LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 79/7

Paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

2014/C 79/07

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą pakeitimo paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51 straipsnį.

BENDRASIS DOKUMENTAS

TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 510/2006

dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (2)

„UPPLANDSKUBB“

EB Nr.: SE-PDO-0005-01084-10.01.2013

SGN ( ) SKVN ( X )

1. Pavadinimas

„Upplandskubb“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Švedija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

2.4 klasė. Duona, pyragaičiai, pyragai, konditerijos gaminiai, sausainiai ir kiti kepiniai

3.2. Produkto, kuriam taikomas 1 punkte nurodytas pavadinimas, aprašymas

Produktas yra duona, vadinama „Upplandskubb“.

„Upplandskubb“ duona – tai rupi duona, kurios spalva varijuoja nuo imbierinio meduolio iki pilkai rudos. „Upplandskubb“ duona yra cilindro formos, 16–23 cm skersmens. Ji parduodama išilgai supjaustyta ketvirčiais. Duonos riekė yra skritulio dalis, kurios smaigalys maždaug devyniasdešimties laipsnių. Parduodamos duonos kepalo ilgis (aukštis) gali skirtis. Duona neturi plutos. Užapvalintas kraštas gana glotnus, jo paviršius minkštas.

Tekstūra tanki ir kompaktiška, viduje tvirta ir kiek lipni, yra mažų skylučių. Duona yra rupi ir trapi. Jos skonis sodrus, poskonis išlieka vidutiniškai ilgai.

Kvapas mažo ar vidutinio intensyvumo, šiek tiek saldžiarūgštis, būdingas ruginiams kepiniams. Jaučiamas sirupo, raugo ir švelnus skrudėsių kvapas.

Duona saldoka su aiškiu sirupo ir sėklų prieskoniu. Jai būdingas stiprus rugių skonis ir kartokas poskonis. Duona yra nesūri ir nerūgšti.

Ji parduodama šviežia arba užšaldyta.

3.3. Žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

Ruginiai miltai turi būti pagaminti Uplande iš ten pat išaugintų rugių. Miltai turi būti sumalti akmeninėmis girnomis arba sutrinti volais, stambūs, rupūs ir išlaikę visas rugių grūdų sudedamąsias dalis – branduolį, gemalą ir luobelę. Jie turi būti nesijoti.

Kvietiniai miltai turi būti pagaminti Uplande iš ten pat išaugintų kviečių. Miltai turi būti sumalti akmeninėmis girnomis arba sutrinti volais. Gali būti sijoti arba nesijoti.

Naudojamas tradicinis šviesus arba tamsus sirupas. Kitų rūšių sirupo, pavyzdžiui, duonos sirupo, juodojo sirupo, kepinių sirupo ir baltojo sirupo, naudoti „Upplandskubb“ duonai gaminti negalima.

Miltus galima praturtinti vitaminu B.

Į miltus kaip antioksidantą leidžiama dėti askorbo rūgštį (E300).

Minėtais apribojimais užtikrinamas tradicinių duonos savybių išsaugojimas.

3.4. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams)

–

3.5. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

Gamyba turi būti vykdoma nustatytoje geografinėje vietovėje. Duona kepama į verdantį vandenį įmerktoje cilindrinėje formoje.

3.6. Specialios pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

Siekiant užtikrinti, kad „Upplandskubb“ duona būtų kilusi iš nustatytos geografinės kilmės vietovės, ji toje vietovėje ženklinama etikete ar kitaip pažymima. Duoną suraikyti ir supakuoti galima ir už nustatytos geografinės vietovės ribų. Atpjautas „Upplandskubb“ duonos gabalas nedelsiant supakuojamas, kad neprarastų kokybės, pvz., neapdžiūtų.

3.7. Specialios ženklinimo etiketėmis taisyklės

Ant „Upplandskubb“ duonos pakuotės turi būti:

žodis „Upplandskubb“,

Europos Sąjungos saugomos kilmės vietos nuorodos žyma,

iškepimo data, o jei duona užšaldyta, ir užšaldymo data,

gamintojo pavadinimas ir kontaktiniai duomenys.

Leidžiama daryti nuorodas į prekių ženklus, jei jie nėra giriamojo pobūdžio ir neklaidina vartotojo.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

„Upplandskubb“ duona kepama geografinėje vietovėje, kurią sudaro rytinėje šalies dalyje esanti Uplando provincija, kurios plotas 12 738 km2.

5. Ryšys su geografine vietove

5.1. Geografinės vietovės ypatumai

Uplando geografinę vietovę sudaro kiek kalvotos lygumos. Centrinėms vietovėms dalims daugiausia būdingas derlingas molis, o išorinėms aukštesnėms vietovėms – morena. Skiriamasis kraštovaizdžio bruožas – ozai, kaip antai Upsalos ozas ir Stokholmo ozas, kurie susiformavo tirpstant žemyno ledui.

Švedijos meteorologijos ir hidrologijos institutas (šved. santr. SMHI) taip glaustai apibūdina Uplando klimatą:

„Uplando žemės paviršius pats lygiausias iš visų šalies provincijų, išskyrus Elandą ir Gotlandą. Aukščiausias taškas tesiekia 113 m virš jūros lygio. Todėl temperatūrą beveik išimtinai lemia atstumas nuo rytuose esančios jūros ir šiek tiek – atstumas nuo pietuose esančio Melareno ežero. Šalčiausiais mėnesiais temperatūra varijuoja nuo – 3 °C vasarį atokiausiose Stokholmo archipelago salose iki – 5 °C sausį centrinėje šiauriausioje provincijos dalyje. Liepa – šilčiausias mėnuo, vidutinė liepos temperatūra beveik visoje provincijoje siekia 16 °C. Šalčiausia salose prie šiaurės rytų pakrantės (15,5 °C), o šilčiausia Stokholmo centre (17 °C). Mažiausias metinis kritulių kiekis iškrenta labiausiai į jūrą nutolusiose salose (450 mm), o didžiausias – nuo šiaurės rytų kranto kiek labiau tolstant į šalies gilumą (650 mm).“

Žemės ūkis čia plėtojosi priklausomai nuo vietovės geologijos, topografijos, dirvožemio tipų ir klimato sąlygų.

Rugiai jau nuo viduramžių yra svarbi Uplando kultūra. Apie 1570-uosius metus maždaug 33–50 %, o kai kuriose dalyse daugiau kaip 50 %, grūdinių kultūrų ploto užėmė rugiai. Kviečiai pradėti auginti vėliau. XIX a. pradžioje jie drauge su žirnių, avižų ir mišrių grūdinių kultūrų pasėliais užėmė 10–20 % viso vietovės pasėlių ploto.

„Upplandskubb“ duona pasižymi tuo, kad yra kepama iš minėtoje geografinėje vietovėje išaugintų rugių ir kviečių, iš kurių drauge su sirupu, vandeniu ir raugu išminkyta tešla ilgą laiką šaltai rauginama. Paskui forma įmerkiama į vandenį, uždengiama, ir duona ilgai kepama. Ši duona yra kepama ne orkaitėje, o cilindrinėje formoje su dangčiu. Tradiciškai naudotos skardinės, pieno buteliai, pieno ąsočiai arba pieno kibirai su dangčiu. Formos tūris gali būti 2–8 l. Iškepta duona įvyniojama į specialius rankšluosčius, palaikoma 10–24 val. ir tik tuomet raikoma.

Kepant „Upplandskubb“ duoną šiuo specialiu metodu svarbios žmogaus praktinės žinios, kaip ruošiant tešlą tinkamiausiai panaudoti žaliavas ir įrangą, kad duona įgautų savo specifines savybes. „Upplandskubb“ duona gali būti kepama įvairaus dydžio induose iš įvairių miltų, ant elektrinių, dujinių arba malkomis kūrenamų viryklių. Todėl būtent iš lūpų į lūpas perduodamos žinios padeda konkrečiomis sąlygomis tinkamai parinkti miltų ir vandens kiekį, formos dydį, rauginimo bei kepimo laiką. Žinios perduodamos drauge su šiai duonai kepti naudojama įranga.

5.2. Produkto ypatumai

„Upplandskubb“ duona yra rupi, jos spalva varijuoja nuo imbierinio meduolio iki pilkai rudos. Prieš pjaustant duona turi būti cilindro formos, 16–23 cm skersmens. Cilindro tūris gali būti 2–8 l. Duona išilgai pjaunama į keturias dalis.

Taip ketvirčiais supjaustyta ji ir parduodama. Įprasta riekė yra skritulio dalis, kurios smaigalys maždaug devyniasdešimties laipsnių.

5.3. Priežastinis geografinės vietovės ir produkto, kuriam suteikta SKVN, kokybės ar savybių arba geografinės vietovės ir kurios nors produkto, kuriam suteikta SGN, savybės, gero vardo ar kitos ypatybės ryšys

„Upplandskubb“ duonos ypatybės glaudžiai susijusios su geografinės vietovės sandara, klimato sąlygomis bei dirvožemio savybėmis.

Švedijos teritorija driekiasi per maždaug 14 platumų ir 13 ilgumų, todėl ji priklauso kelioms skirtingoms klimato zonoms. Žemyno ledynai drauge su klimato zonų veiksniais taip pat turėjo įtakos dirvožemiui ir lėmė tam tikrų kultūrų vešėjimą konkrečioje vietovėje. Uplandas laikomas pirmąja Švedijos vietove, kurioje imta auginti rugius, tikėtina, atvežtus iš Suomijos, kur ši grūdinė kultūra auginta dar prieš įsigalint krikščionybei. Suomijos ir Uplando ryšiai siekia tolimus laikus. Rugiai paplito Uplande pirmiausia dėl to, kad jie beveik nebijo sausros, todėl yra tinkami auginti šioje vietovėje. Be to, juos itin pamėgo viduramžiais į sostinę atsikraustę vokiečiai, kurie vertino tai, kad rugiai labai tinka kepiniams ir kad tokie kepiniai gali būti ilgai laikomi. Jau XVI a. viduryje Olaus Petri (1493–1552 m.) rašytiniuose šaltiniuose mini senojoje Švedijos teritorijoje, kuriai priklausė Uplandas, kepamą ruginę duoną. Rašyta, kad XVI a. Uplando karališkose valdose dėl palankių gamtinių sąlygų ir naujų technologijų rugių auginimas labai išplito ir padidėjo iš jų gaunamas pelnas. Tai viena iš priežasčių, dėl kurių Uplandas istoriškai laikomas grūdų eksporto regionu. Todėl menkai tikėtina, kad „Upplandskubb“ duona kada nors kepta iš kitų grūdų, nei auginti regione.

Vietinių rugių duona nuo viduramžių iki XX a. pradžios buvo pagrindinė Uplande vartojama duona. Iš kviečių duona kepta buvo tik išimtiniais atvejais. Kvietinė duona tapo įprasta regione tik XX a. antroje pusėje.

Įprasta to regiono duona buvo kieta ruginė traški duona, kuri labai tiko maisto atsargoms kaupti. Tačiau kalėdinės tradicijos liudija, kad Uplande būta ir skalsesnio maisto. Žodiniais ir rašytiniais duomenimis, per Kalėdas ūkio darbininkams, o vėliau ir miestelėnams pamaloninti būdavo kepama „Upplandskubb“ duona, kurios nemažą dalį sudarė aukščiausios kokybės kvietiniai miltai. „Upplandskubb“ duoną kepti daug sudėtingiau nei traškią duoną, tam reikia daugiau žinių, kaip ją paruošti, ir regione pagamintų aukštos kokybės miltų.

Kadangi tešla ilgai rauginama žemoje temperatūroje, duona ilgai kepama žemoje temperatūroje, o paskui ilgai vėsinama įvyniota į pakankamą kiekį rankšluosčių, kad prarastų kuo mažiau drėgmės, duona išlieka drėgna, pamažu formuojasi ypatingas jos skonis ir ji ilgai išlieka šviežia. Duona saldinama, o tai taip pat suteikia unikalaus skonio ir ilgalaikio šviežumo. Cilindrinėje formoje duona iškepa tolygiai. Jai kepti naudojami indai – tiek kepimo forma, tiek indas, kuriame verda vanduo, – gali būti naudojami ir kitoms maisto ruošimo reikmėms. Dėl šių savybių derinio „Upplandskubb“ duona išsiskiria iš kitų.

Apie gerą šios duonos reputaciją byloja ne vienas faktas. 1895 m. įkurtoje Upsalos namų ūkio mokykloje (šved. Fackskolan för huslig ekonomi) būsimos mokytojos ir namų šeimininkės mokėsi maisto ruošos, mitybos paslapčių, kaupė namų ūkio tvarkymo žinias. Mokykla „Upplandskubb“ duoną įtraukė į savo receptų rinkinį ir taip visoje šalyje skleidė žinias apie šią duoną kaip regioninės duonos pavyzdį. Šiuolaikiniuose Uplando maisto tradicijų aprašymuose „Upplandskubb“ duona priskiriama prie regionui būdingo maisto.

Jetingarnėje gyvenanti Carina Eliardsson teigia, kad „Upplandskubb“ duona neatsiejama nuo jos ūkio tradicijų. Ji pasakoja, kad ši duona iki šiol kepama Kalėdoms pagal jos uošvio močiutės receptą.

Neabejotinai gerą šios duonos reputaciją įrodo tai, kad Upsalos provincijos valdytojas dažnai ja vaišina užsienio svečius.

Ruošiant šią paraišką buvo paskelbti keli prašymai pasidalyti žiniomis ir išsamiai kalbėtasi su maždaug keturiasdešimčia asmenų apie „Upplandskubb“ duonos receptus, su ja susijusias tradicijas, patirtį ir prisiminimus. Šie pokalbiai kartu su rašytiniais šaltiniais patvirtina, kad „Upplandskubb“ duona kilo iš Uplando.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

(Reglamento (EB) Nr. 510/2006 (3) 5 straipsnio 7 dalis)

http://www.slv.se/upload/dokument/livsmedelsforetag/vagledningar/Skyddade%20ursprungsbeteckningar/Ans%c3%b6kan%20SUB%20Upplandskubb%20final%20inkl%20bilagor.pdf

(1) OL L 343, 2012 12 14, p. 1.

(2) OL L 93, 2006 3 31, p. 12. Pakeistas Reglamentu (ES) Nr. 1151/2012.

(3) Žr. 2 išnašą.