poreikiu, – nuo 14 % iki 12–14 %[7]. Tačiau šie skaičiai susiję su valstybėse narėse įgyvendinama politika, todėl neatsižvelgiama į naujausias diskusijas apie galimą elektrinių eksploatavimo pratęsimą ir naujų elektrinių statybą, dėl kurių būsimi gamybos pajėgumai galėtų pasikeisti. Visos energijos vartojimo augimas ir elektros poreikis turėtų būti apribotas priemonėmis, kuriomis siekiama didinti energijos vartojimo efektyvumą. Vis dėlto, jei iškastinio kuro kainos išliks rekordiškai aukštos kaip 2008 m., galima tikėtis, kad elektros poreikis, visų pirma transporto sektoriuje, didės. Todėl dėl elektros tiekimo saugumo didės jos svarba visai ekonomikai. 2.2. Branduolinės energijos sektoriaus investicijų perspektyvos Kad ir kaip kistų energijos vartojimas, numatoma, kad ES elektros poreikis ir toliau didės greičiau už bendrą energijos poreikį. Jei bazinės apkrovos energijos gamybos pajėgumai būtų nepakankami, tai gali pakenkti ES elektros tinklo stabilumui, nebent būtų imtasi didelio masto atsakomųjų priemonių. Atsinaujinančiųjų energijos išteklių dalis didės, bet reikės kitų energijos išteklių, nes galimybės kaupti elektrą yra ribotos, o poreikius tenkinti reikia visą laiką. Senų branduolinių elektrinių, kurių iš pradžių numatytas eksploatavimo laikas baigiasi iki 2020 m., vis daugiau dėmesio reikia skirti pakeitimui naujomis ir (arba) jų eksploatavimo pratęsimui. Jei jos uždaromos, branduolinės energijos dalis, palyginti su visa tiekiama elektra, labai sumažės, nebent bus pastatyta naujų elektrinių arba senesnės elektrinės bus saugiai atnaujintos, kad galėtų veikti ilgesnį laiką. Diagramoje (1 priedo 1 pieš.) parodyta branduolinės energijos gamybos pajėgumų mažėjimo tendencija ES, nepaisant to, kad statomos naujos elektrinės arba apie jų statybą pranešta Komisijai[8] (FI, FR, BG ir SK) ir jau susitarta (arba tuojau bus susitarta) dėl elektrinių eksploatavimo laiko pratęsimo iki 40, 50 arba 60 metų. Pagal dabartines prognozes branduolinės energijos gamybos pajėgumai ES iki 2020 m. sumažės net 33 GWe[9]. Jei šių bazinės apkrovos energijos gamybos pajėgumų nepapildys nauja branduolinė elektrinė, didelė energijos dalis bus pradėta gaminti elektrinėse, kuriose naudojamos dujos arba anglis. Pratęsti esamų elektrinių eksploatavimą arba pastatyti naujų elektrinių reikėtų vien tam, kad branduolinės energijos gamybos pajėgumai liktų tokie patys kaip dabar ir būtų padedama siekti ES išmetalų kiekio mažinimo ir tiekimo saugumo tikslų. Jei esamų reaktorių eksploatavimas būtų bendrai pratęstas iki 50 metų, iki 2020 m. pajėgumai nesikeistų. Tačiau bendras eksploatavimo pratęsimas sunkiai įmanomas, nes faktiškai elektrines, kurių eksploatavimą galima pratęsti, reikės įvertinti individualiai, paisant visų aukščiausių saugos standartų. Tvaraus branduolių dalijimosi technologijų platforma atliks svarbų vaidmenį nustatant mokslinių tyrimų ir plėtros srities poreikius, susijusius su elektrinių eksploatavimo pratęsimu. Šiuose scenarijuose nurodyta, kad nutraukus pasenusio tipo elektrinių eksploatavimą tuoj pat po jų uždarymo, būtų lengviau statyti pakaitines elektrines esamų branduolinių elektrinių vietoje. Naujas branduolinio sektoriaus investicijas reikia planuoti pakankamai anksti, nes šioms investicijoms įgyvendinti taip pat reikia išplėtoti pramonės pajėgumus. Tai taikoma ne tik elektros gamybai, bet ir kitoms taikymo sritims, visų pirma branduolinei medicinai. 2.3. Naujų ir planuojamų branduolinių elektrinių, planuojamo elektrinių uždarymo ir jų eksploatavimo pratęsimo apžvalga 2.3.1. Nauji statomi objektai ir naujų investicijų planai Du 1600 MWe galios Europos suslėgtojo vandens reaktoriai (angl. European Pressurized Reactor , EPR) statomi Suomijoje (3-iasis Olkiluoto branduolinės elektrinės blokas) ir Flamanvilyje Prancūzijoje ir turėtų pradėti veikti 2012 m. Suomija taip pat pradeda procedūrą dėl galimos 6-ojo reaktoriaus statybos, o Prancūzija pranešė, kad ji statys antrąjį EPR ir iki 2020–2030 m. planuoja pastatyti daugiau reaktorių. Kiti ES objektai, kurie yra statomi arba kurių statyba galutinai patvirtinta: du VVER tipo Belenės AES-92 blokai Bulgarijoje ir VVER tipo 3 bei 4 blokai Mochovce Slovakijoje. Rumunija rengiasi pranešti apie planus užbaigti Černavodės CANDU branduolinės elektrinės 3 ir 4 blokus (2-asis blokas į perdavimo tinklą įtrauktas 2007 m.) Su naujomis branduolinėmis elektrinėmis susijusius regioninius projektus ir nacionalines galimybes svarsto Baltijos šalys, Lenkija ir Nyderlandai. 2008 m. sausio mėn. JK vyriausybė pritarė naujos branduolinės elektrinės statybai, nusprendusi, kad branduolinė energetika turėtų atlikti tam tikrą vaidmenį aprūpinant šalį netaršia, saugia ir nebrangia energija. Ji paskelbė Energetikos įstatymą, kuriuo skatinamos investicijos į branduolinės energetikos sektorių ir kurio straipsniais siekiama užtikrinti, kad galimi naujų branduolinių elektrinių investuotojai numatytų pakankamą finansavimą visoms eksploatavimo nutraukimo išlaidoms ir visoms atliekų tvarkymo išlaidoms padengti. Vyriausybė paragino įmones rengti naujų elektrinių statybos ir eksploatacijos planus nurodydama, kad žemė aplink 18 daugiausia uždarytų objektų Britanijoje per instituciją Nuclear Decommissioning Authority (NDA) bus parduodama ir joje bus galima statyti objektus. Numatyta pastatyti mažiausiai 7 naujas III kartos branduolines elektrines. 2008 m. gegužės 22 d. Italija paskelbė, kad tik branduolinė energija gali būti gaminama gausiai, saugiai, už konkurencingą kainą ir tausojant aplinką, todėl ji planuoja atnaujinti branduolinės energetikos sektorių ir iki 2020 m. pastatyti 4–8 naujas branduolines elektrines. 2.3.2. Gamybos pajėgumų didinimas ir eksploatavimo pratęsimas Gamybos pajėgumai ir toliau didinami daugiau kaip 25 % visų branduolinių elektrinių. Per pastaruosius 10–15 metų visos ES vidutinė bloko geba nuolat veikti visą laiką didėjo (2004–2006 m. ji buvo 84 %). Per tą patį laikotarpį tiek dėl gamybos pajėgumų, tiek dėl elektrinių gebos nuolat veikti didinimo programų ES-27 papildoma naudingosios galios vertė buvo daugiau kaip 5000 MWe (atitinkanti 3–5 reaktorius priklausomai nuo jų galios). Tačiau visų veikiančių elektrinių pradinis pagal projektą numatytas eksploatavimo laikas (30–40 metų) greitai baigsis: ES-27 vidutinis įrangos amžius yra 23 metai, o pasaulio vidurkis – 20 metų (1 priedo 2 pieš.). Šiuo metu 18 % ES branduolinės energijos gamybos pajėgumų priklauso elektrinėms, veikiančioms 30 metų arba ilgiau, ir tik 8 % – elektrinėms, veikiančioms 15 arba mažiau metų[10]. Atsižvelgiant į tai, kad elektrinių eksploatavimo laikas iš pradžių numatytas 30–40 metų, iš perdavimo tinklo per kitus 10 metų pašalinti ir pakeisti reikėtų maždaug 44 GWe, arba 33 %, ES-27 branduolinės energetikos naudingųjų pajėgumų. Vis dėlto komunalinių įmonių, norinčių statyti naujus objektus, padėtis politine ir reguliavimo prasme nėra tvirta, o tokios investicijos atsiperka tik per ilgą laiką. Todėl saugus elektrinių eksploatavimo laiko pratęsimas dabartinėmis aplinkybėmis atrodo ekonomiškesnis nei naujos elektrinės statyba ir tampa įprastas daugelyje šalių. Nėra įrodymų, kad patvirtintomis eksploatavimo pratęsimo programomis būtų pažeista nuolatinė branduolinės elektrinės darbo sauga. Į elektrinių, kurios atrinktos, kad būtų pratęstas jų eksploatavimo laikas, galios didinimą ir modernizavimą, įskaitant didesnę saugą, investuojamos didelės lėšos. Eksploatavimas pratęsiamas tik tais atvejais, kai paisoma seniai naudojamiems pagrindinių komponentų mechanizmams taikomų pakankamų saugos ribų. Šiuo metu diskusija apie elektrinių eksploatavimo pratęsimą vyksta Belgijoje ir Vokietijoje, nors toliau aptariamas oficialus jų uždarymas. 2.3.3. Gamybos pajėgumų atkūrimas Be elektrinių pajėgumų didinimo ir jų eksploatavimo pratęsimo, laipsniškai pereinant nuo dujų difuzinių prie centrifuginių sodrinimo objektų bus atkurta maždaug 3000 MWe elektros gamybos pajėgumų. 2.3.4. Planuojamos uždaryti elektrinės Uždariusios veikiančias branduolines elektrines, laipsniškai atsisakyti branduolinės energetikos ketina Belgija ir Vokietija[11]. Be šių dviejų šalių priimtų politinių sprendimų laipsniškai atsisakyti branduolinės energetikos, iki 2010 m. ES numatoma uždaryti mažiausiai 11 veikiančių elektrinių – tai iš viso prilygsta maždaug 7,7 GWe, arba 5,5 % dabartinių ES pajėgumų. Dar po vieną reaktorių turės uždaryti Lietuva ir Slovakija, nes jos taip įsipareigojo stodamos į ES. Dėl visų šių uždaromų elektrinių iki 2020 m. prognozuojama branduolinės energijos dalis mažėja, nebent laipsniško branduolinės energetikos atsisakymo politika bus atšaukta. 3. Būtinų investicijų įgyvendinimo prielaidos 3.1. Visuomenės pritarimas Siekiant naudoti branduolinę energiją Europoje, visuomenės pritarimas yra būtinas. ES branduolinė pramonė yra brandi ir apima visą branduolinio kuro ciklą, o sauga ir saugumas iki šiol buvo patikimi. Tačiau vis dar reikia spręsti tam tikras problemas. Tam tikrą vaidmenį turi atlikti visos vietos, regioninės, nacionalinės, ES ir tarptautinės valdžios institucijos. Būtina stiprinti dabartinę Europos teisinę sistemą siekiant didinti branduolinės veiklos skaidrumą ir stiprinti valdymą. Reikia dėti pastangas, kad visuomenei būtų laiku pateikiama faktinė ir lengvai suprantama informacija, taip užtikrinant viešą pagrindinių suinteresuotųjų šalių diskusiją apie visus branduolinės energetikos aspektus. Komisija sprendžia šiuos klausimus tiek Branduolinės saugos ir atliekų tvarkymo aukšto lygio grupėje (ALG), kurią sudaro pagrindinės nacionalinės reguliavimo institucijos, tiek Europos branduolinės energetikos forume (EBEF), kurį sudaro platesnė visuomenės atstovų grupė. Komisija ALG įsteigė 2007 m. ir suteikė jai įgaliojimus kurti bendrą koncepciją ir siūlyti bendrą požiūrį, kaip toliau didinti branduolinę saugą ir tobulinti panaudoto kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą. ALG iniciatyva ir atsižvelgdama į diskusijas bei įvykius kituose forumuose, Komisija rengia peržiūrėtą direktyvos dėl Bendrijos branduolinės saugos sistemos sukūrimo pasiūlymą. EBEF yra platforma plačioms suinteresuotųjų šalių diskusijoms apie branduolinės energetikos galimybes ir riziką, didžiausią dėmesį skiriant branduolinės energetikos konkurencingumui, naujų branduolinių objektų statybos finansavimo ypatumams, poreikiui turėti teisinių veiksmų planą, papildantį atsakingą branduolinės energijos naudojimą, atliekų tvarkymo pažangos būdams ir koncepcijoms visuomenės ir šiame procese dalyvaujančių šalių tarpusavio pasitikėjimui, skaidrumui ir tikrumui didinti. Po paskutinės, 2008 m. vasario–kovo mėn. atliktos, „Eurobarometro“ apklausos[12] padaryta išvada, kad Europos piliečių požiūris į branduolinę energetiką palankesnis negu 2005 m. Vis dėlto jos rezultatais taip pat patvirtinta, kad visuomenės palankumas branduolinės energetikos plėtojimui labai priklauso nuo to, ar yra ilgalaikių ir saugių radioaktyviųjų atliekų tvarkymo sprendimų. Nors visą atsakomybę už savo radioaktyviųjų atliekų tvarkymą prisiima valstybės narės, Europos piliečiai nori, kad ES aktyviai prisidėtų užtikrinant, kad nacionalinė su radioaktyviosiomis atliekomis susijusi praktika ir programos būtų stebimos, derinamos ir atitiktų specialius planus ir nustatytus terminus. Geologiniam atliekų šalinimui svarbios mokslo ir technologijų sritys pakankamai išplėtotos ir laukti, kas bus, jau nebepriimtina. Reikia siekti įgyvendinti nustatytus sprendimus, be kita ko, įgyvendinant tolesnius mokslinius tyrimus ir plėtrą, ir nepalikti pareigos priimti politinius sprendimus vėlesnėms kartoms. Siekiant nustatyti strateginę mokslinių tyrimų darbotvarkę ir su įgyvendintinais moksliniais tyrimais susijusią plėtros strategiją, reikia, kad pagrindinės moksliniais tyrimais ir plėtra suinteresuotos šalys, visų pirma nacionalinės atliekų tvarkymo agentūros, bendradarbiautų. Sprendžiant branduolinių atliekų problemą ES mastu, sąveika skatinama veikiant Branduolinės saugos ir atliekų tvarkymo aukšto lygio grupei, Europos branduolinės energetikos forumui, tvarios branduolinės energijos technologijų platformai ir naujai geologinio atliekų šalinimo technologijų platformai, kurių tikslas – palengvinti papildomas Europos mokslinių tyrimų ir plėtros aktyvinimo pastangas ir geriau koordinuoti veiklą nustatant bendrus tikslus, įtraukiant daugiau šio sektoriaus subjektų ir skatinant juos prisiimti atsakomybę, siekiant spręsti radioaktyviųjų atliekų tvarkymo problemas. Pateikus šeštąją branduolinių atliekų ataskaitą[13], Taryba įvertino branduolinių atliekų tvarkymo padėtį ES. Branduolinių ginklų neplatinimas yra pasaulio problema, kuri visuomenei primena apie galimus saugumo pavojus, susijusius su branduolinės energetikos naudojimu ir būsima plėtra, ir kelia nerimą. Kai vis daugiau šalių pradeda arba ketina pradėti branduolinės energijos programą, aiškiai būtina stiprinti branduolinę saugą, saugumą ir ginklų neplatinimo garantijas. Europos Sąjunga šiomis aplinkybėmis atlieka svarbų vaidmenį naudodama esamas išorės priemones: bendradarbiavimo branduolinės saugos srityje priemonę ir stabilumo priemonę[14]. Pagrindinis Bendrijos prioritetas – toliau remti Branduolinių ginklų neplatinimo sutartį plėtojant bendrą požiūrį į ginklų platinimo pavojus kartu su Tarptautine atominės energijos agentūra (TATENA). Šių veiksmų svarba apibrėžta 2008 m. gegužės 7 d. bendrame Europos Komisijos ir TATENA pareiškime[15]. Komisija ketina Tarybai ir Europos Parlamentui pateikti komunikatą dėl branduolinių ginklų neplatinimo. Kiek tai susiję su ankstyvais informacijos mainais ir įspėjimu ES įvykus branduoliniams avariniams įvykiams, Komisija su valstybėmis narėmis taip pat tariasi dėl ECURIE sistemos veikimo. 3.2. Licencijavimo klausimai 3.2.1. Licencijavimas Investuotojams ir kitoms suinteresuotosioms šalims būtina užtikrinti stabilų planavimą ir investavimo pavojų, susijusių su nežinomybe dėl reguliavimo, mažinimą. Licencijos, be kita ko, yra standartinio projekto sertifikatai, išankstiniai leidimai naudoti statybvietę, statybos leidimai, veiklos licencijos arba bendros licencijos. Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą, ES valdžios institucijos turėtų būti skatinamos derinti ir paprastinti licencijavimo procedūras. 3.2.2. Projektų sertifikavimas Nors Europoje linkstama taikyti darnius licencijavimo reikalavimus, projektai sertifikuojami nacionaliniu lygmeniu ir atsižvelgiant į saugos reikalavimus. Branduolinės elektrinės specifikacija, kurią parengia galimų investuotojų į elektros gamybą Europoje grupė (daugiausia komunalinės įmonės ir kitos pramonės įstaigos) ir kuri iš pradžių sukurta EPR reaktorių licencijavimui palengvinti, yra EUR dokumentas (angl. EUR – European Utility Requirements , Europos komunalinių įmonių reikalavimai). Nors naudotas kaip naujo branduolinio objekto statybos konkurso sąlygų apibrėžimo pagrindas Suomijoje (EPR Olkiluoto 3-iasis reaktorius) ir Bulgarijoje (AES-92 Belenėje), jis nėra teisės aktuose apibrėžtas ES lygmens projekto saugos standartas. ES valstybių narių ir Šveicarijos branduolinės energetikos reguliavimo institucijos dalyvauja WENRA veikloje. Jos pagrindiniai tikslai – plėtoti bendrą požiūrį į branduolinę saugą, užtikrinti nepriklausomo branduolinės saugos tyrimo į ES stojančiose šalyse bei ES šalyse kandidatėse galimybę ir telkti Europos reguliavimo institucijas į tinklą keičiantis patirtimi ir aptariant svarbias saugos problemas. WENRA nustatė ir reguliariai peržiūri etaloninius reaktorių saugos lygius atsižvelgdama į TATENA pateiktus saugos reikalavimus. Rekomendacija: reikėtų nustatyti bendrus veikiančių branduolinių elektrinių ir naujai statomų objektų reaktorių saugos lygius. 3.2.3. III kartos projektai I kartos reaktoriai sukurti praeito amžiaus šeštuoju ir septintuoju dešimtmečiais ir, išskyrus JK, šiuo metu ES nebeveikia. Ir ES-27, ir kitose pasaulio šalyse daugiausia veikia II kartos reaktorių. III kartos pažangieji lengvojo vandens reaktoriai ir evoliuciniai projektai yra, palyginti su ankstesnių kartų reaktoriais, pažangūs tiek saugos, tiek ekonomikos atžvilgiu, todėl siūlomi ES statant naujas elektrines. Nors oficialių apibrėžčių nėra, jiems būdingi šie požymiai: - tobulesnės saugos sistemos, įskaitant pasyviosios arba būdingosios saugos ypatybes ir apsauginis kiautas, skirtas apsisaugoti nuo avarijų poveikio viduje ir išorėje; - didesnis šiluminis naudingumas ir dėl to mažesnis kuro poreikis; - ilgesnis elektrinės eksploatavimo laikas; - tobulesnė kuro technologija ir dėl to mažesnis didelio aktyvumo atliekų kiekis. III kartos reaktorių pavyzdžiai – pastaruoju metu pastatyti objektai Olkiluoto (Suomija), Flamanvilyje (Prancūzija) ir Belenėje (Bulgarija). Be to, branduolines elektrines būtina kruopščiai apsaugoti tiek nuo sabotažo ar teroristų pasikėsinimų, tiek nuo galimos branduolinės medžiagos vagystės. Saugos priemonės ir saugumo reikalavimai įtraukti į naujausių ES elektrinių projektus, taip teikiant branduolinio saugumo ir ginklų neplatinimo pavyzdį. Rekomendacija: ateityje ES statant naujus branduolinius objektus reikėtų svarstyti tik projektus, kurių sauga ir saugumas yra lygiavertis III kartos reaktorių, arba dar pažangesnius. 3.3. Finansavimo klausimai Pastatyti branduolinę elektrinę kainuoja kur kas brangiau nei lygiavertę elektrinę, kurioje naudojama anglis arba dujos. Tačiau branduolinę elektrinę per projekte numatytą eksploatavimo laikotarpį pigiau eksploatuoti, nes kuro išlaidos mažesnės ir geriau prognozuojamos. Vis dėlto dėl pradinių investicijų dydžio ir jų atsipirkimo laiko rizika privačiosioms įmonėms, parduodančioms elektrą pagal trumpalaikes sutartis arba mainais, yra didesnė. Iki šiol dėl to buvo palankiau vertinamos elektrinės, kurių kapitalo sąnaudos mažesnės, o kuro sąnaudos didesnės ir gali svyruoti (kaip antai dujų elektrinės). Iškastinio kuro kainos didėjimas pastaruosius penkerius metus daro didelę įtaką tam, kad būtų iš naujo įvertinta finansavimo struktūra ir dėl to iš naujo kiltų susidomėjimas investicijomis į naujas branduolines elektrines. Tačiau pastarasis pasaulio kredito rinkų nepastovumas artimu metu tikriausiai sukels problemų įgyvendinant didelius investicinius projektus. Dėl didėjančių statybos medžiagų ir darbo jėgos kainų kartu apskritai didėja naujų elektrinių sąmatos. Visais būdais gaminant elektrą atsiranda išorinių sąnaudų, kurios užkraunamos trečiosioms šalims ir kurių gamintojas tiesiogiai neapmoka, o gamybos sąnaudos dažnai neatspindi šių išorinių sąnaudų. Didžiausios branduolinės energetikos išorinės sąnaudos, t. y. eksploatavimo nutraukimo ir atliekų tvarkymo, turėtų būti įskaičiuotos į elektros kainą[16]. Priemonės visuotiniam atšilimui švelninti, pvz., veiksmingas prekybos taršos leidimais mechanizmas, yra iškastinio kuro išorinių sąnaudų padengimo būdai, kuriais branduolinės energijos ūkiui būtų galima suteikti vienodas veiklos sąlygas. ES svarbu užtikrinti, kad branduolinės energetikos projektams nebūtų teikiamos valstybės subsidijos. Tam yra įvairių galimybių[17]. 3.3.1. Branduolinių elektrinių sąnaudų struktūra Branduolinės elektrinės statybos sąnaudų tvarkymas yra svarbiausias branduolinės energijos konkurencingumą lemiantis veiksnys. Nepaisant didelių investicijų ((70 % visų branduolinės elektrinės elektros gamybos sąnaudų, palyginti su (40 % anglies ir (30 % dujų elektrinės) ir poreikio numatyti visas atliekų šalinimo ir elektrinės eksploatavimo nutraukimo sąnaudas, branduolinės elektrinės konkurencingesnės už iškastinio kuro elektrines (40–45 EUR/MWh ir jokių išlaidų taršos leidimui). Per pastaruosius 10–15 metų padidėjus branduolinių elektrinių efektyvumui, padidėjo elektrinių geba nuolat veikti ir gamybos apimtis, ir taip dar labiau sumažėjo elektros gamybos sąnaudos. Kadangi elektrinė nėra pelninga statybos etapu, ilgesnis statybos laikas ir statybos terminų nesilaikymas tiesiogiai lemia didesnes skolintų lėšų palūkanas. Standartizavus vietovės parinkimo, licencijavimo ir statybos reguliavimo procesus, sutrumpėtų bendras statybos laikotarpis ir padidėtų tikrumas, kad jei elektrinė bus pastatyta pagal projektą, bus leista ją eksploatuoti. 3.3.2. Vienodos sąlygos gauti finansavimą Siekiant, kad ūkyje būtų išmetama mažai anglies dvideginio, ES reikia rasti rinkos lemiamų investicinių sprendimų ir reguliavimo pusiausvyrą. Nors sprendimams dėl technologijų ir konkrečių investicinių projektų įtaką galiausiai darys rinka, nukreipiant investicijas į netaršią energetiką, esminį vaidmenį atlieka valdžios institucijos nustatydamos aiškius ir patikimus ilgalaikės politikos metmenis. Nors naujų branduolinių elektrinių statybą turėtų finansuoti privatieji veiklos vykdytojai ir kapitalo rinkos, siekiant palengvinti finansavimą gali būti pateisinamos tam tikros priemonės, visų pirma todėl, kad bendra investicinė aplinka stambiems skolininkams per praėjusius metus pablogėjo. 2007 m. Europos investicijų bankas peržiūrėjo investicinę politiką ir į ją įtraukė su branduoline energetika susijusius projektus. Praeityje naujiems branduoliniams objektams statyti ir reaktorių saugai didinti į ES stojančiose ir kitose šalyse buvo suteikiamos Euratomo paskolos. Šiai priemonei nustatyta bendra aukščiausia riba, kurią tvirtina Taryba. Šiuo metu turimos sumos galėtų užtekti tik mažai 2 ar 3 projektų daliai finansuoti. Komisija pasiūlė padidinti aukščiausias Euratomo paskolų skolinimosi ir skolinimo ribas ir toliau laikosi įsipareigojimo prireikus tai padaryti[18]. Šios paskolos teikiamos su rinkos palūkanomis, lėšas skolinantis tarptautinėse kapitalo rinkose; jos neteikiamos iš Bendrijos biudžeto ir nėra subsidijos. 3.4. Civilinė atsakomybė už branduolinę žalą Branduolines elektrines eksploatuojančios organizacijos atsako už bet kokią jų sukeltą žalą, todėl turi apsidrausti. Be nacionalinės teisės, yra kelios tarptautinės konvencijos[19]. Kompensacijai viršijant ribas, numatytas konvencijose ir nacionalinės teisės aktuose, reikia atskiro draudimo arba paskutinės instancijos draudiko atsakomybę turi prisiimti konkreti valstybė, kaip yra kitose pramonės šakose. Papildoma informacija pateikiama II priede. Rekomendacija: siekiant užtikrinti vienodą piliečių apsaugą ir sudaryti vienodas sąlygas vystyti ES branduolinę pramonę, reikėtų parengti nuoseklesnę ir darnesnę atsakomybės sistemą. 4. Branduolinio kuro tiekimo saugumas Branduolinius reaktorius eksploatuojančios organizacijos paprastai perka urano rūdos koncentratą ir sudaro sutartis su kuro ciklo paslaugų teikėjais dėl koncentrato cheminio pavertimo urano heksafluoridu, jo sodrinimo ir cheminio pavertimo urano oksidu ir galiausiai jo perdirbimo į šiluminius elementus, kurie naudojami elektrinės reaktoriuose. Visiems šiems gamybos etapams daugiausia sudaromos ilgalaikės sutartys (paprastai 5 metų, bet dažnai pasitaiko ir 10 metų ar net ilgiau galiojančios sutartys). Neatidėliotinų sandorių rinkoje sutarti pristatymai nėra dažni, nors ilgalaikių sutarčių kainos dažnai susiejamos su naujausiomis realiomis kainomis. 4.1. Pasiūla bei paklausa ir investicijų poreikis (1 priedo 4 pieš.) ES yra maždaug trečdalis pasaulio reaktorių, taigi kuro poreikis taip pat yra maždaug trečdalis pasaulio branduolinio kuro rinkos. ES pramonė gali patenkinti ES urano sodrinimo ir kuro gamybos poreikius (išskyrus rusiško VVER tipo reaktorių), bet jų nepakanka urano konversijai vykdyti, taip pat ši pramonė yra priklausoma nuo importuojamo urano. Branduolinio kuro ciklas apibūdintas II priede. 5. Išvados Branduolinė energija yra svarbi pereinant prie ekonomikos, kai išmetama mažai anglies dvideginio, ir mažinant ES priklausomybę nuo išorės tiekėjų. Ar į energijos gamybą įtraukti branduolinę energetiką, renkasi pačios valstybės narės. Vis dėlto reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad jei strateginiai investavimo sprendimai, susiję su branduolinės energijos ir su atsinaujinančiosios energijos gamybos pajėgumais, bus priimti greitai, šio amžiaus trečiojo dešimtmečio pradžioje beveik du trečdaliai ES elektros galėtų būti pagaminta išmetant mažai anglies dvideginio. Europos Sąjungos vaidmuo – užtikrinti, kad šis energijos išteklius būtų plėtojamas laikantis griežčiausių saugos reikalavimų. Be to, Europos Sąjunga turėtų stengtis, kad naujų branduolinių elektrinių statybos licencijavimo ir saugos taisyklės būtų nuoseklesnės. Taip būtų palengvintos investavimo sąlygos ir piliečiams užtikrinta, kad šie sprendimai įgyvendinami remiantis aiškiomis ir skaidriomis taisyklėmis. Tinkama naujų branduolinės energetikos investicijų reguliavimo sistema būtų sudaromos palankesnės sąlygos ateityje investuoti į šį sektorių ir taip būtų užtikrinamas tiekimo saugumas. Strateginiai investavimo į elektros gamybą sprendimai dešimtmečiais darys įtaką CO2 išmetalų kiekiui, konkurencingumui ir tiekimo saugumui ES. Valdžios institucijos privalo nustatyti iš anksto žinomas ir veiksmingas licencijavimo procedūras ir padidinti visuomenės palankumą branduolinei energetikai spręsdamos rūpimus klausimus, susijusius su branduoline sauga, atliekų tvarkymu ir elektrinių eksploatavimo nutraukimu. Taip pat reikėtų deramai apsvarstyti, kaip palengvinti sąlygas gauti finansavimą. ES pramonė – pasaulio branduolinės technologijos lyderė, galinti tiek tiekti reaktorių įrangą, tiek teikti daugumą kuro ciklo paslaugų, nors gamtinis uranas daugiausia importuojamas. Siekiant išlaikyti lyderės pozicijas ir plėtoti naujos kartos branduolinius reaktorius tam, kad iki 2050 m. būtų įgyvendinta plataus užmojo anglies dvideginio išmetalų kiekio mažinimo ES vizija, reikia dėti vis daugiau mokslinių tyrimų ir plėtros pastangų vykdant Strateginio energetikos technologijų plano Europos pramonės iniciatyvą dėl branduolių dalijimosi energijos. ES uždavinys – toliau plėtoti pažangiausią branduolinės energetikos struktūrą (ir taikant išorės priemones padėti trečiosioms šalims ja naudotis) laikantis aukščiausių saugos, saugumo ir ginklų neplatinimo standartų, kaip reikalaujama pagal Euratomo sutartį. Komisija rengia peržiūrėtą direktyvos dėl Bendrijos branduolinės saugos sistemos sukūrimo pasiūlymą. Komisija pritaria, kad būtų įgyvendinti esami techniniai branduolinių atliekų tvarkymo sprendimai. Taikydama aukšto lygio branduolinės saugos priemones visoje ES, kaip saugumo Europos Sąjungoje ir už jos ribų modelį, ES turėtų toliau dėti pastangas išorės bendradarbiavimo priemonėmis tarptautiniu mastu skatindama laikytis aukšto lygio saugos ir saugumo standartų. Branduolinio kuro tiekimo saugumas negali būti laikomas savaime suprantamu, ypač jei dėl branduolinės energijos programų plėtros pasaulinė paklausa sparčiai išaugtų. Vis dėlto padėtis yra geresnė negu dėl iškastinio kuro, nes uranas plačiai paplitęs ir branduolines medžiagas įmanoma perdirbti kelis kartus. Pramonės pajėgumai turi didėti atsižvelgiant į paklausą, bet, išskyrus naujas kasyklas, tai galima padaryti per naujos elektrinės statybos laiką. Jei yra pakankamai didesnės paklausos įrodymų, reikiami perdirbimo pajėgumai gali būti išplėtoti. Nors dažnai reikia didelio kapitalo, su energetika susijusių investicijų pelno galimybės yra pripažintos finansų rinkose, ir kapitalas finansiškai patikimiems projektams yra prieinamas. ES ir kitur jau įgyvendinamos didelės naujos investicijos. Gamtinio urano gamybai padidinti reikia daugiau laiko, bet per kitus 5–10 metų gamyba visame pasaulyje turėtų gerokai išaugti. Skaičiuojant pagal dabartinį vartojimo greitį, pasauliniai urano ištekliai yra pakankami[20]. Tačiau ilgainiui reikės naujų reaktorių technologijų urano išteklių eikvojimui mažinti. Esminis ES branduolinės pramonės veiksnys ir toliau yra diversifikuotos paramos politikos įgyvendinimas. Dėl to, kad įvairių kuro ciklo etapų pagrindinių suinteresuotųjų šalių yra mažai, tiekimas gali netikėtai sutrikti. Turint omenyje būtinybę importuoti uraną ir ES lyderystę vystant branduolinę technologiją, ES svarbu išlaikyti ir toliau plėtoti bendradarbiavimą su trečiosiomis šalimis, visų pirma per Euratomo susitarimus dėl taikaus branduolinės energijos naudojimo ir bendradarbiavimo mokslinių tyrimų srityje. [1] Aiškinamoji branduolinė programa, COM(2007) 565, 2007 10 4. [2] EESRK nuomonė apie Komisijos aiškinamąją branduolinę programą (TEN/283, 2007 7 12); E. Maldeikio parengtas Europos Parlamento pranešimas „Dėl Euratomo įvertinimo. Europos atominės energetikos politikai 50 metų“ (A6-0129/2007, 2007 4 2); H. Reulio parengtas Europos Parlamento pranešimas dėl įprastinių energijos šaltinių ir energetikos technologijų (A6-0348/2007, 2007 10 24). [3] World Energy Outlook 2006 , Tarptautinė energijos agentūra. [4] Nuclear Energy Outlook , OECD BEA, paskelbta 2008 m. spalio mėn. [5] http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_297_en.pdf. [6] Turint omenyje netikrumą dėl žalios naftos kainų, poreikio pokytis pagal dabartines tendencijas apibrėžiamas nurodant 2020 m. intervalus priklausomai nuo to, ar naftos kaina vidutinė, ar didelė. Vidutinė kaina reiškia, kad 2020 m. nafta kainuotų 61 USD (2005 m. kainomis) už barelį. Didelė kaina reiškia, kad 2020 m. nafta 2005 m. kainomis kainuotų 100 USD už barelį. [7] Dokumente EU Energy Policy review TEA, be kita ko, pažymi, kad „[…] ES branduolinės energijos gamybos pajėgumai nuo šiol mažės, nebent artimoje ateityje į elektrinių eksploatavimo pratęsimą ir įrangos, kurios eksploatavimo laikas baigiasi, pakeitimą bus investuota daug lėšų. Jei šių investicijų nebus, ši bazinės apkrovos elektros gamyba, kai išmetama mažai anglies dvideginio, 2020 m. galėtų sumažėti nuo 31 % iki 21 %, palyginti su visa ES elektros gamyba “. [8] Pagal Euratomo sutarties 41 straipsnį apie investavimo projektus Europos Sąjungoje, susijusius su branduolinio kuro ciklu, Komisijai reikia pranešti pirmiau, nei su atitinkamais tiekėjais sudaromos sutartys, arba, jeigu įmonė darbus atlieka naudodama nuosavas lėšas, prieš tris mėnesius iki darbų pradžios. [9] Apskaičiuojant šį dydį, atsižvelgta į patvirtintus sprendimus dėl naujų branduolinių elektrinių, elektrinių eksploatavimo pratęsimo atvejus, dėl kurių jau susitarta, ir laipsniško elektrinių eksploatavimo nutraukimo atvejus, apie kuriuos šiuo metu pranešta, bet neatsižvelgta į galimų naujų branduolinių elektrinių prognozes. [10] 45 % – senesnėms kaip 25 metai branduolinėms elektrinėms, 25 % – branduolinėms elektrinėms, kurios veikia mažiau kaip 20 metų (1 priedo 3 pieš.). [11] Pagal dabartinę politiką Vokietijos reaktorių energijos gamybos galia yra ribota, todėl reaktoriai turėtų būti uždaryti maždaug po 32 metų eksploatacijos, t. y. šiuo metu veikiantys reaktoriai iki 2022 m. būtų uždaryti. Belgijoje elektrinių eksploatavimo laikas ribotas iki 40 metų, ir šiuo metu numatoma iki 2025 m. uždaryti visus veikiančius reaktorius. Švedija taip pat priėmė politinį sprendimą laipsniškai atsisakyti branduolinės energetikos, bet konkrečių veiksmų šiuo tikslu kol kas neįgyvendinta. [12] Speciali „Eurobarometro“ apklausa, Nr. 297 „Attitudes to radioactive waste“, paskelbta 2008 m. liepos mėn. [13] COM(2008) 542, 2008 9 8. [14] „Tarptautinio masto problemų, susijusių su branduoline sauga ir saugumu, sprendimas“, COM(2008) 312. [15] www.iaea.org/NewsCenter/News/PDF/iaea_euratom070508.pdf. [16] Komisijos rekomendacija dėl branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti skirtų finansinių išteklių (OL L 330, 2006 11 28). [17] Jungtinė Karalystė naujajame Energijos įstatyme nurodė, kad, siekiant išvengti valstybės pagalbos lūkesčių, branduolinių elektrinių statybą inicijuoti, finansuoti, įgyvendinti ir jas eksploatuoti turėtų privatusis sektorius. [18] COM(2002) 457, 2002 11 6. [19] 1960 m. Paryžiaus konvencija (OECD) dėl atsakomybės trečiajai šaliai atominės energijos srityje, kuri papildyta Briuselio papildomąja konvencija 1963 m. ir įsigaliojo 1968 m. 1963 m. Vienos konvencija (TATENA) dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą, įsigaliojusi 1977 m. [20] Neatsižvelgiant į efektyvesnį išteklių naudojimą, kai ateityje tikriausiai bus naudojami IV kartos reaktoriai.