[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 30.5.2007 KOM(2007) 273 galutinis KETVIRTOJI ATASKAITA Ketvirtoji ekonominės ir socialinės sanglaudos ataskaita (pateikta Komisijos) {SEK(2007) 694} KETVIRTOJI ATASKAITA Ketvirtoji ekonominės ir socialinės sanglaudos ataskaita Sutarties 159 straipsnyje teigiama, kad kas trejus metus Komisija teikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui ataskaitą apie ekonominės ir socialinės sanglaudos pažangą ir įvairių šiame straipsnyje nustatytų priemonių (valstybių narių ir Bendrijos politikos sritys) indėlį.. Šioje ketvirtojoje sanglaudos ataskaitoje pirmiausia pateikiama atnaujinta informacija apie ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos padėtį ir perspektyvas, taip pat politikos poveikio ES sanglaudai nacionaliniu ir Bendrijos lygmeniu analizė. Ypatingas dėmesys skiriamas: 1) išankstiniam Europos sanglaudos politikos poveikio 2000–2006 m. programavimo laikotarpiu vertinimui ir 2) pirmajam pasirengimo 2007–2013 m. laikotarpiui vertinimui, parengtam pagal nacionalines strategijas ir veiklos programų projektus, kuriuos iki 2007 m. balandžio mėn. Komisijai pateikė valstybės narės [žr. SEK(2007) 694][1]. 1. SANGLAUDOS POLITIKOS PRIDėTINė VERTė Europos sanglaudos politikos veiksmingumą ir poveikį lemia įvairūs veiksniai. Ekonominei aplinkai, kuriai būdingas kainų stabilumas ir gerai subalansuoti biudžetai, bus naudingos mažesnės palūkanų normos. Tai savo ruožtu skatina investicijas ir kapitalo didinimą, dėl to auga našumas ir užimtumas. Tai taip pat padeda didinti naujovių diegimą ir jų sklaidą bei mažina kapitalo sąnaudas. Viešojo administravimo institucijų efektyvumas ir veiksmingumas nacionaliniu, regioniniu ir vietos lygmeniu – kitas svarbus veiksnys. Galiausiai, dažnai būtent išoriniai veiksniai, ypač globalizacija, yra pagrindiniai visų lygių struktūrinius pokyčius skatinantys veiksniai, ir turi didelį poveikį ekonomikos vystymuisi bei darbo vietų kūrimui. Griežtomis priemonėmis plėtojant sanglaudos politiką pavyko pagerinti gyvenimo standartus ir galimybes visoje ES. - Vyksta konvergencija nacionaliniu ir regioniniu lygmeniu Valstybių narių pagrindinių Europos sanglaudos politikos programų paramos gavėjų grupės augimo tempai 2000–2006 m. tebebuvo įspūdingi. Regioniniu lygmeniu: tai, kad per pastarąjį dešimtmetį regionuose, kurių BVP vienam gyventojui buvo mažas, pasiekta gerų ekonominės veiklos rezultatų, rodo, jog visoje ES vyko regionų konvergencija, vertinama pagal BVP vienam gyventojui. - Remiantis skaičiavimais, šios tendencijos išliks 2007–2013 m. laikotarpio tyrimų duomenimis, investicijos pagal programas prie absoliutaus BVP lygio daugelyje naujųjų valstybių narių, palyginti su pagrindiniu scenarijumi, pridės 5–15 %. Be to, panaudojus šias investicijas iki 2015 m. veikiausiai bus sukurta apie 2 mln. naujų darbo vietų. - Sanglaudos politika skatina augimą ir užimtumą taip pat už konvergencijos regionų ribų Rinkos ekonomikoje augimas ir plėtra neišvengiamai lemia restruktūrizaciją, neretai susijusią su darbo vietų mažinimu ir naujų darbo vietų kūrimu. Darbo vietos yra netolygiai paskirstomos ir dėl to tam tikroje teritorijoje gali pradėti kauptis socialinės ir ekonominės problemos. Stiprinti Europos Sąjungos gebėjimą prisitaikyti prie pokyčių ir kurti tvarų užimtumą – viena iš Europos sanglaudos politikos, taip pat turtingesnių ES valstybių narių užduočių. Apskaičiuota, kad 2000–2005 m. šešiose valstybėse, kurios gauna apytikriai du trečdalius pagal 2 tikslą skiriamos Europos paramos, buvo sukurta daugiau nei 450 000 bruto darbo vietų. - Sanglaudos politika skatina valstybių narių ir regionų gebėjimą kurti naujoves 2000–2006 m. sanglaudos politika atliko svarbų vaidmenį mokslinių tyrimų ir plėtros srityje, taip pat stiprino gebėjimą kurti naujoves, ypač 1 tikslo regionuose. Remiantis šios ataskaitos priėmimo metu esamomis programomis galima teigti, kad pagal sanglaudos politiką skiriamų išteklių dalis, kuri bus investuota į naujoves, mokslinius tyrimus ir plėtrą, 2007–2013 m. padidės daugiau nei dvigubai. - Didelė sanglaudos politikos investicijų į žmones grąža Dėl žmogiškojo kapitalo kokybės gerinimo per paskutinį dešimtmetį našumas išaugo daugiau nei pusę. Europos sanglaudos programomis kasmet bendrai finansuojamas apie 9 milijonų asmenų, iš kurių daugiau nei pusę sudaro moterys, mokymas. Didelė mokymuose dalyvavusių asmenų dalis gavo darbą ar vėl įsidarbino, arba pranešė dirbantys geresnėmis sąlygomis ir gaunantys didesnes pajamas. - Sanglaudos politika daro poveikį valstybiniam ir privačiam kapitalui, taip skatinamos veiksmingos investicijos 2000–2006 m. kiekvienas euras, investuotas pagal sanglaudos politiką, 1 tikslo regionuose lėmė papildomas vidutines 0,9 EUR išlaidas. 2 tikslo regionuose šios paskesnės išlaidos tam tikrais atvejais buvo net 3 kartus didesnės už iš pradžių investuotą sumą. To pasiekta taikant tam tikrų sričių politikai nustatytas taisykles, kaip antai bendro finansavimo ir partnerysčių taisyklės, ir didinant privataus kapitalo dalyvavimą, įskaitant įvairius viešo ir privataus sektoriaus partnerysčių susitarimus. Neseniai Komisija, bendradarbiaudama su tarptautinėmis finansų institucijomis, parengė naujoviškas finansines priemones, kurios yra skirtos taikyti kartu su esamomis Europos dotacijų finansavimo priemonėmis ir jas papildyti: JEREMIE, skirtą skatinti MVĮ ir mikrokreditus, ir JESSICA – miestų plėtrai. Taip dotacijos bus pakeistos daugkartinėmis finansavimo formomis, dėl to jos ilgainiui taps tvaresnės. Tai padidins sverto poveikį, kurį lemia tokių dotacijų naudojimas privačiam kapitalui pritraukti ir naudoti kartu su tokiu kapitalu bei bus sukurtos didesnės paskatos siekti geresnių veiklos rezultatų. - Sanglaudos politika siekta integruoto požiūrio į vystymąsi Sanglaudos politika padeda skatinti vystymąsi ir integruotai spręsti klausimus, susijusius su sudėtingų problemų, kaip antai globalizacijos iššūkiai, klimato kaita, demografijos pokyčiai, poveikiu; tai teikia nuoseklumo sektorių politikai. Taikant integruotą požiūrį, t. y. ieškant politikos sričių sąveikos ir valdant jų šalutinį poveikį, gerinant administravimo įstaigų dialogą, pritaikant priemones prie socialinių, ekonominių regionų ir vietovių ypatumų, apskritai pagerėjo sektoriuose taikomų priemonių poveikis. - Sanglaudos politika padeda gerinti valstybės investicijų kokybę Taikant septynerių metų politikos programavimo metodą, grindžiamą šiam laikotarpiui užtikrintu biudžetu, daugelyje valstybių narių ir regionų žymiai pagerėjo ilgalaikis biudžeto planavimas. Be to, sanglaudos politika padeda nustatyti prioritetus priimant sprendimus dėl valstybės investicijų, taip apskritai gerindama, ypač sanglaudos valstybėse, valstybės investicijų naudojimą, ir ne tik tose srityse, kurias bendrai finansuoja Bendrija. Tokiu būdu sanglaudos politika veikia investicijų pobūdį, nukreipdama jas didesnio našumo ir tvarumo link. - Sanglaudos politika remiama partnerystė – pagrindinis gero valdymo elementas Partnerystės principas yra esminis, visus sanglaudos politikos aspektus – programavimą, vykdymą, stebėseną ir vertinimą – siejantis principas, kuris šiuo metu visuotinai pripažintas kaip pagrindinis gero valdymo elementas. Visų lygmenų valdymo sistema, grindžiama strateginiu metodu ir apimanti Bendrijos, nacionalines, regionines ir vietines valdžios institucijas bei suinteresuotąsias šalis, padeda užtikrinti, kad veiksmai būtų priderinti prie konkrečių aplinkybių ir tvirtai įsipareigojama siekti sėkmės. 2. EKONOMINIAI, SOCIALINIAI IR TERITORINIAI SKIRTUMAI: PADėTIS IR TENDENCIJOS 2.1. Ekonominė sanglauda - Konvergencija vyksta nacionaliniu lygmeniu ... 1994–2006 m. pagrindinės sanglaudos politikos naudos gavėjos Graikija, Ispanija, Airija ir Portugalija kartu pasiekė įspūdingų augimo rezultatų. 1995–2005 m. Graikija sumažino atotrūkį nuo likusių 27 ES valstybių narių – nuo 74 % 2005 m. pasiekdama 88 % 27 ES valstybių narių vidurkio. Tais pačiais metais Ispanija ir Airija atitinkamai nuo 91 % ir 102 % pakilo iki 102 % ir 145 % ES vidurkio. Tuo pačiu metu nuo 1999 m. augimas Portugalijoje buvo žemesnis nei vidutinis augimas Europos Sąjungoje. 2005 m. jos BVP vienam gyventojui buvo 74 % ES vidurkio. Naujosiose valstybėse narėse, ypač tose, kur BVP vienam gyventojui labai mažas, akivaizdūs spartesni augimo tempai ir greitesnė pažanga. Per 1995–2005 m. trijose Baltijos valstybėse BVP beveik padvigubėjo. Lenkijoje, Vengrijoje ir Slovakijoje ekonomika taip pat sparčiai augo – dvigubai greičiau, palyginti su ES vidurkiu. Tačiau dėl itin žemo pradinio BVP vienam gyventojui lygio ir atsižvelgiant į dabartinius augimo tempus, Lenkijai, o ypač Bulgarijai ir Rumunijai veikiausiai prireiks daugiau nei 15 metų, kad BVP vienam gyventojui pasiektų 75 % 27 ES valstybių narių vidurkio. - ... ir regioniniu lygmeniu Per pastarąjį dešimtmetį ekonomika regionuose, kuriuose BVP vienam gyventojui mažas, augo palyginti sparčiai. Tai rodo, kad visuose ES regionuose vyko konvergencija. 1995–2004 m. regionų, kuriuose BVP vienam gyventojui yra mažesnis nei 75 % ES vidurkio, sumažėjo nuo 78 iki 70, o regionų, kuriuose BVP vienam gyventojui yra mažesnis nei 50 % ES vidurkio, sumažėjo nuo 39 iki 32. 1995–2004 m. 15 ES valstybių narių mažiau išsivysčiusių regionų, kurie 2000–2006 m. buvo pagal sanglaudos politiką teikiamos paramos pagrindiniai gavėjai, BVP vienam gyventojui, palyginti su likusia ES dalimi, žymiai išaugo. 1995 m. 50 regionų, kuriuose iš viso gyvena 71 milijonas gyventojų, BVP vienam gyventojui buvo mažesnis nei 75 % 15 ES valstybių narių vidurkio. 2004 m. praktiškai viename iš keturių šių regionų, kuriuose gyvena beveik 10 mln. gyventojų, BVP vienam gyventojui išaugo virš 75 % ribos. - ...tačiau vis dar esama didelių skirtumų Nepaisant pažangos, absoliutieji skirtumai tebėra dideli. iš dalies dėl neseniai įvykusios plėtros, iš dalies dėl to, kad šalyse augimas pirmosiose vystymosi stadijose yra linkęs telktis dinamiškiausiose srityse. Net kai kuriuose labiausiai išsivysčiusiuose regionuose (kurių BVP lygis yra aukštesnis nei 75 % 27 ES valstybių narių vidurkio) ekonomika pradeda augti labai lėtai ar net patiria nuosmukį. 2000–2004 m. tikrasis BVP vienam gyventojui sumažėjo 27 regionuose, o kituose 24 regionuose augo mažiau nei 0,5 % per metus. Šiuose penkiuose regionuose BVP vienam gyventojui tapo mažesnis nei 75 % ES vidurkio. - Padidėjęs užimtumas ir našumas skatina regionų augimą Mažiau išsivysčiusiuose regionuose našumas sparčiai didėja. Tai ypač akivaizdu naujosiose valstybėse narėse: 1995–2004 m. trijose Baltijos valstybėse ir kai kuriose Lenkijos dalyse našumas augo keturis kartus greičiau už ES vidurkį. Tačiau kai kuriuose iš šių regionuose augimas prasidėjo nuo labai žemo pradinio lygio. Kadangi šiuose regionuose darbo vietos kuriamos didesnę pridėtinę vertę sukuriančiuose sektoriuose, regionuose našumas veikiausiai pakils, net jei sektorių našumas liks pastovus. 2004 m. Portugalijos, Graikijos, Airijos ir Ispanijos regionuose našumo lygis vis dar buvo žymiai aukštesnis už naujųjų valstybių narių našumo lygį. Airija suderino sparčiausią užimtumo augimą ES su ženkliai išaugusiu našumu. Ekonomikos augimas Ispanijos regionuose, priešingai, beveik visiškai priklausė nuo užimtumo augimo. Tai rodo, kad tokį augimą ilgainiui bus sudėtinga išlaikyti. Portugalijoje užimtumas sparčiai augo iki 2001 m., tačiau nuo to laiko nepakito, o Graikijoje iki 2001 m. jis augo nežymiai, tačiau vėliau augimas labai paspartėjo. Devyniuose iš dešimties labiau išsivysčiusių regionų augo užimtumas ir beveik tiek pat regionų augo našumas. Nepaisant to, 1995–2004 m. Italijos, Prancūzijos, Ispanijos ir Vokietijos 29 regionuose našumas smuko, o užimtumas sumažėjo 16 regionų, ypač rytinėje Vokietijoje ir šiaurinėje Anglijoje. 2.2. Socialinė sanglauda - Užimtumo lygis ES ir nacionaliniu lygmeniu susilygino... 2000–2005 m. užimtumo lygis regionuose susilygino ES. Vis dėl to, 2005 m. mažiau išsivysčiusiuose regionuose jis buvo 11 procentinių punktų žemesnis nei likusioje ES dalyje. Per šį laikotarpį kai kuriose valstybėse užimtumas nuosekliai augo įvairiose srityse, tačiau kitose, pavyzdžiui, daugelyje Rumunijos ir Lenkijos regionų, jis smuko, kai kuriais atvejais daugiau nei 2 procentiniais punktais. Kad ES pasiektų Lisabonos strategijos numatytus užimtumo lygio tikslus, ji turi sukurti dar apie 23,5 milijonus darbo vietų, iš kurių 7 mln. turėtų atitekti moterims ir 7 mln. – 55–64 metų asmenims. Tokiu mastu darbo vietoms kurti prireiks investicijų į naujas veiklos sritis, kuriose galėtų dirbti išmokyti darbuotojai. - ... ir sumažėjo nedarbo lygio skirtumai 2000–2005 m. mažiau išsivysčiusiuose regionuose nedarbo lygis sumažėjo nuo 13,4 % iki 12,4 %, nors 17 tokių regionų jis išaugo daugiau nei 2 procentiniais punktais. 2000–2005 m. labiau išsivysčiusiuose regionuose nedarbas išliko pastovus žemiau 8 % lygio, nors Ispanijos, Italijos, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės regionuose jis apskritai mažėjo, o Vokietijos, Austrijos, Nyderlandų ir Belgijos regionuose – šiek tiek didėjo. 2005 m. Europos Sąjungoje moterų nedarbo lygis buvo aukštesnis nei vyrų, tačiau 2000–2005 m. šis skirtumas sumažėjo trečdaliu. Didžiausias atotrūkis buvo Graikijoje, Ispanijoje ir Italijoje. - Skurdas tebėra problema... Kai kuriose valstybėse narėse gyventojų ties skurdo riba dalis yra palyginti didelė. 2004 m. priklausanti šiai kategorijai dalis gyventojų, gaunančių mažesnes nei 60 % nacionalinio pajamų vidurkio pajamas, Lietuvoje, Lenkijoje, Airijoje, Graikijoje, Ispanijoje ir Portugalijoje sudarė 20 %, o Nyderlanduose, Čekijos Respublikoje ir Švedijoje – tik 10 %. Vidutiniškai, 2004 m. žmonių ties skurdo riba buvo 16 % visų ES gyventojų arba apie 75 milijonai. Skurdas labiau gresia moterims, mažiems vaikams, vyresniems žmonėms ir bedarbiams. - Švietimo lygis kyla, tačiau mažiau išsivysčiusiuose regionuose išlieka žemas Svarbus konkurencingos žinių ekonomikos veiksnys – išsilavinę ir kvalifikuoti darbuotojai. Padėtis ilgainiui pagerėjo: daugėja 25–34 metų turinčio universiteto diplomą ar atitinkamą išsilavinimą jaunimo, ir šiuo metu jo yra dvigubai daugiau nei senesnės kartos 55–64 metų žmonių. Tačiau jaunimo išsilavinimo lygis vis dar žemas kai kuriose valstybėse narėse, ypač Rumunijoje, Čekijos Respublikoje, Italijoje ir Slovakijoje. 2005 m. ES apytikriai 23 % 25–64 metų žmonių turėjo aukštąjį mokslo išsilavinimą: nuo 35 % Suomijoje iki apie 10 % Rumunijoje. Šie skirtumai regionuose dar didesni ir nemažėja. Vidutiniškai, mažiau išsivysčiusiuose regionuose tik maža 25–64 metų žmonių dalis turi aukštojo mokslo išsilavinimą. 2.3. Teritorinė sanglauda - Teritorinė 27 ES valstybių narių BVP santalka mažesnė tradiciniame Europos centre Skaičiavimai rodo, kad ekonominė gerovė ES geografiniu požiūriu telkiasi vis mažiau: 2004 m. Europos tradicinio ekonomikos „centro“ (teritorijos tarp Londono, Paryžiaus, Milano, Miuncheno ir Hamburgo) indėlis į 27 ES valstybių narių BVP buvo žymiai mažesnis nei 1995 m., nors gyventojų skaičius nesikeitė. Šią tendenciją lėmė atsiradę nauji augimo centrai – ne tik Dublinas, Madridas, Helsinkis ir Stokholmas, bet ir Varšuva, Praha, Bratislava ir Budapeštas. - ... ... tačiau didesnė nacionaliniu lygmeniu... Vis dėlto, visose ES valstybėse narėse ekonominė veikla labiau susitelkė sostinių regionuose, išskyrus Berlyną ir Dubliną. 1995–2004 m. sostinės regiono indėlis į nacionalinį BVP vidutiniškai padidėjo 9 %, o gyventojų skaičius išaugo 2 %. Ši tendencija buvo itin stipri 1995–2000 m., ypač Varšuvoje ir Bukarešte. Dėl didėjančios gyventojų ir ekonominės veiklos santalkos sostinių regionuose ilgainiui gali kilti sunkumų bendrajam ekonomikos augimui, pavyzdžiui, augančios būstų kainos, erdvės verslo veiklai stoka, grūstis ir tarša gali neigiamai paveikti jų įvaizdį ir konkurencingumą. Antriniai ekonomikos augimo centrai galėtų padėti sumažinti sostinių regionams daromą spaudimą ir apskritai didinti augimo potencialą. - Priemiesčių tendencija Europos miestuose didėja priemiesčiai. 1996–2001 m. 90 % aglomeracijų gyventojų skaičius priemiesčiuose augo sparčiau nei miestų centruose. Per šį laikotarpį iš šių aglomeracijų išvyko trečdalis gyventojų. Gyventojų skaičius daugumoje priemiesčių augo, o miestų centruose, atvirkščiai, mažėjo. Dėl gyventojų kėlimosi į priemiesčius neišvengiamai kyla daugiau sunkumų miestų transporto sistemai, o į juos perkėlus ekonominę veiklą, gali smukti tradicinio miesto centro ekonomika. Vyraujantis skurdas priemiesčiuose – daugelio Europos miestų problema. Nepaisant darbo jėgos susitelkimo miestuose, miestų gyventojai, ypač mažiau kvalifikuoti, sunkiai randa darbą, o trečdalį darbo vietų užima į miestą dirbti reguliariai atvykstantys žmonės. Prie to prisideda tam tikruose miestų rajonuose paplitęs nedarbas. Šiems didelio nedarbo rajonams paprastai būdingi ir kiti skurdo požymiai. Tai – prastos kokybės būstai, netinkamas viešasis transportas ir kitos paslaugos, tokios kaip švietimas, taip pat mažas pajamų lygis ir didelis nusikalstamumas. - ... kai kuriose kaimo vietovėse ir toliau mažėja gyventojų Gausi migracija iš kaimo vietovių vis dar paplitusi daugumoje ES regionų, ypač pietinėje Italijoje, šiaurinėje Suomijoje, Švedijoje, Škotijoje, rytinėse Vokietijos ir Lenkijos dalyse. Galimybių įsidarbinti kitose srityse nei žemės ūkis, žemesnis gyvenimo lygis priverčia žmones, ypač jaunus ir kvalifikuotus, ieškoti galimybių kitur. Ilgainiui tai gali vis labiau paveikti šiuos regionus – juose lieka senėjantys gyventojai ir blogėja pagrindinės paslaugos[2]. - ... tačiau yra daug galimybių tarpvalstybiniams mainams Daugelį metų vykdomomis tarpvalstybinėmis programomis buvo pagerintas pasienio regionų 15 ES valstybių narių, ypač Beniliukso valstybių, Vokietijos ir Prancūzijos, bendradarbiavimas. Naujosios vidinės sienos dar nėra tokios pralaidžios ir transporto srautai yra mažesni. Padidinus šių sienų administracinį ir fizinį pralaidumą, šiuose regionuose bus palengvintos sąlygos žmonių ir prekių srautams, o ekonominiai mainai atitiks šių regionų ekonominį potencialą. Tokia bendradarbiavimo veikla ypač svarbi pasienio regionams, besiribojantiems su išorine siena. 3. 2007 – 2013 M. SANGLAUDOS POLITIKOS REFORMA 2005 m. pavasario Europos Vadovų Taryba pažymėjo: „Labai svarbu nedelsiant atnaujinti Lisabonos strategiją ir perskirstyti augimo bei užimtumo prioritetus. Europa turi atnaujinti savo konkurencingumo pagrindus, padidinti augimo potencialą ir našumą bei sustiprinti socialinę sanglaudą, daugiausia dėmesio skirdama žinioms, inovacijoms ir žmogiškojo kapitalo optimizavimui. Siekdama šių tikslų Sąjunga turi sutelkti visus atitinkamus nacionalinius ir Bendrijos išteklius – įskaitant sanglaudos politiką – vystydama tris Lisabonos strategijos aspektus (ekonominį, socialinį ir aplinkosaugos), kad būtų geriau pasinaudota jų sąveika bendrame darnaus vystymosi kontekste.“ Didžioji dalis pastangų, kurios dedamos siekiant sumažinti ES skirtumus teritoriniu lygmeniu, – tai sanglaudos politikos dalis. Šioms pastangoms būdingas sąlyginis finansavimas – tikslų pasiekimo lygmeniu ir vykdymo sistemos lygmeniu išmokoms taikomos tam tikros sąlygos. Tiksliau, valstybės narės turi parengti vidutinio laikotarpio išteklių naudojimo strategiją, iš nacionalinių išteklių prisidėti prie bendrai finansuojamos Europos paramos, bendradarbiauti nacionaliniu, regioniniu ir vietiniu lygmenimis bei laikytis ES teisės aktų bei politikos. Dėl šių sąlygų buvo sukurta bendroji valdymo sistema, jungianti Europos, nacionalinį, regioninį ir vietinį lygmenis, trumpai tariant – visų lygmenų valdymo sistema. Po 2006 m. sanglaudos politikos reformos 2007–2013 m. laikotarpiui pagrindinis sanglaudos politikos tikslas tebėra mažinti valstybių narių ir regionų skirtumus, sutelkiant išteklius mažiau išsivysčiusioms vietovėms. 2007–2013 m. didžioji išteklių dalis bus skiriama skurdžiausiems regionams ir valstybėms: 1989 m. regionams su mažiausiu pajamų lygiu buvo skirta 56 % tuometinių išteklių, o naujojo programavimo laikotarpio pabaigoje ši dalis bus 85 %. Naujosios valstybės narės, kurių gyventojai sudaro 21 % visų 27 ES valstybių narių gyventojų, tuo laikotarpiu gaus kiek daugiau nei 52 % visos paramos. Tačiau, siekiant atitikti naująją augimo ir darbo vietų kūrimo darbotvarkę ir atsižvelgiant į globalizaciją, vykdant sanglaudos politiką vis daugiau dėmesio skiriama regionų konkurencinės pozicijos pasaulio rinkoje gerinimui. Todėl ištekliai skiriami visiems regionams, kuriems reikia prisitaikyti prie struktūrinių pokyčių ir investicijoms, pirmiausia visų rūšių veiklai, susijusiai su moksliniais tyrimais, naujovių kūrimu, informacine visuomene ir verslo plėtra. Įgyvendinus minėtus tikslus bus pasiekta, kad 2007–2013 m. vykdant sanglaudos politiką visur bus įgyvendinama ta pati augimo ir darbo vietų kūrimo darbotvarkė, o ES paramos intensyvumas atitiks valstybių narių ir regionų poreikius ir esamus išteklius. Derybų dėl Finansinės perspektyvos 2007–2013 m. laikotarpiui, per kurias sanglaudos politikai buvo skirta didelė lėšų dalis (35 % viso ES biudžeto), rezultatai rodo, kad dėl šios Bendrijos prioritetų įgyvendinimo sistemos vyrauja didelis politinis sutarimas. 3.1. Naujosios Europos augimo ir užimtumo strategijos įgyvendinimas Augimo ir užimtumo skatinimas istoriškai buvo ES sanglaudos politikos programų pagrindas, ir 2007–2013 m. reforma siekiama sustiprinti šią aspektą. - Naujas strateginis požiūris Laikantis Europos prioritetais grindžiamo strategiškesnio požiūrio, sanglaudos politika bus sistemingai įgyvendinama nuo ES ir nacionalinio iki regioninio ir vietinio lygmens. Tai turėtų padidinti ekonominį efektyvumą, skaidrumą ir palengvinti politinę atsakomybę. Šis požiūris yra nustatytas Bendrijos strateginėse gairėse, kuriose atsispindi atnaujintos Lisabonos strategijos prioritetai ir nustatoma nacionalinių strategijų rengimo pagal sanglaudos politiką ir programas sistema. - Lėšų skyrimas 2005 m. gruodžio mėn. valstybės narės nusprendė, kad valdžios institucijos, atsakingos už naujos kartos sanglaudos politikos programų rengimą, turėtų skirti tam tikrą lėšų dalį pagrindinėms investicijoms, susijusioms su atnaujinta augimo ir darbo vietų kūrimo strategija (moksliniams tyrimams ir plėtrai bei naujovėms, europinės svarbos infrastruktūrai, pramonės konkurencingumui, atsinaujinantiems energijos šaltiniams, energijos vartojimo efektyvumui, ekologiškoms naujovėms, žmogiškiesiems ištekliams), visų pirma, numatant 60 % lėšų mažiau išsivysčiusiems regionams ir 75 % – kitiems regionams. Remiantis programavimo dokumentais, kuriais naudotasi rengiant šią ataskaitą, galima teigti, kad šie tikslai buvo iš esmės pasiekti. 27 ES valstybėse narėse vidutinė lėšų, numatytų pagrindinėms Lisabonos strategijos investicijoms, dalis sudaro 61,2 % pagal konvergencijos tikslą ir 76,7 % pagal regioninio konkurencingumo ir užimtumo tikslą. Iš viso šioms investicijoms bus skirta apie 200 milijardų EUR. Tai reiškia, kad bus skirta virš 50 milijardų EUR daugiau nei praėjusį laikotarpį. 3.2. Geresnis reglamentavimas: supaprastinimas ir proporcingumas Kadangi pagal sanglaudos politiką skiriamų išteklių naudojimas turi atitikti kontrolės ir gero finansinio valdymo standartus, buvo imtasi svarbių priemonių teisės aktų leidybai gerinti ir sanglaudos politikos valdymo taisyklėms supaprastinti. Visų pirma: - Vienas valdymo taisyklių rinkinys Dabar galioja bendras Komisijos įgyvendinimo reglamentas 2007–2013 m. programavimo laikotarpiui, pakeičiantis 10 reglamentų 2000–2006 m. programavimo laikotarpiui. Sanglaudos fondo finansuojamų programų valdymo taisyklės buvo suderintos su struktūrinių fondų taisyklėmis. Taip projektų valdymas taps paprastesnis ir pigesnis. - Vienas išlaidų tinkamumo taisyklių rinkinys Užuot, kaip anksčiau, naudojusios du išlaidų tinkamumo taisyklių rinkinius (vieną – Bendrijos bendrai finansuojamiems projektams, kitą – valstybės narės finansuojamiems projektams), valstybės narės bendrai finansuojamiems projektams vykdyti galės naudoti nacionalines išlaidų tinkamumo taisykles. Dėl to žymiai supaprastės projektų valdymas. - Finansinio valdymo supaprastinimas Finansinius planus, kuriais nustatomos orientacinės normos ir ES kompensuotina suma, dabar bus galima rengti aukštesniu lygmeniu (programos ar prioritetinės krypties finansavimo lygmeniu vietoj ankstesniojo priemonės lygmens). Dėl to supaprastės programų valdymas bei sumažės atvejų, kada reikia keisti finansinius planus, tokiu būdu už veiklos programų valdymą atsakingos nacionalinės valdžios institucijos turės daugiau autonomijos. - Didesnis kontrolinės sistemų proporcingumas ir supaprastinimas Mažesnių programų atveju dalį kontrolei taikomų reikalavimų gali vykdyti pagal nacionalines taisykles įsteigtos nacionalinės institucijos – taip sumažėja poreikis laikytis tam tikrų Bendrijos audito reikalavimų. - Aiškesnės informavimo ir komunikacijos taisyklės Visose valstybėse narėse piliečiai ir galimi paramos lėšų gavėjai turės tas pačias galimybes gauti informaciją apie sanglaudos politikos teikiamas paramos gavimo galimybes ir teikiamą paramą, taip jiems prireiks mažiau laiko ir pastangų ieškant tokios informacijos. - Elektroninis valdymas Pirmą kartą valstybės narės ir Komisija keisis dokumentais tik elektroniniu būdu. Tai žymi naujos eros – elektroninių duomenų mainų ir e. valdymo – pradžią. Taip bus sutaupyta daug laiko administruojant programas ir sumažins Komisijos ir valstybių narių nesutarimų dėl teiktinos informacijos kiekio ir pobūdžio riziką. 3.3. Sanglaudos politika ir ES vertybių ir politikos sklaida Europos Sąjungai nepriklausančios šalys vis labiau domisi ir nori daugiau sužinoti apie Europos sanglaudos politiką, kaip priemonę darnesnei regionų plėtrai skatinti. Visų pirma: - 2006 m. gegužės 15 d. Komisija ir Kinija pasirašė Susitarimo memorandumą dėl bendradarbiavimo regioninės politikos srityje. Kinijos valdžios institucijos savo penkmečio plėtros plane tvarią regioninę plėtrą laiko vienu svarbiausių prioritetų, o didėjantys pajamų lygio regionuose skirtumai jiems kelia vis didesnį susirūpinimą. Nuo 2005 m. Kinija ir Indija su Komisija taip pat sutarė dėl bendrų veiksmų planų ir pasirašė susitarimo memorandumus dėl užimtumo ir socialinės politikos. - 2007 m. gegužės 23 d. su Rusijos Federacijos vyriausybe buvo pasirašytas Susitarimo memorandumas dėl bendradarbiavimo regioninės politikos srityje, siekiant pasikeisti informacija ir gerąja patirtimi nustatant ir vykdant sanglaudos politiką. Panašūs aspektai aptariami su Pietų Afrika, Brazilija ir ekonominės integracijos grupėmis kaip „Mercosur“. Tuo pačiu metu Europos sanglaudos politika vis labiau domina Jungtinių Tautų, OECD ir Pasaulio banko komitetus. Šiomis aplinkybėmis pagrindinis Europos sanglaudos politikos pridėtinės vertės elementas yra skatinti europinį požiūrį tokiais klausimais kaip laisvoji rinka, lyčių lygybė, lygios galimybės ir tvarus vystymasis, taip pat dalyvaujamąja demokratija grindžiamą sistemą. 4. NAUJI UžDAVINIAI Berlyno deklaracija Romos sutarčių pasirašymo 50-mečio proga: „Daugelį tikslų mes galime pasiekti tik kartu, o ne atskirai. Europos Sąjunga, valstybės narės ir jų regionai bei vietos institucijos įvairias užduotis sprendžia kartu.“ Siekiant Europoje užtikrinti augimą ir užimtumą, būtina tokia politika, kuri sudarytų sąlygas numatyti ir spręsti naujas problemas. Kai kurios šios problemos ypač susijusios su sanglaudos politika, nes jos nevienodai veikia Europos teritoriją ir gali toliau didinti socialinius ir ekonominius skirtumus. - Augantis pasaulinis spaudimas restruktūrizuotis ir modernizuotis Siekiant spręsti globalizacijos keliamas problemas, iš esmės visuose regionuose reikia pertvarkyti, modernizuoti ir lengvinti nuolatinį žiniomis grindžiamų naujovių kūrimą, produktų, valdymo ir procesų, taip pat žmogiškojo kapitalo atžvilgiu. Nepaisant įspūdingų augimo tempų, naujųjų valstybių narių regionuose ekonominė struktūra daugiausia telkiama sektoriuose, kurie patiria didelę konkurenciją iš augančios ekonomikos Azijos šalių. Šiems regionams tenkanti ekonominė užduotis bus numatyti ir palengvinti pokyčius. Tai padės sumažinti pokyčių sąnaudas ir kartu bus keistis įgalinantis veiksnys. Dėl šių priežasčių reikia gerokai iš anksto imtis išankstinių priemonių, kad žmonės ir regionai pasirengtų pokyčiams. Panaši padėtis ir daugelyje turtingesnių valstybių narių regionuose: užimtumas didžiausias tradiciniuose sektoriuose, kur konkurencinis pranašumas dažniausiai grindžiamas pigesniais gamybos būdais ir pigesne darbo jėga. Vien tik išlaidomis grindžiama konkurencija nėra tinkama išeitis. Regionai turi modernizuoti ir įvairinti ekonominę struktūrą didelę pridėtinę vertę sukuriančiuose sektoriuose, sudarydami sąlygas verslui, visų pirma MVĮ, kurti ir pritaikyti naujoviškus produktus ir procesus, steigti bendradarbiavimo su kitomis bendrovėmis ir mokslinių tyrimų institutais tinklus, suteikti galimybę naudotis rizikos kapitalu bei veikti tarptautinėje rinkoje. Pirmaujanti ekonominė veikla ir talentai geografiniu požiūriu paprastai labiausiai linkę telktis keliuose pasaulinės svarbos didmiesčiuose. Tai kuria galimybes, tačiau tyrimai rodo, kad miestui pasiekus tam tikrą dydį, kyla su dideliu gyventojų skaičiumi susijusių problemų, t. y. tarša, padrika miestų plėtra, atsiranda grūstys. ES yra daug konkurencingiausiais ir novatoriškiausiais pasaulyje laikomų regionų, kurie patiria globalizacijos naudą. Tai buvo pasiekta investuojant į naujus įgūdžius, lavinant ir pritraukiant gabius žmones, skatinant tinklus ir įmonių grupes. Būtent pasinaudodama šia sėkme ir plėtros strategijomis, ES gali sutelkti visą savo potencialą ir ekonomiką nukreipti spartaus augimo ir tvarumo keliu. - Klimato kaita Daugelis visos Europos regionų vis labiau patirs nesimetrinį klimato kaitos poveikį. Tai kai kuriose vietovėse sukels rimtų problemų žemės ūkiui, žuvininkystei bei turizmo pramonei ir prireiks didelių investicijų kovojant su sausra, gaisrais, pakrančių erozija ir potvyniais. Tokie pokyčiai gali neproporcingai paveikti socialiai remtinų ar mažas pajamas gaunančių asmenų grupes, kurios gali neturėti galimybių prisitaikyti prie pokyčių. Taip pat reikės didelių investicijų atitikčiai Bendrijos acquis užtikrinti ir pasiekti išmetamų teršalų mažinimo tikslus, kurie buvo nustatyti 2007 m. kovo mėn. Europos Vadovų Tarybos susitikime. Tačiau visi turimi ekonominiai duomenys rodo, kad, įvertinus stichinių nelaimių išlaidas, neveikimo išlaidos gerokai viršija išlaidas, susijusias su šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo mažinimu iki ES tikslą apriboti klimato kaitą iki 2 laipsnių pagal Celsijų atitinkančio lygio. Kova su klimato kaita regionų ekonomikai suteikia naujų paskatų ir galimybių kurti ekologiškas naujoves, vystyti ekologišką pramonę ir užimtumą šioje srityje. - Išaugusios energijos kainos Išaugusios energijos išlaidos ES regionus paveiks skirtingai, priklausomai nuo jų energijos šaltinių, ekonominės struktūros ir įmonių energijos vartojimo efektyvumo. Padidėjusios transporto išlaidos gali paveikti atokesnius regionus – Suomijos ir Švedijos šiaurinę dalį, daugumą pietinių Portugalijos, Ispanijos ir Italijos dalių, taip pat salas, tarp jų Maltą ir Kiprą. Pagrindiniai šių regionų sektoriai, pavyzdžiui, turizmas gali jautriai reaguoti į išlaidų augimą, tačiau tai trumpalaikiu laikotarpiu galėtų kompensuoti efektyvios pigių skrydžių oro linijos. Išaugusios energijos kainos neproporcingai veikia mažas pajamas gaunančių asmenų grupes ir didiną neturtingųjų energetinį skurdą. Dauguma didelį vietinio darbo potencialą turinčių regionų gali pasinaudoti palankiomis galimybėmis gaminti atsinaujinančią energiją ir investuoti į energijos vartojimo efektyvumą. Pavyzdžiui, apskaičiuota, kad metinės pasaulio saulės energijos įrengimų pramonės įplaukos per trejus metus iki 2010 m. išaugs keturis kartus. Be to, padidėjusios energijos kainos, ypač atsilikusiuose regionuose, galėtų skatinti augimo strategijų, grindžiamų mažiau energijos suvartojančiais gamybos būdais, atsiradimą. - Atsiranda demografinių problemų ir socialinė įtampa 2000–2003 m. viename iš trijų ES regionų sumažėjo gyventojų skaičius. Daugeliu atvejų gyventojų skaičius mažėjo natūraliai ir vyko grynoji išorinė migracija. Planuojama, kad natūralus gyventojų prieaugis ir toliau mažės, įskaitant gyventojų prieaugį daugumoje atsiliekančių regionų. Taigi šie regionai turės spręsti dvejopą problemą – skatinti augimą bei užimtumą ir kartu kovoti su neigiamomis senėjančios visuomenės ir gyventojų skaičiaus mažėjimo pasekmėmis. Dėl demografinių pokyčių ir gyventojų skaičiaus mažėjimo kyla pavojus užimtumo augimui ateityje. Iki 2011 m. vis dar yra prielaidų žymiam užimtumo ir ekonomikos augimui. Tarp 2012 m. ir apie 2017 m. užimtumo lygis veikiausiai atsvers darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimą. Tačiau nuo 2017 m. dėl mažėjančio darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus gali kilti sąstingis, o dėl to vėliau sumažėtų absoliutus užimtumo lygis. Kartu regionai turės spręsti socialines problemas, kylančias dėl įgūdžių neatitikimo (darbo rinkos segmentacijos į aukštą kvalifikaciją bei didelius atlyginimus ir žemą kvalifikaciją bei mažus atlyginimus, padidėjusios imigracijos), nes ekonomika krypsta žiniomis grindžiamos veiklos link, o tradicinės apsaugos institucijos nyksta. - Nacionalinės politikos sritims kyla daugiau sunkumų siekiant prisitaikyti prie sparčiai vykstančių pokyčių, kuriuos lemia šios tendencijos Nors regioniniu ir vietos lygmeniu valdoma vis daugiau valstybės investicijų, šioje srityje paskutiniais metais vyravo mažėjimo tendencija, nes nacionaliniams, regioniniams ir vietiniams biudžetams įtaką darė senėjančios visuomenės padariniai (pensijų sistemos reforma, brangesnės sveikatos priežiūros, švietimo ir socialinių paslaugų sistemos) ir iš dalies mažesniais mokesčiais grindžiama ekonomikos reforma. Be to, ekonomikos modernizacijai skirti ištekliai dažniausiai nukreipiami ekonominio augimo centrams. Dėl to gali stipriai sumažėti efektyvumas aglomeracijose (grūstys, tarša, socialinė atskirtis, padrika miestų plėtra) bei didėti regionų skirtumai. 5. TOLESNI VEIKSMAI Per 2007 ir 2008 metus Komisija parengs 2008–2009 m. biudžeto peržiūros metodą, nustatys politikos vertinimo kriterijus, apžvelgs būsimą politiką bei įvertins skirtingas galimybes. Atsižvelgiant į tai ir nepažeidžiant biudžeto peržiūros rezultatų, šioje ataskaitoje nurodomi įvairūs uždaviniai, kuriuos gali teikti spręsti ateinančiais metais įgyvendinant sanglaudos politiką. Pirma galimybė aptarti tuos uždavinius su suinteresuotomis šalimis bus rugsėjo mėn. 27–28 d. įvyksiantis Sanglaudos forumas. Konkrečiai, forume galėtų būti nagrinėjami šie klausimai: 1. Kokias išvadas galima daryti įvertintus patirtį, sukauptą rengiant 2007–2013 m. programas? Atsižvelgiant į tai ir į ataskaitoje pateiktą analizę, ar sanglaudos politika yra pakankamai pritaikyta prie naujų uždavinių, kuriuos Europos regionams teks spręsti ateinančiais metais? Pavyzdžiui: 1.1. Kaip regionai gali reaguoti į mažo ir vidutinio sudėtingumo technologijų sektoriuose veikiančių dinamiškų konkurentų spaudimą restruktūrizuotis? 1.2. Atsižvelgiant į didelius gimstamumo, mirtingumo ir migracijos srautų skirtumus regionuose, koks sanglaudos politikos vaidmuo reaguojant į demografinius pokyčius? 1.3. Ar klimato kaita sanglaudos politikos uždavinys? 2. Kaip sanglaudos politikos priemonėmis galima toliau plėtoti integruotą ir lankstesnį vystymosi, augimo ir naujų darbo vietų kūrimo metodą šiomis naujomis aplinkybėmis? 2.1. Kaip sanglaudos politikos priemonėmis galima geriau skatinti darnų, tvarų ir tolygų vystymąsi, atsižvelgiant į ES teritorijų įvairovę, pvz., nepalankiausias sąlygas turinčius regionus, salas, kaimo vietoves, pakrantes, miestus, nuosmukį patiriančius pramoninius regionus ir kitas geografiškai išskirtines vietoves? 2.2. Koks gali būti ataskaitoje nurodytų uždavinių poveikis pagrindiniams socialinės sanglaudos elementams, pvz., įtraukčiai, integracijai ir galimybių visiems suteikimui? Ar reikia papildomų pastangų šiam poveikiui numatyti ar pašalinti? 2.3. Kokių svarbiausių įgūdžių mūsų piliečiai turės įgyti, kad galėtų įveikti naujus iššūkius? 2.4. Kokius esminius gebėjimus reikėtų plėtoti regionuose, kad jie galėtų konkuruoti pasaulyje? 3. Įvertinus atsakymus į pirmiau pateiktus klausimus, kaip galima vertinti 2007–2013 m. laikotarpio politikos valdymo sistemą? 3.1. Atsižvelgiant į poreikį veiksmingai administruoti sanglaudos politikos programas, kaip galima geriausiai paskirstyti atsakomybę Bendrijos, nacionaliniu ir regionų lygiu pagal visų lygių valdymo sistemą? 3.2. Ką reikėtų daryti, kad sanglaudos politika būtų veiksmingiau remiama viešoji politika valstybėse narėse ir regionuose? Kokiomis įgyvendinimo priemonėmis galima būtų siekti didesnio šios politikos veiksmingumo ir paprastumo? 3.3. Kaip būtų galima toliau stiprinti sanglaudos politikos ir įvairių sričių nacionalinės bei Bendrijos politikos ryšį siekiant didesnės sąveikos ir papildomumo? 3.4. Kokios yra naujos regionų bendradarbiavimo galimybės ES ir už jos ribų? [1] 2000–2006 m. įgyvendinant sanglaudos politiką pasitelkti penki fondai: ERPF, ESF, Sanglaudos fondas, EŽŪOGF orientavimo skyrius ir ŽOFI. Šioje ataskaitoje aptariant dabartinį 2007–2013 laikotarpį did˛iausias dėmesys skiriamas ERPF, ESF ir Sanglaudos fondo indėliui įgyvendinant sanglaudos politiką. Buvęs EŽŪOGF orientavimo skyrius Šiuo metu yra įtrauktas į naująjį Kaimo plėtros fondą, kuris taip pat prisideda prie ekonominės ir socialinės sanglaudos. [2] Kaimo plėtros fondas atlieka svarbų vaidmenį sprendžiant šias problemas. Žr. Komisijos komunikatą Tarybai ir Europos Parlamentui „Užimtumas kaimo vietovėse: darbo vietų trūkumo šalinimas“ – KOM(2006) 857, 2006 12 21.