EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2017 11 22 COM(2017) 771 final KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS CENTRINIAM BANKUI IR EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI



2018 m. įspėjimo mechanizmo ataskaita



(parengta pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo 3 ir 4 straipsnius) (prepared in accordance with Articles 3 and 4 of Regulations (EU) No 1176/2011 on the prevention and correction of macroeconomic imbalances)

{SWD(2017) 661 final}



Įspėjimo mechanizmo ataskaita (ĮMA) – tai makroekonominio disbalanso procedūros (MDP) metinio ciklo pradinis taškas, o jos tikslas – nustatyti ir naikinti disbalansą, kuris trukdo valstybių narių ir ES ekonomikai sklandžiai veikti ir gali pakenkti tinkamam ekonominės ir pinigų sąjungos veikimui. Įspėjimo mechanizmo ataskaitoje naudojama pasirinktų rodiklių rezultatų suvestinė, taip pat daugiau papildomų rodiklių ir kita susijusi informacija, siekiant patikrinti, ar valstybėse narėse nėra susidaręs ekonominis disbalansas, dėl kurio reikia imtis politikos veiksmų. Šioje ataskaitoje nurodomos valstybės narės, kurių padėtį būtina išanalizuoti nuodugnioje apžvalgoje, siekiant įvertinti, kaip valstybėse narėse kaupiasi arba palaipsniui mažinama makroekonominė rizika, ir prieiti prie išvados, ar yra susidaręs disbalansas arba perviršinis disbalansas. Atsižvelgdama į diskusijas dėl ĮMA su Europos Parlamentu bei diskusijas Taryboje ir Euro grupėje, Komisija vėliau parengs valstybėms narėms skirtas nuodugnias apžvalgas. Remiantis nusistovėjusia praktika, valstybių narių, kuriose per ankstesnį nuodugnios apžvalgos ciklą buvo nustatytas disbalansas, nauja nuodugni apžvalga parengiama bet kuriuo atveju. Apžvalgos išvados bus įtrauktos į konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas pagal Europos ekonominės politikos koordinavimo semestrą. Nuodugnias apžvalgas šalies ataskaitose numatoma paskelbti 2018 m. vasario mėnesį, prieš parengiant konkrečioms šalims skirtų rekomendacijų rinkinį pagal Europos ekonominės politikos koordinavimo semestrą. 1. Santrauka Šia ataskaita pradedamas septintasis metinis makroekonominio disbalanso procedūros (MDP) ciklas. Šia procedūra siekiama nustatyti disbalansą, kuris trukdo valstybių narių ekonomikai sklandžiai veikti, ir paskatinti imtis tinkamų atsakomųjų politikos priemonių. MDP įgyvendinimas įtvirtintas Europos ekonominės politikos koordinavimo semestre, siekiant užtikrinti suderinamumą su pagal kitas ekonominės priežiūros priemones atlikta analize ir pateiktomis rekomendacijomis. Metinėje augimo apžvalgoje (MAA), kuri tvirtinama tuo pačiu metu kaip ši ataskaita, įvertinama Europos ekonominė ir socialinė padėtis ir visai ES nustatomi ateinančių metų plataus pobūdžio politikos prioritetai. Ataskaitoje nurodytos valstybės narės, kurių nuodugnias apžvalgas reikėtų parengti, kad būtų galima įvertinti, ar jose susidaręs disbalansas, dėl kurio reikia imtis politikos veiksmų. Įspėjimo mechanizmo ataskaita (ĮMA) yra ekonominio disbalanso nustatymo priemonė, skelbiama kiekvieno metinio ekonominės politikos koordinavimo ciklo pradžioje. Ji pagrįsta rodiklių, kuriems nustatytos orientacinės ribos, rezultatų suvestinės, taip pat papildomų rodiklių rinkinio ekonominiu vertinimu. ĮMA daug dėmesio skiriama euro zonai aktualioms problemoms. Vadovaujantis Jeano-Claude’o Junckerio, Donaldo Tusko, Jeroeno Diysselbloemo, Mario Draghio ir Martino Schulzo pasiūlymais, pateiktais 2015 m. birželio 22 d. ataskaitoje „Europos ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimas“, ir 2015 m. spalio 21 d. Komisijos komunikatu „Tolesni ekonominės ir pinigų sąjungos kūrimo žingsniai“, įspėjimo mechanizmo ataskaitoje taip pat pateikiama šalių disbalanso poveikio visai euro zonai analizė ir nagrinėjama, kiek tam poveikiui mažinti būtinas suderintas požiūris į atsakomąsias politikos priemones, atsižvelgiant į tarpusavio priklausomumą euro zonoje. Tarpusavio priklausomumo ir sisteminio disbalanso poveikio svarba pripažįstama MDP teisės akte, kuriame disbalansas apibrėžiamas kaip „makroekonominiai pokyčiai, kurie neigiamai veikia arba galėtų neigiamai paveikti tinkamą valstybės narės ekonomikos, Ekonominės ir pinigų sąjungos arba Sąjungos kaip visumos veikimą“. Šioje ataskaitoje pateiktas vertinimas atliktas atsižvelgiant į tvirtesnį ekonomikos atsigavimą, kuris vyksta vis platesniu mastu. Europos Komisijos tarnybų 2017 m. rudens ekonominėje prognozėje numatoma, kad, pasaulio prekybai išgyvenant pakilimą ir stiprėjant vidaus paklausai euro zonoje, 2017 m. ES ir euro zonos realiojo BVP augimas sieks atitinkamai 2,3 % ir 2,2 % ir bus teigiamas visose ES šalyse. Rudens prognozėje numatoma, kad 2018 m. tiek ES, tiek euro zonos BVP augimas toliau sieks 2,1 %, o 2019 m., ekonomikos atsigavimui pasiekus brandos etapą, palaipsniui sumažės iki 1,9 %. 2017 m. infliacija kilo nuo rekordiškai žemo lygio, tačiau numatoma, kad 2019 m. ji sieks 1,6 % ir toliau neviršys ECB tikslo prognozės laikotarpiu; grynoji infliacija tebėra vangesnė – ji neviršijo 1 % per pastaruosius trejus metus. Mažėjant nedarbo ir didėjant užimtumo lygiui, padėtis darbo rinkoje toliau gerėja, tačiau darbo užmokesčio augimas išlieka nedidelis net ir tose šalyse, kurių darbo rinkose susidariusi įtempta padėtis, o tai lemia žemą infliaciją; be to, padėtis labai skiriasi tiek tarp skirtingų valstybių narių darbo rinkų, tiek pačių valstybių narių darbo rinkos viduje. Kredito augimas atsigavo, o vyriausybės ir įmonių obligacijų pajamingumo skirtumai sumažėjo. Nors sąlygos naikinti makroekonominį disbalansą ekonomikai atsigaunant yra palankesnės, ateityje ekonominę padėtį gali aptemdyti keletas problemų. Išlieka netikrumo dėl ekonomikos ir politikos perspektyvų, daugiausia dėl JAV fiskalinės ir pinigų politikos tendencijų, Kinijos rinkos perbalansavimo ir didelio įmonių įsiskolinimo besiformuojančios ekonomikos šalyse, geopolitinės įtampos ir stiprėjančių protekcionistinių nuotaikų. Nors ekonomika tvirčiau atsigauna vis platesniu mastu, atsigavimo proceso metu bendro gamybos veiksnių našumo augimas kol kas nesiekia iki krizės buvusio tempo. Palyginti su krizės metais ir laikotarpiu iškart po jų, reformos pastaruoju metu sulėtėjo. Jeigu reformų įgyvendinimo tempas lėtės, gali sumažėti galimybių skatinti ilgalaikį potencialaus augimo didėjimą ir plėsti erdvę tvariam disbalanso naikinimui. Infliacijos rodikliai palaipsniui artėja prie ECB tikslo, taigi finansinio įsiskolinimo mažinimo procesas dėl didesnio nominaliojo augimo vyks lengviau. Be to, įveikus žemą infliaciją būtų galima normalizuoti pinigų politiką.



Remiantis ĮMA pateikta horizontalia analize, peršasi keletas išvadų: ·Perbalansavimą būtina tęsti. Nors beveik visose valstybėse narėse didelis ir netvarus einamosios sąskaitos deficitas iki 2016 m. buvo pakoreguotas, šalys, kurios yra grynosios skolininkės, turi išlaikyti apdairaus lygio išorės finansines pozicijas, siekdamos sumažinti dideles grynąsias tarptautinių investicijų pozicijas. Be to, kai kuriose euro zonos šalyse, kurios yra grynosios skolintojos, toliau išlieka didelis einamosios sąskaitos perteklius ir numatoma, kad jo mažinimo galimybės tebebus ribotos. ·Dėl konkurencingumo pokyčių, kurie vis nepalankesni perbalansavimui, grynosios tarptautinių investicijų pozicijos kai kuriais atvejais išlieka itin neigiamos. Didelės neigiamos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos užregistruotos šalyse, kuriose laikotarpiu iki krizės buvo stebimas nuolatinis didelis einamosios sąskaitos deficitas. Tų šalių einamosios sąskaitos pozicijoms pagerėjus, daugeliu atveju atsirado galimybių didelius grynuosius išorės įsipareigojimus palaipsniui mažinti, tačiau, siekiant palaikyti tinkamą įsipareigojimų mažinimo iki apdairaus lygio tempą, būtina išlaikyti einamosios sąskaitos balansą arba perteklių. Ankstesniais metais šio tikslo siekti padėjo stiprėjantis konkurencingumas, tačiau pastaruoju metu santykinių vienetui tenkančių darbo sąnaudų pokyčiai šalyse, kurios yra grynosios skolininkės, ir šalyse, kurios yra grynosios skolintojos, tampa vis nepalankesni perbalansavimui. ·Privačiojo sektoriaus finansinis įsiskolinimas mažinamas toliau, tačiau pastaruoju metu šis procesas šiek tiek sulėtėjo. Skolinimasis pamažu auga, o dėl atsigaunančio nominaliojo augimo vis labiau mažėja skolos ir BVP santykis. Tačiau finansinis įsiskolinimas mažinamas nevienodai ir ne visada tiek, kiek reikia. Daugumoje valstybių narių finansinio įsiskolinimo mažinimas įmonių sektoriuje vyko sparčiau nei namų ūkio sektoriuje, dėl to kai kuriose šalyse sumažėjo investicijų. Valdžios sektoriaus skolos dinamika daugumoje labai įsiskolinusių šalių tik neseniai pradėjo judėti mažėjančia kryptimi. ·Bankų sektoriaus pelningumas ir akcijų rinkos vertinimai gerėja. Tačiau kai kuriose šalyse toliau reikia spręsti problemas, susijusias su nedidelėmis palūkanų normos maržomis, pasenusiais verslo modeliais ir dideliu neveiksnių paskolų skaičiumi. ·Daugumoje valstybių narių sparčiai kyla būsto kainos. Būsto vertė, kuri per pokrizinį nuosmukį sumažėjo, kol kas dar nesiekia iki krizės buvusių aukštumų, tačiau iš turimų rodiklių galima spręsti, kad pasitaiko pervertinimo atvejų. Atsirado galimo rinkos perkaitimo požymių, o šalių, kuriose kainų augimas įgauna pagreitį, skaičius vis didėja. Taip pat vis platesniu mastu spartėja skolinimas namų ūkiams. ·Padėtis darbo rinkoje apskritai gerėja, o daugumos šalių darbo rinkų padėtis darosi įtempta, tačiau darbo užmokesčio augimas išlieka vangus. Nedarbo lygio sumažėjimas sutapo su nedarbo lygio skirtumų sumažėjimu visoje ES, nors kai kuriose šalyse nedarbo lygis tebėra aukštas. Per pastarąjį dešimtmetį užimtumo rodikliai iš esmės augo, bet kai kurių šalių ir grupių atveju dalyvavimas darbo rinkoje išliko menkas. Socialinių sunkumų mažėja, tačiau kai kuriose šalyse, kuriose juntamos užsitęsusio nedarbo pasekmės, o pažeidžiamos visuomenės grupės gauna mažesnes pajamas dėl iš esmės vangaus darbo užmokesčio augimo, tebėra daug sunkumų. Nors namų ūkių disponuojamosios pajamos išaugo, kai kuriose valstybėse narėse jos dar nepasiekė 2008 m. buvusio lygio realiąja verte. Keliose šalyse įtampa darbo rinkoje siejama su spartesniu vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimu.



Euro zonos perbalansavimas ir toliau reikalauja didelio dėmesio. Euro zonos einamosios sąskaitos perteklius nustojo augti: aukščiausią tašką – 3,3 % BVP – jis buvo pasiekęs 2016 m. ir prognozuojama, kad šiais metais perteklius palaipsniui sumažės iki 3 %, o tada maždaug ties šiuo lygiu laikysis iki 2019 m.. Nepaisant to, euro zonos perteklius tebėra didžiausias pasaulyje ir viršija ekonomikos pagrindais pagrįstą lygį. Siekdamos mažinti nuolatinius didelius grynuosius išorės įsipareigojimus, šalys, kurios yra grynosios skolininkės, turi palaikyti apdairų išorės balansą. Be to, pažanga koreguojant didelį šalių, kurios yra grynosios skolintojos, perteklių padėtų euro zonoje vykdyti su tvariu atsigavimu suderinamą finansinio įsiskolinimo mažinimą. Dėl 2017 m. ĮMA nurodytų priežasčių kylanti rizika apskritai išlieka, nors ir pradėjo mažėti. Išorės perbalansavimo srityje padaryta nedaug pažangos, toliau egzistuoja didelis perteklius, o konkurencingumo pokyčiai tampa vis nepalankesni perbalansavimui. Toliau mažinama privačiojo sektoriaus ir valdžios sektoriaus skola, vis dažniau tam pasitarnauja atsigaunantis nominalusis augimas, tačiau skolos mažinimo procesas tebevyksta netolygiai. Įmonių finansinio įsiskolinimo mažinimą dažnai lydi vangus investavimas ir atsiranda netikrumo dėl to, kokiu mastu ateityje prie finansinio įsiskolinimo mažinimo galėtų prisidėti tvirtesnis potencialus augimas. Bankų sektoriaus padėtis tam tikrais aspektais pagerėjo, tačiau liko ir problemų. Daugėja šalių, kuriose aiškiau pastebimi darbo sąnaudų ir būsto kainų perkaitimo ženklai. Išsamesnė ir visapusiškesnė įspėjimo mechanizmo ataskaitoje įvardytų valstybių narių analizė bus atlikta nuodugniose apžvalgose. Kaip ir per praėjusius ciklus, nuodugnios apžvalgos bus įtrauktos į šalies ataskaitas, kuriose pateikiama Komisijos tarnybų parengta ES valstybių narių ekonominių ir socialinių problemų analizė. Vėliau šia analize grindžiamos konkrečioms šalims skirtos rekomendacijos, teikiamos pagal ES semestrą. Rengdama nuodugnias apžvalgas, Komisija savo analizę pagrįs plačiu duomenų ir susijusios informacijos rinkiniu. Kaip nustatyta teisės akte, nuodugnioms apžvalgoms teks labai svarbus vaidmuo, nes remdamasi jomis Komisija spręs, ar yra susidaręs disbalansas arba perviršinis disbalansas, o vėliau rengs politikos rekomendacijas kiekvienai valstybei narei. Visoms šalims, kuriose, kaip nustatyta, yra susidaręs disbalansas arba perviršinis disbalansas, taikoma speciali stebėsena siekiant užtikrinti nuolatinę pagal MDP vykdomos politikos priežiūrą; ši speciali stebėsena bus taikoma toliau.

Turi būti rengiamos nuodugnios apžvalgos tų valstybių narių, kuriose ankstesnio MDP ciklo metu nustatytas disbalansas arba perviršinis disbalansas. Remiantis nusistovėjusia rizikos ribojimo praktika, nuodugni apžvalga rengiama tam, kad būtų galima įvertinti, ar susidaręs disbalansas panaikintas, išlieka tokio pat lygio ar didėja, atkreipiant deramą dėmesį į susijusių šalių įgyvendinamą politiką. Taigi, pagal ĮMA reikia parengti 12 valstybių narių, kuriose remiantis 2016 m. nuodugnių apžvalgų išvadomis nustatytas disbalansas, nuodugnias apžvalgas. Šios valstybės narės – Airija, Bulgarija, Ispanija, Italija, Kipras, Kroatija, Nyderlandai, Portugalija, Prancūzija, Slovėnija, Švedija ir Vokietija. Remdamasi rezultatų suvestinės ekonominiu vertinimu, Komisija nemano esant reikalinga rengti valstybių narių, kuriose šiuo metu disbalansas nenustatytas, nuodugnias apžvalgas. Rezultatų suvestinės ekonominiame vertinime daroma išvada, kad, palyginti su praėjusiais metais, Suomijai, kurios MDP priežiūra baigta 2017 m., negresia didelė bendra papildoma rizika. Šiuo etapu panaši išvada padaryta dėl šalių, kurių MDP priežiūra baigta 2016 m. (Belgijos, Jungtinės Karalystės, Rumunijos ir Vengrijos), ir dėl šalių, kurios pastaruoju metu nebuvo analizuojamos nuodugniose apžvalgose. Tačiau, atsižvelgiant į pastarojo meto būsto kainų dinamiką daugelyje šalių (Austrijoje, Belgijoje, Danijoje, Jungtinėje Karalystėje, Liuksemburge, Suomijoje ir Vengrijoje), atitinkamose šalių ataskaitose reikia atlikti išsamią analizę, net jei nuodugnios ataskaitos šiuo etapu neatrodo būtinos, kadangi rizika nėra didelė. Tai taikytina ir atsižvelgiant į prasidėjusį darbo sąnaudų augimą kai kuriose valstybėse narėse (Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Rumunijoje ir Vengrijoje). Graikijos disbalanso priežiūra ir taisomųjų priemonių stebėsena toliau vykdoma įgyvendinant ekonominio koregavimo programą. Apskritai dėl šių priežasčių pagal ĮMA reikia parengti 12 valstybių narių nuodugnias apžvalgas (per ankstesnį ciklą buvo parengtos trylikos valstybių narių nuodugnios apžvalgos). 2. Disbalansas, rizika ir koregavimas. Pagrindiniai pokyčiai šalyse Įspėjimo mechanizmo ataskaita yra grindžiama rodiklių rezultatų suvestinės, kuri tarnauja kaip filtravimo priemonė nustatant pirminius įrodymus, rodančius galimą riziką ir pažeidžiamumą, kuriuos reikėtų toliau tirti nuodugnioje apžvalgoje, ekonominiu vertinimu. Suvestinė apima 14 rodiklių ir orientacinių ribų, susijusių su tokiomis sritimis, kaip išorės pozicijos, konkurencingumas, privačiojo sektoriaus skola, būsto rinkos, bankų sektorius ir užimtumas. Siekiant užtikrinti duomenų stabilumą ir nuoseklų šalių vertinimą, suvestinė grindžiama kokybiškais aktualiais statistiniais duomenimis. Todėl rengiant šią ataskaitą remtasi rezultatų suvestine, apimančia duomenis iki 2016 m. Vis dėlto atliekant rodiklių rezultatų vertinimą peržiūrimi ir naujesni duomenys, ne vien papildomi rodikliai. Rezultatų suvestinės vertės vertinamos ne mechaniškai, o atliekant ekonominį vertinimą, leidžiantį atsižvelgti į konkrečių šalių problemas ir kontekstines prielaidas. Rezultatų suvestinės rodikliai rodo išliekantį disbalansą ir su aukštu skolos lygiu susijusį pažeidžiamumą. Valdžios sektoriaus skolos, grynosios tarptautinių investicijų pozicijos ir privačiojo sektoriaus skolos rodiklių vertė neretai vis dar viršija ĮMA rezultatų suvestinės ribas (1 diagrama). Minėtų trijų rodiklių ribas 2016 m. atitinkamai viršijo šešiolikos, penkiolikos ir dvylikos valstybių narių rodikliai. Tokie rezultatais panašūs į ankstesniais metiniais raundais nustatytus rezultatus ir patvirtina, kad šis atsargų disbalansas yra ilgalaikio pobūdžio. Dėl šiuo metu vykstančio darbo vietų kūrimą užtikrinančio ekonomikos augimo šalių, kurių rezultatai 2014–2016 m. viršijo nedarbo lygio ribą, skaičius sumažėjo nuo 12 iki 9, o šalių, kuriose jaunimo ir ilgalaikio nedarbo rodikliai, kurie glaudžiau susiję su padėtimi darbo rinkoje, sumažėjo, yra dar daugiau. Būsto kainos, priešingai, vis labiau kyla, o iš rezultatų suvestinės matyti, kad valstybių narių, kurių rodikliai viršija ribą, skaičius auga ir pasiekė 10 (2014 m. tokių šalių buvo 5, 2015 m. – 6). Rezultatų suvestinės duomenys rodo, kad šiuo metu keturiose iš penkių valstybių narių, kurių einamosios sąskaitos rodikliai viršija ribą, tokį ribos viršijimą lemia perteklius. Valstybių narių, kuriose vienetui tenkančių darbo sąnaudų spaudimas viršija ribą, skaičius per pastaruosius trejus metus kol kas išliko palyginti stabilus (3 ar 4). Realiojo efektyviojo valiutos kurso ribas viršija trijų valstybių narių rodikliai: vienu atveju taip yra dėl susilpnėjusio konkurencingumo, kitais dviem atvejais – dėl to, kad realusis efektyvusis valiutos kursas nusileido žemiau apatinės ribos. Atsigaunant ES šalių eksporto paklausai gerokai sumažėjo valstybių narių, kuriose eksporto rinkos dalys viršija ribą, skaičius. Šaltinis: Eurostatas. Pastaba. Šalių, kurių rezultatų suvestinės kintamieji viršija ribą, skaičius nustatytas remiantis rezultatų suvestinės, paskelbtos su atitinkama metine ĮMA, parengimo metu buvusia padėtimi. Palyginti su pirmiau pateiktos diagramos duomenimis, šalių, kurių rodikliai viršija ribą, skaičius, apskaičiuotas remiantis naujausiais rezultatų suvestinės kintamųjų duomenimis, gali skirtis dėl galimo ex post duomenų patikslinimo.



2 diagrama. 2016 m. einamosios sąskaitos balansai Šaltinis: Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Pagal ciklą pakoreguoti balansai apskaičiuoti taikant gamybos apimties atotrūkio įverčius, kuriais grindžiama Europos Komisijos 2017 m. rudens prognozė. Diagramoje nematyti pagal ciklą pakoreguoto Maltos balanso, kuris 2016 m. siekė 13,3 % BVP. Daugiau informacijos apie einamosios sąskaitos normų skaičiavimą pateikta 9 išnašoje. Einamosios sąskaitos balansas, kurio reikia siekiant stabilizuoti grynąją tarptautinių investicijų poziciją, apibrėžiamas taip: tai einamosios sąskaitos balansas, kurio reikia, kad grynoji tarptautinių investicijų pozicija per 20 metų pasiektų −35 % BVP ribą; šalims, kurių grynoji tarptautinių investicijų pozicija jau siekia −35 % BVP ribą ar ją viršija, tai būtų balansas, kurio reikia 2016 m. lygio grynajai tarptautinių investicijų pozicijai palaikyti. Šaltinis: Eurostatas.

Einamosios sąskaitos deficitas pasitaiko itin retai, o didelis perteklius išliko. Dauguma atvejų didelis einamosios sąskaitos deficitas smarkiai sumažėjo dar iki 2016 m. ir, atsigavus konkurencingumui bei esant vangiai vidaus paklausai, tapo pertekliumi arba subalansuota pozicija (2 ir 3 diagramos). Teigiamos įtakos prekybos balanso pokyčiams pastaruoju metu turėjo sumažėjusios biržos prekių kainos, ES prekybos pakilimas ir nuo 2016 m. vidurio paspartėjusi pasaulio prekyba, o šalių, kurios yra grynosios skolininkės, pajamų balansą teigiamai paveikė mažėjančios palūkanų normos, lemiančios mažesnį atlygį už grynuosius finansinius įsipareigojimus. ·Šiuo metu tik Jungtinės Karalystės einamosios sąskaitos deficitas viršija rezultatų suvestinės ribą. Kitų valstybių narių, kurios 2016 m. turėjo einamosios sąskaitos deficitą (Belgijos, Graikijos, Prancūzijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Lenkijos, Rumunijos, Slovakijos ir Suomijos), rodikliai yra gerokai žemiau rezultatų suvestinės ribos. Cikliniai veiksniai minėtiems rezultatams turi vis mažiau poveikio, kadangi mažėja gamybos apimties atotrūkis (2 diagrama). 2016 m. padaryta ir tolesnė nežymi pažanga, o Kroatijoje ir Airijoje perteklius sumažėjo nuo išskirtinai aukšto lygio, buvusio 2015 m. (3 diagrama). ·Kipro ir Graikijos 2016 m. einamosios sąskaitos balansai vis dar nepakankami, kad galėtų paskatinti tinkamu tempu mažinti dideles grynųjų tarptautinių investicijų pozicijas iki apdairaus lygio. Portugalijos ir Ispanijos einamosios sąskaitos rezultatai, priešingai, šiek tiek viršijo lygį, kuris būtinas, kad per artimiausius du dešimtmečius grynoji tarptautinių investicijų pozicija pasiektų –35 % BVP, o Kroatijos ir Airijos rodikliai tą lygį viršijo dar didesniu skirtumu. ·Tuo pat metu einamosios sąskaitos perteklius išlieka labai didelis. Nepaisant pastaruoju metu įvykusio nedidelio sumažėjimo, Danijoje, Vokietijoje ir Nyderlanduose perteklius toliau viršija ribą, kaip ir per keletą ankstesnių metų. Malta viršijo ribą 2016 m., o kaip vieną iš priežasčių galima įvardyti tai, kad ši šalis yra lengvatinių mokesčių zona. Jei nebūtų cikliško poveikio, Vokietijoje perteklius būtų šiek tiek didesnis, o Danijoje – mažesnis. Vokietijoje, Danijoje ir Nyderlanduose šiuo metu fiksuojamas perteklius, kuris gerokai viršija ekonomikos pagrindais (be kita ko, pvz., senėjimu ir santykinėmis vienam gyventojui tenkančiomis pajamomis) paaiškinamą lygį. ·Apskritai visas pastarojo metu įvairių euro zonai priklausančių ir nepriklausančių valstybių narių (išskyrus Liuksemburgą) perteklius yra didesnis, kartais net labai daug, už ekonomikos pagrindais paaiškinamą lygį. Komisijos 2017 m. rudens prognozėje numatomi tik nežymūs šių tendencijų pokyčiai šiais ir kitais metais.



4 diagrama. Grynoji tarptautinių investicijų pozicija ir jos dinamika Šaltinis: Eurostatas (BPM6, ESA10), Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Bulgarijos duomenys turimi tik nuo 2010 m., o Kipro – nuo 2008 m. Pastaruoju metu beveik visų valstybių narių grynoji tarptautinių investicijų pozicija pagerėjo, tačiau daugelyje šalių ji tebeliko itin neigiama. 2016 m. kartais buvo stebimas didelis pagerėjimas, kuris užfiksuotas tiek šalyse, kurios yra grynosios skolininkės, tiek šalyse, kurios yra grynosios skolintojos, nors pastarosiose pagerėjimas buvo šiek tiek didesnis. Toks pagerėjimas paaiškinamas einamosios sąskaitos ir kapitalo balansų augimu bei didesniu BVP augimu. Vertinimo poveikis skirtingose šalyse smarkiai skyrėsi ir tie skirtumai neturi aiškios sąsajos su pradine grynosios tarptautinių investicijų pozicijos padėtimi, tačiau tam tikrais atvejais dėl minėto poveikio itin neigiami grynosios tarptautinių investicijų pozicijos balansai sumažėjo. Sprendžiant iš pokyčių per 2017 m. pirmąjį pusmetį, šios tendencijos iš esmės nepakito. ·Nepaisant pastaruoju metu pagerėjusios padėties, 2016 m. daugiau kaip pusės ES valstybių narių grynoji tarptautinių investicijų pozicija viršijo MDP rezultatų suvestinės ribą. Kai kuriose šalyse, pvz., Airijoje, Graikijoje, Kipre ir Portugalijoje, vertė vis dar viršija –100 % BVP; Ispanijoje ir Kroatijoje vertė viršija –70 % BVP; dar devyniose šalyse, be kita ko, Bulgarijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Rumunijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje, ji vis dar turi artėti prie –35 % BVP ribos. ·2016 m. dauguma neigiamų grynųjų tarptautinių investicijų pozicijų smarkiai pagerėjo, neretai itin pastebimai, palyginti su ankstesniais metais vykusiu blogėjimu. 2016 m. padėtis itin pagerėjo Kipre ir Airijoje, tačiau tendencijos pastebimai pasikeitė ir Portugalijoje bei Ispanijoje, kur 2016 m. teigiami pokyčiai įvyko po keletą metų trukusio daugmaž tęstinio blogėjimo. Graikija tebėra išimtis, nes jos pozicija toliau blogėja, tačiau šiek tiek lėčiau nei anksčiau. Šalyse, turinčiose ne tokią neigiamą grynąją tarptautinių investicijų poziciją, buvo pastebimi įvairesni tendencijų pokyčiai, o korekcijos paprastai buvo nuosaikesnės. Nors koregavimo tempas kai kuriais atvejais, pvz., Vengrijoje, sulėtėjo, tačiau vis tiek toliau judama grynosios tarptautinių investicijų pozicijos gerinimo kryptimi. ·Esant dideliam pertekliui ir pagerėjus vertinimui, kuris dažnai buvo didesnis nei anksčiau, šalys, kurios yra grynosios skolintojos, 2016 m. toliau didino savo didelę teigiamą grynąją tarptautinių investicijų poziciją. Ypač tai pasakytina apie Nyderlandus, kurie 2016 m. baigė su teigiama grynąja tarptautinių investicijų pozicija, siekiančia beveik 70 % BVP, Danijoje ir Vokietijoje ji pamažu išaugo iki 55 % BVP, o visais kitais atvejais pasiekė savo didžiausią vertę per dešimtmetį. Naujausi einamosios sąskaitos rezultatai pastebimai viršija lygį, kuris būtinas siekiant palaikyti 2016 m. lygio grynosios tarptautinių investicijų pozicijos ir BVP santykį. Malta ir Liuksemburgas buvo vienintelės šalys, kurios yra grynosios skolininkės ir kurių grynosios tarptautinių investicijų pozicijos 2016 m. sumažėjo, tačiau šios pozicijos bet kuriuo atveju išliko akivaizdžiai teigiamos. Be to, dauguma šalių, kurių grynoji tarptautinių investicijų pozicija yra palyginti subalansuota, 2016 m. ją pagerino, o kai kuriais atvejais – gerokai labiau nei iki tol. Jungtinė Karalystė, kurios rodikliai ne vienus metus buvo neigiami, 2016 m. užbaigė turėdama subalansuotą grynąją tarptautinių investicijų poziciją – tokį rezultatą daugiausia lėmė vertinimo poveikis, susijęs su svaro sterlingų nuvertėjimu. ·Su grynosiomis neigiamomis pozicijomis susijusią riziką ir pažeidžiamumą gali nulemti ir tų pozicijų sudėtis. Šiuo aspektu dažnai didelę skolą turinčių šalių, kurios yra grynosios skolininkės, konkrečiau, Kipro, Graikijos, Portugalijos ir Ispanijos, grynoji išorės skola yra tokio dydžio, kad sudaro didžiąją dalį jų grynosios tarptautinių investicijų pozicijos, todėl pasikeitus finansavimo sąlygoms šios šalys gali tapti pažeidžiamos, ypač jei ir kai refinansavimo poreikiai yra dideli. Priešingai nei pirma minėtose šalyse, kitose šalyse skolininkėse, pvz., Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje, Bulgarijoje, Lenkijoje, Rumunijoje ir Slovakijoje, didžiąją neigiamos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos dalį sudaro tiesioginės užsienio investicijos, kurios gali būti stabilesnis finansavimo šaltinis. 5 diagrama. Vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas ir jo veiksnių išskaidymas, 2016 m. Šaltinis: AMECO ir Eurostatas. Komisijos tarnybų skaičiavimai.

Pastaba. Veiksnių išskaidymas grindžiamas standartiniu vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimo suskirstymu pagal nominalų valandinį atlyginimą ir darbo našumą. Pastarasis veiksnys toliau suskirstytas pagal dirbtų valandų, bendro gamybos veiksnių našumo ir sukaupto kapitalo poveikį taikant standartinę augimo apskaitos sistemą. Sąnaudų konkurencingumo pokyčiai tampa vis nepalankesni perbalansavimui. Daugelyje šalių, kurios yra grynosios skolininkės, konkurencingumo augimas vyksta vis nuosaikiau ar silpsta, o šalys, kurios yra grynosios skolintojos, neužfiksavo didelių konkurencingumo pokyčių. Daugumoje šalių darbo našumo augimas yra palyginti menkas ir vyrauja vangi darbo užmokesčio dinamika, todėl vienetui tenkančių darbo sąnaudų pokyčiai 2016 m., palyginti su ankstesniais metais, buvo mažiau susiję su atsargų ar srauto išorės pozicijomis (5 diagrama). Apskritai sumažėjęs sąnaudų konkurencingumo pokyčių pasiskirstymas ne itin palankus siekiant vykdyti simetriškesnį euro zonos perbalansavimą (žr. 6 diagramą ir 2 langelį). ·Dėl sulėtėjusio našumo augimo ir darbo užmokesčio augimo, kuris tampa ne toks neigiamas arba teigiamas, kai kuriose šalyse, kurios yra grynosios skolininkės (pvz., Graikijoje, Airijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Slovėnijoje), ne vienus metus mažėjusios vienetui tenkančios darbo sąnaudos 2016 m. stabilizavosi arba ėmė augti. Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje toliau fiksuojamas spartus vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas, kurį skatina smarkus darbo užmokesčio augimas, tuo tarpu kai padėtis darbo rinkose darosi vis labiau įtempta, o našumas auga nuosaikiai. Be to, vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas, kuris tęsis ir 2017 m., užfiksuotas ir kitose šalyse, visų pirma Rumunijoje, taip pat Bulgarijoje, Čekijoje ir Vengrijoje (6 diagrama). Kai kuriose šių šalių darbo užmokesčio augimas paspartėjo po to, kai po 2008–2009 m. krizės buvo atliktas esminis koregavimas, dėl kurio buvo laikinai pristabdyta ilgalaikė darbo užmokesčio konvergencija. Menkas darbo našumas neretai buvo lydimas nuosaikaus bendro gamybos veiksnių našumo augimo. ·Šalyse, kurios yra grynosios skolintojos (Danijoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir Švedijoje) vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas 2016 m. apskritai išliko nuosaikus, o Vokietijoje jis šiek tiek sumažėjo dėl menko darbo užmokesčio augimo, nepaisant vis labiau įtemptos padėties darbo rinkoje. ·Dėl žemos infliacijos pastaraisiais metais išsilaikė palyginti stabilus kainų konkurencingumas, kuris vertinamas realiuoju efektyviuoju valiutos kursu (7 diagrama). 2015 m. sumažėjusi euro vertė 2016 m. pradėjo kilti, o tai euro zonoje lėmė plataus masto nominaliosios efektyviosios vertės kilimą, palaikomą ir pastarojo meto realiojo efektyviojo valiutos kurso dinamikos. Nepaisant šio kilimo, iš realiojo efektyviojo valiutos kurso pozicijų vis dar galima spręsti, kad daugumoje šalių, kurios yra grynosios skolininkės, kainų konkurencingumas, palyginti su laikotarpiu iki krizės, gerėja. Palyginti su minėtu laikotarpiu, konkurencingumas dėl stabilaus infliacijos lygio keletą metų mažėjo tik Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, o pastaruoju metu ir Bulgarijoje bei Čekijoje. Vertinant visų ES šalių mastu, kainų konkurencingumas, palyginti su 2000 m., pagerėjo tik Jungtinėje Karalystėje, Lenkijoje ir Vokietijoje.



6 diagrama. Vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas Šaltinis: AMECO; 2017 m. duomenys – iš Komisijos tarnybų 2017 m. rudens prognozės. 7 diagrama. Realieji efektyvieji valiutos kursai, 42 prekybos partneriai, SVKI defliatorius Šaltinis: AMECO. Pastaba. Slovakijos duomenys patenka už diagramos skalės ribų – indeksų vertė 2007, 2013, 2015 ir 2016 m. atitinkamai siekia 153, 173, 170 ir 171. Daugumos ES šalių eksporto rinkos dalis padidėjo. Šis didėjimas paaiškinamas tuo, kad ES vidaus prekybos augimas yra šiek tiek stipresnis už ES išorės prekybos augimą, taip pat biržos prekių kainų sumažėjimu, dėl kurio pastaraisiais metais vis didesnė bendro eksporto dalis teko ne biržos prekių eksportui. Labiausiai išaugo Airijos, Liuksemburgo ir Rumunijos eksporto rinkos dalis, o Graikijos, Suomijos ir Švedijos eksporto rinkos dalis labiausiai sumažėjo. Apskritai ES didelės ekonomikos šalys rinkos dalių pokyčių neužfiksavo. Šalių, kurios yra grynosios skolintojos, ir šalių, kurios yra grynosios skolininkės, rinkos dalies dinamika pastaraisiais metais nepasižymėjo sisteminiais skirtumais, išskyrus 2016 m., kai šalims, kurios yra grynosios skolininkės, sekėsi šiek tiek geriau.

8 diagrama. Eksporto rinkos dalies pokytis, bendras pokytis 2011–2016 m. laikotarpiu Šaltinis: Eurostatas, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Diagrama sudaryta naudojant kintančios dalies metodiką. Brūkšniuoti stulpeliai žymi poveikį rinkos dalies augimui, kylantį dėl pokyčių tam tikroje rinkoje; vientisi stulpeliai žymi poveikį rinkos dalies augimui, kylantį dėl rinkos dalies pokyčių tam tikroje rinkoje. Skaičiavimai grindžiami 6-ojo MBV duomenimis (išskyrus Suomiją, kurios eksporto į ES duomenys paimti iš nacionalinių sąskaitų; Ispanijos atveju turimi ne visi duomenys).







1 laukelis. Makroekonominio disbalanso aspektas, susijęs su poveikiu visai euro zonai Makroekonominio disbalanso poveikį visai euro zonai reikia atidžiai išnagrinėti. Vadovaujantis Jeano-Claude’o Junckerio, Donaldo Tusko, Jeroeno Diysselbloemo, Mario Draghio ir Martino Schulzo pasiūlymais, pateiktais 2015 m. birželio 22 d. ataskaitoje „Europos ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimas“, taip pat 2015 m. spalio 21 d. Komisijos komunikatu „Tolesni ekonominės ir pinigų sąjungos kūrimo žingsniai“, nuo 2016 m. įspėjimo mechanizmo ataskaitoje pateikiama sisteminga šalių disbalanso poveikio visai euro zonai analizė ir nagrinėjama, ar, atsižvelgiant į tarpusavio priklausomumą, būtinas suderintas požiūris į atsakomąsias politikos priemones. Didelis euro zonos einamosios sąskaitos perteklius stabilizavosi. Euro zonos einamosios sąskaitos perteklius, kuris 2015 m. siekė 3,2 % BVP, 2016 m. šiek tiek padidėjo ir pasiekė aukščiausią tašką – 3,3 % BVP; Komisijos 2017 m. rudens prognozėje numatoma, kad jis laikysis ties 3 % iki 2019 m. daugiausia dėl to, kad euro zonoje, palyginti su jos prekybos partneriais, vyksta ciklinis atsigavimas ir pamažu blėsta teigiamas prekybos sąlygų poveikis. Numatoma, kad dabartinis euro zonos einamosios sąskaitos perteklius išliks didžiausias pasaulyje. Vertinama, kad šis lygis viršija ekonomikos pagrindais (be kita ko, pvz., senėjimu, santykinėmis vienam gyventojui tenkančiomis pajamomis) paaiškinamą lygį, nes euro zonos einamosios sąskaitos normos empiriniai įverčiai rodo, kad 2016 m. perteklius turi būti nedidelis, vos viršijantis 1 % BVP. Ateityje didelis euro zonos einamosios sąskaitos perteklius galėtų lemti euro kurso kilimą užsienyje. Nuolatinį euro zonos perteklių lėmė einamųjų sąskaitų, kurios anksčiau buvo deficitinės, koregavimas ir nuolatinis didelis perteklius. Didelis Vokietijos ir Nyderlandų perteklius kartu sudėjus sudaro beveik 90 % esamo bendro euro zonos pertekliaus dydžio (B.1.1 diagrama). Staigus euro zonos einamosios sąskaitos pagerėjimas iškart po krizės įvyko dėl ryžtingo didelio išorės deficito koregavimo pasikeitus privačiojo sektoriaus finansinių srautų tarp valstybių krypčiai (B1.2 diagrama). Vėlesnį euro zonos pertekliaus augimą lėmė ilgalaikis šalių, kurios yra grynosios skolininkės, einamosios sąskaitos balanso gerinimas ir besitęsiantis šalių, kurios yra grynosios skolintojos, pertekliaus augimas. Nuo 2011 m. maždaug du trečdalius euro zonos pertekliaus padidėjimo lemia Italijos ir Vokietijos einamosios sąskaitos pozicijų dinamika. 2017 m. numatomas euro zonos pertekliaus sumažinimas daugiausia susijęs su Vokietijos pertekliaus sumažinimu. Euro zonos pertekliaus dinamiką diktuoja vidaus paklausa, kuri atsilieka nuo ekonominės veiklos ir ilgalaikės eksporto paklausos. Grynasis eksportas yra bendrų pajamų ir išlaidų skirtumas, kuris nuo 2009 m. vis didėjo iki 2016 m., t. y. metų, kai realios bendros paklausos dinamika pirmą kartą po krizės pralenkė BVP dinamiką (žr. B.1.3 diagramą). Iš pertekliaus kaitos matyti, kad šalyse, kurios yra grynosios skolininkės, paklausos dinamika yra vangi, ir kad šalių, kurios yra grynosios skolintojos, išorės pozicijos, kurios ir taip buvo itin teigiamos, dar padidėjo. Nuolatinė maža paklausa atsiliepė euro zonos gamybos apimties atotrūkio rodikliui, kuris nuo 2009 m. yra neigiamas ir, kaip prognozuojama Komisijos 2017 m. rudens prognozėje, 2018 m. taps teigiamas. Šis užsitęsęs ekonomikos sąstingis lemia infliaciją, kuri yra mažesnė už pinigų institucijų nustatytą tikslą. Euro zonos pertekliaus kaita taip pat susijusi su euro zonos eksporto dinamika, kurią diktuoja palanki pasaulinė Europos prekių ir paslaugų paklausa bei pagerėjęs konkurencingumas. Prekybos balansui pamažu pradeda teigiamai atsiliepti 2015 m. euro nuvertėjimo padariniai, tačiau pastarojo euro vertės padidėjimo padarinių beveik nejuntama. B.1.1 diagrama. Euro zonos ir tam tikrų valstybių narių einamosios sąskaitos balansai B.1.2 diagrama. Euro zonos grynasis skolinimasis / grynasis skolinimas pagal sektorius Šaltinis: AMECO. Šaltinis: Eurostatas. Euro zonos išorės pozicijos augimas susijęs su plačiu mastu vykstančiu finansinio įsiskolinimo mažinimo procesu. Vertinant bendru euro zonos lygmeniu, namų ūkių, įmonių ir valdžios sektorių skola tebėra didelė, o šalių padėtis pastebimai skiriasi. Finansinio įsiskolinimo mažinimo procesas prasidėjo kilus krizei ir nulėmė grynųjų santaupų padidėjimą visoje euro zonoje (B.1.2 diagrama). Privatusis sektorius finansinius įsiskolinimus aktyviai mažinti pradėjo ankstyvuoju etapu, kai maždaug 2009 m. kilo krizė, o viešieji finansai padėjo sušvelninti krizės poveikį pajamoms. Namų ūkių sektoriaus grynojo skolinimo rodikliai, palyginti su laikotarpiu iki krizės, yra dvigubai didesni. Įmonių, kurios paprastai turi grynojo skolinimosi poreikių, grynojo skolinimo pozicija nuo 2013 m. yra teigiama ir šiuo metu joms tenka didžiausia euro zonos bendros grynojo skolinimo pozicijos dalis, o tai reiškia, kad, nepaisant gerų galimybių pasinaudoti vidaus finansavimu, investavimas vyksta vangiai. Nors po šiuo bendru skaičiumi slypi atitinkami šalių skirtumai, iš jo matyti, kad beveik visų euro zonos šalių grynoji skolinimo pozicija yra teigiama, o didžiausiais rodikliais, išreikštais BVP, pasižymi Graikija, Nyderlandai ir Ispanija; 2016 m. tik Liuksemburge, Prancūzijoje ir Estijoje įmonės buvo grynosios skolininkės. Valdžios sektoriaus finansinio įsiskolinimo mažinimas prasidėjo 2011 m., kai sugriežtinus biudžeto politiką grynosios skolinimo pozicijos tapo ne tokios neigiamos ir euro zonos bendra grynoji skolinimo pozicija dėl šios priežasties atitinkamai padidėjo. B.1.3 diagrama. Euro zonos gamybos apimtis, vidaus paklausa, grynasis eksportas ir grynoji infliacija B.1.4 diagrama. Nedarbas, darbo užmokesčio augimas ir vienetui tenkančių darbo sąnaudų perbalansavimas euro zonoje Šaltinis: AMECO. Šaltinis: AMECO. Perbalansavimas euro zonoje turi būti tęsiamas. Didelį deficitą pakoregavusioms šalims vis dar būdingos didelės neigiamos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos ir didelė privačiojo ar valdžios sektoriaus skola, o tai lemia tų šalių pažeidžiamumą. Siekiant mažinti didelę skolą būtina palaikyti einamosios sąskaitos balanso pusiausvyrą arba jos perteklių, o tai savo ruožtu reiškia, kad reikia vykdyti tęstinį vidaus finansinių įsiskolinimų mažinimą. 2012 m. prasidėjęs santykinis šalių, kurios yra grynosios skolininkės, konkurencingumo augimas palaipsniui silpsta, o našumo augimas sulėtėjo (B.1.4 diagrama). Išaugusi paklausa ir nuolatinis augimas padeda toliau mažinti finansinius įsiskolinimus ir vykdyti perbalansavimą, tačiau didesnis našumas ir konkurencingumas galėtų padėti tvariai naikinti disbalansą. Atsižvelgiant į euro zonos šalių ekonomikos tarpusavio ryšį, būtina užtikrinti, kad valstybėse narėse būtų taikomas tinkamas makroekonominės politikos priemonių derinys, nes tai padėtų naikinti disbalansą ir remti ekonomikos atsigavimą. Tuo tikslu šalims, kurios yra grynosios skolininkės, yra labai svarbu, kad euro zonos šalyse, kurios yra grynosios skolintojos, ir euro zonai nepriklausančiose šalyse vyrautų paklausai palankios sąlygos. Vertinant šiuo aspektu, pastarojo meto nominaliojo augimo atsigavimas padėjo sparčiau mažinti BVP procentine dalimi išreikštus grynuosius išorės įsipareigojimus. Siekiant remti tvarų koregavimą ir mažinti skolos naštą, būtina toliau struktūriškai gerinti našumą ir konkurencingumą, ypač šalyse, kurios yra grynosios skolininkės. Apskritai privačiojo sektoriaus skolos santykis, kuris po krizės buvo labai išaugęs, sumažėjo, tačiau keletas šalių tebėra pernelyg įsiskolinusios. 2016 m. rezultatų suvestinės privačiojo sektoriaus skolos ribą viršijo dvylika valstybių narių – tos pačios šalys, kurios buvo nurodytas praėjusių metų ĮMA, išskyrus Maltą, kurios rodiklis šiuo metu neviršija ribos. Privačiojo sektoriaus skolos santykis didžiausias Kipre, Liuksemburge, Airijoje ir Nyderlanduose, tačiau šių šalių rezultatams darė įtaką dideli jose esantys tarptautinių įmonių ar lengvatinių mokesčių sektoriai. Pagal rezultatų suvestinės rodiklių dydį toliau rikiuojasi Danija, Švedija, Belgija, Portugalija ir Jungtinė Karalystė, kurių privačiojo sektoriaus skola viršija 160 % BVP. Santykinė dalis, kuria prie didelės privačiojo sektoriaus skolos prisideda namų ūkiai ir įmonės, valstybėse narėse yra skirtinga. Liuksemburgas, Airija ir Belgija (pastaroji – šiek tiek mažiau) atliekant šalių palyginimą išsiskiria daugiausia dėl didelio ne finansų bendrovių skolos santykio. Priešingai nei minėtose šalyse, Danijoje ir Jungtinėje Karalystėje didelę privačiojo sektoriaus skolą lemia namų ūkių sektorius. Kipro, Nyderlandų ir Portugalijos atveju skolos lygis yra palyginti didelis tiek įmonių, tiek namų ūkių sektoriuose. Apskritai skirtingą įvairių šalių skolos dydį didžiąja dalimi galima paaiškinti pagrindinių ekonomikos veiksnių, kuriais pagrįstas skolos kaupimasis, be kita ko, augimo ir investicijų perspektyvų, privačiojo sektoriaus taupymo apribojimų ir finansinio vystymosi, skirtumais. Be to, didelės skolos keliamą riziką reikėtų vertinti atsižvelgiant į šalies augimo potencialą, jos finansų sektoriaus atsparumą ir valiutą, kuria išreikšti tie įsipareigojimai, taip pat į pagrindinio turto vertę, likvidumą, kintamumą ir pasiskirstymą. Privačiojo sektoriaus skolos mažinimas skirtingose šalyse vyksta nevienodu tempu ir ne visada atitinka finansinio įsiskolinimo mažinimo poreikius. Ne finansų privačiojo sektoriaus skola smarkiai išaugo prieš prasidedant krizei ir nuo to laiko daugeliu atveju tik nežymiai sumažėjo. Penkiose šalyse (Liuksemburge, Kipre, Airijoje, Belgijoje ir Nyderlanduose), kurių ne finansų bendrovių skolos santykis yra didžiausias, finansinio įsiskolinimo mažinimo procesas per pastaruosius dvejus metus sulėtėjo arba pakeitė kryptį, tuo tarpu Prancūzijoje šis procesas dar tik turi prasidėti (9 diagrama). Priešingai nei pirma minėtose šalyse, Švedijoje, Portugalijoje, Bulgarijoje ir Ispanijoje, kurių skolos santykis taip pat yra didelis, ne finansų bendrovių finansinio įsiskolinimo mažinimas toliau vyko sparčiu tempu. Kai kuriose šalyse, kurios neturi didelės skolos naštos, pvz., Latvijoje, Vengrijoje ir Slovėnijoje, ne finansų bendrovių finansinio įsiskolinimo mažinimo procesas buvo spartus ir per pastaruosius dvejus metus dar pagreitėjo. Namų ūkių įsiskolinimo rodikliai per pastaruosius dvejus metus sumažėjo trijose labiausiai įsiskolinusius namų ūkius turinčiose valstybėse narėse (Danijoje, Kipre ir Nyderlanduose), taip pat kitose didelę skolą turinčiose šalyse, kaip antai Portugalijoje, Ispanijoje ir Graikijoje (10 diagrama). Tuo tarpu JK namų ūkių finansinių įsiskolinimo mažinimo procesas sulėtėjo, o Švedijos ir Suomijos skolos santykis, kuris yra palyginti didelis, augo toliau. 9 diagrama. Ne finansų bendrovių finansinio įsiskolinimo mažinimo tempas Šaltinis: Eurostatas, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Po šalių kodais pateikti skaičiai nurodo piko metus. Padidėjimas iki piko nuo kitų nei 2000 m. pradinių metų buvo skaičiuojamas LU (2001 m.), PL (2002 m.), MT (2003 m.) ir LV (2003 m.) atveju. Remtasi konsoliduotos skolos duomenimis.

10 diagrama. Namų ūkių finansinio įsiskolinimo mažinimo tempas Šaltinis: Eurostatas, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Po šalių kodais pateikti skaičiai nurodo piko metus. Padidėjimas iki piko nuo kitų nei 2000 m. pradinių metų buvo skaičiuojamas LU (2002 m.), PL (2003 m.), MT (2004 m.) ir LV (2004 m.) atveju. Remtasi konsoliduotos skolos duomenimis.



Namų ūkių sektoriuje kredito srautai auga smarkiau nei įmonių sektoriuje, vadinasi, taikomi skirtingi finansinio įsiskolinimo mažinimo būdai ir vyrauja skirtinga investicijų dinamika. Apskritai privačiojo sektoriaus kredito srautai tebėra palyginti nuosaikūs – 2016 m. nė vienos valstybės narės rodiklis neviršijo rezultatų suvestinės ribos. Pastaraisiais metais atsigaunant augimui, namų ūkių finansinio įsiskolinimo mažinimą vis dažniau skatino skolos ir BVP santykio mažėjimas dėl tvirtesnio BVP augimo, t. y. vyko pasyvus finansinio įsiskolinimo mažinimas, tuo tarpu aktyvus namų ūkių finansinio įsiskolinimo mažinimas per neigiamus grynuosius kredito srautus buvo stebimas tik keliose labiausiai ekonomikos ir finansų krizės paveiktose šalyse, t. y. Kipre, Airijoje, Portugalijoje, Ispanijoje ir Graikijoje (11a diagrama). Praėjusiais metais namų ūkių įsiskolinimas augo dvylikoje valstybių narių, be kita ko, tokiose didelę skolą turinčiose šalyse, kaip Jungtinė Karalystė, Švedija ir Suomija. Įmonių kredito srautai dažniausiai augo ne taip smarkiai, o tai reiškia, kad įmonių sektoriaus finansinis įsiskolinimas šiuo metu mažinamas daugiau kaip dviejuose trečdaliuose valstybių narių, o aktyvus ir pasyvus mažinimas vyksta iš esmės vienodomis dalimis (11b diagrama). Savo ruožtu, aktyvų įmonių finansinio įsiskolinimo mažinimą galima sieti su vangiu investavimu (12 diagrama), o ši sąsaja atskleidžia didelę skolos naštos įtaką prastiems ne finansų sektoriaus įmonių investavimo rezultatams laikotarpiu po krizės. 11a diagrama. Namų ūkio skolos ir BVP santykio kaitos išskaidymas (2017 m. I-asis ketvirtis) 11b diagrama. Ne finansų bendrovių skolos ir BVP santykio kaitos išskaidymas (2017 m. I-asis ketvirtis) Šaltiniai: Eurostatas, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastabos. Diagramose vaizduojamas skolos ir BVP santykio kaitos suskirstymas į keturis elementus: kredito srautus, realiojo BVP augimą, infliaciją ir kitus pokyčius. Aktyvus finansinio įsiskolinimo mažinimas apima grynąjį skolos grąžinimą (neigiamus grynuosius kredito srautus), dėl kurio paprastai nominaliai sumažėja sektoriaus balansas ir, ceteris paribus, atsiranda neigiamas poveikis ekonominei veiklai ir turto rinkoms. Kita vertus, pasyvus finansinio įsiskolinimo mažinimas – tai teigiami grynieji kredito srautai, kuriuos atsveria didesnis nominaliojo BVP augimas, dėl kurio skolos santykis su BVP palaipsniui mažėja. Aktyvus finansinio įsiskolinimo mažinimas vyksta, kai teigiami grynieji kredito srautai atsveria nominaliojo BVP augimą. Apie CY ne finansų bendroves pateikti 2016 m. III-iojo ketvirčio duomenys. 12 diagrama. Ne finansų bendrovių investicijų ir grynojo skolinimo / skolinimosi santykio kaita per metus po skolos piko Šaltinis: Eurostatas, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Šalių imtis apsiriboja šalimis, apie kurias yra duomenų ir kurių ne finansų bendrovių skolos ir BVP santykis aukščiausią tašką pasiekė iki 2016 m. ES bankų sektoriuje toliau reikia spręsti problemas, kurių kyla dėl mažo pelningumo ir dėl kai kuriose šalyse esančios didelės neveiksnių paskolų naštos. Daugumoje valstybių narių finansų sektoriaus įsipareigojimų augimas vyksta sparčiau, tačiau dažniausiai išlieka gerokai žemiau rezultatų suvestinės ribos. Praėjusiais metais daugumoje valstybių narių šiek tiek pagerėjo bankų pelningumas, kapitalo pakankamumo rodikliai, sumažėjo neveiksnių paskolų našta ir išaugo kredito srautai. Nuo 2016 m. vidurio iki 2017 m. vidurio visų pirma itin atsigavo bankų vertinimai, o šis atsigavimas susijęs su lūkesčiais dėl didesnių palūkanų normų ir aukštesnių pelningumo kreivių. Tačiau žemų palūkanų normų ir pasenusios verslo praktikos taikymo sąlygomis pelningumas toliau patiria spaudimą. Kai kuriose valstybėse narėse vienu metu fiksuojamas ir mažas pelningumas, ir vieni žemiausių tarp visų šalių kapitalo pakankamumo rodikliai, ir didelė neveiksnių paskolų našta – visų pirma taip yra Graikijoje, Kipre, Italijoje ir Portugalijoje (13 ir 14 diagramos). 13 diagrama. Bankų pelningumas ir kapitalo pakankamumo rodikliai 14 diagrama. Neveiksnios paskolos Šaltiniai: ECB, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastabos. 2008 m. duomenų apie CZ, HR, SE ir SI bendrą neveiksnių skolos priemonių vertę nėra. 13 diagramoje BG atveju kaip 2015 m. I-ojo ketvirčio duomenys nurodyti 2014 m. IV-ojo ketvirčio duomenys, CZ atveju – 2016 m. I-ojo ketvirčio duomenys.

Neveiksnių paskolų našta visoje ES toliau mažėja, tačiau keliose valstybėse narėse tebėra didelė. Neveiksnių paskolų santykis mažėja visose valstybėse narėse, kuriose neveiksnių paskolų dalis yra palyginti didelė, išskyrus Graikiją. Tačiau Portugalijoje ir Italijoje toks mažėjimas prasidėjo tik visai neseniai (14 diagrama). Nepaisant mažėjimo tendencijos, neveiksnių paskolų lygis tebėra aukštas daugelyje šalių, visų pirma Graikijoje ir Kipre, kur neveiksnios paskolos toliau sudaro daugiau kaip 30 % visų paskolų; Italijoje ir Portugalijoje šis santykis artimas 14 %; Bulgarijoje, Airijoje, Kroatijoje, Slovėnijoje neveiksnios paskolos sudaro apie 10 % visų paskolų. ES vyksta masinis realiųjų būsto kainų augimas, kuris liudija atsigavimą iš anksčiau buvusio nuosmukio, tačiau kuris kai kuriais atvejais gali lemti ir pervertinimo padažnėjimą. 2016 m. realiosios būsto kainos išaugo 25-iose valstybėse narėse, o Bulgarijos, Čekijos, Airijos, Latvijos, Vengrijos, Austrijos, Portugalijos, Rumunijos, Slovakijos ir Švedijos rodiklių vertė viršijo rezultatų suvestinės ribą. Palyginti su praėjusiais metais, kainos išaugo dar keturiose šalyse, taip pat pasikeitė ir šalys, kuriose kainos kyla, kadangi ribą ir vienais, ir kitais metais viršijo tik Airijos, Vengrijos ir Švedijos rodikliai. Vienintelės šalys, kuriose realiosios būsto kainos nukrito, yra Graikija, Italija ir Suomija – pastarosiose dviejose kainų kritimas tęsiasi ir 2017 m. bei prisideda prie esamo neigiamo vertinimo atotrūkio (15 diagrama). Keliose kitose valstybėse narėse dėl išaugusių realiųjų būsto kainų dar labiau padidėjo spaudimas jau ir taip pervertintoms būsto rinkoms. Įtampa yra ypač akivaizdi Švedijoje, šiek tiek mažiau – Jungtinėje Karalystėje, Liuksemburge ir Austrijoje, kur realiųjų būsto kainų augimas 2016 m. prisidėjo prie numatyto pervertinimo atotrūkio. Vis dėlto Austrijos ir Jungtinės Karalystės ketvirčio duomenys rodo, kad būsto kainų augimas 2017 m. sulėtėjo. Švedijoje, Jungtinėje Karalystėje ir Danijoje vienu metu fiksuojamas ir būsto kainų pervertinimas, ir didelis namų ūkių įsiskolinimas. Kai kuriais atvejais veržli kainų dinamika pastebima šalyse, kuriose yra tik nežymus vertinimo ar nepakankamo vertinimo atotrūkis – tai pasakytina apie Vengriją, Bulgariją, Latviją, Čekiją ir Slovakiją, kuriose realiosios būsto kainos 2017 m. toliau augo ir kuriose gali kauptis pervertinimo rizika. Nyderlanduose matoma palyginti stabili būsto kainų dinamika didelės namų ūkių skolos sąlygomis. Kai kuriose valstybėse narėse ilgalaikė būsto kainų dinamika atitinka hipotekinio skolinimo dinamiką, o tai reiškia, kad kreditai gali sukelti perkaitimo pavojų. Visų pirma tai aktualu Slovakijoje ir Rumunijoje, kuriose hipotekos augimas 2016 m. viršijo 10 %, nors namų ūkių skola jose ir nėra didelė. Apskritai smarkų būsto kainų augimą daugelyje ES šalių būtina toliau stebėti, atsižvelgiant į tai, kad gali atsirasti makrofinansinės rizikos požymių, ir dėl to, kad toks augimas gali turėti poveikio išteklių paskirstymui ir būsto įperkamumui. 15 diagrama. 2016 m. būsto kainų pokyčiai ir vertinimo atotrūkiai Šaltinis: Eurostatas, ECB, TAB, EBPO, Komisijos tarnybų skaičiavimai. Pastaba. Pervertinimo atotrūkis vertinamas kaip trijų rodiklių – kainos ir pajamų santykio bei kainos ir nuomos santykio nuokrypių nuo ilgalaikių vidurkių ir pagrindiniais principais grindžiamo vertinimo atotrūkių modelio rezultatų – vidurkis. Šiuo metu valdžios sektoriaus skolos santykis beveik visose valstybėse narėse pasiekė aukščiausią tašką, tačiau daugumoje šalių skolos lygis tebėra aukštas. 2016 m. ribą viršijo 16-kos valstybių narių (viena valstybe nare mažiau, palyginti su 2017 m. ĮMA, kurioje buvo nurodyta 17 valstybių narių) rezultatų suvestinės vertės. Devyniose iš šių valstybių narių ne tik valdžios sektoriaus skola viršija 60 % BVP, bet ir privačiojo sektoriaus įsiskolinimas peržengia ribą, o tai liudija poreikį imtis finansinio įsiskolinimo mažinimo šalies ūkio mastu. Apskritai valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis valstybėse narėse, kuriose valdžios sektoriaus skola yra didžiausia, pradėjo mažėti, išimtis – Prancūzija ir Italija. Tačiau finansinio įsiskolinimo mažinimas neretai vyksta nuosaikiu tempu: numatoma, kad iš dešimties valstybių narių, kuriose valdžios sektoriaus skola yra didžiausia, tik Graikija, Kipras ir Austrija laikotarpiu nuo 2016 m. pabaigos iki 2019 m. skolos santykį sumažins bent 10 procentinių punktų. Kalbant apie valstybes nares, kuriose skola yra mažesnė, prognozuojama, kad skolos santykis augs Rumunijoje ir Liuksemburge. Apskritai valdžios sektoriaus finansinio įsiskolinimo mažinimas vykdomas pastaraisiais metais palaipsniui pagerėjusių biudžeto pozicijų ir neseniai atsigavusio augimo sąlygomis. Dėl šių priežasčių valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykį įmanoma pradėti mažinti nepaisant to, kad kai kuriose šalyse biudžeto politika pradeda švelnėti.



2 laukelis. Užimtumas ir socialinė raida 2016 m. ir 2017 m. pirmąjį pusmetį padėtis ES darbo rinkose toliau gerėjo – tiek nedarbo lygis, tiek nedarbo lygio skirtumai, kurie buvo pasiekę aukštumas, visoje ES toliau mažėjo. Dėl darbo vietų kūrimą užtikrinančio ekonomikos atsigavimo pagerėjo socialinė padėtis – sumažėjus labai mažo užimtumo namų ūkių skaičiui ir dideliam materialiniam nepritekliui, sumažėjo žmonių, kuriems gresia skurdas ar socialinė atskirtis, procentinė dalis, o (piniginio) skurdo rizikos lygis stabilizavosi.Daugelyje valstybių narių tebėra problemų, susijusių su socialiniais sunkumais, kurie gali turėti neigiamą poveikį potencialiam BVP augimui ir pasekmių makroekonominio disbalanso naikinimui, ir šį klausimą verta nagrinėti. Neseniai paskelbtas Europos socialinių teisių ramstis gali pasitarnauti kaip minėtų problemų sprendimo orientyras ir paskatinti į pažangą orientuotą socialinę konvergenciją ES. 2016 m. nedarbo lygis dar sumažėjo, tačiau keliose ES šalyse jis vis dar buvo aukštas ar net itin aukštas. Nuo 2015 iki 2016 m. nedarbo lygis išaugo tik dviejose šalyse – Austrijoje ir Estijoje, nors ir nuo žemo lygio. Padėtis labiausiai pagerėjo šalyse, kuriose nedarbo lygis yra aukščiausias (Kroatijoje, Kipre ir Ispanijoje jis sumažėjo 2 ir daugiau procentinių punktų). Visgi devynių valstybių narių (Graikijos, Ispanijos, Prancūzijos, Kroatijos, Italijos, Kipro, Latvijos, Portugalijos ir Slovakijos) rodikliai viršijo rezultatų suvestinės rodiklių ribą, kuri per pastaruosius 3 metus siekė vidutiniškai 10 % (valstybių narių, kurių rodikliai viršijo ribą, skaičius sumažėjo – naujausiose dviejose ĮMA buvo nurodytos 12 šalių). Be to, 2016 m. maždaug dviejų trečdalių valstybių narių nedarbo lygis vis dar viršijo 2008 m. buvusį lygį. Nedarbo lygis, kuris ES siekė 8,6 %, o euro zonoje – 10 %, buvo maždaug 2 procentiniais punktais mažesnis už 2013 m. pasiektą atitinkamą aukščiausią lygį, tačiau jis vis dar buvo 1,6 ir 2,4 procentinių punktų didesnis už 2008 m. rodiklius. 2017 m. pirmąjį pusmetį nedarbo lygis toliau nuolat mažėjo ir 2017 m. viduryje ES nukrito iki 7,7 %, o euro zonoje – iki 9,1 %. Užimtumas ir užimtumo lygis beveik visose valstybėse narėse išaugo, tęsdamas teigiamų praėjusiais metais įvykusių pokyčių tendenciją. Užimtumo lygis (20–64 metų asmenų) 2016 m. visoje ES pasiekė 71,1% ir viršijo 2008 m. užfiksuotą aukščiausią iki krizės buvusį 70,3% lygį. 2017 m. antrąjį pusmetį užimtumo lygis toliau kilo iki rekordinių 72,2 %. Vertinant absoliučiąja verte, dirbančiųjų skaičius 2016 m. sumažėjo tik Rumunijoje ir Latvijoje. Aktyvumo lygis padidėjo beveik visoje ES. Per pastaruosius trejus metus aktyvumo lygis sumažėjo tik dviejose šalyse: Kipre sumažėjęs aktyvumo lygis tiesiog susilygino su rezultatų suvestinės riba (–0,2), o Ispanijoje jos netgi nesiekė (–0,1). Bendras aktyvumo lygis ES ir euro zonoje 2016 m. buvo atitinkamai 72,9 % ir 72,9 %, t. y. maždaug 2,6 ir 2,1 procentiniais punktais didesnis už 2007 m. lygį. Augimo tendencija daugiausia susijusi su tuo, kad darbo rinkoje aktyviau dalyvauja vyresnio amžiaus darbuotojai ir moterys. Ilgalaikio nedarbo lygis pradėjo gerėti šiek tiek vėliau, negu prasidėjo atsigavimas, tačiau 2016 m. pagerėjimas jau buvo pastebimas beveik visose valstybėse narėse. Tik dvi šalys užfiksavo lygį, kuris yra bent 0,5 procentinio punkto didesnis nei prieš trejus metus (pastarasis yra rezultatų suvestinės riba): Austrijoje jis išaugo iki 1,9 %, o Suomijoje – 2,3 %. Aukščiausias ilgalaikio nedarbo lygis buvo Graikijoje (17 %) ir Ispanijoje (9,5 %). Jaunimo nedarbo lygis trejus metus iš eilės iki 2016 m. mažėjo visose ES šalyse, išskyrus Liuksemburgą (kuriame dėl padidėjimo 2,2 procentiniais punktais nežymiai viršyta 2 procentinius punktus siekianti rezultatų suvestinės riba) ir, šiek tiek mažesniu mastu, Austriją bei Suomiją. Tuo pačiu laikotarpiu šalyse, kuriose lygis buvo didžiausias (įskaitant Graikiją, Vengriją, Ispaniją ir Kroatiją), taip pat Bulgarijoje ir Slovakijoje jaunimo nedarbo lygis sumažėjo 10 procentinių punktų ar daugiau. Jaunimo nedarbo lygis vis dar viršija 30 % Kroatijoje, Graikijoje, Italijoje ir Ispanijoje, o nedirbančio, nesimokančio ir profesiniame mokyme nedalyvaujančio jaunimo dalis tebeviršija 15 % Bulgarijoje, Kroatijoje, Kipre, Graikijoje, Italijoje ir Rumunijoje. Įvairiose ES šalyse susirūpinimą toliau kelia socialinė padėtis. Žmonių, kuriems gresia skurdas ar socialinė atskirtis, procentinė dalis 2015–2016 m. sumažėjo maždaug pusėje ES šalių, dažnai nežymiai. 2016 m. beveik ketvirtadaliui ES gyventojų grėsė skurdas arba socialinė atskirtis. Rodikliai smarkiai skiriasi – jie siekia 40 % Bulgarijoje ir Rumunijoje, virš 35 % Graikijoje ir maždaug 13 % Čekijoje ar 17 % Danijoje, Suomijoje bei Nyderlanduose. 2015–2016 m. skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis bene labiausiai išaugo Liuksemburge ir Rumunijoje, tuo tarpu Vengrijoje, Latvijoje ir Maltoje jis labiausiai sumažėjo. Tuo pat metu namų ūkių disponuojamosios pajamos išaugo, tačiau daugelyje valstybių narių realiąja verte jos dar nepasiekė 2008 m. buvusio lygio. Bendri skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygio pokyčiai atspindi skirtingą įvairių jo sudėtinių elementų kaitą. Nors žmonių, kuriems gresia skurdas ar socialinė atskirtis, procentinė dalis daugumoje valstybių narių 2016 m. sumažėjo, daugumoje ES šalių pastaraisiais metais ji didėjo: skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygis per trejų metų laikotarpį labiausiai padidėjo Estijoje, Latvijoje, Nyderlanduose ir Rumunijoje, tuo tarpu Graikijoje užfiksuotas didžiausias jo sumažėjimas, tačiau nuo didesnio už vidutinį lygio. Didelis materialinis nepriteklius, priešingai, per pastaruosius trejus metus ir konkrečiai 2016 m. sumažėjo beveik visose ES valstybėse narėse, o Bulgarijoje, Vengrijoje ir Latvijoje per trejus metus jis sumažėjo daugiau kaip 10 procentinių punktų. Galiausiai, nors dėl ekonomikos atsigavimo žmonių (iki 60 metų), gyvenančių labai mažo darbo intensyvumo namų ūkiuose, procentinė dalis daugelyje ES šalių sumažėjo, kai kuriose šalyse, konkrečiau, Lietuvoje, Suomijoje, Graikijoje ir Rumunijoje, 2016 m. ji išaugo. Apskritai dėl su įsisenėjusiomis ir (arba) naujomis tendencijomis susijusi rizika ir pažeidžiamumas egzistuoja keliose valstybėse narėse. Problemų mastas ir būtinybė imtis tinkamų atsakomųjų politikos priemonių valstybėse narėse labai skiriasi priklausomai nuo pažeidžiamumo pobūdžio ar tendencijų, taip pat nuo to, ar jie susiję su vienu, ar su keliais ekonomikos sektoriais. ·Kai kurios valstybės narės turi daug tarpusavyje persipynusių su atsargomis susijusių pažeidžiamumo problemų. Tai pasakytina apie šalis, kurios labiausiai nukentėjo dėl su kreditu susijusių spartaus ekonomikos augimo ir staigaus smukimo ciklų, kurie dažnai siejami su jų bankų sektorių likvidumo ir mokumo problemomis, ir dėl itin staigių einamosios sąskaitos pozicijos permainų. Kipro, Graikijos ir Portugalijos privačiojo sektoriaus įsiskolinimas yra didelis, valstybės skolos lygis – aukštas, grynoji tarptautinių investicijų pozicija – itin neigiama, taip pat neišspręstos kitos bankų sistemos problemos. Šios šalys vis dar neišsprendė finansinio įsiskolinimo mažinimo problemos, nes jų fiskalinio manevravimo galimybė yra ribota, nedarbo lygis – aukštas (tačiau mažėja), o nominalusis augimas – nuosaikus. Bulgarija, Kroatija, Airija, Slovėnija ir Ispanija taip pat turi pažeidžiamumo problemų – šios problemos yra tarpusavyje susijusios ir, ko gero išskyrus Bulgariją, joms būdingas didelis atsargų disbalansas. Tačiau spręsdamos problemas šios šalys, palyginti su pirmiau minėtomis šalimis, daro spartesnę pažangą. ·Keliose valstybėse narėse pažeidžiamumą iš esmės lemia didelė valdžios sektoriaus skola ir su potencialiu gamybos apimties augimu bei konkurencingumu susijusios problemos. Tai visų pirma pasakytina apie Italiją, kurios pažeidžiamumo problemos taip pat susijusios su bankų sektoriumi, ypač su didele neveiksnių paskolų našta. Belgija ir Prancūzija taip pat susiduria su didelės valdžios sektoriaus bendrosios skolos ir potencialaus augimo problemomis, tačiau joms nekyla panaši su pažeidžiamais bankais susijusi galima rizika. ·Kai kurios valstybės narės pasižymi dideliu nuolatiniu einamosios sąskaitos pertekliumi, kuris rodo įvairiu mastu susilpnėjusį privačiojo sektoriaus vartojimą ir investavimą. Tai pasakytina visų pirma apie Daniją, Vokietiją, Nyderlandus ir Švediją. Vokietijoje tai susiję su finansinio įsiskolinimo mažinimo tendencijomis visuose ekonomikos sektoriuose, nors skolos lygis palyginti nėra aukštas. Didelis nuolatinis perteklius gali reikšti prarastas ekonomikos augimo ir vidaus investavimo galimybes. Be to, ekonominė veikla vis dar yra lėta, o infliacijos lygis – mažesnis negu numatyta, todėl bendros paklausos stygius turi įtakos likusiai euro zonos daliai. ·Kai kuriose valstybėse narėse iš kainų arba sąnaudų kintamųjų kitimo matyti potencialių perkaitimo ženklų, visų pirma būsto ir darbo rinkose. Švedijoje, taip pat Austrijoje, Danijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir Jungtinėje Karalystėje kainų spaudimas daugiausia susijęs su būsto sektoriumi ir didele namų ūkių skola. Estijoje, Vengrijoje, Latvijoje, Lietuvoje ir Rumunijoje palyginti sparčiai auga vienetui tenkančios darbo sąnaudos, o kainų konkurencingumas pamažu krenta. Šiose šalyse, ypač Rumunijoje bei Vengrijoje, užfiksuotas spartėjantis vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas, nes vykdoma prociklinė fiskalinė politika, o dėl to gali padidėti perkaitimo spaudimas. Apskritai reikia atlikti 12 valstybių narių nuodugnias apžvalgas. Šios šalys – Airija, Bulgarija, Italija, Ispanija, Kipras, Nyderlandai, Portugalija, Prancūzija, Slovėnija, Švedija ir Vokietija. Visų šių šalių nuodugnios apžvalgos buvo rengiamos ir per ankstesnį ciklą (iš viso per jį buvo parengtos 13 šalių nuodugnios apžvalgos). Nors, palyginti su praėjusiais metais, valstybių narių, kurių nuodugnias apžvalgas reikia parengti, yra mažiau, nauja galima rizika kyla keliose šalyse, kurių nuodugnios apžvalgos šiame etape nebus rengiamos, bet, kaip nurodyta 3 skirsnyje, bus toliau stebimi jose vykstantys pokyčiai. Remiantis 2017 m. įspėjimo mechanizmo ataskaita, pasiekta tolesnės pažangos naikinant šalių, kurios yra grynosios skolininkės, išorės disbalansą, be to, toliau apskritai gerėjo padėtis darbo rinkose ir augimo sąlygos. Pažanga sprendžiant su vidaus pokyčiais ir sektorių skolos našta susijusio disbalanso problemą ir siekiant užkirsti jam kelią yra įvairesnė. Atsižvelgiant į tai, kad vidaus ir išorės atsargų disbalansas koreguojamas lėtai, daugelyje valstybių narių jis ne tik išlieka rizikos ir pažeidžiamumo šaltiniu, bet ir temdo investicijų perspektyvas bei ekonomikos atsigavimą. Jeigu nebus sustiprinti ilgalaikiai augimą skatinantys veiksniai, kaip antai investavimas, našumas ir užimtumas, gerėjančių ciklinių sąlygų gali nepakakti, kad dabartinis atsargų disbalansas nenukristų žemiau tam tikro apdairaus lygio. Be to, gerėjant ciklinėms sąlygoms kai kuriose šalyse didėja kainų, sąnaudų ir būsto rinkos spaudimas, todėl jose turi būti atliekama atidi stebėsena.

3. Disbalansas, rizika ir koregavimas. Konkrečioms šalims skirtos pastabos

Belgija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Belgijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, privačiojo sektoriaus skola ir valdžios sektoriaus skola, viršija orientacines ribas. Išorės tvarumą palaiko labai palanki grynoji tarptautinių investicijų pozicija ir beveik subalansuota einamosios sąskaitos pozicija. Dėl 2016 m. eksporto rinkos dalių padidėjimų smarkiai sumažėjo sukauptų šios rinkos dalių praradimas. Nominaliosios vienetui tenkančios darbo sąnaudos kito vangiai, tačiau numatoma, kad ateityje jos vėl augs. Privačiojo sektoriaus, visų pirma ne finansų bendrovių, skola tebėra palyginti didelė, nors skolos rodiklius didina plačiai paplitęs grupės vidaus skolinimasis. Su namų ūkių skola susijusi rizika dažniausiai kyla dėl padėties būsto rinkoje. Pastaraisiais metais realiosios būsto kainos buvo palyginti stabilios, taigi iki 2008 m. vykęs greitas jų augimas nebuvo koreguojamas. Numatoma, kad valdžios sektoriaus skola iš lėto mažės, tačiau jos lygis didelis, todėl ji išlieka pagrindine viešųjų finansų ilgalaikio tvarumo problema; valdžios sektoriaus vartojimas nesikeičia dėl tebesitęsiančio viešųjų finansų konsolidavimo. Tebekuriama daug darbo vietų, o ilgalaikis nedarbas ir didelis vyraujantis jaunimo nedarbas mažėjo. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su viešojo sektoriaus įsiskolinimu, tačiau su šiomis problemomis susijusi rizika išlieka nedidelė. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Bulgarija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Bulgarijoje susidarė perviršinis makroekonominis disbalansas, visų pirma dėl tam tikro finansų sektoriaus pažeidžiamumo ir didelio įmonių įsiskolinimo nebaigto darbo rinkos koregavimo sąlygomis. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija ir realiųjų būsto kainų augimas, viršija orientacines ribas. Neigiama grynoji tarptautinių investicijų pozicija tebeviršija ribą, tačiau dėl didelio einamosios sąskaitos pertekliaus toliau gerėja. Iš grynosios tarptautinių investicijų pozicijos matyti didesnė dinamika – ši pozicija daugiausia siejama su įsipareigojimais, susijusiais su tiesioginėmis užsienio investicijomis, o tai mažina išorės riziką. Išorės pozicija gerėjo dėl eksporto rinkos dalių padidėjimo, fiksuoto pastaruosius kelerius metus. Privačiojo sektoriaus įsiskolinimas tebekelia problemų, visų pirma ne finansų bendrovėms, kurių neveiksnių paskolų lygis nepaisant įsiskolinimo mažinimo proceso tebėra aukštas. 2016 m. realiosios būsto kainos smarkiai išaugo, todėl jas reikia atidžiai stebėti. Siekiant spręsti finansų sektoriaus pažeidžiamumo problemas, imamasi išankstinių veiksmų. Nors makroekonominės sąlygos yra palankios, sektoriaus veiklai trukdo dar neišspręstos prasto valdymo, turto kokybės ir priežiūros problemos. Darbo rinka atsigauna – numatoma, kad nedarbas prognozės laikotarpiu mažės. Dėl neišspręstų struktūrinių problemų, kaip antai didelio ilgalaikio nedarbo, taip pat įgūdžių bei kvalifikacijų neatitikimo, nepakankamai panaudojamas žmogiškasis kapitalas ir daroma neigiama įtaka užimtumui. Šiuo metu numatoma, kad ateityje darbo užmokestis ir darbo sąnaudos turėtų didėti, visų pirma dėl kai kuriuose sektoriuose jaučiamo pasiūlos trūkumo ir planų 2018–2020 m. dar padidinti minimalųjį darbo užmokestį. Apskritai ekonominiame vertinime nurodomas išliekantis ekonomikos, be kita ko, finansų sektoriaus, pažeidžiamumas. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą perviršinį disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti makroekonominės rizikos pastovumą ir stebėti perviršinio disbalanso naikinimo pažangą. Čekija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Čekijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje realiosios būsto kainos viršija orientacinę ribą. Einamosios sąskaitos balansas toliau gerėja ir dabar matyti nedidelis perteklius. Grynoji tarptautinių investicijų pozicija toliau stiprėjo iš dalies dėl žemiausios valiutos kurso ribos apsaugos euro atžvilgiu, tačiau ši politika buvo baigta vykdyti 2017 m. balandžio mėn. Eksporto rinkos dalys didėjo. Nominaliosios vienetui tenkančios darbo sąnaudos didėjo dėl didelio darbo užmokesčio augimo, kuris, kaip prognozuojama, didės esant įtampai darbo rinkoje. Realiosios būsto kainos toliau sparčiai augo ir dabar viršija ribą, todėl jas reikia stebėti. Dėl laipsniško būsto kainų didėjimo išaugo ir hipotekos apimtys. 2016 m. šiek tiek padidėjo privačiojo sektoriaus skolos lygis, tačiau kol kas jis ribos neviršija. Bankų sektorius, kuriame dominuoja užsienio kapitalo bankai, toliau yra stabilus, nepaisant 2016 m. itin padidėjusių finansų sektoriaus įsipareigojimų. Nedarbas mažėjo ir dabar yra labai mažas. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su galima vidaus rizika, tačiau ji kol kas nedidelė. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Danija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Danijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, einamosios sąskaitos balansas ir privačiojo sektoriaus skola, viršija orientacines ribas. Iš einamosios sąskaitos balanso toliau matyti didelis perteklius, kuris rodo dideles įmonių santaupas ir namų ūkių įsiskolinimo mažinimą. Einamosios sąskaitos perteklius susijęs su itin teigiama grynąja tarptautinių investicijų pozicija, dėk kurios savo ruožtu teigiamos grynosios pajamos iš užsienio investicijų taip pat yra teigiamos. Sumažėjo sukauptas eksporto rinkos dalių praradimas, o sąnaudų konkurencingumo rodikliai išliko nepakitę. Nors namų ūkių skola mažėja, ji tebėra viena didžiausių ES. Didelė namų ūkių skola atspindi specifinį bankų finansuojamos hipotekos modelį, palankią apmokestinimo tvarką ir mažas paskatas išmokėti hipotekos skolą, taip pat pažangią pensijų ir socialinės gerovės sistemą. Tačiau dėl vis dar mažų finansavimo sąnaudų ir gerėjančių darbo rinkos sąlygų būsto kainos, visų pirma pagrindiniuose miestuose, vėl ima kilti, todėl jas reikia stebėti. Vis dėlto bankų sektorius išlieka patikimas. Padėtis darbo rinkoje laipsniškai gerėja, nedarbas yra nedidelis ir mažėja. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su einamąja sąskaita, privačiojo sektoriaus skola ir būsto sektoriumi, tačiau rizika išlieka nedidelė. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Vokietija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Vokietijoje susidarė makroekonominis disbalansas, visų pirma susijęs su dideliu einamosios sąskaitos pertekliumi, rodančiu pernelyg dideles santaupas ir vangias investicijas. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, einamosios sąskaitos balansas ir valdžios sektoriaus skola, viršija orientacines ribas. 2016 m. einamosios sąskaitos perteklius iš esmės nepakito. Nuolat augant vidaus paklausai numatoma, kad einamosios sąskaitos perteklius mažės, tačiau jo lygis išliks aukštas, o grynoji tarptautinė investicijų pozicija toliau tvirtės. Teigiamas prekybos sąlygų poveikis silpnėja. Eksporto augimas sulėtėjo dėl lėtesnės pasaulinės prekybos, taigi eksporto rinkos dalys nepasikeitė. Privačiojo sektoriaus skola maža, toliau matyti įsiskolinimo mažinimo tendencijos, santaupų perviršis ir vangios investicijos; visa tai matoma iš didelio einamosios sąskaitos pertekliaus. Nors likvidumas didėja, bendrovės investuoja nedaug. Spartėja realiųjų būsto kainų augimas. Tačiau kredito augimas vangus, nors palūkanos mažos ir būsto kainos kyla. Darbo užmokestis augo nedaug, tačiau nedaug augo ir vienam namų ūkio asmeniui tenkantis vartojimas, taigi namų ūkių santaupų lygis išliko aukštas. Valdžios sektoriaus skola toliau mažėjo ribos link, prognozės laikotarpiu numatomas biudžeto perteklius. Išlieka valstybės investicijų trūkumas. Bendro nedarbo, be kita ko, jaunimo ir ilgalaikio nedarbo, lygis toliau mažėjo ir išlieka labai žemas. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su labai dideliu ir tik laipsniškai mažėjančiu išorės perviršiu bei didele priklausomybe nuo išorės paklausos, taigi labai svarbu atlikti tęstinį perbalansavimą. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti, ar disbalansas išliko, ar yra panaikintas.

Estija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Estijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, neigiama grynoji tarptautinių investicijų pozicija ir vienetui tenkančios darbo sąnaudos, viršija orientacinę ribą. Neigiama grynoji tarptautinių investicijų pozicija viršija ribą, bet prie jos artėja, tačiau daugiau nei pusę išorės įsipareigojimų sudaro TUI. Nuo 2014 m. išlieka nedidelis einamosios sąskaitos perteklius ir numatoma, kad prognozės laikotarpiu jis išsilaikys. 2016 m. eksporto rinkos dalys didėjo, tačiau vertinant pagal sukauptas dalis, rodiklis išliko nepakitęs. Didelis nominaliųjų vienetui tenkančių sąnaudų augimas ir padidėjęs realusis efektyvusis valiutos kursas iš esmės rodo darbo užmokesčio augimą esant įtampai darbo rinkoje. Kalbant apie ateitį, vėl didėjant investicijų srautams ir augant eksporto rinkoms šiais ir kitais metais, didės našumas, o vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas sulėtės. 2016 m. būsto kainų augimas buvo nuosaikesnis, palyginti su ankstesniu laikotarpiu, kai jis viršijo ribą. Privačiojo sektoriaus skola nepakito, o valdžios sektoriaus skola išliko mažiausia ES. Pagerėjo ir ilgalaikio bei jaunimo nedarbo rodikliai, nes aktyvumo lygis kaip niekad aukštas. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su sąnaudų konkurencingumu esant įtampai darbo rinkoje, tačiau rizika išlieka nedidelė. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Airija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Airijoje susidarė makroekonominis disbalansas, visų pirma susijęs su pažeidžiamumu dėl didelės viešojo ir privačiojo sektorių skolos ir grynųjų išorės įsipareigojimų, nepaisant pagerėjusių srautų rodiklių. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, realusis efektyvusis valiutos kursas, privačiojo sektoriaus skola, valdžios sektoriaus skola ir realiosios būsto kainos, viršija orientacinę ribą. Iš einamosios sąskaitos matyti didelis perteklius, o grynoji tarptautinių investicijų pozicija labai susilpnėjo iš esmės dėl su šalies ekonomika nesusijusių veiksnių. Apskritai susijusią einamąją sąskaitą ir išorės poziciją sunku įvertinti dėl tarptautinių įmonių veiklos masto ir poveikio. Pastaraisiais metais labai išaugus našumui, pagerėjo sąnaudų konkurencingumas. Ekonomikai sparčiai atsigaunant, privačiojo sektoriaus ir valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykio rodikliai tebėra dideli, tačiau mažėja. Namų ūkiai toliau aktyviai mažino įsiskolinimą, tačiau šalies ne finansų bendrovių padėtį sunkiau įvertinti dėl tarptautinių įmonių reikšmės bendrai įmonių skolai. Prognozės laikotarpiu valdžios sektoriaus deficitas artėja prie balanso. Pastaraisiais metais mažėjo neveiksnių paskolų santykis, tačiau jis vis dar didelis, todėl daro poveikį visai ekonomikai. Bankai turi pakankamai kapitalo, o jų pelningumas, nors ir lėtai, laipsniškai didėja. Realiųjų būsto kainų augimo tempas didelis iš esmės dėl ribotos pasiūlos, ir nors būsto vertės lygis kol kas mažas, jį reikia stebėti. Airijoje beveik nėra nedarbo – nedarbo lygis toliau krenta, o viso etato darbo vietų skaičius auga greičiausiai nuo 1999 m. Taip pat labai sumažėjo ilgalaikio ir jaunimo nedarbo lygis. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su išorės tvarumo vertinimu, finansų sektoriaus pažeidžiamumu, privačiojo ir viešojo sektorių skola. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti, ar disbalansas išliko, ar yra panaikintas. Ispanija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Ispanijoje susidarė makroekonominis disbalansas, visų pirma dėl didelių privačiojo sektoriaus, viešojo sektoriaus ir išorės įsiskolinimo lygio didelio nedarbo sąlygomis. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, privačiojo ir valdžios sektorių skolos santykiai ir nedarbo lygis, viršija orientacines ribas. Buvo tęsiamas išorės perbalansavimas. Grynoji tarptautinių investicijų pozicija pagerėjo, bet išlieka labai didelė, ir prireiks laiko, kol ji pasieks apdairų lygį. Numatoma, kad einamosios sąskaitos perteklius išliks nedidelis, nors galutinė paklausa yra didelė iš dalies dėl struktūrinio eksporto rezultatų pagerėjimo. Vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas buvo vangus, tačiau našumas mažai padidėjo, taigi konkurencingumo stiprėjimas priklauso nuo sąnaudų pranašumo. Įsiskolinimą reikia toliau mažinti, nors privačiojo sektoriaus, visų pirma bendrovių, skola 2016 m. mažėjo. Skolos mažinimo tempas sulėtėjo, nes vėl gauta naujų kreditų, dėl kurių smarkiai išaugo investicijos. Valdžios sektoriaus skolos santykis didelis ir mažėja lėtai iš esmės dėl smarkaus augimo. Nors nedarbas sparčiai mažėja, jis (ypač jaunimo ir ilgalaikis nedarbas) vis dar tebėra didelis. Daugeliu naujai kuriamų darbo vietų atveju siūlomos laikinosios sutartys. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su išorės tvarumu, privačiojo ir viešojo sektorių skola bei darbo rinkos koregavimu mažo našumo augimo sąlygomis. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą disbalansą ir jo tarpvalstybinį poveikį, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti, ar disbalansas išliko, ar yra panaikintas. Prancūzija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Prancūzijoje susidarė perviršinis makroekonominis disbalansas, visų pirma dėl labai didelės viešojo sektoriaus skolos ir silpno konkurencingumo mažo našumo augimo sąlygomis. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, valdžios sektoriaus skola, privačiojo sektoriaus skola ir nedarbo lygis, viršija orientacines ribas. Iš einamosios sąskaitos tebematyti nedidelis deficitas, numatoma, kad jis nesikeis. Pastaraisiais metais eksporto rinkos dalys stabilizavosi. Konkurencingumo rodikliai pagerėjo, nes dėl mažo darbo užmokesčio kitimo ir darbo sąnaudų mažinimo priemonių žymiai sumažėjo nominaliosios vienetui tenkančios darbo sąnaudos. Tačiau darbo našumo augimas tebėra mažas, o tai stabdo spartesnį sąnaudų konkurencingumo atsigavimą. Privačiojo sektoriaus skola viršija ribą: didėja įmonių skola, o būsto kainos, palyginti su disponuojamomis pajamomis, išlieka gana didelės. Valdžios sektoriaus skola yra didelė, tačiau nebekinta – ji yra pagrindinis pažeidžiamumo šaltinis, dėl kurio mažėja fiskalinio manevravimo galimybės, jeigu ateityje kiltų sukrėtimų. Palyginti su 2015 m. buvusiu aukščiausiu nedarbo lygiu, nedarbas mažėja, o ilgalaikis nedarbas nesikeičia. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su dideliu viešojo sektoriaus įsiskolinimu ir mažu konkurencingumu mažo našumo augimo sąlygomis. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą perviršinį disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti išliekančią makroekonominę riziką ir stebėti perviršinio disbalanso naikinimo pažangą. Kroatija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Kroatijoje susidarė perviršinis makroekonominis disbalansas, visų pirma dėl rizikos, susijusios su dideliais viešojo sektoriaus, įmonių ir išorės skolos, kurios didelė dalis išreikšta užsienio valiuta, lygio mažo galimo augimo sąlygomis. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, valdžios sektoriaus skola ir nedarbo lygis, viršija orientacines ribas. Grynoji tarptautinių investicijų pozicija mažėja, tačiau yra didelė, taigi kyla nuolatinė su valiuta susijusi rizika. Einamosios sąskaitos perteklius yra didelis, ji yra teigiama nuo 2013 m. Iš pradžių perteklių skatino mažėjanti vidaus paklausa, o šiuo metu jį vis labiau lemia stiprus eksporto augimas, skatinamas padidėjusio sąnaudų konkurencingumo. 2016 m. paspartėjo eksporto dalių augimas. Privačiojo sektoriaus skola, kurios lygis vis dar aukštas, mažėjo toliau, nors kredito srautai buvo nedideli. Toliau smarkiai augant ekonomikai turėtų vykti įsiskolinimo mažinimo procesas, o tai sumažintų kredito augimo spaudimą ateityje. Nors ne finansų bendrovių paskolų dalis mažėja, didelė jų dalis – neveiksnios paskolos. 2016 m. valdžios sektoriaus skolos santykis toliau mažėjo ir numatoma, kad jis dar sumažės, be kita ko, dėl nedidelio deficito. Nedarbo lygis krenta, tačiau jo mažėjimą iš esmės lemia sparčiai mažėjanti darbo jėga. Ekonominei perspektyvai kylanti rizika yra susijusi su didelio konglomerato „Agrokor“ restruktūrizavimo pokyčiais. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su didele skola ir valiutos poveikiu visiems sektoriams, taip pat darbo rinkos rezultatais. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą perviršinį disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti makroekonominės rizikos pastovumą ir stebėti perviršinio disbalanso naikinimo pažangą.

Italija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Italijoje susidarė perviršinis makroekonominis disbalansas, visų pirma dėl rizikos, susijusios su didele viešojo sektoriaus skola ir užsitęsusio mažo našumo kitimo didelių neveiksnių paskolų ir didelio nedarbo sąlygomis. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, valdžios sektoriaus skola ir nedarbo lygis, viršija orientacines ribas. 2016 m. einamosios sąskaitos perteklius toliau didėjo – jį didino eksportas, kurio rinkos dalys nuosaikiai išaugo ir nulėmė orientacinių ribų neviršijantį rodiklį; jis taip pat atspindi tolesnę silpną vidaus paklausą, matomą iš kaip niekad žemo fiksuotųjų investicijų ir BVP santykio. Tačiau sąnaudų konkurencingumui neigiamą poveikį taip pat darė vangus darbo našumo augimas nepaisant nedidelio darbo užmokesčio augimo, o su sąnaudomis nesusiję veiksniai, kaip antai inovacijos ir įmonės dydis, taip pat daro neigiamą įtaką eksporto rezultatams. Dėl vangaus ekonomikos atsigavimo, mažos infliacijos ir ekspansinės fiskalinės politikos pastaraisiais metais vilkinama mažinti labai didelį valdžios sektoriaus skolos santykį. Galimo augimo perspektyva nėra aiški, visų pirma dėl nepalankios demografinės padėties ir mažo našumo augimo, taip pat dėl ankstesnio netinkamo kapitalo paskirstymo, siejamo su daugybe neveiksnių paskolų, ir nedidelio investicijų lygio. Nepaisant neseniai atliktų viešųjų intervencijų siekiant pertvarkyti silpniausius bankus, dėl nuolatinio mažo našumo ir didelių neveiksnių paskolų kiekio bankų sistema yra neatspari sukrėtimams, o tai trukdo bankams pritraukti daugiau kapitalo ir remti ekonomikos atsigavimą. Nors laipsniškai gerėja darbo rinkos sąlygos, nedarbo (visų pirma ilgalaikio bei jaunimo nedarbo) lygis išlieka aukštas, t. y. daug aukštesnis nei prieš krizę. Bendras dalyvavimo lygis kyla, tačiau tebėra žemesnis už euro zonos vidurkį. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su labai dideliu privačiojo sektoriaus įsiskolinimu ir dideliu nedarbu mažo našumo augimo ir vis dar pažeidžiamos bankų sistemos sąlygomis. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą perviršinį disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti išliekančią makroekonominę riziką ir stebėti perviršinio disbalanso naikinimo pažangą. Kipras. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Kipre susidarė perviršinis makroekonominis disbalansas, visų pirma susijęs su didelėmis privačiojo ir viešojo sektorių skolomis bei išorės skola ir didele bankų sistemos neveiksnių paskolų dalimi. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, realusis efektyvusis valiutos kursas, privačiojo sektoriaus skola, valdžios sektoriaus skola, nedarbo lygis ir darbo jėgos aktyvumo lygio pokytis, viršija orientacinę ribą. Einamosios sąskaitos deficitas 2016 m. itin padidėjo, neigiama grynoji tarptautinių investicijų pozicija išlieka didelė. Sukauptas šios rinkos dalių praradimas smarkiai sumažėjo 2016 m. padidėjus rinkos dalims. Sąnaudų konkurencingumas padidėjo: labai sumažėjo realusis efektyvusis valiutos kursas, kuris iki 2016 m. atitiko neigiamą infliaciją, nedidelis darbo užmokestis kompensavo mažą našumo augimą. Ateityje tolesnis didėjimas gali tapti problema, nes šių veiksnių poveikis silpsta. Privačiojo sektoriaus (tiek namų ūkių, tiek įmonių) įsiskolinimas yra vienas didžiausių ES, o įsiskolinimo mažinimo procesas labai lėtas. Namų ūkių santaupos yra neigiamos. Dėl defliacijos, kuri vyravo iki 2016 m. galimybės pasyviai mažinti įsiskolinimą sumažėjo – ši tendencija turėtų pasikeisti, nes numatoma, kad infliacija ims didėti. Realiosios būsto kainos nesikeitė ir panašu, kad blogiausia jau praeityje. Labai didelis neveiksnių paskolų lygis trukdo ekonomikoje atkurti palankų kreditų srautą, kurio reikia galimam augimui remti vidutiniu laikotarpiu. Tikimasi, kad labai didelis valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis aukščiausią tašką buvo pasiekęs 2016 m. Nedarbas mažėja, tačiau jo, visų pirma ilgalaikio ir jaunimo nedarbo, lygis tebėra aukštas. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su išorės tvarumu, viešojo ir privačiojo sektorių skola, finansų sektoriaus pažeidžiamumu ir darbo rinkos koregavimu. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą perviršinį disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti makroekonominės rizikos pastovumą ir stebėti perviršinio disbalanso naikinimo pažangą. Latvija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Latvijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, vienetui tenkančios darbo sąnaudos, realiosios būsto kainos ir nedarbo lygis, viršija orientacines ribas. 2016 m. susidarė einamosios sąskaitos perteklius, tačiau numatoma, kad ateityje vėl susidarys deficitas. Didelė neigiama grynųjų tarptautinių investicijų pozicija, iš esmės rodanti valdžios sektoriaus skolą ir TUI, laipsniškai mažėja. Pastaraisiais metais eksporto rinkos dalys nesikeitė. Tačiau iš sąnaudų konkurencingumo rodiklių matyti nuolatinis mažėjimas. Realusis efektyvusis valiutos kursas padidėjo. Vienetui tenkančios darbo sąnaudos smarkiai išaugo pirmiausia dėl nuolatinio darbo užmokesčio didėjimo, kuris ateityje greičiausiai dar didės mažėjant darbo jėgai ir esant įtampai darbo rinkoje, nepaisant prognozuojamo nedidelio darbo našumo didėjimo. 2016 m. realiosios būsto kainos smarkiai išaugo, todėl jas reikia stebėti. Toliau mažėja privačiojo sektoriaus įsiskolinimas, o kredito augimas išlieka vangus. Viešojo sektoriaus skola tebėra nedidelė ir nekinta. Nedarbas toliau mažėja. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su vidaus paklausos spaudimu ir sąnaudų konkurencingumu, tačiau rizika išlieka nedidelė. Apskritai šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Lietuva. Ankstesniuose MDP raunduose makroekonominio disbalanso Lietuvoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, vienetui tenkančios darbo sąnaudos ir realusis efektyvusis valiutos kursas, viršija orientacines ribas. 2015–2016 m. einamoji sąskaita mažėjo, todėl rodiklis artėjo prie balanso. Grynųjų tarptautinių investicijų pozicija, iš esmės rodanti valdžios sektoriaus skolą ir TUI, gerėja. 2016 m. padidėjo eksporto rinkos dalys. Tačiau sąnaudų konkurencingumas sumažėjo. Pastaraisiais metais realusis efektyvusis valiutos kursas kilo, o vienetui tenkančios darbo sąnaudos smarkiai augo, tačiau numatoma, kad ateinančiais metais jos gali šiek tiek mažėti didėjant našumui. Viešojo ir privačiojo sektorių skolų lygis tebėra palyginti žemas ir nesikeičia. Realiosios būsto kainos kilo, tačiau nuo žemo lygio. Nedarbas mažėjo ir šiuo metu jo rodiklis ribos neviršija. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su sąnaudų konkurencingumu, tačiau rizika išlieka nedidelė. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Liuksemburgas. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Liuksemburge nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, privačiojo sektoriaus skola ir padidėjęs jaunimo nedarbo lygis, viršija orientacines ribas. Išorės pozicija iš esmės rodo beveik nesikeičiantį einamosios sąskaitos perteklių ir teigiamą grynųjų tarptautinių investicijų poziciją, kurios pokyčiai daugiausia atspindi šalies, kuri yra tarptautinis finansų centras, poziciją, o ne vidaus ekonominę veiklą. Sukauptas eksporto rinkos dalių padidėjimas yra žymus dėl pastaruoju metu nesikeičiančių darbo sąnaudų, pagrįstų sulėtėjusia vienetui tenkančių darbo sąnaudų raida. Daugelį metų realiosios būsto kainos augo palyginti greitu tempu, todėl jas reikia atidžiai stebėti. Būsto kainų augimą skatina aktyvi darbo rinka, dideli grynosios migracijos srautai ir palankios finansavimo sąlygos, o pasiūla išlieka palyginti nedidelė. Dėl nuolat didėjančių kainų būsto įperkamumas toliau mažėja. Įmonių įsiskolinimas daugiausia susijęs su tarpvalstybinėmis įmonių tarpusavio paskolomis, o namų ūkių skola – daugiausia hipotekos skola – nuolat didėjo ir atspindi augančias būsto kainas. Tačiau riziką, susijusią su šalies finansiniu stabilumu, mažina tvirtas bankų sektorius. Viešojo sektoriaus skola išlieka labai maža. Didelio augimo sąlygomis darbo rinkoje atsiranda įtampa, o nedarbas mažėja. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su nedidele rizika, siejama su nuolat didėjančiomis būsto kainomis ir namų ūkių skola. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Vengrija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Vengrijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, valdžios sektoriaus skola, realiosios būsto kainos ir metinis visų finansų sektoriaus įsipareigojimų pokytis, viršija orientacines ribas.

Einamosios sąskaitos perteklius išlieka, todėl tvariai gerėja neigiama grynoji tarptautinių investicijų pozicija. Dėl augančios automobilių pramonės padidėjo eksporto rinkos dalys. Tačiau sąnaudų konkurencingumas sumažėjo, tai matyti iš greitai besikeičiančių vienetui tenkančių darbo sąnaudų. Toliau mažėjo privačiojo sektoriaus skola. Įmonių sektoriaus įsiskolinimo mažinimo tempas sulėtėjo, nes ekonominis augimas didėja ir atsigauna skolinimas įmonėms. Ekonomikoje pasirodė atsirandančio pajėgumo ribojimo ir kainų spaudimo ženklų, todėl juos reikia atidžiai stebėti. Realiosios būsto kainos toliau didėjo, nors ir nuo lygio, kuris nebuvo pakankamas. Tačiau didelei neveiksnių hipotekos paskolų daliai būsto rinkos atsigavimas galėtų būti naudingas dėl geresnių pardavimo galimybių. Valdžios sektoriaus skola mažėja lėtai. Padidėjo bankų sektoriaus pelningumas ir sukrėtimų absorbavimo pajėgumas. Finansų sektoriaus įsiskolinimų padidėjimas siejamas su stambiu vienkartiniu sandoriu, kurį atliko specialiosios paskirties įmonė ir kuris neturėjo poveikio vidaus kreditui. 2016 m. nedarbas toliau mažėjo, o darbo rinkoje atsirado įtampa. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su būsto rinka ir darbo rinka, tačiau rizika išlieka nedidelė. Šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Malta. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Maltoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje einamosios sąskaitos balansas viršija orientacinę ribą. Nepaisant spartaus vidaus paklausos augimo, 2016 m. didelis einamosios sąskaitos perteklius dar padidėjo ir dabar rodiklis viršija ribą. Grynoji tarptautinių investicijų pozicija ir toliau yra itin teigiama. Palankiai kito sąnaudų konkurencingumas. Dėl nuosaikaus darbo užmokesčio pokyčių ir palyginti smarkaus darbo našumo augimo vienetui tenkančios darbo sąnaudos augo nedaug. Realusis efektyvusis valiutos kursas liko stabilus. 2016 m. nesikeitė ir privačiojo sektoriaus skolos santykis, tačiau dėl smarkaus augimo tolesnis įsiskolinimo mažinimas yra pasyvus. Vis dėlto įmonių sektoriaus įsiskolinimas yra didelis. Namų ūkių kredito augimo tempas beveik nesikeitė. Valdžios sektoriaus skolos ir BVP santykis nuolat mažėjo ir dabar ribos neviršija. Gyva ekonominė aplinka ir tam tikri trukdžiai nukreipti vidaus santaupas į investicijas padėjo atsigauti būsto rinkai. Nuolat augo būsto kainos, todėl jas reikia stebėti. Šalies bankų sektoriaus turto kokybė gerėja ir atrodo, kad turimų kapitalo rezervų pakanka tiesioginei rizikai, kuri gali kilti būsto rinkoje, absorbuoti. Užimtumas toliau smarkiai augo, o nedarbas mažėjo. Apskritai ekonominiame vertinime nurodomas aktyvus einamosios sąskaitos balanso ir būsto rinkos kitimas didelio augimo sąlygomis, bet rizika atrodo nedidelė. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Nyderlandai. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Nyderlanduose susidarė makroekonominis disbalansas, visų pirma dėl didelės namų ūkių skolos ir didelio nuolatinio einamosios sąskaitos pertekliaus. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, einamosios sąskaitos balansas, privačiojo ir valdžios sektorių skola, viršija orientacines ribas. Einamosios sąskaitos perteklius smarkiai tebeviršija orientacinę ribą. Tačiau perteklius rodo, kad ne finansų bendrovės, visų pirma tarptautinės įmonės, turi daug santaupų mažų investicijų ir nedidelio įmonių pelno paskirstymo sąlygomis. Bendras kitų sektorių poveikis išlieka nedidelis. Gerėjantis namų ūkio investavimas iš esmės kompensuoja naujausių fiskalinio balanso pokyčių poveikį einamajai sąskaitai. Grynoji tarptautinė investicijų pozicija yra teigiama ir toliau didėja. Sąnaudų konkurencingumo rodikliai buvo palankūs, o tai rodo vangų darbo užmokesčio augimą. Privačiojo sektoriaus skola yra didelė. Pirmiausia tai pasakytina apie namų ūkių skolą, kuri, palyginti su namų ūkių disponuojamomis pajamomis, yra didelė. Namų ūkių įsiskolinimas toliau didėja dėl palankios būsto nuosavybės (finansuojamos skolintomis lėšomis) apmokestinimo tvarkos ir mažų hipotekos palūkanų. Namų ūkių įsiskolinimo mažinimas tęsėsi kelerius metus, nors daugiausia jis buvo pasyvus: nominalusis skolos lygis didėjo dėl pastarojo meto būsto rinkos aktyvumo ir didėjančių būsto kainų. Valdžios sektoriaus skolos santykis mažėdamas artėja prie ribos. Matyti valdžios sektoriaus skolos santykio mažėjimo tendencija – jis neviršys 60 % ribos. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su nuolatiniu grynųjų santaupų ir investicijų disbalansu ir aukštu privačiojo sektoriaus skolos lygiu. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į kovo mėn. nustatytą disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti išliekantį disbalansą ar jo naikinimą. Austrija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Austrijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, realiosios būsto kainos, valdžios sektoriaus skola ir ilgalaikio nedarbo pokytis, viršija orientacines ribas. 2016 m. einamosios sąskaitos perteklius nekito ir jo lygis buvo nuosaikus, o grynoji tarptautinė investicijų pozicija išliko beveik subalansuota. Eksporto rinkos dalys pastaraisiais metais taip pat beveik nesikeitė dėl sąnaudų konkurencingumo, nes realusis efektyvusis valiutos kursas iš esmės nesikeitė, o vienetui tenkančios darbo sąnaudos mažėjo dėl nedidelio darbo užmokesčio augimo. Nuo 2009 m. kylančios realiosios būsto kainos 2016 m. smarkiai išaugo 2016 m., tačiau vėliau jų augimas buvo nuosaikus. Nors neatrodo, kad kainos didėja dėl kreditų, šią problemą reikia atidžiai stebėti. Ribos neviršijanti, tačiau prie jos priartėjusi privačiojo sektoriaus skola, išreikšta BVP procentine dalimi, pasikeitė nedaug. Prognozuojama valdžios sektoriaus skolos mažėjimo tendencija, be kita ko, dėl nacionalizuotų finansų institucijų nelikvidaus turto pardavimo. 2016 m. itin pagerėjo bankų sektoriaus padėtis, nes bankai toliau mažino savo neveiksnias paskolas, o jų kapitalo santykis pamažu artėja prie kitų ES bankų rodiklių. Tikimasi, kad nedarbo lygis buvo pasiekęs aukščiausią ribą 2016 m. ir kad jis lėtai mažės dėl didelio užimtumo augimo. Šiek tiek padidėjo ilgalaikis ir jaunimo nedarbas, tačiau jo lygis išlieka palyginti žemas. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su būsto ir bankų sektoriais, tačiau rizika išlieka maža. Todėl šiuo etapu tolesnės nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Lenkija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Lenkijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje grynoji tarptautinių investicijų pozicija viršija orientacinę ribą. Einamosios sąskaitos deficitas toliau mažėjo ir sąskaita artėja prie subalansavimo. Grynoji tarptautinių investicijų pozicija tebėra itin neigiama, nors 2016 m. ji šiek tiek pagerėjo. Išorės pažeidžiamumas yra mažas, atsižvelgiant į tai, kad didžiausią užsienio įsipareigojimų dalį sudaro tiesioginės užsienio investicijos, o grynoji užsienio skola toliau laipsniškai mažėjo. 2016 m. eksporto rinkos dalių didėjimas dar išaugo, o sąnaudų konkurencingumo rodikliai pagerėjo. 2016 m. didėjo tiek privačiojo, tiek valdžios sektorių skola, tačiau jos lygis palyginti žemas. Lenkijos bankų sektorius turi palyginti nemažai kapitalo, yra likvidus ir pelningas, nors didelis užsienio valiuta denominuotų paskolų kiekis didina jo pažeidžiamumą. Darbo rinka išliko tvirta, jos padėtis pagerėjo ir dėl tolesnio nedarbo lygio mažėjimo ir susijusio skurdo rodiklių gerėjimo. Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su išorės investicijų pozicija, tačiau bendra rizika išlieka nedidelė. Todėl šiuo etapu nuodugnios analizės pagal MDP Komisija nevykdys. Portugalija. 2017 m. vasario mėn. Komisija padarė išvadą, kad Portugalijoje susidarė perviršinis makroekonominis disbalansas, visų pirma susijęs su dideliu išorės įsipareigojimų kiekiu, viešojo ir valdžios sektorių skola, bankų sektoriaus pažeidžiamumu, darbo rinkos koregavimo procesu mažo našumo augimo sąlygomis. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija, valdžios sektoriaus skola, privačiojo sektoriaus skola, nedarbas ir realiosios būsto kainos, viršija orientacines ribas. Pastaraisiais metais išlaikytas nedidelis einamosios sąskaitos perteklius, taigi laipsniškai mažėja neigiama grynoji tarptautinė investicijų pozicija. Tačiau koregavimo tempas nepakankamas, kad išorės pozicija taptų tvaresnė. Pastaraisiais metais gerėjęs sąnaudų konkurencingumas 2016 m. nuosaikiai sumažėjo, tačiau eksporto rezultatai tebėra geri. Tiek viešojo, tiek privačiojo sektoriaus skola išlieka labai didelė, todėl palūkanų našta sunki, o investicijų dalis ekonomikoje yra labai maža. Privačiojo sektoriaus įsiskolinimas buvo mažinamas palyginti greitai, o valdžios sektoriaus skolos santykis pastaraisiais metais nesikeitė, tačiau tikimasi, kad ateityje jis laipsniškai mažės. Iš didelio (nors ir mažėjančio) neveiksnių paskolų lygio, mažo pelningumo ir mažų kapitalo santykių matyti bankų sektoriaus pažeidžiamumas. Darbo rinkoje vyksta dideli teigiami pokyčiai, tačiau dar yra su įgūdžiais ir segmentacija susijusių problemų. Be to, dėl nedidelio našumo pokyčio ribojamas šalies augimo potencialas.

Apskritai ekonominiame vertinime pabrėžiamos problemos, susijusios su atsargų kintamųjų disbalansu ir jo koregavimo tempu, visų pirma su išorės skola, viešojo ir privačiojo sektorių skola, bankų sektoriaus pažeidžiamumu bei mažu našumo augimu bei tam tikru darbo rinkos nelankstumu. Todėl Komisija, atsižvelgdama ir į vasario mėn. nustatytą perviršinį disbalansą, mano, kad būtų naudinga toliau nagrinėti išliekančią makroekonominę riziką ir stebėti perviršinio disbalanso naikinimo pažangą. Rumunija. Ankstesniame MDP raunde makroekonominio disbalanso Rumunijoje nebuvo nustatyta. Atnaujintoje rezultatų suvestinėje kai kurie rodikliai, konkrečiai, grynoji tarptautinių investicijų pozicija ir realiosios būsto kainos, viršija orientacines ribas. 2016 m. einamosios sąskaitos deficitas sumažėjo dėl stipraus vartojimo privačiajame sektoriuje, o dėl stipraus BVP augimo pagerėjo neigiama grynųj