Iš dalies pakeistas pasiūlymas Europos parlamento ir Tarybos direktyva dėl paslaugų vidaus rinkoje /* KOM/2006/0160 galutinis - COD 2004/0001 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 4.4.2006 KOM(2006) 160 galutinis 2004/0001 (COD) Iš dalies pakeistas pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl paslaugų vidaus rinkoje (pateikta Komisijos) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS Komisija teikia iš dalies pakeistą pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl paslaugų vidaus rinkoje. Į šį iš dalies pakeistą pasiūlymą įtraukiami Europos Parlamento pirmojo svarstymo metu pasiūlyti pakeitimai, kuriems pritaria Komisija, taip pat dauguma Tarybos aptartų paaiškinimų. Jame taip pat atsižvelgiama į Europos Vadovų Tarybos išvadas ir pabrėžiama, kad reikia užtikrinti gerą vidaus paslaugų rinkos funkcionavimą, tuo pat metu išsaugant Europos socialinį modelį. 1. Pagrindimas Komisija priėmė pasiūlymą 2004 m. sausio 13 d. 2004 m. vasario 6 d. šis pasiūlymas buvo oficialiai perduotas Europos Parlamentui ir Tarybai. Regionų komitetas pareiškė nuomonę 2004 m. rugsėjo 29 d., o Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas – 2005 m. vasario 9 d. Europos Parlamentas pirmojo svarstymo metu 2006 m. vasario 16 d. priėmė teisėkūros rezoliuciją ir pateikė Komisijos pasiūlymo pakeitimus. 2. KOMISIJOS PASIūLYMO TIKSLAS Patobulinti ES ekonominio augimo ir užimtumo pagrindą . Šis pasiūlymas – ekonominės reformos, pradėtos vykdant Lisabonos strategiją, dalis. Paslaugos sudaro didelę ES ekonomikos dalį, todėl konkurencinga paslaugų rinka yra būtina siekiant ekonomikos augimo. Šiuo metu daugelis paslaugas teikiančių bendrovių, ypač MVĮ, susiduria su įvairiomis vidaus rinkos kliūtimis, kurios trukdo šioms bendrovėms plėstis už valstybės ribų ir visiškai išnaudoti vidaus rinką. Taip daroma žala net tik ES paslaugų teikėjų, bet ir ES gamybos sektoriaus, kuris tampa vis labiau priklausomas nuo aukštos kokybės paslaugų, tarptautiniam konkurencingumui. Dėl to Europos patrauklumas užsienio investicijoms mažėja. Sukurti tikrą vidaus paslaugų rinką panaikinant teisines ir administracines kliūtis plėtoti paslaugų teikimą . Kliūčių atsiranda tuomet, kai vienos valstybės narės paslaugų teikėjai nori įsisteigti kitoje valstybėje narėje arba nori teikti paslaugas iš įsisteigimo valstybės narės kitoje valstybėje narėje, pavyzdžiui, laikinai į ją atvykdami. Pasiūlymu siekiama palengvinti galimybę pasinaudoti šiomis EB sutartimi užtikrinamomis pagrindinėmis laisvėmis – įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas – ir suteikti paslaugų teikėjams didesnį teisinį tikrumą. Didinti paslaugų vartotojų, kaip paslaugų gavėjų, teises . Vartotojai negali gauti tarpvalstybinių paslaugų, nes kyla didelių teisinių ir administracinių sunkumų, nepakanka informacijos apie kitos valstybės narės bendrovių teikiamas paslaugas ir trūksta pasitikėjimo. Pasiūlyme šias problemas stengiamasi išspręsti įpareigojant valstybes nares pašalinti apribojimus naudotis tarpvalstybinėmis paslaugomis taikant nediskriminavimo principą, reikalaujant iš paslaugų teikėjų didesnio skaidrumo ir informacijos. Nustatyti teisiškai įpareigojančią prievolę administracijoms veiksmingai bendradarbiauti. Kad vidaus rinka veiktų tinkamai, būtinas veiksmingas ir sklandus administracinis bendradarbiavimas. Valstybių narių reguliavimo institucijos turi per mažai informacijos apie kitų valstybių narių teisės sistemas ir priežiūrą, todėl jomis nepasitiki. Todėl dubliuojamos taisyklės ir taprvalstybinės veiklos tikrinimas; tuo taip pat gali pasinaudoti nesąžiningi verslininkai, kad išvengtų priežiūros arba apeitų nacionalines taisykles, ir dėl to kiltų rizika paslaugų vartotojams. Pasiūlyme nustatyti teisiniai reikalavimai valstybėms narėms keistis informacija ir teikti tarpusavio pagalbą naudojantis sklandžia elektroninės informacijos sistema, suteikiančia kompetentingoms institucijoms galimybę lengvai gauti informacijos apie partnerius kitose valstybėse narėse ir su jais bendrauti. 3. Komisijos nuomonė apie Europos Parlamento padarytus pakeitimus 3.1. Taikymo sritis ir kitos bendrosios nuostatos (1–4 straipsniai) Bendrųjų interesų paslaugos. Su 1 ir 2 straipsniais ir atitinkamomis konstatuojamosiomis dalimis susijusiuose 13 ir 44 pakeitimuose ir kai kuriose 72 ir 289 pakeitimų dalyse aiškiai nurodoma, kad bendrųjų ekonominių interesų paslaugos įtraukiamos į šios direktyvos taikymo sritį, tačiau šioje direktyvoje nenumatyta jų liberalizuoti arba privatizuoti tokias paslaugas teikiančius valstybinius subjektus, direktyva taip pat nereglamentuoja jų finansavimo ar valstybės teikiamos pagalbos. 73 pakeitimu 2 straipsnyje tikslinama, kad bendrųjų interesų paslaugos neįtraukiamos į šios direktyvos taikymo sritį. Komisija pritaria 44 pakeitimui ir atitinkamoms 72 ir 289 pakeitimų dalims. Taip pat Komisija pritaria 13 ir 73 pakeitimams, tačiau šiek tiek pakeičia 73 pakeitimo (2 straipsnio) bei 13 pakeitimo (nauja 7a konstatuojamoji dalis) tekstus ir paaiškina, kad, išskyrus aiškiai numatytas išimtis tam tikriems specifiniams sektoriams, bendrųjų ekonominių interesų paslaugos patenka į direktyvos taikymo sritį, nes šios paslaugos yra ekonominio pobūdžio. Sveikatos priežiūros paslaugos. 78 pakeitimu iš taikymo srities išbrauktos privačiosios ir valstybinės sveikatos priežiūros paslaugos, todėl atitinkamai pakeičiamas ir 2 straipsnis. 304 pakeitimu 10c konstatuojamoje dalyje nurodoma, kad tokias neįtrauktas paslaugas sudaro sveikatos priežiūros ir farmacinės paslaugos, kurias pacientams teikia reglamentuojamosios sveikatos priežiūros profesijos atstovai, kurie įvertina, palaiko arba atstato jų sveikatos būklę. 233/403 pakeitimais 1 straipsnyje paaiškinama, kad ši direktyva neturi įtakos valstybinėms sveikatos priežiūros paslaugoms ir sveikatos priežiūros paslaugų teikėjų galimybei gauti valstybinį finansavimą. 305 pakeitimu pridedama nauja 10d konstatuojamoji dalis, kurioje aiškinama, kad direktyva neturi įtakos sveikatos priežiūros paslaugų, teikiamų kitoje valstybėje narėje, kompensavimui, ir pabrėžiama, kad siekiant didesnio teisinio tikrumo ir aiškumo šis klausimas turi būti įtrauktas į kitą teisės aktą. Komisija pritaria tam, kad sveikatos priežiūros paslaugos nebūtų įtrauktos į taikymo sritį, ir patvirtina savo įsipareigojimą pasiūlyti specialią sveikatos paslaugų iniciatyvą. Todėl 78, 304 ir 305 pakeitimams pritariama. Su sveikatos priežiūra susiję 233/403 pakeitimai tapo nereikalingi, nes sutapo su 2 straipsnyje pateiktu apibrėžimu. Socialinės paslaugos. 292 pakeitimu 1 straipsnyje nurodoma, kad direktyva neturi įtakos paslaugoms, kurias teikiant siekiama socialinės gerovės tikslų, o su 2 straipsniu susijusiu 252 pakeitimu socialinės paslaugos (pavyzdžiui, aprūpinimo būstu, vaikų priežiūros ir pagalbos šeimoms paslaugos) neįtraukiamos į šios direktyvos taikymo sritį. 294 ir 296 pakeitimuose numatytos dvi naujos konstatuojamosios dalys, kuriose paaiškinami socialinių paslaugų, visų pirma aprūpinimo būstu, vaikų priežiūros ir pagalbos šeimoms, ypatumai. 295 pakeitimu įtraukiama konstatuojamoji dalis, kurioje patikslinama, kad direktyva netaikoma aprūpinimo būstu finansavimui arba bet kokiai su tuo susijusiai pagalbai, arba valstybės narės aprūpinimo būstu paslaugoms nustatytiems kriterijams ar sąlygoms. Be to, 10 pakeitimu papildoma kita konstatuojamoji dalis ir nurodoma, kad direktyva nesusijusi su reikalavimais, reglamentuojančiais galimybes gauti valstybės lėšų, pavyzdžiui, socialinėms paslaugoms. Komisija mano, kad siekiant užtikrinti didesnį teisinį tikrumą ir išvengti skirtingo aiškinimo valstybėse narėse, turi būti aiškiai apibrėžtos bet kokios į direktyvą neįtraukiamos paslaugos. Komisija atitinkamai iš naujo formuluoja 252 pakeitime (2 straipsnis) pateiktą apibrėžimą ir sujungia 294 ir 296 pakeitimus naujoje 10 h konstatuojamoje dalyje siekdama nurodyti, kad į direktyvą neįtraukiamos tik socialinės paslaugos (aprūpinimo būstu, vaikų priežiūros, pagalbos šeimai ir asmenims), kurias dėl jų svarbos visuomenei teikia valstybė arba valstybės įgalioti teikėjai, kad būtų užtikrinta paramą tiems, kurioms jos ypač reikia. Todėl 292 pakeitimas tampa nebereikalingas. 295 pakeitimo tekstas formuluojamas iš naujo siekiant paaiškinti, kad jis taikomas visoms socialinėms paslaugoms, o ne vien socialiniam aprūpinimui būstu. Visiškai pritariama 10 pakeitimui. 232 pakeitime pabrėžiamas ypatingas sportinės veiklos, kuria nesiekiama pelno, socialinis vaidmuo. Šiam pakeitimui pritariama, jis įtraukiamas į naują 16a konstatuojamąją dalį, suformuluojant ją iš naujo, kad būtų užtikrintas teisinis teksto vientisumas. Sektoriai, kuriems netaikoma direktyva, direktyvos netaikymas mokesčių sričiai. 300 ir 302/332 pakeitimai yra susiję su 2 straipsniu, jais į direktyvos taikymo sritį neįtraukiamos atitinkamai laikinojo įdarbinimo agentūros ir saugos paslaugos . 301 ir 303 pakeitimais įtrauktose atitinkamose konstatuojamosiose dalyse pabrėžiama, kad turi būti visiškai suderintos šiems sektoriams taikomos taisyklės. 77 pakeitime nurodoma, kad teisinės paslaugos , jei jas reglamentuoja kiti Bendrijos aktai, neįtraukiamos į direktyvos taikymo sritį. Su 2 straipsniu susijusiuose 79, 80 ir 81 pakeitimuose ir su atitinkamomis konstatuojamomis dalimis susijusiuose 16, 17 ir 18 pakeitimuose nurodoma, kad neįtraukiamos garso ir vaizdo paslaugos (nesvarbu, koks jų gamybos, platinimo ir perdavimo būdas), azartinių lošimų veikla ir profesijos, susijusios su valstybinės valdžios funkcijų vykdymu , visų pirma notarai. Komisija pritaria tam, kad, kaip numatyta 300 ir 302/333 pakeitimuose, būtų išbrauktos laikinojo įdarbinimo agentūrų ir privačios saugos paslaugos. Tačiau nepatvirtinta, kad reikia visiškai suderinti laikinojo įdarbinimo agentūrų ir saugos paslaugas, todėl 301 ir 303 pakeitimams nepritariama. Komisija nepritaria 77 pakeitimui dėl teisinių paslaugų išbraukimo; šio pakeitimo nereikia, nes 3 straipsnyje numatyta, kad jeigu Paslaugų direktyvos nuostatos prieštarauja kito Bendrijos akto, reglamentuojančio konkrečius paslaugų teikimo aspektus, nuostatoms, pirmenybė teikiama pastarojo nuostatoms. Komisija pritaria, kad, kaip numatyta 79 pakeitime, garso ir vaizdo paslaugos nebūtų įtrauktos į direktyvos taikymo sritį, ir iš naujo suformuluoja 19 pakeitimą (nauja 10 e konstatuojamoji dalis), kad jis derėtų su straipsnio pakeitimu ir kad paaiškintų, jog direktyva netaikoma garso ir vaizdo sektoriui teikiamai pagalbai, kuriai taikomos Bendrijos konkurencijos taisyklės. Be to, Komisija iš esmės pritaria, kad nebūtų įtrauktos azartinių lošimų paslaugos, tačiau iš naujo suformuluoja 17 ir 80 pakeitimų tekstus tam, kad nebūtų įtrauktos tik su azartinių lošimų veikla susijusios paslaugos. Komisija tik iš dalies pritaria 18 ir 81 pakeitimams dėl profesijų, susijusių su valstybės valdžios funkcijų vykdymu, o neįtraukimo formuluotę derina su tiksliais apribojimais, nurodytais EB sutarties 45 straipsnyje, kuriame numatomos nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas tam tikrai veiklai, kuri yra tiesiogiai arba tam tikru būdu susijusi su oficialių valdžios funkcijų vykdymu, bet ne apskritai tokioms profesijoms. Komisija pritaria, kad nebūtų įtrauktas apmokestinimas , numatytas 82 (2 straipsnis) ir 19 (11 konstatuojamoji dalis) pakeitimuose . Iš pradžių pasiūlyti 14, 15, 20, 74, 75 ir 306 pakeitimai , susiję su finansinėmis, elektroninių ryšių ir transporto paslaugomis , skiriami prie neįtrauktų sektorių (2 straipsnis ir atitinkamos konstatuojamosios dalys), bet juose pateikiama daugiau paaiškinimų. Komisija pritaria 14, 15, 20, 74 ir 306 pakeitimams, nepakeistiems arba iš naujo suformuluotiems, kad būtų užtikrintas teisinis teksto vientisumas (žr. 2 straipsnį ir 9 konstatuojamąją dalį, naujas 10a ir 10b konstatuojamąsias dalis), bet nepritaria 75 pakeitimui, nes 10a konstatuojamojoje dalyje jau pateiktas atitinkamas telekomunikacijų paslaugų aiškinimas. Specifinės teisės sritys . 298 pakeitimu 1 straipsnyje patikslinamas direktyvos ryšys su pagrindinėmis teisėmis , pripažįstamomis valstybėse narėse ir Pagrindinių teisių chartijoje, o 299 pakeitimu įtraukiama nauja konstatuojamoji dalis, kurioje nustatoma, kad direktyva turi būti aiškinama taip, kad pagrindinės teisės būtų derinamos su Sutarties 43 ir 49 straipsniuose apibrėžtomis pagrindinėmis laisvėmis. 8 pakeitime paaiškinama, kad direktyvoje visapusiškai atsižvelgiama į Sutarties 137 straipsniu grindžiamas Bendrijos iniciatyvas dėl užimtumo, geresnių gyvenimo ir darbo sąlygų skatinimo. 297 pakeitime , susijusiame su 1 straipsniu, ir 9 pakeitime , susijusiame su atitinkama konstatuojamąja dalimi, nurodoma, kad direktyva netaikoma arba neturi įtakos darbo teisei , t. y. bet kokioms teisės ar sutartinėms nuostatoms dėl įdarbinimo sąlygų, įskaitant sveikatą ir darbo saugą, darbdavių ir darbuotojų santykiams, ir kad joje visapusiškai atsižvelgiama į socialinių partnerių santykius, įskaitant teisę į kolektyvinius darbuotojų interesų gynimo veiksmus, taip pat ji neturi įtakos valstybių narių socialinės apsaugos teisės aktams. Su 1 straipsniu susijusiame 290 pakeitime ir 291 pakeitime (konstatuojamoji dalis) nurodoma, kad direktyva neturi turėti įtakos baudžiamosios teisės normoms. 7 pakeitime ir kai kuriose 72 pakeitimo dalyse , susijusiuose su konstatuojamąja dalimi ir 1 straipsniu, aiškinama, kad direktyva neturi įtakos valstybių narių laikantis Bendrijos teisės vykdomoms priemonėms, skirtoms kultūrų ir kalbų įvairovei bei žiniasklaidos pliuralizmui saugoti ir skatinti. Komisija pritaria 298 pakeitimui, susijusiam su pagrindinėmis teisėmis, kuris suformuluojamas iš naujo siekiant užtikrinti teisinį teksto vientisumą, taip pat visiškai pritaria 299 pakeitimui. Darbo teisės klausimais Komisija pritaria, kad direktyva, kaip nurodyta 297 pakeitime, neturi turėti įtakos darbo teisei, įskaitant teisę imtis kolektyvinių darbuotojų interesų gynimo veiksmų bei valstybių narių socialinės apsaugos teisę. Tačiau siekdama užtikrinti teisinį teksto vientisumą, taip pat jo aiškumą ir suprantamumą, Komisija taip suskirsto 297 ir 298 pakeitimų tekstus: į 1 straipsnio 6 dalį įtraukia darbo teisę, o pagrindinių teisių klausimą, įskaitant kolektyvinius susitarimus, – į 1 straipsnio 7 dalį. Dėl baudžiamosios teisės Komisija pritaria 290 pakeitimui, kuriame nurodoma, kad direktyva neturi įtakos baudžiamosios teisės nuostatoms, bei 291 pakeitimui (nauja 6e konstatuojamoji dalis), kurį suformuluoja iš naujo tam, kad išsamiau paaiškintų, jog baudžiamosios teisės taisyklėmis negalima naudotis siekiant apeiti direktyvoje nustatytas taisykles. Kultūrų ir kalbų įvairovės bei žiniasklaidos pliuralizmo saugojimo ir skatinimo klausimais Komisija visiškai pritaria 7 pakeitimui, o siekdama užtikrinti teisinį teksto vientisumą iš naujo formuluoja atitinkamą 72 pakeitimo dalį. Komisija visiškai pritaria 8 pakeitimui (nauja 6f konstatuojamoji dalis). Direktyvos ryšys su kitomis Bendrijos teisės nuostatomis . Šis klausimas 83 ir 21 pakeitimais įtraukiamas į 3 straipsnį ir atitinkamą 13 konstatuojamąją dalį. Komisija pritaria išsamesniam aiškinimui, pateiktam 83 pakeitime, jog direktyva nėra viršesnė už kitus Bendrijos aktus, ir kilus prieštaravimui kitiems Bendrijos aktams, reglamentuojantiems tam tikrus galimybės teikti paslaugas aspektus, pirmenybė teikiama tokiuose aktuose numatytoms šių aspektų nuostatoms. Siekdama užtikrinti viso teksto nuoseklumą ir kuo geriau suderinti Europos Parlamento ir Tarybos darbą, Komisija įtraukė daugiau paaiškinimų (13a ir 13b konstatuojamosios dalys). Be to, 307 ir 219 pakeitimuose (sujungtuose su 83 pakeitimu) nurodoma, kad ši direktyva nepažeidžia tarptautinės privatinės teisės, visų pirma tarptautinės privatinės teisės, reglamentuojančios sutartines ir nesutartines prievoles, ir paaiškinamas poveikis vartotojų apsaugos taisyklėms. Komisija pritaria 307 pakeitimui ir 219 pakeitimui šiek tiek pakeitusi jo formuluotę, kad nuoroda į vartotojų apsaugą būtų teisiškai pagrįsta. Apibrėžtys (4 straipsnis). 23–26, 39, 84–90, 308, 92–98 pakeitimai yra susiję su direktyvos tekste vartojamų terminų apibrėžtimis (žr. 4 straipsnį ir atitinkamas konstatuojamąsias dalis). Komisija visiškai pritaria 25–26, 93–94, 97–98 pakeitimams ir siūlo šiek tiek pakeisti 23–24 pakeitimų formuluotes bei juos sujungti. Be to, Komisija iš esmės pritaria 39, 84, 88–90, 95 ir 308 pakeitimams, tačiau suformulavo juos iš naujo, kad tekstas atitiktų Bendrijos acquis arba šios direktyvos taikymo sritį. Tačiau Komisija nepritaria 85 ir 86 pakeitimams. Iš naujo apibrėžus taikymo sritį, 96 pakeitimas, kuriame pateikiama „darbuotojo“ apibrėžtis, taip pat nereikalingas ir jam nepritariama. 92 pakeitimui dėl „kompetentingosios institucijos“ sąvokos ir 87 pakeitimui dėl „teikėjo“ sąvokos nepritariama, nes reikia išlaikyti aiškumą ir teksto ryšį su Bendrijos acquis . Galiausiai, Komisija negali pritarti 22 pakeitimui , ir išbraukia pavyzdinių paslaugų, kurioms taikoma direktyva, sąrašą, pateiktą 14 konstatuojamojoje dalyje. Ši konstatuojamoji dalis paaiškina direktyvą, todėl ji paliekama šiek tiek pakeitus formuluotes, kad būtų atspindima nauja taikymo sritis. Be to, siekiant panaudoti Tarybos pateiktą naudingą papildomą paaiškinimą, Komisija pabaigė 18 a konstatuojamąją dalį ( 25 pakeitimas ) ir 20a konstatuojamąją dalį bei įtraukė naują 18b konstatuojamąją dalį. Komisija visiškai pritaria 1–3, 5, 6 ir 11 pakeitimams , susijusiems su konstatuojamosiomis dalimis, apibūdinančiomis direktyvos bendruosius tikslus ir nesikišimą į kompetencijų pasidalijimą valstybių narių viduje, arba šiek tiek keičia jų formuluotes, bet nepritaria 4 pakeitimui . 3.2. Administravimo supaprastinimas (5–8 straipsniai) Procedūrų supaprastinimas (5 straipsnis). 99 pakeitimu skyriaus apie paslaugų teikėjų įsisteigimo teisę 1 skirsnis keičiamas nauju skyriumi „Administravimo supaprastinimas“. 27 pakeitime paaiškinama, kad su administracinėmis procedūromis susijusios taisyklės yra skirtos ne nacionalinei administracinei teisei suderinti, bet pernelyg sudėtingoms procedūroms, ribojančioms įsisteigimo laisvę, panaikinti. 100 pakeitime (5 straipsnis) nurodoma, kad valstybė narė išnagrinėja (pakeitime pavartotas žodis „patvirtina“ yra netikslus) ir prireikus supaprastina galimybės teikti paslaugas procedūras ir formalumus. Be to, čia įtraukiamas reikalavimas valstybei narei kartu su Komisija pradėti naudoti suderintas Europos formas (tas pats numatyta 29 pakeitime ) ir pridedamas egzistuojančių Bendrijos teisės aktų, kuriems netaikomos 5 straipsnio 1a ir 2 dalys, sąrašas. 100 pakeitime taip pat aiškinama, kad valstybės narės teisė reikalauti nepatvirtinto dokumentų vertimo oficialia tos valstybės narės kalba nekeičiama. 30 pakeitime pabrėžiama, kad negalima oficialiai reikalauti, pavyzdžiui, pateikti dokumentų originalus, įskaitant patvirtintus vertimus, nepagrindus tokio reikalavimo svarbiais visuomenės interesais. Komisija visiškai pritaria 99, 27 ir 29–30 pakeitimams ir iš esmės pritaria 100 pakeitimui, tik iš naujo jį suformuluoja, siekdama teisinio teksto vientisumo ir atsižvelgdama į Tarybos darbą. Visų pirma Komisijos tekste aiškiai nurodoma, kad Europos formos bus nustatytos per komitologijos procedūrą, ir pridedama nauja konstatuojamoji dalis (22b), kur siūloma keletas kriterijų, į kuriuos gali atsižvelgti valstybės narės, nagrinėdamos procedūrų ir formalumų supaprastinimo poreikį. Kontaktiniai centrai (6 straipsnis). 102 pakeitime paaiškinama, kad tais atvejais, kai reikalaujama formalios registracijos, turi būti galimybė ją atlikti elektroninėmis priemonėmis viename kontaktiniame centre. 103 pakeitime reikalaujama, kad Komisija koordinuotų kontaktinius centrus ir įsteigtų Europos kontaktinį centrą. 104 pakeitime paaiškinama, kad įsteigus kontaktinius centrus, nebus pažeistas funkcijų ir įgaliojimų pasiskirstymas tarp nacionalinėms sistemoms priklausančių institucijų. 309 pakeitime nustatomas naujas kontaktinių centrų steigimo tvarkaraštis. 310 pakeitime nustatoma, kad reikėtų sudaryti galimybes atlikti šiuose centruose visas procedūras ir formalumus, reikalingus prižiūrėti, ar laikomasi Direktyvos 96/71/EB. Komisija pritaria 309 ir 104 pakeitimams ir išsamiau paaiškina naują 25a konstatuojamąją dalį, atsižvelgdama į Tarybos darbą, kad mokestis, kurį gali rinkti kontaktiniai centrai, turi būti proporcingas procedūrų ir formalumų kainai. Tačiau Komisija nepritaria 102 pakeitimui, nes formali registracija kontaktiniuose centruose būtų nereikalinga administracinė našta. Komisija taip pat nepritaria 103 pakeitimui, nes Europos kontaktinis centras taptų nereikalinga administracine struktūra ir tai prieštarautų subsidiarumo principui (nes administraciniu bendradarbiavimu geriausiai gali rūpintis pačios valstybės narės). 310 pakeitimui nepritariama, nes nuoroda į priežiūrą, kaip laikomasi Direktyvos 96/71/EB, kuriai šis pasiūlymas neturi jokios įtakos, yra netinkama. Teisė į informaciją (7 straipsnis). 105 pakeitime aiškinama, kad teisė į informaciją yra susijusi tik su teisių gynimo būdais, kuriais paprastai galima pasinaudoti. 31, 106 ir 110 pakeitimuose aiškinama, kad kompetentingų institucijų įsipareigojimas teikti pagalbą neapima teisinių konsultacijų atskirais atvejais; kad prievolė teikti informaciją gali būti vykdoma naudojantis galimybe teikti šią paslaugą internetu; kad į konsultacijas galėtų būti įtrauktas nuoseklus vadovas; ir kad informacija būtų teikiama aiškia ir suprantama kalba. 107 pakeitime nurodoma, kad informaciją ir pagalbą būtų galima gauti, inter alia , nuotoliniu būdu ir elektroninėmis priemonėmis. 108 pakeitime nurodomas prievolės suteikti informaciją įvykdymo terminas, o 109 pakeitime paaiškinama, kad galimybė gauti informaciją kitomis kalbomis turi atitikti valstybių narių teisės aktus dėl kalbų vartojimo. 33 pakeitime įtraukiant naują konstatuojamąją dalį patvirtinamos 7 straipsnio nuostatos. Komisija pritaria 105–106, 108–110, 31, 33 pakeitimams ir, remdamasi į Tarybos darbu, įtraukia 31 pakeitimą (25c konstatuojamąją dalį), kur nurodoma, kad valstybės narės sprendžia klausimus, susijusius su atsakomybe už neteisingos arba klaidinančios informacijos pateikimą. Kita vertus, Komisija nepritaria 107 pakeitimui, nes juo būtų panaikintas reikalavimas teikti informaciją elektroninėmis priemonėmis, kurios yra pagrindinė administravimo supaprastinimo priemonė. Procedūrų atlikimas elektroninėmis priemonėmis (8 straipsnis) . 111 pakeitime nustatomas persvarstytas įgyvendinimo tvarkaraštis, taip pat paaiškinama, kad procedūras ir formalumus galima lengvai atlikti, inter alia , elektroninėmis priemonėmis (tas pats paaiškinama 32 pakeitime ) ir kad elektroninės procedūros netaikomos tais atvejais, kai galima paprašyti pateikti dokumentų originalus. Komisija nepritaria 111 pakeitimui, išskyrus persvarstytą tvarkaraštį, arba 32 pakeitimui, nes, kaip minėta, elektroninės procedūros yra pagrindinė administravimo supaprastinimo priemonė; taip pat elektroninės priemonės gali būti naudojamos dokumentų originalams gauti, nes autentiškumą galima patvirtinti elektroniniu būdu. Tačiau Komisija mano, kad, remiantis 32 pakeitimu (26 konstatuojamoji dalis), kuriame atsižvelgiama į Tarybos darbą, tinkama paaiškinti, kad prievolė sudaryti galimybes atlikti procedūras elektroninėmis priemonėmis nedraudžia valstybėms narėms, be elektroninių priemonių, pasiūlyti ir kitų procedūrų ir formalumų tvarkymo priemonių. 3.3. Teikėjų įsisteigimo laisvė (9–15 straipsniai) Leidimų suteikimo tvarka. 35 pakeitimu 27c konstatuojamoje dalyje paaiškinama, kad direktyvos nuostatos, skirtos leidimų suteikimo tvarkai, netaikomos nei valdžios institucijų sprendimams įsteigti valstybinius arba privačius subjektus, nei valdžios institucijų sudaromoms sutartims. 37 pakeitime nurodoma, kad leidimų suteikimo tvarkos taikymas ir kiti socialinių paslaugų apribojimai gali būti grindžiami svarbiais visuomenės interesais, pavyzdžiui, visuomenės sveikata, su sąlyga, kad laikomasi nediskriminavimo, būtinybės ir proporcingumo principų. 112–113 pakeitimais pertvarkomas atitinkamas skyrius ir skirsnis ir pakeičiami jų pavadinimai. 116 pakeitimu (bei 209 pakeitimu) leidimų suteikimo tvarkai netaikomas savitarpio vertinimo procesas. Komisija visiškai pritaria 35 ir 112–113 pakeitimams ir 37 pakeitimui šiek tiek pakeitusi jo formuluotę. Kita vertus, Komisija negali pritarti 116 ir 209 pakeitimams, nes prievolė vertinti ir pranešti apie leidimų suteikimo tvarką yra pagrindinė priemonė, kuria siekiama palengvinti galimybę teikti paslaugas. Tačiau naujoje konstatuojamoje dalyje (27e) Komisija, remdamasi Tarybos darbu, nurodo, kad prievolė pranešti taikoma tik leidimų suteikimo tvarkai, o ne leidimų suteikimo kriterijams ir sąlygoms. Dėl 114, 115 ir 117 pakeitimų , kuriais iš esmės padaryta tik techninių pataisų, Komisija pritaria 115 ir 117 pakeitimams, tik suformuluoja juos iš naujo siekdama teisinio vientisumo. Tačiau Komisija nepritaria 114 pakeitimui, dėl kurio nukentėtų teksto aiškumas. Leidimų suteikimo sąlygos. 34 ir 121 pakeitimuose nustatoma, kad suteiktas leidimas turi galioti visoje valstybės teritorijoje, išskyrus tuos atvejus, kai ribotą geografinį plotą galima pagrįsti svarbiais visuomenės interesais, pavyzdžiui, aplinkos apsauga. 34 ir 123 pakeitimuose numatoma, kad direktyva neturi įtakos vietos ir regiono valdžios kompetencijai suteikti leidimus. 119 pakeitimu prie kriterijų, kuriuos turi atitikti leidimų suteikimo tvarka, pridedami skaidrumas ir prieinamumas. 120 pakeitime paaiškinama, kad siekiant įvertinti, ar leidimų suteikimo sąlygos yra tokios pat ar panašios į tas, kurių teikėjas turi laikytis kitoje valstybėje narėje (dubliavimo vengimas), reikia atsižvelgti ne tik į jų tikslą ir paskirtį, bet ir į jų poveikį bei įgyvendinimo veiksmingumą. 122 pakeitime numatoma, kad sprendimams suteikti leidimą netaikomas reikalavimas nurodyti priežastis ir numatyti teisių gynimo teismuose būdus. 118 pakeitimu 10 straipsnyje iš frazės „grindžiami svarbiais visuomenės interesais“ išbraukiamas žodis „objektyviai“. Komisija visiškai pritaria 34, 118, 119 ir 123 pakeitimams. 120 pakeitimui pritariama ir įtraukiama nauja konstatuojamoji dalis (27g): joje siekiama paaiškinti, kad dubliavimo vengimo reikalavimas netrukdo valstybėms narėms taikyti savo sąlygų, tačiau reikalaujama, kad jos atsižvelgtų į tokias pačias sąlygas, kurių teikėjas jau laikosi kitoje valstybėje narėje. Be to, Komisija pritaria 121 pakeitimo esmei, tačiau nusprendė pakeisti formuluotę. Kita vertus, Komisija negali pritarti 122 pakeitimui, nes netaikant prievolės nurodyti sprendimų suteikti leidimą priežastis, teismų vykdomas administracinių sprendimų svarstymas, ypač dėl trečiųjų šalių, gali tapti ne toks veiksmingas ir galų gale neįmanomas. Leidimų galiojimo trukmė. Atranka iš kelių kandidatų. 128 ir 36 pakeitimuose nurodoma, kad nedaroma poveikio valstybių narių galimybei panaikinti leidimus, ypač jeigu nebesilaikoma sąlygų, pagal kurias leidimas buvo suteiktas. 124–127, 129, 38 ir 30 pakeitimais numatomi naudingi paaiškinimai 11 straipsnyje ir atitinkamose konstatuojamose dalyse. 130 pakeitime numatoma, kad taikydamos atrankos procedūrą valstybės narės gali atsižvelgti į keletą visuomenės interesus atitinkančių tikslų. Komisija pritaria 128 ir 36 pakeitimams tik tuomet, kai nebesilaikoma sąlygų, pagal kurias suteikiamas leidimas. Be to, Komisija visiškai pritaria 124–127, 129, 38 pakeitimams ir iš dalies 130 ir 30 pakeitimui su nedidelėmis redakcinėmis pataisomis. Leidimų suteikimo procedūros. 134 ir 28 pakeitimais išbraukiamos taisyklės, kurių laikantis negavus atsakymo per nustatytą laikotarpį, leidimas laikomas suteiktu („implicitinis leidimas“). 135 pakeitime nurodoma, kad patvirtinimas apie prašymo gavimą turi būti pateiktas tik pareiškėjui paprašius ir jame neturi būti nurodyti galimi teisių gynimo būdai. Į 131–133 ir 136–137 pakeitimus įtraukiami techniniai paaiškinimai, kuriems Komisija pritaria, šiek tiek pakeitusi 136–137 pakeitimus. Kita vertus, Komisija nepritaria 134 ir 28 pakeitimams, nes implicitinis leidimas (kai valdžios institucijos neatsako) yra pagrindinis dalykas, palengvinantis įsisteigimo laisvę. Tačiau Komisija, remdamasi Tarybos darbu, naujoje konstatuojamoje dalyje (28a) paaiškina, kad implicitiniam leidimui gali būti taikoma skirtinga tvarka, atsižvelgiant į veiklą, jeigu tokia tvarka objektyviai grindžiama svarbiais visuomenės interesais. Taip pat Komisija nepritaria 135 pakeitimui, nes taip būtų padidinta našta pareiškėjams ir apsunkintas teisminis svarstymas. Draudžiami reikalavimai (14 straipsnis). 138 pakeitimu iš dalies pakeičiamas šio skirsnio pavadinimas. 140 (ir 41 ) pakeitime paaiškinama, kad draudimas taikyti ekonominius poreikio įvertinimus konkretiems atvejams nėra susijęs su planavimo reikalavimais, kuriais nesiekiama ekonominių tikslų, o užtikrinami svarbūs visuomenės interesai. 141 pakeitime paaiškinama, kad draudimas tiesiogiai ar netiesiogiai konkuruojantiems subjektams dalyvauti suteikiant leidimus netaikomas konsultavimuisi su organizacijomis, pavyzdžiui, prekybos rūmais, kitais klausimais, išskyrus individualios paraiškos gauti leidimą klausimus. 40 pakeitime numatoma, kad kai kuriais atvejais gali būti pagrįstai reikalaujama, kad vykdant veiklą paslaugos teikėjas dalyvautų pats. 142 pakeitime paaiškinama, kad draudimas reikalauti iš valstybės narės teritorijoje įsisteigusio paslaugos teikėjo finansinės garantijos arba draudimo neturi poveikio valstybės narės galimybei reikalauti tokios finansinės garantijos arba reikalauti, kad būtų draudžiamasi įmonėse, kurioms suteiktos ypatingos arba išskirtinės teisės, taip pat toks draudimas neturi poveikio reikalavimams, susijusiems su kolektyviniu kompensavimo fondu. 143 pakeitime paaiškinami ankstesnės registracijos reikalavimai. Komisija visiškai pritaria 138, 140, 141, 143 ir 41 pakeitimams, o 40 pakeitimui – pridėjusi daugiau paaiškinimų. Komisija iš esmės pritaria 142 pakeitimui, tačiau iš naujo formuluoja atitinkamą nuostatą, kad ji atitiktų Bendrijos teisę, ir, remdamasi Tarybos darbu, pateikia papildomų paaiškinimų naujoje 32a konstatuojamoje dalyje. Be to, 143 pakeitime numatyti techniniai paaiškinimai, kuriems Komisija pritaria ir, remdamasi Tarybos darbu, naujoje konstatuojamoje dalyje (32b) pateikia išsamesnių paaiškinimų apie išankstinės registracijos draudimą. Vertintini reikalavimai (15 straipsnis) . 42 pakeitime paaiškinama, kad savitarpio vertinimas nedaro poveikio valstybių narių laisvei savo teisės aktuose nustatyti aukštą visuomenės interesų apsaugos lygį ir kad atliekant vertinimą reikia atsižvelgti į bendrųjų ekonominių interesų paslaugų ir su jomis susijusių tam tikrų užduočių ypatumus, dėl kurių gali būti pateisinami tam tikri įsisteigimo laisvės apribojimai. 144 ir 145 pakeitimais panaikinami reikalavimų, taikomų teikėjo teisinei formai arba bendrovės akcijų paketui, pavyzdžiai. 147/242 pakeitimais į vertinimo procesą neįtraukiami reikalavimai, taikomi pardavimui už savikainą mažesne kaina ir išpardavimui. 149/242 pakeitimuose iš frazės „grindžiami svarbiais visuomenės interesais“ išbraukiamas žodis „objektyviai“. 148/242 pakeitimais (taip pat 43 pakeitimu) į vertinimo procesą neįtraukiamos prievolės „privaloma vykdyti“. Taip pat 150 pakeitimu į 15 straipsnio 1–4 dalis neįtraukiamos bendrųjų ekonominių interesų paslaugos ir socialinio draudimo tvarka. Be to, 150 pakeitimu kartu su 151 pakeitimu panaikinamas draudimas valstybėms narėms pradėti taikyti panašius naujus reikalavimus, nebent jie atitiktų nediskriminavimo, būtinybės ir proporcingumo kriterijus, ir atitinkamą valstybių narių prievolę pranešti apie tokius naujus įstatymus ir kitus teisės aktus. 146 pakeitime pridedama nuoroda į Profesinių kvalifikacijų direktyvą. Komisija pritaria 42, 147 ir 148/149/242 pakeitimams. Komisija taip pat pritaria tam, kad, kaip ir 144 ir 145 pakeitimais, būtų išbraukti pavyzdžiai iš atitinkamų straipsnių. Komisija, remdamasi Tarybos darbu, į 34 konstatuojamąją dalį įtraukia paaiškinimą, kad reikalavimų, kuriais nustatomi mažiausi ir (arba) didžiausi tarifai, vertinimas taikomas tik tarifams, kuriuos nustatė kompetentingosios institucijos tam tikrų paslaugų teikimui, jeigu šis vertinimas nėra susijęs su bendromis kainų, kaip antai pastatų nuomos, nustatymo taisyklėmis. Komisija iš esmės pritaria 150 pakeitimui, susijusiam su bendrųjų ekonominių interesų paslaugomis, ir nurodo, kad 15 straipsnio 1–3 dalys taikomos tik bendrųjų ekonominių interesų paslaugų srities teisės aktams tais atvejais, jei tokios taisyklės teisiškai arba faktiškai netrukdo vykdyti užduočių. Išbraukus prievolę pranešti (151 pakeitimas) labai susilpnėtų vertinimo procesas, todėl šiam išbraukimui nepritariama. 146, 148 ir 149/242 pakeitimuose siūlomos techninės pataisos, kurioms Komisija pritaria (tačiau 146 pakeitime daroma nuoroda į visą Profesinių kvalifikacijų direktyvą, o ne tik į jos II antraštinę dalį). 3.4 Laisvė teikti paslaugas ir leidžiančios nukrypti nuostatos (16–19 straipsniai) Laisvė teikti paslaugas (16 straipsnis). 152 pakeitimu (dėl skyriaus pavadinimo) ir 293 (rev. 4) pakeitimu (dėl 16 straipsnio) buvęs kilmės šalies principas pakeičiamas nuostata dėl laisvės teikti paslaugas. 293 (rev. 4) pakeitime patvirtinama paslaugų teikėjų teisė teikti paslaugas ne įsisteigimo valstybėje narėje ir įpareigoja valstybę narę, kurioje teikiama paslauga, savo teritorijoje užtikrinti nevaržomą galimybę teikti paslaugas. Be to, 16 straipsnio 1 dalyje nustatoma, kad valstybė narė, kurioje teikiama paslauga, kitoje valstybėje narėje įsisteigusiems paslaugų teikėjams negali taikyti papildomų nacionalinių reikalavimų, išskyrus atvejus, kai jie yra pagrįsti viešąja tvarka, visuomenės saugumu, visuomenės sveikata arba aplinkos apsauga ir yra nediskriminacinio pobūdžio, būtini ir proporcingi. 3 dalyje dar kartą patvirtinama 1 dalyje numatytos valstybės narės galimybė į jos teritoriją persikeliantiems kitų valstybių narių paslaugų teikėjams taikyti savo nacionalines taisykles viešosios tvarkos, visuomenės saugumo, visuomenės sveikatos arba aplinkos apsaugos pagrindu. Be to, 3 dalyje patikslinama, kad valstybėms narėms nedraudžiama, nepažeidžiant Bendrijos teisės, taikyti savo įdarbinimo sąlygas. 16 straipsnio 2 dalyje išvardijami reikalavimai, pavyzdžiui, reikalavimas būti įsisteigusiam teritorijoje, kurioje norima gauti leidimą teikti paslaugas. Šių reikalavimų valstybės narės negali taikyti kitose valstybėse narėse įsisteigusiems paslaugų teikėjams. Be to, 293 (rev. 4) pakeitimu numatoma, kad Komisija, pasikonsultavusi su valstybėmis narėmis ir socialiniais partneriais, pateikia 16 straipsnio taikymo ataskaitą, kurioje svarsto, ar reikia siūlyti derinimo priemones. Komisija pritaria 152 ir 293 (rev. 4) pakeitimams su nedidelėmis redakcinėmis pataisomis 3 dalyje, paaiškindama, kad laikantis ETT praktikos, nacionaliniai reikalavimai visada turi būti nediskriminacinio pobūdžio, būtini ir proporcingi. Komisija taip pat pritaria 45 pakeitimui dėl 37 konstatuojamosios dalies su redakcinėmis pataisomis, kuriuo pabrėžiama, kad valstybės narės gali taikyti savo reikalavimus, būtinus dėl viešosios tvarkos, visuomenės saugumo, visuomenės sveikatos ir aplinkos apsaugos priežasčių, ir 46–47 pakeitimams, kuriais išbraukiamos konstatuojamosios dalys, kuriose daroma nuorodą į buvusį kilmės šalies principą. Be to, Komisija, remdamasi Tarybos darbu, prideda daugiau aiškinamųjų konstatuojamųjų dalių: vieną konstatuojamąją dalį, kurioje daroma nuoroda į ETT praktiką dėl valstybės narės teisės imtis priemonių siekiant užkirsti kelią paslaugų teikėjams piktnaudžiauti vidaus rinkos principais (37a konstatuojamoji dalis), kitą konstatuojamąją dalį, kurioje pabrėžiama būtinybė užtikrinti, kad vykstantys teikti paslaugų į kitą valstybę narę paslaugų teikėjai galėtų pasiimti toms paslaugoms teikti būtiną įrangą (39a konstatuojamoji dalis) ir vieną papildomą konstatuojamąją dalį, kur aiškinama įrangos sąvoka (39b konstatuojamoji dalis). Papildomos nuo laisvės teikti paslaugas leidžiančios nukrypti nuostatos (17 straipsnis) . 400 pakeitimu keičiamas 17 straipsnio pavadinimas ir nustatoma, kad nuostata dėl laisvės teikti paslaugas netaikoma kitoje valstybėje narėje teikiamoms bendrųjų ekonominių interesų paslaugoms , inter alia , pašto paslaugoms, elektros energetikos, dujų ir vandens paskirstymo paslaugoms, nuotekų ir atliekų tvarkymo paslaugoms. Komisija pritaria 400 pakeitimui. Be to, remdamasi Tarybos darbu, 40a konstatuojamojoje dalyje Komisija paaiškina, kad pašto paslaugų srityje leidžianti nukrypti nuostata taikoma universaliųjų paslaugų teikėjo veiklai ir kitoms pašto paslaugoms. Taip pat galima pritarti 165 pakeitimui, kuriuo aiškinama 17 straipsnio 12 punkte išdėstyta leidžianti nukrypti nuostata dėl leidimų suteikimo tvarkos, nustatytos Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo Europos bendrijos viduje, į Bendriją ir iš jos priežiūros ir kontrolės 3 ir 4 straipsniuose. Dėl teisininkų ir notarų veiklos: 160 pakeitimu išbraukiama leidžianti nukrypti nuostata tais atvejais, kuriems taikoma Tarybos direktyva 77/249/EEB, skirta padėti teisininkams veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas, ir 166 pakeitimu išbraukiama leidžianti nukrypti nuostata veiksmams, kuriems atlikti pagal įstatymus reikia notaro dalyvavimo Šie pakeitimai tampa nereikalingi, nes Komisija nesutinka apskritai išbraukti teisininkų ir notarų veiklos iš direktyvos taikymo srities. Reikėtų toliau taikyti šias leidžiančias nukrypti nuostatas. 161 pakeitimu įtraukiama nauja leidžianti nukrypti nuostata dėl teisminio skolų išieškojimo, kuriai Komisija pritaria.. Tačiau, remdamasi į Tarybos darbu, Komisija naujojoje konstatuojamoje dalyje (40b) paaiškina šios leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo sritį. Dėl reikalavimų, kuriuos taikant tam tikra veikla leidžiama verstis tik tam tikros profesijos atstovams , 162/404 pakeitimu , be leidžiančios nukrypti nuostatos dėl atvejų, išdėstytų Direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo II antraštinėje dalyje, įtraukiama ir nauja leidžianti nukrypti nuostata. Iš esmės galima pritarti 162/404 pakeitimui ir 48 pakeitimui, kuriuo paaiškinama nauja leidžianti nukrypti nuostata (41c) konstatuojamojoje dalyje, šią nuostatą dar kartą tiksliau suformulavus. Dėl laisvo asmenų judėjimo ir jų gyvenamosios vietos galima pritarti 163 pakeitimui , kuriuo aiškinama su Direktyva 2004/38/EB susijusi leidžianti nukrypti nuostata . 164 pakeitimu iš naujo suformuluojama 17 straipsnio 11 punkte nustatyta leidžianti nukrypti nuostata, susijusi su trečiųjų šalių piliečių judėjimu paslaugų teikimo tikslais . Kadangi 25 straipsnis buvo išbrauktas, reikėjo pateikti kitą 17 straipsnio 11 punkte nustatytą leidžiančios nukrypti nuostatos formuluotę. Šiek tiek pakeitus formuluotes buvo pritarta 50 ir 51 pakeitimams , kuriais įtraukiamos 41a ir 41b konstatuojamosios dalys, kur aiškinama leidžianti nukrypti nuostata dėl darbuotojų komandiravimo direktyvos. Dėl specialių draudimų ir specialių reikalavimų, susijusių su viešąja tvarka, visuomenės saugumu, visuomenės sveikata ar aplinkos apsauga, 167 ir 168 pakeitimais pateikiami 17 straipsnio 16 ir 17 punktuose nustatytos leidžiančios nukrypti nuostatos pakeitimai. Komisijos nuomone, šie pakeitimai yra nereikalingi, nes tapo nereikalingos16 straipsniu dabar valstybėms narėms sudarius galimybę plačiau taikyti nacionalinius viešosios tvarkos, visuomenės saugumo, visuomenės sveikatos, aplinkos apsaugos reikalavimus, konkretesnės leidžiančios nukrypti nuostatos 17 straipsnio 16 ir 17 punktuose. . Todėl jie išbraukti kartu su tam tikromis konstatuojamosiomis dalimis. Dėl priežiūros ligoninėje išlaidų kompensavimo 169 pakeitimu išbraukiama leidžianti nukrypti nuostata, susijusi su leidimų suteikimo tvarka, taikoma priežiūros ligoninėje išlaidoms kompensuoti. Komisija pritaria 169 pakeitimui atsižvelgdama į tai, kad sveikatos paslaugos neįtraukiamos į taikymo sritį ir išbraukiamas 23 straipsnis dėl atsakomybės apmokėti sveikatos priežiūros išlaidas prisiėmimo. Dėl privatinės tarptautinės teisės: 170 pakeitimu į 17 straipsnį įtraukiama leidžianti nukrypti nuostata privatinės tarptautinės teisės nuostatoms, ypač toms, kurios yra skirtos sutartinėms ir nesutartinėms prievolėms, įskaitant sutarčių formą. Komisija pritaria šiam pakeitimui, kurį reikia padaryti 17 straipsnyje, nes nuostata dėl laisvės teikti paslaugas yra šios direktyvos nuostata, galinti prieštarauti privatinės tarptautinės teisės taisyklėms . 171, 172 ir 173 pakeitimais išbraukiamos leidžiančios nukrypti nuostatos dėl vartotojų sutarčių, dėl oficialių sutarčių, susijusių su nekilnojamuoju turtu ir nesutartinės paslaugų teikėjo atsakomybės nelaimingo atsitikimo atveju, galiojimo. Šiais atvejais dabar taikoma bendresnė visoms privatinės tarptautinės teisės nuostatoms skirta leidžianti nukrypti nuostata. Komisija pritaria šiems pakeitimams ir atitinkamiems konstatuojamųjų dalių pataisymams ( 53 ir 54 pakeitimai , susiję su 45 ir 46 konstatuojamosiomis dalimis). Be to, atsižvelgdama į Tarybos darbą, Komisija pridėjo techninių paaiškinimų. Pereinamojo laikotarpio nuostatos (18 straipsnis). 174 pakeitimu visiškai išbraukiamas 18 straipsnis, kuriame išdėstomos pereinamojo laikotarpio nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo (buvusio) kilmės šalies principo. Komisija tam pritaria, nes azartinių lošimų veikla nebuvo įtraukta į direktyvos taikymo sritį. Galimybei užsiimti teisminio skolų išieškojimu taikoma 17 straipsnio 7a punkte nustatyta nauja leidžianti nukrypti nuostata, o grynųjų pinigų ir vertybių gabenimas buvo įtrauktas į 40 straipsnio 1 dalį. Konkrečiais atvejais leidžiančios nukrypti nuostatos (19 straipsnis). 175 pakeitimu patikslinamas pavadinimas pagal naują 16 straipsnio pavadinimą. 176 pakeitimu nurodomos sąlygos, kuriomis gali būti taikomos konkrečiais atvejais leidžiančios nukrypti nuostatos ir panaikinamas reikalavimas prieš imantis tokių priemonių visų pirma laikytis savitarpio pagalbos tvarkos. Konkrečiais atvejais leidžiančios nukrypti nuostatos, susijusios su viešąja tvarka ir visuomenės sveikata bei su sveikatos priežiūros atstovais, tapo nereikalingomis, nes direktyva netaikoma sveikatos priežiūrai, o 16 straipsnyje dabar leidžiama valstybėms narėms plačiau taikyti viešosios tvarkos ir visuomenės sveikatos reikalavimus. Todėl Komisija išbraukia tam tikras konkrečiais atvejais leidžiančias nukrypti nuostatas, o 19 straipsnyje paliekama tik paslaugų sauga. Tačiau Komisija negali pritarti, kad būtų išbraukta savitarpio pagalbos tvarka, kuri reikalinga užtikrinant, kad dėl šios leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo nebūtų ribojama laisvė teikti paslaugas. 3.5 Paslaugų gavėjų teisės (20–23 straipsniai) Draudžiami apribojimai / Nediskriminavimas . 21 straipsnio ir 50 konstatuojamosios dalies 177 ir 55 pakeitimais nustatoma, kad paslaugų gavėjui neturėtų būti taikomi diskriminaciniai reikalavimai, susiję „tik“ su jo pilietybe arba gyvenamąja vieta. Komisija nepritaria, kad taip būtų papildyta 21 straipsnyje nustatyta nediskriminavimo sąlyga, nes šis papildymas gali būti aiškinamas kaip leidžiantis diskriminuoti dėl kitų priežasčių. Likusia 55 pakeitimo dalimi, kuriai pritariama, aiškinama 50 konstatuojamoji dalis. Be to, Komisija, remdamasi į Tarybos darbu, įtraukia tam tikrų 20 straipsnyje minimos finansinės paramos sąvokos paaiškinimų (žr. 48 ir 48a konstatuojamąsias dalis). Pagalba paslaugų gavėjams . 22 straipsnio 178 pakeitimu dėl pagalbos paslaugų gavėjams tikslinama keletas klausimų, susijusių su kontaktiniame centre teikiama informacija ir konsultacijomis. Be to, šiame pakeitime išbraukiami prie šių asociacijų ir organizacijų, kurių kontaktinius duomenis turi gauti paslaugų gavėjas ir kurios gali teikti praktinę pagalbą, priskirti Europos vartotojų centrų tinklo (ECC-Net) kontaktiniai punktai. 179 pakeitimu pridedamas naujas 22a straipsnis dėl galimybės paslaugų gavėjui kontaktiniame centre atlikti visas procedūras ir formalumus. Komisija pritaria 178 pakeitimui, išskyrus tai daliai, kurioje išbraukiama nuoroda į Europos vartotojų centrų tinklą, kuris, Komisijos nuomone, turėtų itin aktyviai teikti praktinę pagalbą vartotojams. Komisija pritaria 179 pakeitimui ir naujo 22a straipsnio nuostatai, atsižvelgdama į tai, kad kontaktinių centrų vaidmuo ir atsakomybės sritys jau pakankamai apsvarstytos šios direktyvos administravimo supaprastinimo skyriuje. Kitoje valstybėje narėje suteiktų sveikatos priežiūros paslaugų kompensavimas. 56–62 ir 180/247 pakeitimais išbraukiamos 23 straipsnio nuostatos, susijusios su kitoje valstybėje narėje suteiktų sveikatos priežiūros paslaugų kompensavimu, ir tam tikros konstatuojamosios dalys. Komisija pritaria šių nuostatų išbraukimui ir, kaip jau minėta, siūlys atskirą sveikatos paslaugų iniciatyvą 3.6 Darbuotojų komandiravimas (24–25 straipsniai) Specialiosios nuostatos dėl darbuotojų komandiravimo ir trečiųjų šalių piliečių komandiravimo. 181, 182/248, 63–64, 183/249 ir 65–66 pakeitimais išbraukiamos tam tikros nuostatos dėl administracinių kliūčių panaikinimo ir valstybių narių prievolės bendradarbiauti komandiruojant darbuotojus ir trečiųjų šalių piliečius. Siekdama bendro sutarimo Komisija sutinka išbraukti šias nuostatas, nes mano, kad labai svarbu išspręsti nereikalingos administracinės naštos problemą, nes taip trukdoma paslaugų teikėjams teikti tarpvalstybines paslaugas komandiruojant savo darbuotojus, ir kad kovojant su neoficialiai dirbančiais darbuotojais ir socialiniu dempingu svarbu gerinti administracinį bendradarbiavimą. Siekdama išspręsti nereikalingos administracinės naštos problemą ir sukurti geriau veikiančią administracinio bendradarbiavimo sistemą, Komisija šiais klausimais valstybėms narėms pateiks paaiškinimų. 3.7 Paslaugų kokybė (26–32 straipsniai) Informacija apie paslaugų teikėjus ir jų paslaugas (26 straipsnis). 184 ir 186 pakeitimais paslaugų teikėjams nustatoma nuolatinis reikalavimas užtikrinti, kad gavėjai jiems skirtą informaciją galėtų gauti kontaktiniuose centruose. 185 pakeitimu įpareigojama sudaryti galimybę gavėjams gauti informaciją apie paslaugų teikėjo juridinį statusą. Komisija pritaria 185 pakeitimui, šiek tiek pakeitusi formuluotę. Vis dėlto Komisija negali pritarti 184 ir 186 pakeitimams, nes juos priėmus paslaugų teikėjams padidėtų nereikalinga našta. Profesinės atsakomybės draudimas (27 straipsnis). 187 pakeitimo pirmajame sakinyje nurodoma išbraukti valstybių narių prievolę užtikrinti, kad paslaugų teikėjai, kurių paslaugos kelia tam tikrą grėsmę paslaugų gavėjo sveikatai ar saugai arba tam tikrą finansinę grėsmę, įsigytų profesinės atsakomybės draudimą; prievolė pakeičiama tik valstybės narės galimybės reikalauti tokio draudimo deklaravimu. Antrame sakinyje nurodoma, kad į draudimą taip pat turi būti įtraukta rizika susijusi su kitoje valstybėje narėje teikiamomis tokiomis paslaugomis. Komisija pritaria abiem šio pakeitimo sakiniams su nedidelėmis redakcinėmis pataisomis. Be to, padarius būtinas pataisas, kurios atspindi 27 straipsnio 1 dalies pataisymus, pritariama 67 pakeitimui , kuriuo pridedama 63a konstatuojamoji dalis. 63 konstatuojamoji dalyje daromos tokios pataisos: Komisija pritarė 188, 189 ir 190 pakeitimams tiek, kiek jie yra būtini, ir jei juos priėmus nesukuriama papildomos naštos paslaugų teikėjams. Be to, remdamasi Tarybos darbu, Komisija aiškina 27 straipsnio tekstą ir su juo susijusias konstatuojamąsias dalis, ypač dėl šio straipsnio taikymo srities, ir sprendžia problemą, susijusią su galimu draudimo rinkos nepajėgumu, numatydama galimybę nustatyti procedūrą, kurią būtų galima pritaikyti susiklosčius situacijoms, kai draudimo rinka iš tiesų yra nepajėgi. Garantinės sąlygos (28 straipsnis) 191 pakeitimu išbraukiama paslaugų teikėjų prievolė teikti informaciją apie jų sudaromas garantines sąlygas. 192 pakeitimu išbraukiama nuostata, kurioje aiškinama, kad nedaroma jokios įtakos kituose Bendrijos aktuose numatytoms garantinėms sąlygoms. Komisija nepritaria 191 pakeitimui, nes paslaugų teikėjai gavėjams privalo teikti su garantinėmis sąlygomis susijusią informaciją. Be to, Komisija nepritaria 192 pakeitimui, nes nebuvo aiškiai nurodyto ryšio su kitais Bendrijos teisės aktais dėl garantinių sąlygų. Komercinė informacija (29 straipsnis). Komisija paaiškina tekstą, kuriame atsispindi Tarybos darbas, pagal kurį profesinės taisyklės dėl komercinės informacijos privalo atitikti nediskriminavimo, būtinybės ir proporcingumo principus. Daugiasritė veikla (30 straipsnis ). 193 pakeitimu (bei 210 pakeitimu ) daugiasritei veiklai netaikomas savitarpio vertinimo procesas. Komisija nepritaria 193 ir 210 pakeitimams, nes prievolė vertinti ir pranešti apie daugiasritės veiklos apribojimus yra pagrindinė priemonė siekiant lengviau gauti galimybę teikti paslaugas. Komisija, remdamasi Tarybos darbu, išsamiau paaiškina, kokie apribojimai gali būti pagrįsti, ir tai išaiškina naujoje konstatuojamojoje dalyje (64a). Paslaugų kokybės politika (31 straipsnis). 194 pakeitimu paaiškinama, kad bendradarbiaudamos su Komisija valstybės narės skatina neprivalomų Europos standartų kūrimą. Komisija pritaria 194 pakeitimui ir, remdamasi Tarybos darbu, pabrėžia vartotojų asociacijų vaidmenį. Ginčų sprendimas (132 straipsnis). 195 pakeitimu įtraukiami kiti kontaktiniai duomenys, kuriuos turi pateikti paslaugų teikėjai. 196 pakeitimu žodis „tinkamus“ pakeičiamas žodžiu „priimtinus“. Komisija pritaria 195 ir 196 pakeitimams ir, remdamasi Tarybos darbu, patikslina, kokias lygiavertes finansines garantijas reikia laikyti lygiavertėmis, kaip apibrėžta šiame straipsnyje, ir tai išaiškina naujoje konstatuojamojoje dalyje (65a). 3.8. Administracinis bendradarbiavimas (34–38 straipsniai) Savitarpio pagalba ir priežiūra. 199–202 ir 68–69 pakeitimais pertvarkomas skyrius dėl administracinio bendradarbiavimo ir paaiškinamos atitinkamų valstybių narių prievolės. 199 pakeitimu pakeičiamas skyriaus pavadinimas. 200–202 pakeitimais siekiama aiškiau paskirstyti įsisteigimo valstybės narės ir valstybės narės, kurioje teikiama paslauga, užduotis. Visų pirma įsisteigimo valstybė narė yra atsakinga už jos teritorijoje įsisteigusių paslaugų teikėjų priežiūrą ir negali atsisakyti imtis priežiūros arba įgyvendinimo priemonių dėl to, kad paslauga buvo teikiama kitoje valstybėje narėje. Įsisteigimo valstybė narė kitos valstybės narės prašymu privalo atlikti tikrinimus, apžiūras ir tyrimus bei teikti informaciją apie jos teritorijoje įsisteigusius paslaugų teikėjus. Valstybė narė, kurioje paslauga yra teikiama, yra atsakinga už paslaugų teikėjo veiklos savo teritorijoje priežiūrą srityse, kuriose pagal 16 straipsnio 1 dalį (Parlamento konsoliduoto teksto 21 straipsnio 1 dalis) ji gali taikyti savo nacionalinius reikalavimus. Kitais atvejais ji atlieka patikrinimus, apžiūras ir tyrimus vietoje, jei jie yra objektyviai pagrįsti ir nediskriminaciniai arba jei to prašo įsisteigimo valstybė narė. 69 pakeitimu aiškinama, kad veiksmingas administracinis bendradarbiavimas yra reikalingas siekiant išvengti paslaugų teikėjams taikomų taisyklių padidinimo arba dvigubų tarpvalstybinės veiklos tikrinimų bei panaikinti galimybę nesąžiningiems verslininkams išvengti priežiūros arba apeiti paslaugoms taikomas nacionalines taisykles. 68 pakeitimu nustatoma, kad reikia sukurti sklandžią elektroninės informacijos sistemą. Komisija visiškai pritaria 68–69 pakeitimams ir iš esmės 200–202 pakeitimams. Pripažindama, kad siekiant veiksmingo administracinio bendradarbiavimo reikia nustatyti įsisteigimo valstybės narės ir valstybės narės, kurioje teikiama paslauga, uždavinius ir prievoles, Komisija Europos Parlamento pakeitimus įtraukia į Tarybos parengtą dokumentą. Įspėjimo sistema . 203 pakeitimu nustatoma įspėjimo sistema, pagal kurią, sužinojusi apie rimtus konkrečius veiksmus ar aplinkybes, galinčius turėti sunkių padarinių asmenų sveikatai ar saugai, valstybė narė kuo greičiau privalo tai pranešti atitinkamoms valstybėms narėms. Komisija pritaria 203 pakeitimui, ir priežastis, dėl kurių taikoma įspėjimo sistema, papildė aplinkos veiksniu. Vis dėlto ši nauja sistema naudojama kitais tikslais, o ne kaip savitarpio pagalbos sistema dėl konkrečiais atvejais taikomų leidžiančių nukrypti nuostatų, todėl pastaroji sistema naująja nepakeičiama. Informacija apie nepriekaištingą paslaugų teikėjų reputaciją. 197 pakeitimu papildoma, kad kitos valstybės narės kompetentingos institucijos prašymu valstybės narės teiktina informacija privalo būti tiesiogiai susijusi su paslaugų teikėjo kompetencija, o prašymas – tinkamai pagrįstas. 198 pakeitimu nurodoma, kad nuostatos dėl informacijos prašymo privalo atitikti asmens duomenų teikimo taisykles ir kad vartotojams turėtų būti sudarytos sąlygos susipažinti su vieša informacija. Komisija pritaria abiem pakeitimams ir, atsižvelgdama į Tarybos darbą, toliau aiškina, kad laikydamosi nacionalinės teisės aktų valstybės narės teikia informaciją apie drausminius ar administracinius veiksmus arba baudžiamąsias sankcijas ir sprendimus, susijusius su nemokumu ar bankrutavimu, apie sankcijas ir veiksmus pranešama tik priėmus galutinį sprendimą, nuostatos dėl nepriekaištingos paslaugų teikėjo reputacijos, nedraudžia policijai ir teismams bendradarbiauti tiriant baudžiamąsias bylas (nauja 66f konstatuojamoji dalis). Papildomos priemonės. 68 pakeitimu aprašoma būtinybė sukurti sklandžią elektroninės informacijos sistemą, kad valstybės narės galėtų veiksmingiau bendradarbiauti. Komisija pritaria 68 pakeitimui, o jo turinį perkelia į straipsnį ir visa tai išaiškina naujoje konstatuojamoje dalyje (66g). Be to, Komisija, atsižvelgdama į Tarybos darbą, įveda naują papildomą priemonę, skirtą pareigūnų, atsakingų už savitarpio pagalbos vykdymą, mainams. 3.9 Konvergencijos programa ir baigiamosios nuostatos (39–48 straipsniai) Elgesio kodeksas (39 straipsnis) . 205 ir 70 pakeitimais pabrėžiama pirmiausia profesinių susivienijimų, organizacijų ir asociacijų Bendrijos lygiu parengtų elgesio kodeksų svarba, ir paaiškinama, kad minėtais elgesio kodeksais papildomi valstybių narių teisiniai reikalavimai. 71 pakeitimu į konstatuojamąją dalį perkeliami sričių, kurios turėtų būti įtrauktos į elgesio kodeksą, aprašymai. Komisija pritaria pakeitimams ir, atsižvelgdama į Tarybos atliktą darbą, prideda naują konstatuojamąją dalį (67b), kurioje aprašomas elgesio kodekso tikslas. Papildomas derinimas (40 straipsnis). Remiantis iš naujo nustatyta taikymo sritimi, 206 pakeitimu išbraukiama azartinių lošimų veikla, o 208 pakeitimu – kiti dalykai, kuriems nenumatoma galimo papildomo derinimo galimybė ir kurie nustatyti konkrečiais atvejais taikant leidžiančias nukrypti nuostatas ar savitarpio vertinimo procedūrą. 207 pakeitimu dalykų, įvertintinų dėl papildomo derinimo, sąrašas papildomas saugos paslaugomis. Komisija pritaria 206, 208 ir 207 pakeitimams ir nurodo, kad galimybė papildomai derinti saugos paslaugas ir grynųjų pinigų ir vertybių gabenimą bus įvertinta po metų nuo direktyvos įgyvendinimo. Be to, Komisija pritaria 211–212 pakeitimams , kuriais nustatoma persvarstymo sąlyga ir data, kada Komisija pateikia savitarpio vertinimo ataskaitą. Galiausiai 213 pakeitimu nustatomas 3 metų direktyvos perkėlimo į valstybių narių teisę terminas. Atsižvelgdama į būtinybę kuo greičiau padaryti pažangą paslaugų vidaus rinkoje, Komisija mano, kad reikėtų išsaugoti 2 metų perkėlimo terminą. 4. Iš DALIES PAKEISTAS PASIūLYMAS Atsižvelgdama į EB sutarties 250 straipsnio 2 dalį, Komisija iš dalies keičia savo pasiūlymą, kaip išdėstyta pirmiau. 2004/0001 (COD) Iš dalies pakeistas pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl paslaugų vidaus rinkoje (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 47 straipsnio 2 dalies pirmąjį ir trečiąjį sakinius, 47 straipsnio 2 dalį, 55, 71 straipsnį ir 80 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą[1], atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[2], atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę[3], laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos, kadangi: (1) Europos Sąjunga siekia sukurti kuo artimesnius ryšius tarp Europos valstybių ir tautų bei užtikrinti ekonominę ir socialinę pažangą. Pagal Sutarties 14 straipsnio 2 dalį vidaus rinką sudaro vidaus sienų neturinti erdvė, kurioje užtikrinamas laisvas paslaugų judėjimas ir įsisteigimo laisvė. Siekiant sustiprinti Europos tautų integraciją ir skatinti subalansuotą, darnią ekonominę ir socialinę pažangą, būtina pašalinti kliūtis su paslaugomis susijusiai veiklai plėtoti tarp valstybių narių. Šalinant tokias kliūtis, būtina užtikrinti, kad su paslaugomis susijusi veikla būtų plėtojama taip, kad padėtų siekti Sutarties 2 straipsnyje nurodyto uždavinio visoje Bendrijoje skatinti darnią, tvarią ir tolygią ekonominės veiklos plėtrą, aukšto lygio užimtumą ir socialinę apsaugą, moterų ir vyrų lygybę, tvarų ir neinfliacinį augimą, didelį konkurencingumą ir ekonominės veiklos rezultatų konvergenciją, aukšto lygio aplinkos apsaugą ir jos kokybės gerinimą, gyvenimo lygio ir gyvenimo kokybės gerėjimą bei valstybių narių ekonominę ir socialinę sanglaudą bei solidarumą. (1a) Konkurencinga paslaugų rinka yra būtina siekiant skatinti ES ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą. Šiuo metu daug kliūčių vidaus rinkoje neleidžia paslaugų teikėjams, ypač mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ), išplėsti savo veiklą už nacionalinių sienų ir naudotis visomis vidaus rinkos teikiamomis galimybėmis . Visa tai silpnina pasaulinį Europos Sąjungos paslaugų teikėjų konkurencingumą. Laisva rinka, reikalaujanti iš valstybių narių panaikinti tarpvalstybinių paslaugų teikimo apribojimus, kartu didinant skaidrumą ir gerinant vartotojų informavimą, suteiktų vartotojams didesnį pasirinkimą ir pasiūlytų geresnių paslaugų žemesnėmis kainomis. (2) Komisijos pateiktoje paslaugų vidaus rinkoje būklės ataskaitoje[4] įvardijama daugelis kliūčių, trukdančių arba lėtinančių valstybių narių paslaugų, ypač MVĮ teikiamų paslaugų, kurių yra daugiausia paslaugų srityje, plėtrą. Ataskaitoje padaryta išvada, kad praėjus dešimčiai metų po numatyto vidaus rinkos sukūrimo, vis dar išlieka didžiulis skirtumas tarp integruotos Europos Sąjungos ekonomikos vizijos ir realybės, su kuria susiduria Europos piliečiai ir paslaugų teikėjai. Nurodytosios kliūtys daro įtaką daugeliui paslaugų sričių visais paslaugų teikimo etapais ir turi tam tikrų bendrų bruožų, tarp jų pirmiausia tai, kad jų dažniausiai kyla dėl administracinės naštos, su veikla kitoje valstybėje susijusio teisinio netikrumo ir valstybių narių savitarpio pasitikėjimo trūkumo. (3) Kadangi paslaugos yra ekonomikos augimo variklis ir sudaro apie 70 % BVP bei darbo vietų daugelyje valstybių narių, toks vidaus rinkos susiskaidymas neigiamai veikia visos Europos ekonomiką, ypač MVĮ konkurencingumą ir darbuotojų judumą , bei kliudo vartotojams gauti įvairesnes paslaugas konkurencinga kaina. Svarbu pažymėti, kad paslaugų sektorius yra ypač svarbus užimtumo sektorius moterims, todėl jos turės didelės naudos iš naujų galimybių, kurios atsiras galutinai sukūrus paslaugų vidaus rinką. Europos Parlamentas ir Taryba pabrėžė, kad teisinių kliūčių tikrai vidaus rinkai sukurti pašalinimas yra prioritetas siekiant Lisabonos Europos Vadovų Tarybos nustatyto tikslo didinti užimtumą ir socialinę sanglaudą bei užtikrinti tvarų ekonomikos augimą, kad iki 2010 m. Europos Sąjunga taptų konkurencingiausia ir dinamiškiausia žiniomis pagrįsta bei užimtumą skatinančia ekonomika pasaulyje. Šių kliūčių pašalinimas, tuo pat metu užtikrinant pažangų Europos socialinį modelį, yra svarbiausia sąlyga siekiant įveikti sunkumus, kilusius įgyvendinant Lisabonos strategiją, ir atgaivinti Europos ekonomiką, ypač užimtumo ir investicijų aspektais. Tad svarbu sukurti paslaugų rinką, kurioje tarpusavyje derėtų rinkos atvėrimas, viešosios paslaugos bei socialinės ir vartotojų teisės. (4) Todėl būtina pašalinti kliūtis valstybėse narėse veikiančių paslaugų teikėjų įsisteigimo laisvei ir laisvam paslaugų judėjimui tarp valstybių narių bei užtikrinti gavėjams ir teikėjams būtiną teisinį tikrumą, kad jie galėtų praktiškai naudotis šiomis dviem Sutartyje įtvirtintomis pagrindinėmis laisvėmis. Kadangi kliūtys paslaugų vidaus rinkoje turi įtakos subjektams, kurie pageidauja įsisteigti kitose valstybėse narėse, ir subjektams, kurie teikia paslaugą kitoje valstybėje narėje, bet ten neįsisteigia, būtina suteikti paslaugų teikėjams galimybę plėtoti jų veiklą vidaus rinkoje ir įsisteigiant valstybėje narėje, ir pasinaudojant laisvu paslaugų judėjimu . Paslaugų teikėjai privalo turėti galimybę rinktis tarp šių dviejų laisvių, atsižvelgiant į savo augimo strategiją kiekvienoje valstybėje narėje. (5) Šių kliūčių neįmanoma pašalinti vien tik tiesiogiai taikant Sutarties 43 ir 49 straipsnius, kadangi, pirma, kiekvieno konkretaus atvejo nagrinėjimas per pažeidimų procedūras prieš atitinkamas valstybes nares, ypač po plėtros, būtų itin sudėtingas nacionalinėms ir Bendrijos institucijoms, ir antra, daugeliui kliūčių pašalinti reikia iš anksto suderinti nacionalinius teisės aktus ir pradėti administracinį bendradarbiavimą. Kaip pripažino Europos Parlamentas ir Taryba, Bendrijos teisėkūros priemonės leidžia sukurti tikrą paslaugų vidaus rinką. (6) Šia direktyva sukuriamas bendras teisinis pagrindas, kuris naudingas daugeliui paslaugų, kartu atsižvelgiant į kiekvieno veiklos tipo ar profesijos ypatumus ir jų reglamentavimo sistemą. Šis teisinis pagrindas grindžiamas dinamišku ir atrankiniu požiūriu, kad pirmiausia reikia šalinti lengviausiai pašalinamas kliūtis, o kitų kliūčių atveju pradėti vertinimo, konsultacijų ir konkrečių klausimų papildomo derinimo procesą, kuris suteiktų galimybę laipsniškai ir koordinuotai modernizuoti nacionalinius paslaugas reglamentuojančius teisės aktus, nes tai yra būtina siekiant iki 2010 m. sukurti tikrą paslaugų vidaus rinką. Būtina numatyti darnų priemonių rinkinį, apimantį konkrečių sričių derinimą, administracinį bendradarbiavimą, nuostatą dėl laisvės teikti paslaugas ir skatinimą kurti tam tikrų sričių elgesio kodeksus. Taip derinant atskirų valstybių teisės aktus turėtų būti užtikrintas aukštas Bendrijos teisinės integracijos laipsnis ir aukštas bendrųjų interesų tikslų apsaugos laipsnis, ypač vartotojų apsaugos srityje, kas yra būtina siekiant sukurti valstybių narių savitarpio pasitikėjimą. Šioje direktyvoje atsižvelgiama į kitus bendruosius tikslus, įskaitant aplinkosaugą, visuomenės saugumą ir visuomenės sveikatą, ir būtinybę laikytis darbo teisės. (6a) Kadangi siūlomų veiksmų tikslų, kurių paskirtis – panaikinti kliūtis paslaugų teikėjų įsisteigimo laisvei valstybėse narėse ir laisvam paslaugų judėjimui tarp valstybių narių, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl veiksmų masto tuos tikslus galima geriau pasiekti Bendrijos lygiu remiantis Sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumu principu, Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva nenumatoma daugiau nei reikia šiems tikslams pasiekti. (6b) Šios direktyvos nuostatos dėl įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų judėjimo turėtų būti taikomos tik tais atvejais, kai aptariama veikla yra vykdoma atviros konkurencijos sąlygomis, kad šios nuostatos neįpareigotų valstybių narių liberalizuoti bendrųjų ekonominių interesų paslaugas ar privatizuoti valstybinių subjektus, teikiančius tokias paslaugas , arba panaikinti esamas kitų veiklos rūšių arba tam tikrų paskirstymo paslaugų monopolijas. (6c) Ši direktyva netaikoma reikalavimams, reglamentuojantiems valstybės lėšų skyrimą tam tikriems paslaugų teikėjams. Tokie reikalavimai visų pirma apima sąlygas, kuriomis paslaugų teikėjai turi teisę gauti valstybės lėšų, įskaitant sutarčių sąlygas, ypač kokybės standartus, kurių privalu laikytis siekiant gauti valstybės lėšų, pavyzdžiui, teikiant socialines paslaugas. (6d) Ši direktyva neturi įtakos valstybių narių pagal Bendrijos teisę vykdomoms priemonėms, skirtoms kultūrinei ir kalbinei įvairovei ar žiniasklaidos pliuralizmui saugoti ir skatinti, įskaitant jų finansavimą. (6e) Šios direktyvos tikslas – sukurti teisinį pagrindą, užtikrinantį įsisteigimo laisvę ir laisvą paslaugų judėjimą tarp valstybių narių, šia direktyva baudžiamosios teisės normos nėra derinamos, ir ji neturi joms poveikio. Todėl ši direktyva neturės įtakos baudžiamosios teisės normoms. Tačiau baudžiamosios teisės nuostatų, turinčių konkretų poveikį galimybei teikti paslaugas, taikymas neturėtų sudaryti sąlygų valstybei narei apeiti šioje direktyvoje nustatytas taisykles ir varžyti laisvę teikti paslaugas. (6f) Ne mažiau svarbu, kad šioje direktyvoje būtų visapusiškai atsižvelgiama į Bendrijos iniciatyvas, kurių pagrindą sudaro Sutarties 137 straipsnio nuostatos, siekiant Sutarties 136 straipsnyje nustatytų tikslų, susijusių su užimtumo ir gyvenimo bei darbo sąlygų gerinimu. (6g) Ši direktyva neturi įtakos nei įdarbinimo sąlygoms, įskaitant ilgiausią darbo ir trumpiausią poilsio laiką, trumpiausias mokamas metines atostogas, minimalią užmokesčio normą, taip pat sveikatą, saugą ir higieną darbe, nei socialinių partnerių santykiams, įskaitant teisę derėtis ir sudaryti kolektyvinius susitarimus, streikuoti ir imtis kolektyvinių darbuotojų interesų gynimo veiksmų, nei laikinojo įdarbinimo agentūrų teikiamoms paslaugoms. Be to, ši direktyva neturi įtakos valstybių narių socialinės apsaugos teisės aktams. (6h) Aiškinant šią direktyvą, turi būti derinamos pagrindinės teisės, pripažįstamos valstybėse narėse ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, su Sutarties 43 ir 49 straipsniuose apibrėžtomis pagrindinėmis laisvėmis. Šios pagrindinės teisės taip pat apima teisę imtis kolektyvinių darbuotojų interesų gynimo veiksmų. Aiškinant šią direktyvą, turi būti visapusiškai užtikrintos pagrindinės teisės ir laisvės. (6i) Ši direktyva taikoma tik valstybėje narėje įsisteigusiems paslaugų teikėjams ir neapima išorinių aspektų. Ji netaikoma deryboms dėl prekybos paslaugomis su tarptautinėse organizacijose, visų pirma pagal GATS. [7 konstatuojamoji dalis išbraukta] (7a) Ši direktyva taikoma tik toms paslaugoms, kurios atliekamos ekonominiais sumetimais . Bendrųjų interesų paslaugos neįtraukiamos į Sutarties 50 straipsnyje pateikiamą apibrėžimą, ir todėl jos nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį. Bendrųjų ekonominių interesų paslaugos atliekamos ekonominiais sumetimais, ir todėl jos patenka į šios direktyvos taikymo sritį. Tačiau tam tikros bendrųjų ekonominių interesų paslaugos, pavyzdžiui, kurios gali būti teikiamos transporto srityje, neįtraukiamos į šios direktyvos taikymo sritį, o tam tikroms kitoms bendrųjų ekonominių interesų paslaugoms, pavyzdžiui, kurios gali būti teikiamos pašto paslaugų srityje, taikoma nuostata, leidžianti nukrypti nuo nuostatos dėl laisvės teikti paslaugas . Šioje direktyvoje nenagrinėjami bendrųjų ekonominių interesų paslaugų finansavimo klausimai, ir ji netaikoma valstybių narių laikantis Bendrijos konkurencijos teisės patvirtintoms pagalbos sistemoms, visų pirma socialinėje srityje. Šioje direktyvoje nenagrinėjama tolimesnė veikla, susijusi su Komisijos Baltąja knyga dėl bendrųjų interesų paslaugų. [8 konstatuojamoji dalis perkelta] (9) Finansinės paslaugos neturėtų patekti į šios direktyvos taikymo sritį, kadangi šią veiklą apima specialūs Bendrijos teisės aktai , kurių kaip ir šios direktyvos tikslas yra sukurti tikrą paslaugų vidaus rinką. Todėl, ši išimtis apima visas finansines paslaugas: bankininkystę, kreditavimą, draudimą, taip pat ir perdraudimą, profesines ar asmenines pensijas, vertybinius popierius, investicijas, fondus, mokėjimus, investicines konsultacijas, įskaitant paslaugas, išvardytas 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/12/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo I priede[5] . (10) Atsižvelgiant į 2002 m. priimtą su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis bei su atitinkamais ištekliais ir paslaugomis susijusių teisės aktų paketą, sukūrusi norminę bazę siekiant palengvinti galimybę vykdyti tokią veiklą vidaus rinkoje, visų pirma panaikinant didžiąją dalį individualių leidimų suteikimo tvarkos, šiais aktais reglamentuojamų klausimų būtina neįtraukti į šios direktyvos taikymo sritį. (10a) Elektroninių ryšių paslaugų taikymo srities, kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos Direktyvose 2002/19/EB[6], 2002/20/EB[7], 2002/21/EB[8], 2002/22/EB[9] ir 2002/58/EB[10], išimtys turi būti taikomos ne tik tiems klausimams, kurie yra konkrečiai nagrinėjami šiose direktyvose, bet ir klausimams, kurių atžvilgiu direktyvose yra aiškiai numatyta galimybė valstybėms narėms priimti tam tikras nacionalines priemones. (10b) Ši direktyva netaikoma transporto paslaugoms, įskaitant miesto transportą, taksi ir greitosios pagalbos transportą bei uostų paslaugas . (10c) Sveikatos apsaugos išimtis apima sveikatos apsaugos ir farmacines paslaugas, kurias pacientams teikia sveikatos apsaugos specialistai, kad įvertintų, išlaikytų arba atstatytų jų sveikatos būklę, jei valstybėje narėje, kurioje teikiamos paslaugos, šia veikla gali verstis tik reglamentuojamos sveikatos priežiūros profesijos atstovai. (10d) Ši direktyva neturi įtakos apmokėjimui už sveikatos priežiūros paslaugas, teikiamas valstybėje narėje, kurioje sveikatos apsaugos paslaugų gavėjas negyvena. Šiuo klausimu daug kartų buvo kreiptasi į Teisingumo Teismą, kuris pripažino pacientų teises. Šį klausimą svarbu spręsti kitame Bendrijos teisės akte, kad būtų užtikrintas teisinis tikrumas ir aiškumas, nebent jis jau patenka į Reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo[11] . (10e) Į šios direktyvos taikymo sritį nereikėtų įtraukti vaizdo ir garso paslaugų, neatsižvelgiant į jų perdavimo būdą, taip pat kino teatruose. Be to, direktyva netaikoma valstybių narių pagalbai vaizdo ir garso paslaugų sektoriuje, tokią pagalbą reglamentuoja Bendrijos konkurencijos taisyklės. (10f) Ši direktyva neturėtų būti taikoma azartiniams lošimams, įskaitant loterijas ir lažybas, atsižvelgiant į šios veiklos specifinį pobūdį, dėl kurio būtina, kad valstybės narės įgyvendintų su viešąja tvarka ir vartotojų apsauga susijusią politiką. (10g) Ši direktyva neturi poveikio Sutarties 45 straipsnio taikymui dėl tam tikros veiklos, susijusios su dokumentų tvirtinimo įgaliojimais, pavyzdžiui, notarų ir kitų profesijų veiklos. (10h) Ši direktyva netaikoma socialinėms šių sričių paslaugoms: būsto, vaikų priežiūros paslaugoms, taip pat paramos remtinoms šeimoms bei asmenims paslaugoms, kurias teikia valstybė arba valstybės įgalioti subjektai (nacionaliniu, regioniniu arba vietos lygiu) ir kurių tikslas – užtikrinti paramą tiems, kuriems ypač jos reikia dėl nepakankamų šeimos pajamų, visiškos ar dalinės priklausomybės arba dėl rizikos būti atskirtiems. Tokios paslaugos yra būtinos siekiant užtikrinti pagrindines teises į žmogiškąjį orumą ir neliečiamumą ir yra socialinės sanglaudos ir solidarumo principų išraiška, todėl šios direktyvos joms nereikėtų taikyti. (10i) Šioje direktyvoje nenagrinėjamas socialinių paslaugų finansavimo arba su jomis susijusių paramos sistemų klausimas. Ji taip pat neturi įtakos valstybių narių nustatytiems kriterijams arba sąlygoms, kuriomis siekiama užtikrinti, kad teikiamos socialinės paslaugos būtų iš tiesų naudingos visuomenės interesų ir socialinės sanglaudos prasmėmis. (11) Atsižvelgiant į tai, kad Sutartyje numatytas specialus mokesčių teisinis pagrindas ir toje srityje jau priimtiems Bendrijos aktams, ši direktyva neturi būti taikoma mokesčių klausimams. [12 konstatuojamoji dalis perkelta] (13) Jau yra nemažai paslaugų veiklą reglamentuojančių Bendrijos teisės aktų. Ši direktyva pagrįsta Bendrijos acquis ir ją papildo. Direktyvos ir kitų Bendrijos teisės aktų prieštaravimai yra nustatyti ir išspręsti šioje direktyvoje , įskaitant leidžiančiose nukrypti nuostatose. Tačiau būtina nustatyti taisyklę likusiems ir išimtiniams atvejams, kai šios direktyvos nuostatos neatitinka kito Bendrijos akto nuostatų. Toks prieštaravimas turėtų būti nustatomas laikantis Sutartyje nustatytų įsisteigimo teisės ir laisvo paslaugų judėjimo taisyklių. Rengiant ir vedant derybas dėl naujo Bendrijos teisės akto reikėtų vengti prieštaravimo tarp direktyvos ir tokio akto nuostatų. (13a) Ši direktyva atitinka Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/36/EB[12] dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo ir neturi jai įtakos. Joje nagrinėjami kiti, su profesinėmis kvalifikacijomis nesusiję klausimai, pavyzdžiui, profesinės atsakomybės draudimas, komercinė informacija, daugiasritė veikla ir administracinis supaprastinimas. Dėl laikino paslaugų teikimo kitoje valstybėje šios direktyvos nuostata, leidžianti nukrypti nuo laisvės teikti paslaugas, užtikrina, kad nebūtų daroma poveikio Direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo II antraštinei daliai dėl laisvo paslaugų judėjimo. Todėl nuostata dėl laisvės teikti paslaugas neturi įtakos nė vienai priemonei, taikomai valstybėje narėje, kurioje paslaugos teikiamos pagal Direktyvą 2005/36/EB. (13b) Ši direktyva atitinka kitas Bendrijos iniciatyvas, susijusias su paslaugų sektoriumi, visų pirma dėl paslaugų saugos. Be to, ji atitinka kitas su vidaus rinka ir vartotojų apsauga susijusias iniciatyvas, pavyzdžiui, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB dėl nesąžiningos komercinės veiklos[13] ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo („Reglamentas dėl bendradarbiavimo vartotojų apsaugos srityje“)[14]. (14) Šioje direktyvoje vartojama paslaugų sąvoka apima didelę nuolat besikeičiančios veiklos įvairovę, įskaitant verslo paslaugas, pavyzdžiui, verslo konsultacijas, sertifikavimą ir bandymų vykdymą; pastatų vadybą, įskaitant biurų priežiūrą; reklamą; įdarbinimo paslaugas; ir prekybos agentų paslaugas. Šios paslaugos taip pat apima įmonėms ir vartotojams teikiamas paslaugas, pavyzdžiui, konsultacijas teisės ar mokesčių klausimais; nekilnojamo turto paslaugas, pavyzdžiui, nekilnojamo turto agentūras; statybą, įskaitant architektų paslaugas; prekybos tinklus; prekybos mugių organizavimą; automobilių nuomą; kelionių agentūras. Ji taip pat apima vartotojams teikiamas paslaugas, pavyzdžiui, turizmo srityje, įskaitant kelionių vadovus; laisvalaikio paslaugas; sporto centrus ir pramogų parkus; ir pagalbos namų ūkyje paslaugas, pavyzdžiui, pagalbą senyvo amžiaus žmonėms, – jei šioms paslaugoms nėra numatyta šios direktyvos taikymo išimtis . Ši veikla gali apimti paslaugas, kurių teikėjas ir gavėjas privalo būti arti arba dėl kurių gavėjui arba teikėjui gali tekti keliauti, arba kurios gali būti teikiamos nuotoliniu būdu, pavyzdžiui, internetu. [15 konstatuojamoji dalis išbraukta] (16) Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją vertinimas, ar tam tikra veikla, visų pirma veikla, kurią finansuoja valstybė arba kurią vykdo viešieji subjektai, yra „paslauga“, turi būti atliekamas kiekvienu konkrečiu atveju atsižvelgiant į visus jos aspektus, visų pirma kaip ji vykdoma, organizuojama ir finansuojama atitinkamoje valstybėje narėje. Teismas nusprendė, kad esminis užmokesčio požymis yra tai, kad už atitinkamas paslaugas atlyginama, ir pripažino, kad šio užmokesčio požymio nėra kalbant apie veiklą, kurią neatlygintinai vykdo valstybė (arba ji vykdoma valstybės vardu) vykdydama savo įsipareigojimus socialinėje, kultūros, švietimo ir teisinėje srityje, pavyzdžiui, kursai pagal nacionalinę švietimo sistemą arba socialinės apsaugos sistemų vadyba, nevykdant ekonominės veiklos. Paslaugų gavėjo mokamas mokestis, pavyzdžiui, studentų mokamas mokestis už mokslą ar registraciją, padengiant dalį sistemos veiklos išlaidų, savaime nėra užmokestis, kadangi paslauga vis tiek iš esmės finansuojama iš valstybės lėšų. Todėl šios veiklos rūšys neįtrauktos į Sutarties 50 straipsnyje pateikiamą paslaugų apibrėžimą ir todėl nepriklauso šios direktyvos taikymo sričiai. (16a) Pelno nesiekianti mėgėjų sporto veikla socialiniu požiūriu yra labai svarbi. Jos tikslai dažnai būna tik socialiniai arba rekreaciniai. Todėl pagal Bendrijos teisę ji gali būti nelaikoma ekonomine veikla ir nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį. [17 konstatuojamoji dalis perkelta] (18) Paslaugų teikėjas apibrėžiamas kaip fizinis asmuo, kuris yra valstybės narės pilietis, arba juridinis asmuo, kuris joje vykdo paslaugų teikimo veiklą naudodamasis įsisteigimo laisve arba laisvu paslaugų judėjimu . Paslaugų teikėjo sąvoka apima ne tik tarpvalstybinių paslaugų teikimą, remiantis laisve teikti paslaugas , bet apima ir tuos atvejus, kai subjektas įsisteigia valstybėje narėje, siekdamas ten plėtoti savo paslaugų veiklą. Kita vertus, paslaugų teikėjo sąvoka neapima atvejo, kai trečiųjų valstybių bendrovės steigia savo padalinius valstybėje narėje, kadangi pagal Sutarties 48 straipsnį įsisteigimo laisve arba laisvo paslaugų judėjimo principu gali naudotis tik bendrovės, įsteigtos pagal valstybės narės teisę ir Bendrijoje turinčios savo registruotas buveines, centrinę administraciją ar pagrindinę verslo vietą. Gavėjo sąvoka taip pat apima trečiųjų šalių piliečius, kurie jau naudojasi Bendrijos teisės aktų suteiktomis teisėmis, pavyzdžiui, Reglamentu (EEB) Nr. 1408/71[15] arba Direktyva 2003/109/EB[16], Reglamentu (EEB) Nr. 859/2003[17] ir Direktyva 2004/38/EB[18]. Be to, valstybės narės gavėjo sąvoką gali išplėsti ir ją taikyti kitiems trečiųjų šalių piliečiams, jau esantiems jų teritorijoje. (18a) Vieta, kurioje įsisteigęs paslaugų teikėjas, turėtų būti nustatyta vadovaujantis Teisingumo Teismo teismine praktika, pagal kurią įsisteigimo sąvoka apima faktinį ekonominės veiklos vykdymą neribotam laikui įsteigiant nuolatinį subjektą. Šio reikalavimo taip pat laikomasi, kai bendrovė įsteigiama tam tikram laikotarpiui arba kai ji nuomoja pastatą ar įrangą, kuriuos naudoja veiklai vykdyti. Jo taip pat gali būti laikomasi, kai valstybė narė suteikia leidimus ribotam laikotarpiui tik konkrečiai paslaugai. Šis subjektas neprivalo būti pavaldžioji įmonė, filialas ar atstovybė, bet gali būti biuras, kuriam vadovauja paslaugų teikėjo personalas arba nepriklausomas asmuo, turintis, kaip ir atstovybė, ilgalaikius įgaliojimus atstovauti įmonei, kaip yra atstovybės atveju. Pagal šį apibrėžimą būtina, kad paslaugų teikėjas vykdytų faktinę ūkinę veiklą įsisteigimo vietoje, vien tik pašto dėžutė negali būti laikoma įsisteigimu. Tais atvejais, kai paslaugų teikėjas turi kelias įsisteigimo vietas, svarbu nustatyti, kurioje įsisteigimo vietoje minėta paslauga faktiškai teikiama. Kai sunku nustatyti, kurioje iš kelių įsisteigimo vietų teikiama ši konkreti paslauga, laikoma, kad tai yra ta vieta, kurioje yra paslaugų teikėjo veiklos, susijusios su šia konkrečia paslauga, centras. (18b) Sutarties nuostatose dėl įsisteigimo ūkio subjektams leidžiama pasirinkti teisinę formą, kuri, jų manymu, yra tinkama veiklai vykdyti. Todėl juridiniai asmenys, kaip apibrėžta Sutartyje, yra visi subjektai, kurie yra įsteigti pagal valstybės narės teisės aktus arba kuriuos reglamentuoja tokie teisės aktai, neatsižvelgiant į jų teisinę formą. [19 konstatuojamoji dalis perkelta] (20) Leidimų suteikimo tvarkos sąvoka apima inter alia administracines leidimų, licencijų, patvirtinimų arba koncesijų teikimo procedūras, taip pat, norint verstis tam tikra veikla, prievolę būti registruotu profesijos atstovu arba būti įtrauktu į registrą, sąrašą arba duomenų bazę, turėti oficialų kokios nors įstaigos leidimą arba gauti pažymėjimą, patvirtinantį narystę konkrečioje profesinėje organizacijoje. Leidimas gali būti suteiktas ne tik oficialiu sprendimu, bet ir implicitiniu sprendimu, pavyzdžiui, kai kompetentinga institucija neatsako arba kai suinteresuotoji šalis turi laukti patvirtinimo apie deklaracijos gavimą, kad galėtų pradėti ar teisėtai vykdyti savo veiklą. 20a) Svarbių visuomenės interesų, kurios minimos tam tikrose šios direktyvos nuostatose, samprata palaipsniui išsivystė su Sutarties 43 ir 49 straipsniais susijusioje Teisingumo Teismo praktikoje ir gali būti vystoma toliau . Teisingumo Teismo praktikos pripažįstama samprata apima tokias sritis: viešoji tvarka, visuomenės saugumas ir sveikata, kaip apibrėžta Sutarties 46 ir 55 straipsniuose; tvarkos visuomenėje palaikymas; socialinės politikos tikslai; paslaugų gavėjų apsauga; vartotojų apsauga; darbuotojų apsauga, įskaitant socialinę apsaugą; socialinės apsaugos sistemos finansinės pusiausvyros apsauga; sukčiavimo prevencija; nesąžiningos konkurencijos prevencija; aplinkos ir miesto aplinkos apsauga, įskaitant miestų ir teritorijų planavimą; kreditorių apsauga; tinkamo teisingumo administravimo apsauga; kelių eismo saugumas; intelektinės nuosavybės apsauga; kultūros politikos tikslai, įskaitant žodžio laisvės apsaugą, ypač socialines, kultūrines, religines ir filosofines visuomenės vertybes; spaudos įvairovės užtikrinimas ir nacionalinės kalbos rėmimas; nacionalinio istorinio ir meninio paveldo išsaugojimas; veterinarijos politika. [21 konstatuojamoji dalis išbraukta] (21a) Administravimo procedūrų taisyklių tikslas yra ne suderinti administracines procedūras, o supaprastinti pernelyg sudėtingą leidimų suteikimo tvarką, procedūras ir formalumus, kurie varžo įsisteigimo laisvę ir dėl to kurti naujas paslaugų verslo įmones. (22) Vienas pagrindinių sunkumų, su kuriais pirmiausia susiduria MVĮ, norinčios gauti leidimą teikti paslaugas ir vykdyti tokią veiklą, yra administracinių procedūrų sudėtingumas, ilga trukmė ir teisinis netikrumas. Todėl, remiantis tam tikrų Bendrijos ir nacionaliniu lygiu vykdomų modernizavimo ir geros administravimo praktikos iniciatyvų pavyzdžiu, būtina sukurti administracinių procedūrų supaprastinamo principus, inter alia įvedant Bendrijos koordinuojamą suderintą kontaktinių centrų sistemą, apribojant prievolę gauti išankstinį leidimą tais atvejais, kai tai yra būtina, ir įvedant kompetentingų institucijų implicitinio leidimo principą praėjus tam tikram laikui . Tokios modernizavimo veiklos, laikantis skaidrumo principų ir atnaujinant informaciją apie rinkos subjektus, tikslas yra išvengti vilkinimo, nereikalingų sąnaudų ir atgrasomojo poveikio, kuriuos gali nulemti, pavyzdžiui, nereikalingos arba pernelyg sudėtingos ir varginančios dvigubos procedūros, dokumentų pateikimo tvarkos biurokratizmas, kompetentingų institucijų savavaliavimas , neaiškus arba pernelyg didelis terminas, per kurį turi būti pateikiamas atsakymas, ribotas suteiktų leidimų galiojimo laikas ir neproporcingai dideli mokesčiai bei baudos. Tokia praktika turi itin didelį atgrasantį poveikį paslaugų teikėjams, kurie nori plėtoti savo veiklą kitose valstybėse narėse, ir todėl ją reikia koordinuotai modernizuoti iki dvidešimt penkių valstybių narių išsiplėtusioje vidaus rinkoje. (22a) Valstybės narės turėtų tam tikrais atvejais įvesti suderintas Komisijos nustatytas Bendrijos formas, kurios būtų lygiavertės pažymėjimams, liudijimams ar kitiems įsisteigimui reikalingiems dokumentams. (22b) Siekdamos išnagrinėti poreikį supaprastinti procedūras ir formalumus, valstybės narės gali visų pirma atsižvelgti į jų būtinybę, skaičių, galimą dubliavimąsi, sąnaudas, aiškumą, prieinamumą bei terminus ir praktinius sunkumus, kuriuos jos gali sukelti atitinkamam paslaugų teikėjui. (23) Siekiant palengvinti galimybę teikti paslaugas vidaus rinkoje, reikia nustatyti bendrą visoms valstybėms narėms tikslą supaprastinti administracines procedūras ir numatyti nuostatas dėl, inter alia, kontaktinio centro , teisės gauti informaciją, procedūrų atlikimo elektroninėmis priemonėmis ir leidimų suteikimo tvarkos sukūrimo. Kitos patvirtintos nacionalinės priemonės šiam tikslui pasiekti gali apimti paslaugų veiklai taikomų procedūrų ir formalumų skaičiaus mažinimą ir šių procedūrų bei formalumų apribojimą, paliekant tik būtiniausius bendrųjų interesų tikslui pasiekti ir kad jų turinys arba paskirtis nesikartotų. (24) Siekiant supaprastinti administravimą, nereikėtų kelti bendro pobūdžio formalių reikalavimų, pavyzdžiui, reikalauti dokumentų originalų, patvirtintų kopijų ar patvirtinto vertimo, išskyrus atvejus, pateisinamus svarbiais visuomenės interesais, pavyzdžiui, darbuotojų apsauga, visuomenės sveikata, aplinkos apsauga ar vartotojų apsauga . Taip pat būtina užtikrinti, kad leidimas suteiktų galimybę teikti paslaugas visoje valstybės teritorijoje, nebent būtinybę gauti naują leidimą kiekvienai įsisteigimo vietai, pavyzdžiui, kiekvienam naujam prekybos centrui, arba leidimą, galiojantį tik tam tikroje valstybės teritorijos dalyje , galima objektyviai pateisinti svarbiais visuomenės interesais. (25) Reikia numatyti kontaktinius centrus siekiant užtikrinti, kad kiekvienas paslaugų teikėjas turėtų vietą, kur jis galėtų atlikti visas procedūras ir formalumus. Kontaktinių centrų skaičius kiekvienoje valstybėje narėje gali skirtis atsižvelgiant į regiono ar vietos kompetenciją arba atitinkamą veiklą. Kontaktinių centrų kūrimas neturi įtakos kompetentingų institucijų funkcijų paskirstymui. Jeigu yra kelios kompetentingos regiono arba vietos lygio institucijos, viena iš jų gali atlikti kontaktinio centro ir koordinatorės vaidmenį. Kontaktinius centrus gali steigti ne tik administracinės valdžios institucijos, bet ir prekybos arba amatų rūmai, profesinės organizacijos ar privačios įstaigos, kurioms valstybė narė nutaria patikėti tokias funkcijas. Kontaktiniai centrai atlieka svarbų vaidmenį, padėdamos paslaugų teikėjams kaip institucija, tiesiogiai kompetentinga išduoti dokumentus, būtinus norint gauti teisę verstis paslaugų veikla, arba kaip tarpininkas tarp paslaugų teikėjo ir tiesiogiai kompetentingos institucijos. 1997 m. balandžio 22 d. rekomendacijoje dėl verslo aplinkos kuriant įmones tobulinimo ir supaprastinimo[19] Komisija jau ragino valstybes nares steigti kontaktinius centrus siekiant supaprastinti formalumus. (25a) Rinkliava, kurią gali imti kontaktiniai centrai, turėtų būti proporcinga jų atliekamų procedūrų ir formalumų sąnaudoms. Tai nekliudo valstybėms narėms pavesti kontaktiniams centrams rinkti kitas administracines rinkliavas, pavyzdžiui, kontrolės institucijų rinkliavą. (25b) Paslaugų teikėjai ir gavėjai privalo turėti galimybę susipažinti tam tikros rūšies informacija. Tai visų pirma apima informaciją apie procedūras ir formalumus, kompetentingų institucijų kontaktinę informaciją, viešųjų registrų ir duomenų bazių naudojimo sąlygas, informaciją apie teisių gynimo priemones ir asociacijų bei organizacijų, galinčių suteikti praktinę paramą, kontaktinius duomenis. Tokia informacija turi būti lengvai prieinama, t. y. ji turi būti lengvai ir be kliūčių prieinama visuomenei. Ši informacija turėtų būti pateikta aiškiai ir nedviprasmiškai. (25c) Valstybių narių prievolė užtikrinti, kad paslaugų teikėjams ir gavėjams būtų lengvai prieinama reikalinga informacija, gali būti įvykdytas teikiant tokią informaciją interneto svetainėje. Kompetentingų institucijų prievolė padėti paslaugų teikėjams ir gavėjams jokiu būdu neapima teisinių konsultacijų konkrečiais atvejais. Tačiau turi būti pateikta bendra informacija apie tai, kaip paprastai turėtų būti aiškinami ar taikomi reikalavimai. Kiekviena valstybė narė pati nustato informacijos teikimo paslaugų teikėjams ir gavėjams būdą, vadovaudamasi šia direktyva. Tokius klausimus, kaip atsakomybė už neteisingos ar klaidinančios informacijos pateikimą, sprendžia pačios valstybės narės. (26) Būtina kuo greičiau sukurti elektronines procedūrų ir formalumų atlikimo priemones, kurios bus labai svarbios siekiant paslaugų teikėjų, gavėjų ir kompetentingų institucijų naudai supaprastinti paslaugų teikimo administravimą. Kad būtų įvykdytas šis reikalavimas, gali tekti keisti paslaugoms taikomus nacionalinius įstatymus ir kitas taisykles. Šis reikalavimas netrukdo valstybėms narėms naudoti ne tik elektronines, bet ir kitas priemones minėtoms procedūroms ir formalumams atlikti. Tai, kad šias procedūras ir formalumus turi būti įmanoma atlikti nuotoliniu būdu, visų pirma reiškia, kad valstybės narės turi užtikrinti galimybę jas atlikti už jų teritorijų ribų. Šis reikalavimas neturi įtakos procedūroms arba formalumams, kurių dėl jų pobūdžio neįmanoma atlikti nuotoliniu būdu. Be to, jis netrukdo taikyti valstybių narių teisės aktų dėl kalbų vartojimo. (27) Paslaugų teikimui gali būti reikalaujamas kompetentingų institucijų leidimas tik tuo atveju, jeigu toks sprendimas atitinka nediskriminavimo, būtinumo ir proporcingumo kriterijus. Tai visų pirma reiškia, kad leidimų suteikimo tvarką turėtų būti leidžiama taikyti tik jeigu vėlesnis tikrinimas nebūtų veiksmingas dėl to, kad vėliau nebūtų įmanoma nustatyti tų paslaugų trūkumų, tinkamai atsižvelgus į riziką ir pavojus, kurių gali kilti be išankstinio tikrinimo. Tačiau negalima remtis atitinkama šios direktyvos nuostata siekiant pateisinti leidimų suteikimo tvarką, kurią draudžia kiti Bendrijos aktai, pavyzdžiui, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/93/EB dėl Bendrijos elektroninių parašų reguliavimo sistemos[20] arba Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva)[21]. Pagal savitarpio vertinimo rezultatus bus galima Bendrijos lygiu nustatyti, kokios rūšies veiklai reikėtų nebetaikyti leidimų suteikimo tvarkos. ( 27a) Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės panaikinti išduotus leidimus, jeigu nebesilaikoma leidimui gauti nustatytų sąlygų. (27b) Remiantis Teisingumo Teismo praktika, visuomenės sveikata, vartotojų apsauga, gyvūnų sveikata ir miesto aplinkos apsauga – tai svarbūs visuomenės interesai. Šiais svarbiais interesais gali būti pateisintas leidimų išdavimo tvarkos taikymas ir kiti socialinėms paslaugoms taikomi apribojimai. Tačiau jokia leidimų suteikimo tvarka ar apribojimu negali būti diskriminuojama dėl pilietybės. Be to, visada turi būti laikomasi būtinumo ir proporcingumo principų. (27c) Šios direktyvos nuostatos, susijusios su leidimų suteikimo tvarka, turėtų būti taikomos tais atvejais, kai galimybei teikti paslaugas ūkio subjektui reikalingas kompetentingos institucijos sprendimas. Tai nėra susiję nei su kompetentingos institucijos sprendimu įsteigti valstybinį arba privatų subjektą konkrečiai paslaugai teikti, nei su kompetentingų valdžios institucijų sudaromomis sutartimis dėl konkrečios paslaugos, kuriai taikomos viešųjų pirkimų taisyklės, teikimo. (27d) Siekiant palengvinti galimybę teikti paslaugas, svarbu įvertinti leidimų suteikimo tvarką, jos pagrįstumą ir apie ją pranešti. Ši prievolė pranešti taikoma tik leidimų suteikimo tvarkos egzistavimui, o ne leidimo suteikimo kriterijams ir sąlygoms. ( 27e) Leidimas paprastai turėtų suteikti paslaugos teikėjui galimybę teikti paslaugas visoje valstybės teritorijoje, išskyrus atvejus, kai teritorinius apribojimus galima pateisinti svarbiais visuomenės interesais. Pavyzdžiui, aplinkos apsauga gali būti pateisintas reikalavimas gauti individualų leidimą kiekvienam įrenginiui valstybės teritorijoje. Ši nuostata nedaro poveikio regionų ar vietos valdžios institucijų kompetencijai suteikti leidimus valstybių narių teritorijose. (27f) Ši direktyva, ypač jos nuostatos dėl leidimų suteikimo tvarkos ir teritorinio leidimų galiojimo, nepažeidžia valstybių narių regionų arba vietos valdžios institucijų, įskaitant regionų ir vietos savivaldą, kompetencijos padalijimo ir oficialių kalbų vartojimo. (27g) Nuostata, draudžianti dubliuoti leidimo suteikimo reikalavimus, neužkerta kelio valstybėms narėms taikyti savo sąlygų, kurios nurodomos leidimų suteikimo tvarkoje. Šia nuostata tik reikalaujama, kad kompetentingos institucijos, svarstydamos, ar paraiškos teikėjas atitinka šiuos reikalavimus, atsižvelgtų į lygiaverčius reikalavimus, kuriuos paraiškos teikėjas jau įvykdė kitoje valstybėje narėje. Šia nuostata nereikalaujama taikyti leidimo suteikimo reikalavimų, numatytų pagal kitos valstybės narės leidimų suteikimo tvarką. (28) Tais atvejais, kai leidimų tam tikrai veiklai skaičius yra ribotas dėl gamtinių išteklių ar techninių pajėgumų ribotumo, pavyzdžiui, suteikiant leidimą naudotis analoginiais radijo dažniais ar eksploatuoti hidroelektrinę atveju, siekiant atvira konkurencija gerinti vartotojams teikiamų paslaugų kokybę ir teikimo sąlygas būtina nustatyti atrankos iš keleto potencialių kandidatų procedūrą. Tokia procedūra turi užtikrinti skaidrumą ir nešališkumą, o taip suteiktas leidimas neturi galioti pernelyg ilgai, būti automatiškai atnaujinamas arba teikti bet kokį pranašumą jį gavusiam paslaugų teikėjui. Visų pirma turi būti nustatyta tokia suteikto leidimo galiojimo trukmė, kad laisva konkurencija nebūtų suvaržyta arba apribota daugiau, nei būtina norint užtikrinti, kad paslaugų teikėjui atsipirktų investicijos ir kad jis gautų tinkamą investuoto kapitalo grąžą. Ši nuostata nedraudžia valstybėms narėms riboti leidimų skaičiaus dėl kitų priežasčių nei gamtinių išteklių ar techninių pajėgumų ribotumas. Bet kuriuo atveju šiems leidimams taikomos ir kitos šios direktyvos nuostatos, susijusios su leidimų suteikimo tvarka. (28a) Šioje direktyvoje numatyta, kad negavus atsakymo per nustatytą laiką leidimas laikomas suteiktu. Tačiau tam tikroms veiklos rūšims galima nustatyti kitokią tvarką, jeigu tai galima objektyviai pateisinti svarbiais visuomenės interesais. [29 konstatuojamoji dalis perkelta] (30) Siekiant sukurti tikrą vidaus paslaugų rinką, būtina panaikinti visus įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų judėjimo apribojimus, kurie vis dar yra įtvirtinti kai kurių valstybių narių įstatymuose ir yra nesuderinami su Sutarties 43 ir 49 straipsniais. Draustini apribojimai pirmiausia daro poveikį vidaus paslaugų rinkai ir jie turėtų būti kuo greičiau sistemingai šalinami. (31) Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad įsisteigimo laisvė grindžiama visų pirma vienodo požiūrio principu, kuris draudžia ne tik diskriminaciją dėl pilietybės, bet ir netiesioginę diskriminaciją dėl kitų priežasčių, galinčią turėti tokių pat pasekmių. Taigi galimybei teikti paslaugas valstybėje narėje – nesvarbu, ar tai pagrindinė, ar šalutinė veikla – negali būti taikomi įsisteigimo vietos, gyvenamosios vietos, nuolatinės gyvenamosios vietos arba vertimosi paslaugų teikimu kaip pagrindine veikla kriterijai. Tačiau tam tikrais atvejais svarbūs visuomenės interesai gali pateisinti privalomą paslaugų teikėjo, vieno iš jo darbuotojų arba atstovo dalyvavimą vykdant veiklą. Valstybė narė taip pat negali apriboti bendrovių, įsteigtų pagal kitos valstybės narės, kurios teritorijoje yra jų pagrindinė buveinė, teisnumo arba procesinio veiksnumo. Be to, valstybė narė negali suteikti jokių privilegijų paslaugų teikėjams, turintiems specifinių nacionalinių arba vietos socialinių ir ekonominių ryšių; ji taip pat negali įsisteigimo vietos pagrindu apriboti paslaugų teikėjo laisvės įgyti teises ir prekes, naudotis jomis arba perleisti jas, galimybės gauti įvairaus pobūdžio paskolas arba patalpas, jei to reikia veiklai pradėti arba jai veiksmingai vykdyti. (32) Ekonominio poreikio vertinimo, kaip būtinos sąlygos leidimui gauti, draudimas yra susijęs su Ekonominio poreikio vertinimu apskritai, bet ne reikalavimais, kuriuos galima objektyviai pateisinti svarbiais visuomenės interesais, pvz., miesto aplinkos apsauga, socialine politika ar visuomenės sveikatos tikslais . Toks draudimas nedaro poveikio už konkurencijos įstatymų taikymą atsakingų institucijų įgaliojimų vykdymui. (32a) Draudimas reikalauti finansinių garantijų ar draudimo taikomas tik reikalavimui, kad šios finansinės garantijos ar draudimas turi būti gauti iš finansų įstaigos, įsteigtos atitinkamoje valstybėje narėje. (32b) Draudimas reikalauti išankstinės registracijos taikomas tik reikalavimui, kad paslaugų teikėjas dar prieš įsisteigdamas tam tikrą laikotarpį būtų įtrauktas į atitinkamos valstybės narės registrą. (33) Siekiant derinti nacionalinių taisyklių ir nuostatų atnaujinimą, kad tai atitiktų vidaus rinkos reikalavimus, būtina įvertinti tam tikrus nediskriminacinius nacionalinius reikalavimus, kurie dėl savo pobūdžio galėtų labai riboti ar net užkirsti kelią galimybei teikti paslaugas naudojantis įsisteigimo laisve. Šiuo vertinimu nesiekiama daugiau nei būtina šiems reikalavimams suderinti su Teisingumo Teismo jau nustatytais kriterijais, susijusiais su įsisteigimo laisve. Jis nesusijęs su Bendrijos konkurencijos teisės taikymu. Jei tokie reikalavimai yra diskriminaciniai, objektyviai nepateisinami svarbiais visuomenės interesais arba neproporcingi, jie turi būti panaikinti arba pakeisti. Šio vertinimo rezultatai priklausys nuo veiklos pobūdžio ir atitinkamų visuomenės interesų. Pirmiausia, remiantis Teisingumo Teismo praktika, tokie reikalavimai gali būti visiškai pateisinami, kai jais siekiama su socialine politika susijusių tikslų . (33a) Paslaugos, kurioms taikoma ši direktyva, gali būti laikomos bendro ekonominio intereso paslaugomis, kaip apibrėžta šioje direktyvoje ir nepažeidžiant Sutarties 16 straipsnio, tik tuo atveju, jeigu paslaugų teikėjas jas teikia vykdydamas specialią, su visuomenės interesais susijusią užduotį, kurią atlikti jam pavedė valstybė narė. Užduotis pavedama vienu ar keliais aktais, kurių formą nustato kiekviena valstybė narė ir kuriuose turi būti nurodytas tikslus specialios užduoties pobūdis. (33b) Šioje direktyvoje numatytas savitarpio vertinimo procesas nedaro poveikio valstybių narių laisvei savo teisės aktuose nustatyti aukštą visuomenės interesų apsaugos lygį, ypač siekiant socialinės politikos tikslų. Be to, atliekant savitarpio vertinimą turi būti visiškai atsižvelgta į bendro ekonominio intereso paslaugų ir su jomis susijusių tam tikrų užduočių ypatumus. Tuo galima pateisinti tam tikrus įsisteigimo laisvės apribojimus, ypač kai jais siekiama visuomenės sveikatos apsaugos ir socialinės politikos tikslų ir kai jie atitinka 15 straipsnio 3 dalies a–c punktų sąlygas. Pavyzdžiui, dėl paslaugų teikėjo prievolės pasirinkti tam tikrą teisinę formą, kad galėtų teikti tam tikras socialinės srities paslaugas, Teisingumo Teismas jau pripažino, kad gali būti pateisintas reikalavimas, pagal kurį paslaugų teikėjas turi būti ne pelno siekiantis subjektas. (34) Tarp nagrinėtinų apribojimų yra ir nacionalinės taisyklės, kurios dėl kitų nei profesinė kvalifikacija priežasčių tik tam tikriems paslaugų teikėjams sudaro galimybę verstis tam tikra veikla. Šie apribojimai taip pat apima paslaugų teikėjo prievolę rinktis tam tikrą teisinę formą, pirmiausia būti juridiniu asmeniu, individualiąja įmone, pelno nesiekiančia organizacija arba įmone, kurią valdo tik fiziniai asmenys, taip pat reikalavimus, susijusius su bendrovės akcijų paketu, ypač reikalavimus dėl minimalaus kapitalo tam tikrų rūšių paslaugoms teikti arba dėl konkrečios tam tikrų bendrovių dalininkų ar vadovų kvalifikacijos. Nustatytų mažiausių ir (arba) didžiausių tarifų suderinamumo su įsisteigimo laisve vertinimas siejamas tik su tarifais, kuriuos kompetentingos institucijos konkrečiai nustato tam tikrų paslaugų teikimui, bet ne su, pavyzdžiui, bendromis kainų, kaip antai namų nuomos, nustatymo taisyklėmis. (34a) Savitarpio vertinimo procesas reiškia, kad per šios direktyvos perkėlimui į nacionalinę teisę nustatytą laiką valstybės narės pirmiausia turės atlikti savo teisės aktų patikrą, kad nustatytų, ar minėtųjų reikalavimų esama jų teisės sistemose, ir ne vėliau kaip iki minėtojo laikotarpio pabaigos parengti patikros rezultatų ataskaitą. Kiekviena ataskaita bus pateikta visoms kitoms valstybėms narėms ir suinteresuotoms šalims. Tuomet per šešis mėnesius valstybės narės turės pateikti pastabas dėl šių ataskaitų. Ne vėliau kaip iki 2008 m. gruodžio 31 d. Komisija parengs suvestinę ataskaitą ir, jei reikės, kartu pateiks papildomų iniciatyvų pasiūlymų. Jei reikės, Komisija bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis padės valstybei narei sukurti bendrą metodiką. [35 konstatuojamoji dalis išbraukta] (36) Tai, kad šioje direktyvoje nurodomi tam tikri reikalavimai, kurie turi būti panaikinti arba įvertinti valstybių narių šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpiu, neturi įtakos teisės akt