(3)2018 m. kovo 7 d. paskelbta 2018 m. Italijos ataskaita. Joje įvertinta Italijos pažanga, padaryta įgyvendinant 2017 m. liepos 11 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, veiksmai, kurių šalis ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas, ir Italijos pažanga siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“. Į ją įtraukti ir nuodugnios apžvalgos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį rezultatai, kurie taip pat buvo paskelbti 2018 m. kovo 7 d.. Atlikusi analizę Komisija daro išvadą, kad Italijoje yra susidaręs perviršinis makroekonominis disbalansas. Kadangi yra daug neveiksnių paskolų (nors jų mažėja) ir labai didelis nedarbo lygis (nors jis mažėja), visų pirma didelė valstybės skola ir užsitęsusi mažo našumo tendencija kelia riziką, galinčią turėti tarpvalstybinių pasekmių. Siekiant sumažinti neigiamų padarinių Italijos ekonomikai ir, atsižvelgiant į šalies ekonomikos dydį bei tarpvalstybinę svarbą, visai ekonominei ir pinigų sąjungai riziką itin svarbu imtis veiksmų;

(4)2018 m. gegužės 16 d. Italija pateikė 2018 m. nacionalinę reformų programą ir 2018 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

(5)į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

(6)šiuo metu Italijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis ir skolos taisyklė. 2018 m. stabilumo programa, kurią pateikė kadenciją baigianti Vyriausybė, yra grindžiama tendencijų scenarijumi, darant prielaidą, kad teisės aktai nesikeis. Valdžios institucijos numato nominalaus deficito pagerėjimą nuo 2,3 % BVP 2017 m. iki 1,6 % 2018 m., 0,8 % 2019 m. ir iš esmės subalansuotą biudžetą iki 2020 m. Vidutinio laikotarpio biudžeto tikslą – struktūrinį biudžeto balansą – planuojama pasiekti iki 2020 m. ir išlaikyti 2021 m., tačiau iš perskaičiuoto struktūrinio balanso matyti, kad abejais metais bus nedidelis struktūrinis deficitas (0,2 % BVP). 2017 m. valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP šiek tiek sumažėjo (iki 131,8 % BVP nuo 132,0 % 2016 m.), o 2018 m. stabilumo programoje prognozuojama, kad jis nuo 2018 m. toliau mažės ir 2021 m. pasieks 122,0 %, be kita ko, dėl 2018–2020 m. numatomų 0,3 % privatizavimo pajamų per metus. Tačiau privatizavimo tikslai pastaraisiais metais buvo nepakankamai pasiekiami. Remiantis prielaida, kad politika nesikeis, Komisijos 2018 m. pavasario prognozėje 2019 m. numatomas mažesnis realiojo BVP augimas ir didesnis deficitas negu 2018 m. stabilumo programoje. Iš tiesų, į Komisijos prognozę nebuvo įtrauktas PVM padidinimas (0,7 % BVP), kuris teisės aktuose įteisintas kaip apsaugos sąlyga, reikalinga, kad būtų pasiekti 2019 m. biudžeto tikslai;

(7)kadangi 2016 ir 2017 m. Italija prima facie nesilaikė skolos taisyklės, 2018 m. gegužės 23 d. Komisija pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį parengė pranešimą. Įvertinus visus susijusius veiksnius, pranešime padaryta išvada, kad Sutartyje ir Reglamente (EB) Nr. 1467/97 nustatyto skolos kriterijaus šiuo metu laikomasi, taigi pradėti perviršinio deficito procedūrą būtų nepagrįsta, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad 2017 m. Italija ex post laikėsi prevencinės dalies reikalavimų. Komisija iš naujo vertins reikalavimų laikymąsi remdamasi 2018 m. ex post duomenimis, kuriuos gaus 2019 m. pavasarį;

(8)stabilumo programoje nurodyta, kad išskirtinio atvykstančių pabėgėlių srauto ir apsaugos nuo seisminės rizikos priemonių poveikis biudžetui yra didelis, ir pateikta tinkamų šių papildomų biudžeto išlaidų apimties ir pobūdžio įrodymų. Komisijos nuomone, reikalavimus atitinkančios papildomos išlaidos dėl išskirtinio atvykusių pabėgėlių srauto 2017 m. sudarė 0,16 % BVP, o dėl apsaugos nuo seisminės rizikos priemonių – 0,19 % BVP. Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalies ir 6 straipsnio 3 dalies nuostatas šios papildomos išlaidos yra priimtinos, atsižvelgiant į tai, kad atvykstančių pabėgėlių srautas ir seisminė rizika yra neįprasti įvykiai, jų poveikis Italijos viešiesiems finansams yra didelis, o tvarumas nebūtų pažeistas leidžiant laikinai nukrypti nuo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo. Todėl, atsižvelgus į tas papildomas išlaidas, 2017 m. reikiamas koregavimas siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo buvo sumažintas;

(9)2017 m. liepos 11 d. Taryba rekomendavo Italijai užtikrinti, kad 2018 m. grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų nominalus sumažinimas sudarytų bent 0,2 %, o tai atitiktų 0,6 % BVP metinį struktūrinį koregavimą. Be to, konstatuota, kad vertinant 2018 m. biudžeto plano projektą, o vėliau – 2018 m. biudžeto rezultatus reikės tinkamai atsižvelgti į tikslą siekti fiskalinės krypties, kuri padėtų vienu metu stiprinti vykstantį atsigavimą ir užtikrinti viešųjų finansų tvarumą. Remiantis Komisijos atliktu Italijos ekonomikos atsigavimo tvirtumo vertinimu, kai buvo rengiama nuomonė dėl Italijos biudžeto plano projekto, ir kartu deramai atsižvelgus į jos tvarumo uždavinius, reikia, kad 2018 m. fiskalinės struktūrinės pastangos sudarytų ne mažiau kaip 0,3 % BVP nenumatant jokios papildomos nuokrypio per vienus metus galimybės. Tai reiškia, kad nominalus grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų augimas neturi viršyti 0,5 %. Atsižvelgiant į tai, bendrame vertinime, remiantis Komisijos 2018 m. pavasario prognoze, numatoma rizika, kad 2018 m. bus labai nukrypta nuo rekomenduojamo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo;

(10)2019 m., atsižvelgiant į daugiau kaip 60 % BVP Italijos valdžios sektoriaus skolos santykį ir prognozuojamą 0,5 % gamybos apimties atotrūkį, grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų nominalus augimas neturėtų viršyti 0,1 %, o tai atitinka 0,6 % BVP struktūrinį koregavimą pagal Stabilumo ir augimo pakto reikalavimų matricą. Esama rizikos, kad jeigu politika nesikeis, 2019 m. ir 2018–2019 m. laikotarpiu nuo to reikalavimo bus labai nukrypta. Prognozuojama, kad 2018 m. ir 2019 m. Italija prima facie nesilaikys skolos taisyklės. Be to, didelis – maždaug 130 % BVP – Italijos valstybės skolos santykis reiškia, kad daug išteklių skirta skolos tvarkymo sąnaudoms padengti, todėl nukenčia labiau augimą skatinančios sritys, kaip antai švietimas, inovacijos ir infrastruktūra. Apskritai Taryba mano, kad nuo 2018 m. turėtų būti imtasi reikiamų priemonių siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Būtų apdairu bet kokias nenumatytas pajamas naudoti valdžios sektoriaus skolos santykiui toliau mažinti;

(11)Italijos išlaidos senatvės pensijoms – maždaug 15 % potencialaus BVP – dabar yra vienos didžiausių ES. Netiesioginiai su visuomenės senėjimu susiję įsipareigojimai apriboti praeityje įvykdžius pensijų reformas, o Italijos ilgalaikis tvarumas taip pat padidėjo dėl laipsniškai pagal tikėtiną gyvenimo trukmę koreguojamo pensinio amžiaus. Tačiau ir į 2017 m., ir į 2018 m. biudžetą buvo įtraukta nuostatų, kuriomis tos reformos iš dalies buvo panaikintos. Italijoje gyvenančių vyresnių nei 65 metų gyventojų dalis yra didesnė nei ES vidurkis. Numatoma, kad ji laikui bėgant dar didės ir dėl to blogės Italijos senėjimo indeksas. Taigi, numatoma, kad vidutiniu laikotarpiu pensijų išlaidos didės. Kai didelę viešųjų išlaidų dalį sudaro senatvės pensijos, taip pat varžomos kitos socialinės išlaidos, be kita ko, kovai su skurdu ir augimą skatinantiems biudžeto punktams, kaip antai švietimui – tokių išlaidų dalis mažėjo nuo šio amžiaus pradžios. Kartu laikantis teisingumo ir proporcingumo principų, daug lėšų būtų galima sutaupyti pertvarkius teises į dideles pensijų išmokas, kurios neatitinka įmokų;

(12)Italijos mokesčių sistema yra didelė našta kapitalui ir darbo jėgai, ir tai turi neigiamų padarinių ekonomikos augimui. Nepaisant to, kad neseniai tikslinės mokesčių paskatos pradėtos taikyti plačiau, gamybos veiksniams tenkanti mokesčių našta vis dar viena didžiausių ES, ir tai neskatina investicijų ir užimtumo. Ją vis dar galima sumažinti nedarant poveikio biudžetui: pereinant prie mokesčių bazių, kaip antai nekilnojamojo turto ir vartojimo, kurios mažiau kenkia augimui. 2015 m. buvo panaikintas periodinis nekilnojamojo turto mokestis pirmam būstui, taip pat ir turtingesniems namų ūkiams. Be to, nekilnojamojo turto kadastrinės vertės iš esmės yra pasenusios ir jų sistema vis dar nepertvarkoma, kad vertės atitiktų dabartines rinkos vertes. Mokesčių išlaidų rūšių skaičius ir dydis, visų pirma sumažintų pridėtinės vertės mokesčio tarifų atveju, yra ypač didelis ir, nepaisant nacionalinės teisės aktuose nustatytų įpareigojimų, jų racionalizavimas buvo vėl atidėtas. Taip pat yra galimybių sumažinti naštą reikalavimų besilaikančioms įmonėms ir namų ūkiams: paprastinti mokesčių kodeksą ir didinti bendrą mokestinių prievolių vykdymo lygį. Teigiamas žingsnis šia linkme – privalomos elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymo tvarkos taikymas nuo 2019 m. visiems privačiojo sektoriaus sandoriams. Tačiau teisės aktais buvo nustatytos didesnės mokėjimų grynaisiais ribos, ir tai galėtų neskatinti elektroninių mokėjimų, dėl kurių privalomo naudojimo mokestinės prievolės galėtų būti vykdomos geriau. Italijos nacionalinio statistikos instituto apskaičiavimu, šešėlinė ekonomika sudaro apytikriai 12,9 % BVP, tačiau šiai problemai spręsti nesuplanuota jokių strateginių veiksmų. Apytiksliai 15,9 % viso užimtumo iš dalies arba visiškai nedeklaruota, o kai kuriuose sektoriuose nedeklaruota beveik 50 %;

(13)investicijų per krizę smarkiai sumažėjo ir jos dar nesugrįžo į 2007 m. lygį. Nors 2017 m. investicijos augo, jų lygis, palyginti su kitomis ES šalimis, vis dar žemas. Privačiųjų investicijų būta labai nedaug, jas stabdo struktūriniai veiksniai. Jie, be kita ko, yra mažiau palanki verslo aplinka, finansiniai apribojimai, susiję su nepakankamai išvystytomis kapitalo rinkomis, sumažėjęs bankų skolinimas ir aukštos kvalifikacijos darbuotojų trūkumas, be kitų priežasčių, dėl protų nutekėjimo ir ribotų mokymosi visą gyvenimą galimybių. Nematerialusis turtas, kaip antai moksliniai tyrimai ir technologinė plėtra, inovacijos ir darbuotojų mokymas, yra labai svarbūs našumui ir ekonomikos augimui ir gali padėti paaiškinti šalių našumo skirtumus. Tačiau investicijos į tokį turtą išlieka mažesnės nei ES vidurkis. Taip yra dėl to, kad Italijoje yra daug labai mažų įmonių ir nepakankamai specializuojamasi žinioms imliuose sektoriuose, o skaitmeninimas ir skaitmeniniai įgūdžiai – riboti. Kartu sumažintos bendros viešosios išlaidos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai. Mažųjų ir vidutinių įmonių finansavimas ir toliau labai priklauso nuo bankų sektoriaus, skolinimas vis dar sumažėjęs nepaisant to, kad finansavimo išlaidos sumažėjo iki istoriškai žemo lygio. Be to, įvairiuose regionuose labai skiriasi investicijos į mokslinius tyrimus ir technologinę plėtrą, susidomėjimas naujausiomis politikos paskatomis, skirtomis novatoriškoms įmonėms, ir švietimo kokybė. Remiantis dabartiniu pagal iniciatyvas „Finansai augimui skatinti“ ir „Pramonė / Įmonės 4.0“ vykdomų įvairių pramonės priemonių rezultatų vertinimu, akivaizdu, kad derėtų sukurti ilgalaikę politikos sistemą, padėsiančią išlaikyti investicijas, kuriomis būtų galima sustiprinti įvairius veiksnius (galimybę gauti kreditą, stiprią mokslinę bazę, aukštąjį mokslą ir tinkamus įgūdžius), kuriais remiamos inovacijos. Taip pat būtų tikslinga atsižvelgti į dabartinius regioninius pramonės ir švietimo sistemų skirtumus;

(14)pastaraisiais metais Italijos teisingumo sistemos veiksmingumas tik šiek tiek pagerėjo, susirūpinimą ir toliau kelia bylų nagrinėjimo trukmė, ypač aukštesnės instancijos teismuose. Būtent 2016 m. civilinių ir komercinių ginčo bylų nagrinėjimo visų instancijų teismuose trukmė vis dar buvo viena ilgiausių ES. Neišnagrinėtų bylų skaičius toliau augo Aukščiausiajame kasaciniame teisme ir išlieka vienas didžiausių ES, skaičiuojant vienam gyventojui. Italijos parlamente dvejus metus nepriimamas svarbus įstatymas, kuriuo suteikiami įgaliojimai racionalizuoti civilinio proceso normas ir nustatyti griežtesnes atgrasomąsias priemones nuo nepagrįsto bylinėjimosi. Be to, tarp priemonių, kurios priimtos siekiant apriboti bylinėjimąsi ir sustiprinti procedūrinę drausmę, supaprastinta tvarka (rito sommario) netapo automatiškai taikoma norma apeliaciniuose teismuose, o apeliacinių skundų nepriimtinumo filtras ir toliau taikomas nenuosekliai ir tik antrosios instancijos teismuose, taigi nepadeda, kaip numatyta, mažinti gaunamų bylų skaičiaus. Priešingai, 2016 m. gaunamų civilinių bylų skaičius padidėjo ir pirmosios, ir antrosios instancijos teismuose, taip pat dėl nuolat augančio apeliacinių skundų skaičiaus. 2016 m. nepriimtinais buvo skelbiama vis didesnė dalis kasacinių skundų – tai patvirtina dabartinę augimo tendenciją. Gerokai padaugėjus gaunamų nebaudžiamųjų (be kita ko, mokestinių) bylų, taip pat sumažėjo Aukščiausiojo Teismo gebėjimas išnagrinėti gaunamas bylas – tai galėtų sumenkinti jo vaidmenį. Prie patikimo ir veiksmingo teisingumo vykdymo galėtų prisidėti tinkamas procedūrinių taisyklių, įskaitant taisykles prieš piktnaudžiavimą bylinėjimusi, vykdymo užtikrinimas;

(15)korupcija tebėra pagrindinė Italijos verslo aplinkos ir viešųjų pirkimų problema. Italija pagerino savo kovos su korupcija sistemą: persvarstė senaties terminų įstatymą, pranešėjų apsaugos nuostatas pradėjo taikyti ir privačiojo sektoriaus darbuotojams ir geriau su tarptautiniais standartais suderino nuostatas, taikomas privačiųjų šalių paperkamumo atveju. Nors priimta senaties terminų įstatymo reforma nesustabdo senaties terminų po pirmosios instancijos teismo nuosprendžio, o tą rekomendavo Europos Tarybos šalių grupė prieš korupciją, ji gali padėti sumažinti piktnaudžiavimo bylinėjimusi baudžiamosiose bylose, kurį aukštesnės instancijos teismuose advokatai naudoja kaip delsimo taktiką, mastą. Pati reforma gali sumažinti ilgalaikę problemą, kad korupcijos bylose senatis įsigalioja po pirmosios instancijos teismo nuosprendžio. Korupciją galėtų mažinti didesnis baudžiamosios teisenos veiksmingumas. 2014 m. Italijoje buvo didžiausias antrosios ir trečiosios instancijos teismuose gaunamų ir neišnagrinėtų baudžiamųjų bylų skaičius Europoje, be kita ko, dėl vieno didžiausių kasacinių skundų skaičiaus. Dėl to baudžiamojo proceso trukmė čia viena ilgiausių. Baudžiamoji teisena ir kova su korupcija galėtų tapti veiksmingesnės, jeigu atsirastų paskatų taikyti pagreitintas procedūras ir atgrasyti nuo piktnaudžiavimo teisminiu nagrinėjimu. Be to, nacionalinei kovos su korupcija institucijai tenka pagrindinis vaidmuo įgyvendinant naują kovos su korupcija sistemą;

(16)Italijos viešojo administravimo kokybės gerinimas teigiamai veiktų verslo aplinką ir investicijas bei įmonių galimybes pasinaudoti inovacijų teikiamomis galimybėmis. Tai, kad įvairiuose regionuose administracijos labai skirtingai reaguoja į įmonių prašymus, rodo, kad verslininkai konkrečiose vietovėse užsiimdami verslu patiria didesnių kliūčių. 2015 m. buvo priimtas išsamus įstatymas, kuriuo suteikiami įgaliojimai reformuoti viešąjį administravimą ir atveriamos galimybės gerinti jo veiksmingumą ekonomikos naudai. Iki 2017 m. pabaigos reformos įgyvendinimas buvo baigtas ir dabar reikia užtikrinti vykdymą, visų pirma regionuose, kuriuose veiklos rezultatai prasčiausi. Su valstybės valdomomis įmonėmis susijęs reformos tikslas – užtikrinti, kad tokios įmonės veiktų pagal tokias pačias taisykles, kaip ir privačios įmonės. Paskelbti tikslai: racionalizuoti valstybės valdomas įmones jas jungiant, konsoliduojant nepelningas ir privatizuojant; didinti likusių įmonių veiksmingumą; ateityje vengti nebūtinų valstybės valdomų įmonių kūrimo. Norint šiuos tikslus pasiekti, labai svarbu užtikrinti naujos sistemos vykdymą. Be to, vietos lygmens viešosios paslaugos yra apsaugotos nuo konkurencijos (rinkoje) ir tai turi poveikio veiksmingumui, paslaugų kokybei ir galiausiai kelia vartotojų nepasitenkinimą. 2015 m. viešojo administravimo reforma taip pat numatyta nauja sistema, pagal kurią bus reformuojamas vietos lygmens viešųjų paslaugų valdymas. Tačiau 2016 m. lapkričio mėn. Konstitucinis Teismas priėmė sprendimą, kuriame teigiama, kad kai kurių įstatymų galią turinčių potvarkių, įskaitant potvarkį dėl vietos lygmens viešųjų paslaugų, priėmimo procedūra prieštaravo Konstitucijai. Kadangi potvarkio galiojimas baigėsi 2016 m. lapkričio mėn., būtina imtis naujos teisėkūros iniciatyvos;

(17)geresnė verslo aplinka sudarytų sąlygas verslumui, o geresnės pagrindinės konkurencijos sąlygos padėtų veiksmingiau paskirstyti išteklius ir augti našumui. 2015 m. kasmetinis konkurencijos įstatymas buvo priimtas 2017 m. rugpjūčio mėn. ir turi būti tinkamai įgyvendintas. Vis dėlto tam tikruose sektoriuose: pavyzdžiui, profesinių paslaugų, vietos viešojo transporto, geležinkelių ir mažmeninės prekybos, išlieka didelių kliūčių konkurencijai. Teigiamas poveikis paslaugų kokybei būtų užtikrintas, jeigu konkurencinės procedūros būtų dažniau taikomos skiriant viešųjų paslaugų sutartis ir koncesijas, susijusias su galimybe naudotis viešosiomis gėrybėmis. Ar naujausia viešųjų pirkimų srities reforma bus veiksminga, priklausys nuo to, ar ji bus užbaigta laiku, ar bus nuosekliai laikomasi e. pirkimų ir pasiūlymų jungimo planų ir ar faktiškai veiks politiniam koordinavimui skirta centrinė pasiūlymų jungimo tarnyba (Cabina di regia per gli appalti pubblici);

(18)rinkos pasitikėjimas Italijos bankais padidėjo, kai 2017 m. buvo imtasi priemonių kelių silpnesnių bankų problemoms spręsti. Pagerėjus ekonominėms sąlygoms ir priežiūros spaudimui, padaryta pažanga mažinant neveiksnių paskolų, bet jų dar daug lieka. Tai trukdo bankams gauti pelno ir mažina jų gebėjimą didinti kapitalą savo ištekliais. Reikėtų išsaugoti neveiksnių paskolų pertvarkymo tempą, be kita ko, stiprinant neveiksnių paskolų antrinę rinką, kad būtų galima toliau stiprinti finansinį stabilumą ir kreditų teikimą realiajai ekonomikai. Taip pat reikėtų toliau remti balansų, be kita ko, mažuose ir vidutinio dydžio bankuose, restruktūrizavimą ir konsolidavimą. Tai reiškia, kad struktūriniu požiūriu nedidelį bankų pelningumą reikės didinti visapusiškai mažinant sąnaudas ir optimizuojant verslo modelius;

(19)kai vykdomos įvairios bendrojo valdymo reformos, bendrą bankų sektoriaus būklę palaikytų iki galo įgyvendintos didelių kooperatinių bankų ir nedidelių savitarpio bankų reformos. Nemokumo ir nuosavybės teisės netekimo sistemomis vis dar nepakankamai remiamas spartus neveiksnių paskolų pertvarkymas ir restruktūrizavimas. Greitas reikiamų teisėkūros priemonių priėmimas ir įgyvendinimas vykdant nemokumo reformą padėtų išspręsti struktūrinius trūkumus. 2016 m. priimtomis priemonėmis, kuriomis spartinamas banko užstato realizavimas, dar nesinaudojama. Užstato realizavimo sistema dar nėra visapusiškai taikoma įmonėms ir namų ūkiams;

(20)nepaisant pažangos, kuri buvo padaryta dėl pastaraisiais metais priimtų kelių politikos priemonių, galimybė gauti finansavimą tebėra didelė kliūtis investicijoms ir augimo finansavimui, visų pirma mažosioms ir vidutinėms įmonėms. Įmonės finansavimą daugiausia gauna iš bankų, o kapitalo rinka yra nepakankamai išvystyta, palyginti su kitomis ES šalimis. Mažųjų ir vidutinių įmonių, finansuojamų nuosavu kapitalu, dalis yra labai maža, palyginti su ES vidurkiu. Dėl neseniai sumažintos nuosavo kapitalo lengvatos dar daugiau pranašumo suteikta bankų kreditui. Rinka grindžiamų galimybių įmonėms gauti finansavimą didinimas būtų vienas iš esminių veiksnių diversifikuojant įmonių finansavimo šaltinius, kad būtų remiamos investicijos ir augimas;

(21)darbo rinkos institucijos pastaraisiais metais buvo iš esmės reformuotos. Darbo rinkos sąlygos toliau gerėjo, nes užimtumas pagal darbuotojų skaičių 2017 m. padidėjo 1,0 % iki daugiau negu 23 mln. – sugrįžo į ikikrizinį lygį. Pernai užimtumo lygis (20–64 m. asmenų) išaugo iki daugiau kaip 62 %, nors ir daugiausia dėl laikinų darbo vietų. Tačiau jis tebėra gerokai mažesnis nei ES vidurkis. Nedarbo lygis nukrito iki 10,9 %, bet bendras dirbtų valandų skaičius yra vis dar gerokai mažesnis nei prieš nuosmukį. Nepaisant pagerėjimo, ilgalaikis ir jaunimo nedarbas išlieka didelis ir kelia pavojų socialinei sanglaudai ir ekonomikos augimui. 2017 m. nesimokančio, nedirbančio ir mokymuose nedalyvaujančio jaunimo buvo 20,1 % – ši procentinė dalis tebėra viena didžiausių ES, taip pat išlieka dideli regioniniai skirtumai;

(22)derybų įmonių ar teritoriniu lygmenimis ir toliau beveik nevyksta, taip pat ir dėl to, kad Italijoje vyrauja mažosios įmonės. Tai gali trukdyti darbo užmokestį greitai pritaikyti prie vietos ekonominių sąlygų. 2018 m. vasario mėn. pabaigoje pramonės konfederacija „Confindustria“ ir trys pagrindinės Italijos profesinės sąjungos („Cgil“, „Cisl“ ir „Uil“) pasirašė pagrindų susitarimą, pabrėždamos antro lygmens derybų vaidmenį, ir padidino teisinį tikrumą, nes nustatė aiškesnes atstovavimo socialiniams partneriams derybose taisykles. 2017 m. sustiprintos mokesčių atskaitos už antro lygmens susitarimais nustatytą darbo užmokesčio didinimą, siejamą su našumu, bet jų veiksmingumą sunku įvertinti. Nors bendras kolektyvinių sutarčių skaičius auga, tik mažą jų dalį pasirašė pagrindinės profesinės sąjungos ir darbdavių asociacijos;