LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 213/1

Komisijos pranešimas. Rekomendacinis dokumentas dėl hidroenergetikos reikalavimų, susijusių su ES gamtos apsaugos teisės aktais

(2018/C 213/01)

Šiame dokumente išreikšta Europos Komisijos nuomonė, tai nėra įpareigojamojo pobūdžio dokumentas.

Europos Komisija, 2018 m. gegužės mėn.

Katalogo Nr. …

Leidžiama atgaminti nurodžius šaltinį.

Šį dokumentą parengti padėjo N2K GROUP EEIG – „Ecosystems LTD“ (Briuselyje) ir „Beleco“ (Čekijoje).

TURINYS

Šio dokumento paskirtis 3

1. ES politikos ir teisės aktų sistemos apžvalga 4

1.1. Paukščių ir Buveinių direktyvos 4

1.2. Vandens pagrindų direktyva (VPD) 6

1.3. VPD ir gamtos apsaugos direktyvų nuostatų derinimas 6

1.4. Potvynių direktyva 8

1.5. SPAV ir PAV direktyvos 9

1.6. SPAV, PAV ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio ryšys 10

2. Gėlo vandens ekosistemos ir hidroenergetika ES 10

2.1. ES upių ir ežerų ekosistemų būklė 10

2.2. Europos gėlo vandens ekosistemoms tenkantis krūvis ir grėsmės 12

2.3. Hidroenergetikos poveikis gėlo vandens ekosistemoms 14

2.4. Suminis poveikis 19

2.5. Reikšmingo ir nereikšmingo poveikio skyrimas 21

3. Poveikio mažinimo ir ekologinio atkūrimo priemonių taikymo hidroenergetikoje gerosios patirties pavyzdžiai 23

3.1. Siekis palaikyti geriausią įmanomą ekologinę upių būklę vykdant hidroenergetikos veiklą 23

3.2. Veiksmai dėl esamų hidroelektrinių, darančių neigiamą poveikį „Natura 2000“ teritorijai 24

3.3. Ekologinių priemonių ir atkuriamųjų priemonių taikymas 25

3.4. Ekologinio atkūrimo gerosios patirties pavyzdžiai 29

4. Geroji patirtis, įgyta hidroenergetikoje taikant integruoto planavimo požiūrį 36

4.1. Integruoto planavimo nauda 36

4.2. Integruoti nacionaliniai ir regioniniai planai 40

4.3. Laukinės gamtos jautrumas ir zonų nustatymas 41

4.4. Ankstyvos konsultacijos 44

5. Vertinimo procedūra pagal Buveinių direktyvą 46

5.1. Įvadas 46

5.2. Kada reikia taikyti procedūrą pagal 6 straipsnį 46

5.3. Tinkamų vertinimų atlikimo procedūra (žingsnis po žingsnio) 47

5.4. Išimtys pagal 6 straipsnio 4 dalį 57

Santrumpos 61

ŠIO DOKUMENTO PASKIRTIS

Šiame dokumente pateikiama rekomendacijų ir konkrečių praktinių atvejų pavyzdžių, kaip galima vykdyti hidroenergetikos veiklą, kad ji atitiktų Buveinių ir Paukščių direktyvų reikalavimus. Jame nagrinėjama, kokių rūšių poveikis gali būti patiriamas dėl hidroenergetikos veiklos, ir, remiantis keliais praktinės patirties pavyzdžiais, parodoma, kaip įvairiomis sąlygomis galima išvengti hidroenergetikos poveikio ar bent kuo labiau jį sumažinti.

Apskritai šiuo dokumentu siekiama stiprinti ES energetikos, gamtosaugos ir vandentvarkos politikos bei praktikos ryšius, kad ES tikslų būtų siekiama labiau suderintai ir, kai įmanoma, taip, kad pastangos šiose srityse vienos kitas papildytų.

1 skyriuje apžvelgiama ES politikos ir teisės aktų sistema, pagal kurią turėtų būti vykdoma hidroenergetikos veikla Europoje. Glaustai apibendrinamos svarbiausios Buveinių ir Paukščių direktyvų nuostatos ir jų sąsajos su Vandens pagrindų direktyva, PAV ir SPAV direktyvomis.

2 skyriuje aptariama prasta bendra ES upių ir ežerų ekosistemų būklė, taip pat didžiausi joms tenkantys krūviai ir grėsmės. Toliau nagrinėjamas įvairus galimas hidroenergetikos poveikis gėlo vandens ekosistemoms, ypač pabrėžiant galimo suminio poveikio svarbą.

Europoje yra daug laukinių gyvūnų ir augalų rūšių, kurių išlikimas priklauso nuo upių ir ežerų ekosistemų; tarp jų yra ir apie 400 gėlavandenių rūšių, saugomų pagal Paukščių ir Buveinių direktyvas. Deja, dauguma Europos upių šiuo metu yra labai nualintos ir joms tenka didžiulis krūvis dėl įvairios vykdomos socialinės ir ekonominės veiklos (įskaitant hidroenergetiką).

Iš naujausių aplinkos būklės ataskaitų (1) aišku, jog reikia dar daug nuveikti, kad Vandens pagrindų direktyvos ir abiejų gamtos apsaugos direktyvų tikslai būtų pasiekti. Juos pasiekti įmanoma tik teikiant pirmenybę ne vien tolesnio mūsų upių būklės blogėjimo prevencijai, bet ir aktyviam geros ekologinės jų būklės atkūrimui ir joms tenkančių krūvių bei grėsmių pašalinimui ar bent reikšmingam sumažinimui.

3 skyriuje nagrinėjama, kokiais būdais galima tai pasiekti, pateikiant iš visos ES surinktų ekologinio atkūrimo gerosios patirties pavyzdžių.

4 skyriuje daugiau dėmesio skiriama strateginio planavimo poreikiui ir labiau suderintų hidroenergetikos planų bei projektų rengimui atsižvelgiant į upės ekologinius poreikius ankstyvame planavimo proceso etape ir, kai įmanoma, įtraukiant priemones, kuriomis bus gerinama ekologinė upės būklė.

Toliau šiame dokumente (5 skyriuje) išsamiai aprašoma procedūra, taikoma atliekant hidroenergetikos plano arba projekto tinkamą vertinimą pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnį. Paaiškinami tam tikri pagrindiniai šio patvirtinimo proceso aspektai ir jo sąsajos su kitomis ES poveikio aplinkai vertinimo procedūromis. Iš patirties žinoma ir ne kartą įsitikinta, kad per patvirtinimo procesą pagal 6 straipsnį labai dažnai kyla problemų dėl tinkamų vertinimų, kurie yra nekokybiški ir neišsamūs.

Šios rekomendacijos skirtos visų pirma kompetentingoms institucijoms, plėtros planuotojams ir konsultantams. Jos taip pat bus naudingos nevyriausybinėms organizacijoms (toliau – NVO) ir kitiems suinteresuotiesiems subjektams, dirbantiems hidroenergetikos sektoriuje. Šis dokumentas parengtas konsultuojantis su valstybių narių institucijomis, taip pat su įvairiomis svarbiausių suinteresuotųjų subjektų ir interesų grupėmis; jos visos pateikė vertingų atsiliepimų dėl įvairių rengiamų šio dokumento projektų.

Siekta pagrįsti šį dokumentą Paukščių ir Buveinių direktyvų tekstais ir laikytis jų nuostatų ir bendrųjų ES aplinkosaugos bei hidroenergetikos politikos principų. Jame pagal gerąją patirtį nustatytos procedūros ir siūlomos metodikos nėra privalomos – vietoj to siekta pateikti naudingų patarimų, idėjų ir pasiūlymų, remiantis diskusijomis su pramonės atstovais, nacionalinėmis ir tarptautinėmis institucijomis, NVO, mokslo sričių ekspertais ir kitais suinteresuotaisiais subjektais.

Šiame dokumente išreikšta tik Komisijos nuomonė, tai nėra teisiškai privalomo pobūdžio dokumentas. Galutinį ES direktyvų išaiškinimą gali pateikti tik Europos Sąjungos Teisingumo Teismas. Kai tinka, į šį vadovą įtraukta turima Europos teismų praktika, todėl geriausia jį skaityti kartu su pateiktomis bendromis gairėmis ir atitinkamais Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimais dėl abiejų direktyvų (2).

1. ES POLITIKOS IR TEISĖS AKTŲ SISTEMA

Hidroenergetika yra labai svarbi įgyvendinant Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvą (3) ir siekiant ES 2020–2030 m. energetikos tikslų. Hidroenergetika, kaip ir visa kita veikla, kuriai naudojami vandens ištekliai, turi atitikti ES aplinkos apsaugos teisės aktų, priimtų siekiant saugoti ir atkurti Europos upes ir ežerus, reikalavimus. Šie teisiniai reikalavimai nustatyti Vandens pagrindų direktyvoje, Potvynių direktyvoje, Paukščių ir Buveinių direktyvose, taip pat poveikio aplinkai vertinimų direktyvose – Poveikio aplinkai vertinimo (PAV) direktyvoje ir Strateginio poveikio aplinkai vertinimo (SPAV) direktyvoje.

Šiame skyriuje apžvelgiamos kai kurios svarbiausios šių hidroenergetikai svarbių ES teisės aktų nuostatos. Ypač daug dėmesio skiriama abiem gamtos apsaugos direktyvoms, kurių nuostatos yra pagrindinė šio dokumento tema.

1.1. Paukščių ir Buveinių direktyvos

Europos upės yra vienas pagrindinių biologinės įvairovės šaltinių ir svarbi turtingo mūsų gamtos paveldo dalis, tačiau per daugelį dešimtmečių jose įvyko svarbių pokyčių, dėl kurių sumažėjo jų atsparumas ir gebėjimas išlaikyti natūralią gamtą ir laukinę gyvūniją bei augaliją. Dabar dauguma upių yra nualintos ir jas reikia atkurti.

Pripažindami, kad biologinė įvairovė Europoje grėsmingai mažėja, ES valstybių ir vyriausybių vadovai užsibrėžė plataus užmojo tikslą iki 2020 m. sustabdyti šį mažėjimą ir pradėti atkurti biologinę įvairovę. 2011 m. gegužės mėn. Komisija patvirtino ES biologinės įvairovės strategiją iki 2020 m. (4), kurioje išdėstė politikos programą, kaip tai bus pasiekta. 2017 m. balandžio mėn. ji paskelbė naują veiksmų planą (5) siekdama greitai pagerinti praktinį Buveinių ir Paukščių direktyvų įgyvendinimą ir paspartinti pažangą siekiant ES tikslo iki 2020 m. sustabdyti biologinės įvairovės mažėjimą ir ekosisteminių paslaugų prastėjimą ir pradėti jas atkurti.

Paukščių ir Buveinių direktyvos yra ES gamtos ir biologinės įvairovės politikos pagrindai. Jos teikia galimybę visoms ES valstybėms narėms bendradarbiaujant, pagal bendrą teisės aktų sistemą išsaugoti labiausiai nykstančias, pažeidžiamas ir vertingas Europos rūšis ir buveines visame jų natūralaus paplitimo ES areale, nepaisant politinių ar administracinių sienų.

Bendrasis abiejų direktyvų tikslas yra užtikrinti, kad pagal jas saugomos rūšys ir saugomų tipų buveinės būtų išsaugotos ir būtų atkurta gera jų apsaugos būklė (6) visame jų natūralaus paplitimo ES areale.

Šis tikslas suformuluotas kaip teigiama siekiamybė – reikia pasiekti ir išlaikyti gerą būklę, todėl nepakanka vien vykdyti pagrindinį reikalavimą išvengti būklės blogėjimo.

Geros apsaugos būklės apibrėžtis pagal Buveinių direktyvą 1 straipsnis Natūralios buveinės apsaugos būklė reiškia poveikių natūralioms buveinėms ir joms tipiškoms rūšims visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį jų natūraliam paplitimui, struktūrai ir funkcijoms bei joms tipiškų rūšių ilgalaikiam išlikimui ES teritorijoje. Natūralios buveinės apsaugos būklė laikoma „gera“, kai: — jos natūralus paplitimo arealas ir jos padengiami plotai tame areale yra stabilūs arba didėja, ir — egzistuoja ir tikėtina, kad ateityje neišnyks jos ilgalaikiam palaikymui būtina specifinė struktūra ir funkcijos, ir — jai tipiškų rūšių apsaugos būklė yra gera. Rūšies apsaugos būklė reiškia atitinkamą rūšį veikiančių poveikių visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį jos populiacijos paplitimui ir gausumui ES teritorijoje. Rūšies apsaugos būklė laikoma „gera“, kai: — atitinkamos rūšies populiacijos pokyčių duomenys rodo, kad ji pati pajėgi ilgą laiką išlikti kaip gyvybingas jos natūraliosios buveinės komponentas, ir — rūšies natūralaus paplitimo arealas nemažėja ir nėra tikėtina, kad bus sumažintas ateityje, ir — yra ir tikriausiai bus pakankamai didelė buveinė, kurioje jos populiacija galės išlikti ilgą laiką.

Siekiant šio tikslo, pagal ES gamtos apsaugos direktyvas valstybės narės privalo įgyvendinti dviejų pagrindinių rūšių priemones, visų pirma:

— nustatyti ir saugoti pagrindines teritorijas, skirtas Buveinių direktyvos I ir II prieduose ir Paukščių direktyvos I priede išvardytų rūšių ir nurodytų tipų buveinių, taip pat visų tose teritorijose reguliariai aptinkamų migruojančių paukščių apsaugai. Iš šių teritorijų sudarytas ES tinklas „Natura 2000“ šiuo metu apima daugiau kaip 27 500 teritorijų. Ežerų ir upių ekosistemos sudaro apie 4 proc. viso „Natura 2000“ teritorijų ploto (Europos aplinkos agentūra, 2010 m., ES 27 duomenys),

— nustatyti rūšių apsaugos tvarką, taikomą visų rūšių laukiniams Europos paukščiams ir kitoms Buveinių direktyvos IV priede išvardytoms rūšims. Šios priemonės taikomos visame tų rūšių natūralaus paplitimo ES areale, t. y. ir saugomose teritorijose, tokiose kaip „Natura 2000“, ir kitur.

„Natura 2000“ teritorijų apsaugos nuostatos

„Natura 2000“ teritorijų apsauga ir tvarkymas yra reglamentuojami Buveinių direktyvos 6 straipsnio nuostatų; jame taip pat nustatytas teritorijos apsaugos ryšys su kitais žemės naudojimo būdais (pavyzdžiui, hidroenergetika) toje teritorijoje ir jos apylinkėse (7).

6 straipsnyje skiriamos dviejų rūšių priemonės.

— Pirmosios iš jų apima visų „Natura 2000“ teritorijų apsaugos valdymą ir tų teritorijų apsaugos tikslų nustatymą. Reikalaujama, kad valstybės narės: a) parengtų ir įgyvendintų pozityvias apsaugos priemones, atitinkančias į I priedą įtrauktų tipų buveinių ir į II priedą įtrauktų rūšių, esančių tose teritorijose, ekologinius poreikius (6 straipsnio 1 dalis); b) imtųsi tinkamų priemonių, kad būtų išvengta bet kokio atitinkamų tipų buveinių ir konkrečioms rūšims reikalingų buveinių būklės blogėjimo ar bet kokio didelio jose esančių rūšių trikdymo (6 straipsnio 2 dalis). Buveinių direktyvoje rekomenduojama parengti „Natura 2000“ teritorijų tvarkymo planus, kuriuose būtų atvirai ir skaidriai nustatytos reikalingos „Natura 2000“ teritorijų apsaugos priemonės. Šie planai yra naudingos priemonės nustatant apsaugos tikslus ir jais padedama suderinti visų suinteresuotųjų subjektų ir interesų grupių požiūrį į valdymo sprendimus, tinkamus tai teritorijai; taip pat sukuriamas reikiamas mechanizmas, kad „Natura 2000“ apsaugos priemonės būtų įtrauktos į platesnę Vandens pagrindų direktyvos priemonių programą.

— Antro tipo priemonės (pagal 6 straipsnio 3 dalį) apima bet kokio plano arba projekto, galinčio turėti poveikį vienai arba daugiau „Natura 2000“ teritorijų, vertinimo procedūrą (išsamiai apie tai skaitykite 5 skyriuje). Pagal šią vertinimo procedūrą iš esmės reikalaujama, kad būtų atliktas kiekvieno plano arba projekto, galinčio turėti reikšmingą poveikį „Natura 2000“ teritorijai, tinkamas vertinimas siekiant išsamiai ištirti šį poveikį, atsižvelgiant į tos teritorijos apsaugos tikslus. Kompetentinga institucija gali pritarti planui arba projektui tik jeigu ji, remdamasi atlikto tinkamo vertinimo išvadomis, įsitikina, kad jis neturės neigiamo poveikio tos teritorijos vientisumui. Svarbu pažymėti, kad yra prievolė įrodyti, jog reikšmingo neigiamo poveikio nebus (užuot reikalavus įrodyti jo buvimą). Išimtinėmis aplinkybėmis galima, remiantis nukrypti leidžiančia nuostata (6 straipsnio 4 dalimi), patvirtinti tokį planą arba projektą, kuris neigiamai paveiktų „Natura 2000“ teritorijos vientisumą, jei galima įrodyti, kad nėra mažiau kenksmingų alternatyvų ir kad tas planas arba projektas laikomas būtinu dėl įpareigojančių viršesnio viešojo intereso priežasčių. Tokiais atvejais reikia imtis pakankamų kompensacinių priemonių, kad būtų užtikrinta, jog bus išsaugotas bendras „Natura 2000“ tinklo vientisumas. Svarbu pažymėti, kad vertinimo procedūra pagal Buveinių direktyvą nėra ta pati procedūra, kuri numatyta PAV ir SPAV direktyvose (8) ir Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 7 dalyje, nors būtų geriausia visas šias procedūras sujungti ar bent suderinti.

Rūšių apsaugos nuostatos

Antroji gamtos apsaugos direktyvų nuostatų grupė skirta konkrečių rūšių apsaugai visame jų natūralaus paplitimo ES areale, t. y. nepriklausomai nuo to, ar jos yra „Natura 2000“ teritorijose, ar kitur. Rūšių apsaugos priemonės taikomos į Buveinių direktyvos IV priedą įtrauktoms rūšims ir visoms ES laukinių paukščių rūšims. Tikslios nuostatos yra Paukščių direktyvos 5 straipsnyje ir Buveinių direktyvos 12 straipsnyje (dėl gyvūnų) ir 13 straipsnyje (dėl augalų).

Iš esmės reikalaujama, kad valstybės narės uždraustų šių rūšių:

— tyčinį trikdymą jų veisimosi, jauniklių auginimo, žiemos miego ir migracijos metu,

— veisimosi ar poilsio vietų pažeidimą arba naikinimą,

— tyčinį lizdų ar kiaušinių naikinimą arba saugomų augalų rovimą ar naikinimą.

Nukrypti nuo rūšių apsaugos nuostatų leidžiama tik ribotais atvejais (kaip antai siekiant išvengti didelės žalos kultūriniams augalams ar gyvuliams arba ginant visuomenės sveikatos ir saugumo interesus), jei kito tinkamo sprendimo nėra ir jei nukrypimo nuo šių nuostatų poveikis nėra nesuderinamas su bendraisiais šių direktyvų tikslais. Nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sąlygos nustatytos Paukščių direktyvos 9 straipsnyje ir Buveinių direktyvos 16 straipsnyje (9).

Rūšių apsaugos nuostatos yra labai aktualios eksploatuojant hidroenergetikos įrenginius ne tik „Natura 2000“ teritorijose. Jomis siekiama užtikrinti, kad dėl bet kokios naujos infrastruktūros plėtros nebūtų naikinamos kokių nors laukinių paukščių ar kitų į Buveinių direktyvos IV priedą įtrauktų rūšių veisimosi ir poilsio vietos, nebent kompetentingų institucijų būtų paprašyta taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pagal šių direktyvų sąlygas. Ši nuostata gali būti ypač svarbi hidroelektrinei, įrengtai upėje, kurioje yra migruojančių rūšių, tokių kaip migruojantys paukščiai arba žuvys (pvz., atlantiniai eršketai Acipenser sturio arba verpstiniai pūgžliai Zingel asper – abi šios rūšys įtrauktos į Buveinių direktyvos IV priedą).

1.2. Vandens pagrindų direktyva

Vandens pagrindų direktyvoje (toliau – VPD) nustatyti vidaus paviršinio vandens telkinių (upių ir ežerų), tarpinių vandenų (upių žiočių), pakrančių vandenų ir požeminio vandens išteklių apsaugos ir tausaus valdymo pagrindai. Ja siekiama užtikrinti, kad iki 2015 m. būtų pasiekta, jog visi vandens telkiniai atitiktų „geros būklės“ taisyklę (išskyrus labai pakeistus ir dirbtinius vandens telkinius, kurių atveju tikslas yra pasiekti gerą ekologinį potencialą). VPD, kaip ir gamtos apsaugos direktyvomis, siekiama daugiau, ne tik vykdyti pagrindinį reikalavimą neleisti toliau blogėti vandens telkinių ir nuo vandens ekosistemos tiesiogiai priklausomų sausumos ekosistemų bei šlapynių (šlapžemių) būklei.

Kad būtų lengviau pasiekti šį tikslą, pagal VPD reikalavimus valstybės narės turi parengti upių baseinų valdymo planus, skirtus kiekvienam upės baseino rajonui. Pagal šioje direktyvoje numatytą ciklišką procesą upių baseinų valdymo planai rengiami, įgyvendinami ir peržiūrimi kas 6 metus.

1.3. VPD ir abiejų gamtos apsaugos direktyvų nuostatų derinimas

Vandens pagrindų direktyva ir abi gamtos apsaugos direktyvos yra glaudžiai susijusios, nes jomis visomis siekiama saugoti ir atkurti Europos gėlo vandens telkinių ekosistemas. Todėl jų įgyvendinimą reikėtų derinti užtikrinant, kad jos būtų nuosekliai taikomos. Toliau aptariamos kai kurios hidroelektrinėms ypač svarbios esminės VPD ir abiejų gamtos apsaugos direktyvų sąsajos, remiantis Komisijos atsakymais į dažnai užduodamus klausimus dėl ryšių tarp Vandens pagrindų direktyvos ir gamtos apsaugos direktyvų (10).

Skirtingi VPD ir gamtos apsaugos direktyvų tikslai

VPD ir gamtos apsaugos direktyvos taikomos bent iš dalies toje pačioje aplinkoje ir jų siekiai apskritai yra panašūs – užtikrinti, kad upių būklė neprastėtų, ir gerinti vandens ekosistemų būklę. Tačiau, nors bendrieji šių direktyvų tikslai yra panašūs, konkretūs jų tikslai skiriasi, nors ir yra glaudžiai susiję.

VPD siekiama saugoti ir gerinti visus paviršinio vandens telkinius ir požeminio vandens išteklius, kad būtų pasiekta gera jų būklė arba potencialas ir būtų išvengta būklės blogėjimo. Paukščių ir Buveinių direktyvomis, kita vertus, siekiama saugoti, išlaikyti ir atkurti konkrečias rūšis ir nustatytų tipų buveines, kad būtų pasiekta gera jų apsaugos būklė visame jų natūralaus paplitimo ES areale.

Kai pasiekiama gera ekologinė būklė pagal VPD, tai paprastai padeda pasiekti ir nuo vandens priklausomų buveinių bei rūšių apsaugos tikslus „Natura 2000“ teritorijose, ir atvirkščiai. Tačiau geros ekologinės būklės reikalavimas taikomas vandens telkiniams, o gera apsaugos būklė siejama su konkrečių tipų buveinėmis ir rūšimis.

Taigi, ne visada pakanka vien pasiekti gerą ekologinę būklę, kad būtų pasiekta gera apsaugos būklė, net jei gera ekologinė būklė būtų pasiekta visuose vandens telkiniuose. Todėl gali reikėti imtis papildomų apsaugos priemonių, kad būtų pasiekti „Natura 2000“ teritorijos apsaugos tikslai, nustatyti dėl tų rūšių ir tų tipų buveinių, kurių apsaugai ji skirta.

Tai aiškiai pripažinta Vandens pagrindų direktyvoje. Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Kai tam tikram vandens telkiniui <…> taikytinas ne vienas, o keli tikslai, taikomas tas, kuris yra griežtesnis“. Pavyzdžiui, jeigu „Natura 2000“ teritorija skirta ūdrų arba gėlavandenių perluočių apsaugai, joje taip pat gali reikėti reguliuoti peržvejojimą, net jei tai nebūtina siekiant geros ekologinės būklės pagal VPD.

Būtų geriausia šiuos papildomus reikalavimus (ar bent nuorodas į juos) įtraukti į upių baseinų valdymo planą pagal VPD, pateikiant specialias nuostatas dėl saugomų teritorijų, kad būtų užtikrintas nuoseklumas (ir išvengta prieštaravimų) tarp VPD priemonių ir „Natura 2000“ priemonių (žr. 4 straipsnio 1 dalies c punktą).

Labai pakeisti arba dirbtiniai vandens telkiniai ir „Natura 2000“

Pagal VPD 4 straipsnio 3 dalį kai kurie vandens telkiniai, kurių fizinės savybės yra labai pakitusios dėl žmogaus veiklos, gali būti pripažinti labai pakeistais vandens telkiniais, jeigu atitinka visas 4 straipsnio 3 dalies nuostatas (11). Dirbtiniais vandens telkiniais gali būti pripažinti dėl žmogaus veiklos sukurti vandens telkiniai ten, kur vandens telkinio iki tol nebuvo (pvz., žmogaus sukurtas tvenkinys arba dirbtinis laivybos kanalas).

Labai pakeistiems vandens telkiniams ir dirbtiniams vandens telkiniams taikomas VPD tikslas pasiekti „gerą ekologinį potencialą“ (vietoj geros ekologinės būklės), jeigu netaikytini reikalavimai siekti ne tokių griežtų tikslų, pvz., vidutinio ekologinio potencialo. Kalbant paprasčiau, tai reiškia geriausią praktiškai įmanomą ekologinę būklę, derančią su teisėtu vandens telkinio naudojimo būdu, dėl kurio jis pripažintas labai pakeistu vandens telkiniu arba dirbtiniu vandens telkiniu (12).

Labai pakeistas arba dirbtinis vandens telkinys taip pat gali būti pripažintas „Natura 2000“ teritorija, jeigu jame yra tam tikra rūšis ar nustatyto tipo buveinė, įtraukta į Paukščių direktyvos I priedą arba į Buveinių direktyvos I arba II priedą. Tokiais atvejais taip pat reikia imtis tinkamų tos rūšies ar buveinės apsaugos priemonių pagal tos teritorijos apsaugos tikslus. Šios priemonės gali būti griežtesnės nei tos, kurių reikia geram ekologiniam potencialui pasiekti. Jas taip pat reikėtų įtraukti į upių baseinų valdymo planus pagal VPD, pateikiant specialias nuostatas dėl saugomų teritorijų (žr. 4 straipsnio 1 dalies c punktą kartu su 4 straipsnio 2 dalimi).

Naujos plėtros vertinimas pagal VPD

VPD, kaip ir gamtos apsaugos direktyvose, yra konkrečių nuostatų dėl naujos plėtros poveikio vandens telkiniams vertinimo. Pagal VPD 4 straipsnio 7 dalį institucijos gali patvirtinti reikalavimų išimtis naujiems pakeitimams ir subalansuotai žmonių veiklai, vykdomai plėtros tikslais, dėl kurių blogėja vandens telkinio būklė arba kliudoma pasiekti gerą ekologinę būklę ar potencialą arba, tam tikromis sąlygomis, gerą požeminio vandens būklę. Tai gali apimti ir naują su hidroenergetika susijusią plėtrą (13).

Jeigu vykdoma plėtra gali turėti poveikį ir siekiamam VPD tikslui, ir „Natura 2000“ teritorijai, būtina atlikti ir VPD 4 straipsnio 7 dalies procedūrą, ir „Natura 2000“ vertinimo procedūrą pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį (geriausia jas derinti arba sujungti). Kiekvienos iš jų teisinė paskirtis skiriasi: pagal vieną procedūrą vertinama, ar projektas gali kliudyti pasiekti pagrindinius VPD tikslus, o pagal kitą procedūrą vertinama, ar jis neigiamai paveiks „Natura 2000“ teritorijos vientisumą, tačiau tai nereiškia, kad negalima suderinti kai kurių vertinimo aspektų, pvz., atliekant tyrimus ir konsultuojantis.

VPD aiškiai nustatyta, kad negalima leisti vykdyti plėtros, jeigu ji neatitinka kitų ES aplinkos apsaugos teisės aktų nuostatų. Kitaip tariant, jeigu projektas netrukdo siekti VPD tikslų, bet kenkia „Natura 2000“ teritorijos vientisumui, jo negalima patvirtinti pagal VPD, nebent taip pat būtų duotas sutikimas daryti išimtį pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalį. Paaiškinimų, kaip taikyti VPD 4 straipsnio 7 dalį dėl išimčių siekiant aplinkosaugos tikslų, įskaitant ryšį su gamtos apsaugos direktyvomis, pateikta VPD bendrosios įgyvendinimo strategijos rekomendaciniame dokumente Nr. 36 (jis patvirtintas 2017 m.) dėl VPD 4 straipsnio 7 dalies taikymo (14).

Gėlavandenių perluočių išsaugojimas Airijos upių pabaseiniuose Gėlavandenė perluotė Margaritifera margaritifera yra vienas ilgiausiai gyvenančių Žemės bestuburių gyvūnų. Dėl sudėtingo jos gyvenimo ciklo ir dėl to, kad jai reikia beveik visiškai natūralių, švarių tekančio vandens telkinių, ši rūšis yra svarbus biologinis indikatorius, iš kurio galima spręsti apie upių ekosistemų kokybę. Ši rūšis saugoma pagal ES Buveinių direktyvą, tačiau jos apsaugos būklė yra nepalanki visoje Airijoje. Nustatyta, kad pagrindinės to priežastys yra vandens telkinių dumblėjimas (sedimentacija) arba dumblėjimas kartu su maistinių medžiagų gausėjimu. 2009 m. parengti nacionalinės teisės aktai, kuriais padedama siekti geros gėlavandenių perluočių apsaugos būklės. Šiais teisės aktais nustatyti privalomi aplinkos kokybės tikslai gėlavandenių perluočių buveinėse, esančiose „Natura 2000“ teritorijose. Taip pat reikalauta parengti pabaseinių valdymo planus kartu su taikytinų priemonių programa. Šiais planais siekta spręsti viso vandens baseino problemas, prisidedančias prie šios rūšies nykimo. Pasirinkta šių planų forma buvo tokia pati kaip upių baseinų valdymo planų pagal VPD, kad šiuos pabaseinių valdymo planus vėliau būtų galima įtraukti į upių baseinų valdymo planus. Airijoje buvo anksti atkreiptas dėmesys į glaudžius ryšius tarp Buveinių ir Paukščių direktyvų ir VPD. 2009 m. nacionalinė Vandens pagrindų direktyvos techninio koordinavimo grupė sudarė pakomitetį – nacionalinę gamtos apsaugos darbo grupę, kuriai pavesta dirbti nustatant gamtos apsaugos aspektus pagal VPD. Šios darbo grupės pagrindinis tikslas buvo užtikrinti, kad šis gamtos apsaugos aspektų nustatymas pagal Vandens pagrindų direktyvą Airijoje būtų gerai koordinuojamas ir remiamas, ir sudaryti sąlygas palaikyti veiksmingus ryšius tarp atitinkamų dalyvaujančių vyriausybės įstaigų. Rengiant pabaseinių planus, skirtus gėlavandenių perluočių apsaugai, ši grupė atliko svarbų vaidmenį tikslindama ir toliau plėsdama nacionalinių priemonių rinkinį – standartines vandens baseinų gėlavandenių perluočių apsaugos priemones, kurios yra praktiškos, veiksmingos ir ekonomiškai efektyvios. Grupė taip pat peržiūrėjo parengtus planus siekdama užtikrinti, kad jie būtų praktiški ir veiksmingi, ir nustatė, kokie politikos ir rekomendacijų trūkumai kliudytų juos įgyvendinti. http://www.wfdireland.ie/docs/5_FreshwaterPearlMusselPlans/ http://kerrylife.ie http://www.environ.ie/en/Environment/Water/WaterQuality/WaterFrameworkDirective/

1.4. Potvynių direktyva

2007 m. lapkričio mėn. priimta Direktyva 2007/60/EB. Joje nustatyti potvynių rizikos vertinimo ir valdymo pagrindai ir valstybėms narėms pateikti reikalavimai parengti:

— potvynių grėsmės ir potvynių rizikos žemėlapius, kuriuose būtų parodytos kiekviename upės baseine (ar kitame sutartame valdomų teritorijų ploto vienete) nustatytos potvynių rizikos zonos. Šiuose žemėlapiuose taip pat turėtų būti parodyti galimi su įvairiais potvynių scenarijais siejami neigiami padariniai, pateikiant informaciją apie galimus aplinkos taršos šaltinius dėl potvynių ir apie saugomas teritorijas, kaip antai „Natura 2000“ teritorijas, esančias tose zonose (galutinis terminas – 2013 m. gruodžio mėn.),

— potvynių rizikos valdymo planus, skirtus galimiems neigiamiems potvynių padariniams valdyti ir mažinti. Į šiuos planus reikėtų įtraukti prioritetinių priemonių rinkinį, apimantį visus potvynių rizikos valdymo aspektus nuo prevencijos ir apsaugos iki parengties, atsižvelgiant į konkretaus upės baseino ar pabaseinio savybes (galutinis terminas – 2015 m. gruodžio mėn.).

Pagal Potvynių direktyvą vykdoma veikla turi atitikti gamtos apsaugos direktyvų reikalavimus. Pavyzdžiui, jeigu yra rizika, kad taikant apsaugos nuo potvynių priemonę gali būti padarytas poveikis vienai arba daugiau „Natura 2000“ teritorijų, dėl jos taip pat būtina taikyti procedūrą pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnį ir reikėtų atlikti tinkamą vertinimą, įvertinant to plano arba projekto galimą poveikį „Natura 2000“ teritorijos (-ų) vientisumui.

1.5. SPAV ir PAV direktyvos

SPAV direktyva

Direktyva 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (Strateginio poveikio aplinkai vertinimo direktyva, toliau – SPAV direktyva) siekiama palaikyti aukšto lygio aplinkos apsaugą. Ja siekiama tai daryti užtikrinant, kad tam tikrų planų ir programų padariniai aplinkai būtų nustatyti, įvertinti ir į juos būtų atsižvelgta rengiant tuos planus ir programas ir prieš juos patvirtinant.

Strateginį poveikio aplinkai vertinimą atlikti privaloma dėl įvairių planų ir programų, pagal kurių nuostatas ateityje bus duodamas leidimas rengti PAV direktyvoje išvardytus projektus. Jį yra privaloma atlikti ir dėl visų planų arba programų, kuriuos dėl galimo reikšmingo jų poveikio „Natura 2000“ teritorijoms reikia įvertinti pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį.

Pagal SPAV procesą kiekviena valstybė narė privalo parengti aplinkos apsaugos ataskaitą, kurioje įvertinamas planų ir programų galimas reikšmingas poveikis aplinkai ir bet kokių priimtinų alternatyvų poveikis. Be to, valstybės narės privalo konsultuotis su valdžios institucijomis, kurioms dėl konkrečių su aplinkos apsauga susijusių jų įgaliojimų gali rūpėti planų ir programų įgyvendinimo poveikis aplinkai, t. y. su aplinkos apsaugos institucijomis, ir su visuomene.

Tai turėtų būti ankstyvos ir veiksmingos konsultacijos, kad aplinkosaugos institucijos ir visuomenė galėtų išreikšti savo nuomonę dėl rengiamo plano arba programos projekto ir prie jo pridėtos aplinkos apsaugos ataskaitos prieš patvirtinant tą planą arba programą. SPAV atlikimo procesas turėtų būti suderintas su plano rengimu, kad aktualūs aplinkosaugos aspektai būtų įtraukti į galutinę šio plano redakciją.

Galiausiai SPAV siekiama skatinti pereiti prie darnesnio ir efektyvesnio požiūrio į teritorijų planavimą, kad į aplinkos, įskaitant biologinę įvairovę, aspektus būtų atsižvelgta kur kas ankstesniame planavimo proceso etape ir kur kas aukštesniu strateginiu lygmeniu. Dėl to turėtų sumažėti prieštaravimų vėliau, pavienių projektų lygmeniu, taip pat būtų galima tinkamiau parinkti būsimos plėtros vietą toliau nuo galimų prieštaravimų zonų, pavyzdžiui, esančių „Natura 2000“ teritorijose.

PAV direktyva

SPAV procesas skirtas planams ir programoms, o Poveikio aplinkai vertinimo direktyva 2011/92/ES su pakeitimais, padarytais Direktyva 2014/52/ES (dažnai vadinama PAV direktyva), skirta pavieniams valstybiniams ir privatiems projektams. Taigi, leidimas vykdyti projektą (15), galintį padaryti reikšmingą poveikį aplinkai, turėtų būti duodamas tik po to, kai įvertinamas to projekto galimas poveikis aplinkai.

Pagal PAV direktyvą projektai skirstomi į projektus, kurių PAV atlikti privaloma (I priedo projektai (16)), ir projektus, dėl kurių valstybių narių institucijos turi nustatyti, ar tų projektų poveikis gali būti reikšmingas (II priedo projektai). Tai nustatoma atliekant atrankos procedūrą, atsižvelgiant į šios direktyvos III priede pateiktus kriterijus. Dauguma hidroenergijos gamybos įrenginių yra II priedo projektai (17).

1.6. Ryšys tarp SPAV, PAV ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies

Pagal PAV direktyvą (su pakeitimais, padarytais Direktyva 2014/52/ES) turėtų būti atliekama suderinta (koordinuota) ir (arba) bendra procedūra, jeigu projekto vertinimą atlikti privaloma ir pagal PAV direktyvą, ir pagal gamtos apsaugos direktyvas. Komisija pateikė gairių, kaip nustatyti bet kokias suderintas ir (arba) bendras procedūras, taikomas projektams (18), kuriuos reikia vienu metu vertinti pagal PAV direktyvą, Buveinių ir Paukščių direktyvas, Vandens pagrindų direktyvą ir Pramoninių išmetamų teršalų direktyvą.

Pagal suderintą procedūrą valstybės narės turi derinti įvairius atskirus konkretaus projekto poveikio aplinkai vertinimus, kurie yra privalomi pagal atitinkamus Sąjungos teisės aktus, šiuo tikslu paskirdamos atsakingą instituciją. Pagal bendrą procedūrą valstybės narės turi atlikti vieną bendrą konkretaus projekto poveikio aplinkai vertinimą, kaip reikalaujama atitinkamuose Sąjungos teisės aktuose.

Nepaisant to, tinkamas vertinimas pagal ES gamtos apsaugos teisės aktus turėtų būti aiškiai atskira ir atpažįstama bendrosios aplinkos apsaugos ataskaitos dalis. To reikia todėl, kad atliekant tinkamą vertinimą pagal Buveinių direktyvą vertinami kiti natūralios gamtinės aplinkos aspektai ir reikšmingumas nustatomas pagal kitus negu PAV ir SPAV kriterijus. Atliekant PAV ir SPAV vertinami visi aplinkos aspektai, įskaitant biologinę įvairovę, o atliekant vertinimą pagal gamtos apsaugos direktyvas dėmesys konkrečiai skiriamas galimam poveikiui toms rūšims ir tų tipų buveinėms, kurių apsaugai skirta „Natura 2000“ teritorija.

Skiriasi ir kiekvieno iš šių vertinimų rezultatas. Atliekant vertinimus pagal SPAV ir PAV direktyvas nustatomi procedūriniai reikalavimai, bet nenustatoma privalomų aplinkos apsaugos standartų. Kita vertus, pagal Buveinių direktyvą atlikto vertinimo rezultatas iškart tampa privalomas kompetentingai institucijai ir nuo jo priklauso galutinis jos sprendimas.

Kitaip tariant, jeigu atliekant tinkamą vertinimą neįmanoma įsitikinti, kad planas arba projektas neturės neigiamo poveikio „Natura 2000“ teritorijos vientisumui, atitinkama institucija negali pritarti tokiam planui arba projektui, koks jis tuo metu yra, nebent, išimtiniais atvejais, jis atitiktų nukrypti leidžiančios procedūros taikymo pagal 6 straipsnio 4 dalį sąlygas.

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas išaiškino, kad jeigu reikia atlikti vertinimą pagal Buveinių direktyvą, SPAV direktyva yra atskirai pagal jos pačios nuostatas taikytina planams ir programoms (19).

Rekomendacinis dokumentas dėl energetikos infrastruktūros bendro intereso projektų (BIP) poveikio aplinkai vertinimo procedūrų supaprastinimo Hidroenergetikos, kaip ir visų kitų rūšių plėtros, projektams taikomos kelios poveikio aplinkai vertinimo procedūros. Komisija pateikė gairių, kaip supaprastinti šias įvairias procedūras, ypač dėl bendro intereso projektų (BIP) pagal TEN-E reglamentą, kartu užtikrinant aukščiausio lygio aplinkos apsaugą pagal ES aplinkos teisės aktus. Šiose Komisijos gairėse pateikta rekomendacijų, kurios, nors parengtos konkrečiai BIP, taip pat yra aktualios visiems energetikos, įskaitant hidroenergetikos plėtrą, planams arba projektams. Pagal šias rekomendacijas yra ypač svarbu: — vertinimų ankstyvas planavimas, atlikimo gairių ir apimties nustatymas, — poveikio aplinkai vertinimų ankstyvas ir efektyvus susiejimas su kitais aplinkosaugos reikalavimais, — procedūrų koordinavimas ir terminai, — duomenų rinkimas, dalijimasis duomenimis ir kokybės kontrolė, — tarpvalstybinis bendradarbiavimas, — ankstyvas ir veiksmingas visuomenės dalyvavimas. http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf

2. GĖLO VANDENS EKOSISTEMOS IR HIDROENERGETIKA EUROPOS SĄJUNGOJE

2.1. ES upių ir ežerų ekosistemų būklė

Upės ir ežerai dėl savo struktūrinio sudėtingumo ir didelio dinamiškumo yra ypač turtingos ekosistemos, aprūpinančios dideles aplinkines gamtos teritorijas gyvybei būtinais ištekliais, šiuo atveju – vandeniu. Tai ne tik vertingos gamtos buveinės, bet ir gyvybiškai svarbūs ekologiniai koridoriai, skatinantys įvairių rūšių plitimą ir migraciją dideliais atstumais. Dėl jų įtakos taip pat formuojasi turtinga ir įvairi sistema, kurią sudaro tarpusavyje susijusios nuo vandens priklausomos šlapynės, tokios kaip užliejamųjų lygumų (salpų) miškai, pelkės, liūnai ir šlapios pievos, – jos visos dar labiau didina bendrą biologinę įvairovę.

Europoje yra daug laukinių gyvūnų ir augalų rūšių, kurių išlikimas priklauso nuo upių ir ežerų ekosistemų; tarp jų yra ir apie 400 gėlavandenių rūšių, saugomų pagal Paukščių ir Buveinių direktyvas. Ežerai ir upės kartu sudaro apie 4 proc. „Natura 2000“ teritorijų ploto (apie 31 560 km2 – didesnis negu Belgijos plotas); tos teritorijos skirtos saugoti tokioms rūšims kaip atlantinė lašiša (Salmo salar), ūdra (Lutra lutra), tulžys (Alcedo atthis), baltažnyplis vėžys (Austropotamobius pallipes), mažoji geldutė (Unio crassus), taip pat tokių tipų buveinėms kaip lygumų ir priekalnių upės, aliuviniai miškai, šlapios pievos, drėgnos pievos ir liūnai.

Be to, upės yra būtini daugelį funkcijų atliekantys ištekliai, svarbūs Europos ekonomikai ir socialinei gerovei, naudingi daugeliui įvairių sektorių ir teikiantys visuomenei daug svarbių gėrybių bei paslaugų. Tačiau per pastaruosius 150 metų šie vertingi ištekliai patyrė didžiulį intensyvaus naudojimo krūvį, kurio rezultatas toks, kad dabar tik nedaugelis didelių upių yra visiškai natūralios būklės. Kartu su įvairaus lygio tarša ir didelių maistinių medžiagų kiekių patekimu į vandenį, dėl kurių labai suprastėjo vandens kokybė, taip pat labai pakito daugelio upių hidromorfologinės savybės, natūralus srovių dinamiškumas ir ekologinis susietumas.

2015 m. Europos aplinkos agentūros ataskaitoje dėl Europos aplinkos būklės (20) padaryta išvada, kad daugiau kaip pusėje Europos upių ir ežerų gera ekologinė būklė ar potencialas nepasiektas. 2009 m. tik 43 proc. paviršinio vandens telkinių ekologinė būklė buvo gera arba labai gera. Nesitikėta, kad ši padėtis labai pagerės iki 2015 m.; gerą ekologinę būklę tikėtasi pasiekti tik 53 proc. vandens telkinių. Tai visiškai neatitinka Vandens pagrindų direktyvoje iškeltų tikslų.

ES saugomų gėlavandenių rūšių ir buveinių padėtis yra dar prastesnė. Kaip paskelbta Komisijos naujausioje gamtos būklės ataskaitoje dėl pagal abi gamtos apsaugos direktyvas saugomų buveinių ir rūšių apsaugos būklės 2007–2012 m. (21), beveik trijų ketvirtadalių gėlavandenių rūšių (74 proc.) ir gėlavandenių tipų buveinių (73 proc.) būklė tuo metu buvo nepalanki (netinkama) arba nepalanki (bloga). Ir atvirkščiai, atitinkamai tik 17 proc. rūšių ir 16 proc. buveinių būklė buvo gera.

Apsaugos būklė:

Apsaugos būklė:

a) rūšių (5 615 vertinimai)

b) buveinių (94 vertinimai)

Gera

Nežinoma

Nepalanki (netinkama)

Nepalanki (bloga)

Apsaugos būklė ir tendencijos: a) rūšių, b) buveinių (pagal Buveinių direktyvą), susijusių su upių ir ežerų ekosistemomis. Šaltinis – EAA (2015b) pagal 17 straipsnį pateiktos ataskaitos ir vertinimai.

Prasta bendra Europos upių būklė kelia didelį susirūpinimą. Akivaizdu, kad daugelis Europos upių yra labai nualintos ir reikia dar daug padaryti, kad VPD ir abiejų gamtos apsaugos direktyvų tikslai būtų pasiekti. Juos pasiekti įmanoma tik teikiant pirmenybę ne vien tolesnei upių būklės blogėjimo prevencijai, bet ir aktyviam jų ekologinės būklės gerinimui.

2.2. Europos gėlo vandens ekosistemoms tenkantis krūvis ir grėsmės

Vandens telkiniai patiria didelį labai įvairios žmogaus veiklos krūvį. Ypač hidromorfologinis šio krūvio poveikis yra labai didelis ir jau patirtas daugiau kaip 40 proc. upių ir tarpinių vandens telkinių. Remdamosi pirmuoju upių baseinų apibūdinimu pagal VPD (22) dauguma ES valstybių narių nurodė, kad didžiausias krūvis, labiausiai veikiantis hidromorfologinę vandens telkinių būklę, patiriamas dėl miestų plėtros, apsaugos nuo potvynių, elektros gamybos (įskaitant hidroenergetiką), vidaus vandenų laivybos, vandentakių tiesinimo ir žemės sausinimo žemės ūkyje.

Upėms tenkantis krūvis

Poveikis upėms

Jokio krūvio (22)

Jokio poveikio (19)

Iš sutelktųjų šaltinių (22)

Organinių medžiagų gausėjimas (16)

Iš pasklidųjų šaltinių (22)

Maistinių medžiagų gausėjimas (19)

Užterštumas (18)

Vandens ėmimas (19)

Užterštumas (10)

Hidromorfologiniai veiksniai (22)

Pakitusios buveinės (16)

Kitoks krūvis (19)

Kitoks poveikis (14)

Vandens telkinių proc.

Vandens telkinių proc.

Reikšmingas krūvis (kairėje) ir poveikis (dešinėje) upėms; skliaustuose nurodytas vertinant įtrauktų valstybių narių skaičius („European waters – assessment of status and pressures 2012“).

Kalbant apie grėsmes ir krūvį „Natura 2000“ gėlo vandens telkiniams, gamtos būklės ataskaitoje pažymima, kad „vandens telkinių sąlygų pokyčiai“ įvyksta dažniausiai – jie kur kas dažnesni negu kitokios grėsmės ir krūvis.

4.37 diagrama. 10 svarbiausių (pagal dažnį, proc.) nurodytų didelės reikšmės krūvio veiksnių ir grėsmių konkrečioms rūšims (pagal Buveinių direktyvą), susijusioms su upių ir ežerų ekosistemomis

J02 Vandens telkinių sąlygų pokyčiai

J03 Kiti ekosistemų pokyčiai

H01 Paviršinių vandenų tarša

I01 Invazinės svetimos rūšys

A02 Žemės dirbimo metodų keitimas

K03 Gyvūnų tarprūšiniai santykiai

F02 Žvejyba ir gyvųjų vandens išteklių rinkimas

A07 Pesticidų naudojimas žemės ūkyje

D01 Keliai, geležinkeliai ir takai

K02 Augmenijos kaita / biocenotinė raida

Patiriamas krūvis

Grėsmės

Gamtos būklės ataskaita, EAA, 2015 m.

Hidroenergetika Europos Sąjungoje 2011 m. ES buvo apie 23 000 registruotų hidroenergetikos įrenginių. Dauguma jų (91 proc.) – maži (jų galia mažesnė nei 10 MWh), juose vykdoma apie 13 proc. visos elektros gamybos iš hidroenergijos išteklių. Kita vertus, didelės hidroelektrinės sudaro tik 9 proc. visų hidroenergetikos įrenginių, tačiau jose vykdoma apie 87 proc. visos elektros gamybos iš hidroenergijos išteklių (23). Hidroenergetikos įrenginiai dažnai yra sutelkti kalnuotose vietovėse dėl techninių priežasčių, tačiau jie daro didelį plataus masto poveikį ir didelėms, ir mažoms upėms bei ežerams visuose įvairaus pobūdžio regionuose. Mažesnėse upėse net ir nedaug nusekusi srovė ar natūralių ekologinių sąlygų sutrikdymas gali turėti didelių neigiamų padarinių visai upei. Toliau išvardyti dažniausiai naudojami hidroenergetikos įrenginiai. Natūraliojo nuotėkio hidroelektrinės. Natūraliojo (upės) nuotėkio hidroenergetikos sistemose elektros energija gaminama naudojant tekančios upės srovę ir nuolydį. Šio tipo įrenginiuose elektros gamybai naudojama natūrali vandentakio srovė. Kaupti vandens atsargų ir vėliau jų naudoti nenumatoma. Dažniausiai šio tipo yra mažos hidroelektrinės, bet gali būti ir didelių hidroelektrinių. Natūraliojo nuotėkio kaupiamosios hidroenergetikos sistemos. Hidroelektrinės tvenkinyje galima kaupti vandenį tais laikotarpiais, kai energijos poreikis yra nedidelis, ir išleisti jį tais laikotarpiais, kai energijos poreikis yra didžiausias. Taip energijos gamybos pajėgumas mažiau priklauso nuo vandens tėkmės buvimo. Vanduo tokiuose tvenkiniuose gali būti kaupiamas per dieną, per sezoną ar per visus metus, todėl galima patenkinti didžiausius elektros poreikius ir energetikos sistemoje lengviau integruoti energijos gamybą iš kintančiųjų nekaupiamųjų atsinaujinančiųjų išteklių, pvz., vėjo energijos. Sezoninio reguliavimo hidroelektrinės. Įprastoje sezoninio reguliavimo hidroelektrinėje įrengiamas pakankamai didelis tvenkinys, kad vandenį būtų galima kaupti ir drėgnuoju, ir sausuoju metų laiku. Vanduo kaupiamas už užtvankos ir naudojamas jėgainėje tada, kai jo reikia. Tokią elektrinę galima efektyviai naudoti visus metus, pagal poreikius, kaip bazinės apkrovos elektrinę arba pikinės apkrovos elektrinę. Hidroakumuliacinės elektrinės. Jų pagrindą sudaro skirtingame aukštyje įrengti tvenkiniai, kuriuos naudojant galima papildomai gaminti elektros energiją tada, kai jos poreikiai yra didžiausi. Vanduo į viršutinį tvenkinį pumpuojamas tuo metu, kai energijos reikia mažiau, ir išleidžiamas į apatinį tvenkinį per turbinas tada, kai energijos poreikis yra didelis. Hidroakumuliacinėms elektrinėms taikoma Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyva, tačiau į jas neatsižvelgiama rengiant atsinaujinančiųjų išteklių energijos statistiką.

2.3. Hidroenergetikos poveikis gėlo vandens ekosistemoms

Hidroenergetikos įrenginio poveikis pagal abi ES gamtos apsaugos direktyvas saugomoms rūšims ir saugomų tipų buveinėms įvairiose vietose gali būti labai skirtingas. Jis priklauso nuo individualių upės ypatybių, jos fizinės ir ekologinės būklės – ar ji jau nualinta, ar vis dar nepaliesta, didelė ar maža, kalnų ar žemumų upė ir t. t., taip pat nuo hidroenergetikos įrenginių tipo ir dydžio ir nuo to, kokių rūšių ir buveinių apsaugai skirta ta teritorija. Todėl reikia kiekvienu atveju atskirai vertinti kiekvieną įrenginį.

Poveikis gali pasireikšti bet kuriame hidroenergetikos įrenginio gyvavimo ciklo etape, nuo pradinės statybos iki renovacijos ir eksploatavimo nutraukimo, arba kasdien jį eksploatuojant ir valdant. Dėl to poveikio gali nykti, prastėti ir būti išskaidytos natūralios gamtos buveinės ir nuo tų buveinių priklausomų rūšių populiacijos. Tai, kiek reikšmingas yra jų nykimas, priklauso nuo poveikio masto, taip pat nuo to, kiek retos ir pažeidžiamos yra tos buveinės ir rūšys, kurioms daromas poveikis.

Toliau šiame skyriuje aptariamas įvairus galimas hidroenergetikos poveikis, visų pirma į ES gamtos apsaugos direktyvas įtrauktoms gamtos buveinėms ir rūšims. Tie veiklos vykdytojai, kurie žino apie poveikio rūšis ir supranta upių ekosistemų sudėtingumą, gali geriau užtikrinti, kad jų veikla atitiktų VPD ir gamtos apsaugos direktyvų reikalavimus. Jie taip pat geba geriau nustatyti galimas abipusiškai naudingas situacijas, kad, kai įmanoma, padėtų atkurti jau nualintas upes.

Upių morfologinių savybių ir upių buveinių pokyčiai

Bet koks fizinis vandens telkinių pakeitimas paveikia normalius hidrologinius procesus ir sutrikdo gėlo vandens sistemų ekologinį susietumą (24) tiek išilgai vandentakio, tiek į šalis nuo jo, pvz., upės atskiriamos nuo aplinkinių užliejamųjų lygumų (salpų) ir šlapynių arba patiriamas tvenkinio efektas apie elektrines.

Akivaizdžiausia buveinių nykimo forma yra tiesioginis fizinis pačių buveinių, esančių pasroviui arba prieš srovę toje upėje ar aplinkinėje teritorijoje, sunaikinimas (pvz., žemės užėmimas, užtvindymas, pakrantės augmenijos arba upėje esančių fizinių struktūrų pašalinimas). Tačiau net ir fiziškai neužimant žemės, o tik trikdant natūralius hidromorfologinius procesus, gali būti sutrikdytos arba pakeistos biotinės ir abiotinės sąlygos, kurios yra gyvybiškai svarbios tos buveinės struktūrai ir funkcijoms. Be to, sunykusias buveines gali kolonizuoti invazinės rūšys, galinčios pakeisti natūralią tų vietų gyvūniją.

Kliūtys, trukdančios saugomoms rūšims migruoti ir plisti

Upės, ežerai ir pakrančių zonos turi didelę reikšmę gėlavandenių rūšių migracijai ir plitimui, taip pat yra svarbios labiau vietinės reikšmės judėjimui tarp įvairių maitinimosi, veisimosi, poilsio ir lizdų sukimo vietų. Tai yra gyvybiškai svarbūs ekologiniai koridoriai arba jungiamosios grandys platesnėse gamtos teritorijose. Bet kokios kliūtys arba galimybių šiems gyvūnams laisvai judėti prieš srovę arba pasroviui suvaržymas, net ir visai nedidelis, gali turėti didelių padarinių šių rūšių išlikimui.

Skirtingų hidroelektrinių įvairių rūšių poveikis. Šaltinis: Veronika Koller-Kreimel

Hidroenergetikos įrenginiai gali tiesiogiai ar netiesiogiai trikdyti arba stabdyti rūšių plitimą ir migraciją. Akivaizdžiausias iš jų yra užtvankų ir patvenktų teritorijų poveikis – tai fizinės kliūtys žuvų migracijai, dėl kurių žuvys negali judėti aukštyn ir žemyn upe. Tai daro didelį poveikį daugybės įvairių gėlavandenių rūšių išlikimui; ypač kai kurių gėlavandenių žuvų populiacijos yra išskaidomos, atskiriamos ir galiausiai išnyksta.

Kliūčių poveikis yra ypač didelis tada, kai tam tikrame upės ruože yra ne viena, o daugiau kliūčių. Net ir labai mažos konstrukcijos arba fizinės užtvaros upėse gali greitai tapti neįveikiamomis kliūtimis. Dirbtiniai kanalai taip pat gali trukdyti judėti įvairioms rūšims, nes kerta sausumos buveines, todėl jas suskaido. Be to, jie gali tapti dirbtinėmis jungtimis tarp vandens baseinų, todėl gali paspartinti nevietinių rūšių plitimą ir taip pakenkti vietinėms rūšims.

Nors migracija prieš srovę ir pasroviui yra svarbi visų rūšių žuvims, šio judėjimo nepertraukiamumas ypač svarbus diadrominėms rūšims. Migracija prieš srovę yra svarbiausia anadrominių žuvų populiacijoms ir nėgių rūšims: atlantinėms lašišoms Salmo salar, jūrinėms nėgėms Petromyzon marinus ir upinėms nėgėms Lampetra fluviatilis, taip pat kai kuriems eršketams, tokiems kaip Acipenser sturio, dėl jų poreikio periodiškai (geriausia kas metus) migruoti dideliais atstumais. Migracija pasroviui yra būtina šių rūšių jaunikliams, taip pat suaugusioms katadrominėms žuvims, tokioms kaip ungurys Anguilla anguilla, saugomas pagal Ungurių reglamentą (25).

Dugno nuosėdų judėjimo sutrikdymas

Dugno nuosėdos yra natūrali vandens ekosistemų dalis. Jos yra labai svarbios hidrologinėms, geomorfologinėms ir ekologinėms šių sistemų funkcijoms. Nuosėdose formuojasi įvairios buveinės, kurios yra tiesiogiai ir netiesiogiai naudingos labai įvairioms rūšims. Natūraliomis sąlygomis dugno nuosėdos (daugiausia žvirgždas) yra vandens nuolat nešamos pasroviui ir taip palaikoma natūrali upių ekologinė struktūra ir funkcijos. Natūralų nuosėdų judėjimą dažnai sutrikdo skersinės konstrukcijos, tokios kaip vandens slenksčiai arba užtvankos.

Dideliuose tvenkiniuose gali būti sulaikoma iki 90 proc. į juos patenkančių dugno nuosėdų, dėl to gali padidėti upės dugno ir krantų erozija toliau pasroviui, taip pat gali būti toje vietoje sunaikintos svarbios hidromorfologinės struktūros, tokios kaip žvirgždo sėkliai. Atliekami vandens slenksčių ir užtvankų priežiūros darbai, periodiškai išplaunant nuosėdas (ypač vasarą, kai vandens yra nedaug), taip pat gali kenkti buveinėms ir rūšims, jeigu nėra tinkamai valdomi.

Aukščiau prieš srovę nuo užtvankos, tvenkinyje arba patvenktuose upės ruožuose dėl sumažėjusios dugno nuosėdų pernešimo gebos šios nuosėdos kaupiasi ir tai gali turėti neigiamą poveikį tiek įvairioms rūšims, tiek buveinėms, pvz., nes skatinami augti dumbliai ir kitos vandens žolės, išstumiančios saugomas rūšis. Besikaupiantis žvirgždas arba kitos dumblingos nuosėdos upės dugne ar vandens storymėje gali būti ypač kenksmingos litofilinėms rūšims, tokioms kaip kiršlys Thymallus thymallus, kurios renkasi tas vietas kaip nerštavietes, gėlavandenėms perluotėms (Margaritifera margaritifera) ir mažosioms geldutėms (Unio crassus). Tai kenkia ir kai kurių rūšių paukščiams, tokiems kaip sėjikai arba tilvikai, kurie suka lizdus sauso žvirgždo sluoksniuose.

Kliūčių pašalinimas Dunojaus upės baseino rajone Su hidroenergijos gamyba yra susiję apie 45 proc. atvejų, kai Dunojaus upės baseino rajone suardytas upių ir buveinių vientisumas. Šio rajono upėse, kurių baseinai užima didesnį kaip 4 000 km plotą, iš viso yra 1 688 kliūtys. 600 iš šių kliūčių yra užtvankos ir slenksčiai, 729 – rampos ir pertvaros, o 359 klasifikuojamos kaip kitų tipų kliūtys. Pranešta, kad šiuo metu 756 iš šių vietų yra įrengtos funkcionalios priemonės, kuriomis padedama žuvų migracijai. 932 vientisumo pertrūkiai (55 proc.) kliudo žuvų migracijai nuo 2009 m. ir šiuo metu klasifikuojami kaip reikšmingi patiriamo krūvio veiksniai. Pagal naujausią Dunojaus baseino valdymo planą Dunojaus valstybės planuoja iki 2021 m. labai sumažinti vientisumo pertrūkių, atsiradusių dėl užtvankų. Dunojaus upės baseino rajonas: upių ir buveinių vientisumo pertrūkiai – (viršuje) dabartinė padėtis 2015 m. (1 žemėlapis), numatomas padėties pagerėjimas iki 2021 m. (2 žemėlapis). Šaltinis: Dunojaus upės baseino valdymo planas. https://www.icpdr.org/main/management-plans-danube-river-basin-published

Gamtosauginio debito režimo pakitimai

Gamtosauginio (ekologinio) debito palaikymas yra gyvybiškai svarbus mechanizmas siekiant išlaikyti sveikoms upių ekosistemoms, nuo kurių priklauso ES saugomos rūšys ir buveinės, būtinus procesus ir užtikrinant gerą ekologinę vandens telkinių būklę (26). Dėl gamtosauginio debito pokyčio gali sumažėti tam tikra vandens buveinė ar pablogėti jos būklė, taip pat jos susietumas su pakrantės buveinėmis.

Pavyzdžiui, dėl per silpnos vandens tėkmės gali būti patirtas labai įvairus neigiamas poveikis, be kita ko, gali išdžiūti žuvų ir nėgių rūšių nerštavietės arba sutrikti žuvų ikrelių ir jauniklių vystymasis. Žuvų migracijai prieš srovę dėl užtvankos nusekusiame ruože (bjefe) gali trukdyti kliūtys, susidariusios dėl silpnos srovės, arba gali trūkti stimulų, skatinančių žuvis migruoti.

Dėl nepakankamos vandens srovės pradinėje upės vagoje vanduo taip pat gali per daug sušilti ir jame gali trūkti deguonies (kaip aprašyta pirmiau). Taip susidaro sąlygos, nepalankios gyventi labai įvairioms rūšims, tokioms kaip žuvys, vėžiai ir nėgės, dvigeldžiai moliuskai arba laumžirgiai, priklausomi nuo tekančio vandens buveinių.

Debito režimo pokyčiai eksploatuojant pikines hidroelektrines

Stiprūs vandens srautų svyravimai gali padaryti didelės žalos ir konkrečioms rūšims, ir jų buveinėms, ypač mažose upėse. Vandens išleidimas hidroelektrinės pikinės apkrovos metu (angl. hydropeaking) sunkina sąlygas organizmams, gyvenantiems paveiktose vandentakio dalyse, ypač tiems, kurie negali prisitaikyti prie staigių vandens lygio pokyčių, kaip antai žuvų jaunikliams ar kitiems lėtai judantiems arba nejudriems organizmams (ypač augalų rūšims). Vandens išleidimo pikinės apkrovos metu režimas taip pat turi įtakos saugomų rūšių plėšrūnų grobio elgsenai, todėl nuo to priklauso jų pajėgumas.

Vandens išleidimo pikinės apkrovos metu poveikis yra ypač didelis didesnio pažeidžiamumo laikotarpiais (pvz., per sausras ar šalčius) ir tampa vis reikšmingesnis dėl klimato kaitos. Kitas neigiamas pikinių hidroelektrinių eksploatavimo padarinys dažnai yra tai, kad piko metu išleidžiamo vandens temperatūra dažnai reikšmingai skiriasi nuo įprastos temperatūros (yra kur kas žemesnė), o prie pastovios vandens temperatūros prisitaikiusios rūšys negali ištverti staigių pokyčių, trunkančių po kelias valandas per dieną.

Sezoninių potvynių ciklų pokyčiai

Kartais imamasi priemonių siekiant iš dalies pakeisti upių vagas, kad būtų galima geriau valdyti vandens srovę. Tokios vandens tekėjimo valdymo intervencijos gali sutrikdyti sezoninius potvynių ciklus, o dėl to kai kada visiškai išnyksta su tais ciklais susijusios tikslinių saugomų tipų buveinės ir rūšys. Tokį poveikį patiriančių buveinių pavyzdžiai – aliuviniai miškai, laikini tvenkiniai ir dėl užutėkių susidariusios upės bei ežerai, taip pat su jais susijusios rūšys.

ES MOKSLINIŲ TYRIMŲ PROJEKTAS „RIPEAK“: upių pakrančių miškų reagavimas į vandens išleidimą hidroelektrinių pikinės apkrovos metu. Tausaus hidroenergetikos valdymo siekis. Dėl vandens išleidimo hidroelektrinių pikinės apkrovos metu per dieną įvyksta keli trumpalaikiai upės tėkmės pokyčiai, kai įjungiamos arba išjungiamos hidroturbinos gaminant elektros energiją pagal jos paklausos rinkoje pokyčius. Dėl to pakinta upės hidrologinė būklė pasroviui ir prieš srovę, hidrauliniai parametrai, vandens kokybė, upės morfologinės savybės ir galiausiai upės ekosistema. Vandens išleidimo hidroelektrinės pikinės apkrovos metu poveikio mokslinių tyrimų atlikta nedaug ir daugumoje jų visas dėmesys skirtas žuvims. Be to, neatlikta jokių poveikio pakrančių augmenijai tyrimų. Dėl vandens išleidimo hidroelektrinės pikinės apkrovos metu gali sutrikti įvairių pakrantės rūšių populiacijų papildymas, todėl tai turi poveikį pakrantės populiacijų išsaugojimui. Taigi, analizuojant sėklų dygimą ir daigų vystymąsi gali būti įmanoma nustatyti sąsajas tarp vandens išleidimo pikinės apkrovos metu ir augmenijos reagavimo į jį, kad būtų įmanoma kiekybiškai nustatyti, koreliacijomis susieti ir prognozuoti biologines reakcijas į tokį vandens išleidimą pikinės apkrovos metu iš hidroelektrinių. Tokias sąsajas ypač svarbu žinoti siekiant objektyviai nustatyti ribines vertes, kurios padės sumažinti hidroenergijos gamybos ekologinį poveikį, nepatiriant reikšmingų gamybos nuostolių. Šiuo projektu siekiama geriau suprasti, kaip galima tausiai valdyti upes, naudojamas hidroenergijos gamybai. Siekiant šio tikslo planuojama nuodugniai išstudijuoti literatūros šaltinius, analizuoti dienos debito duomenų eilutes, atlikti lauko bandymus ir parengti kompiuterinius modelius. Galutiniai numatomi šio projekto pasiekimai yra: 1) nauji vandens išleidimo pikinės apkrovos metu hidrologinio poveikio ir ekologinio poveikio (t. y. pakrančių augmenijai) matavimo rodikliai, 2) nauji hidrologiniai-ekologiniai tokio poveikio kiekybinio nustatymo modeliai ir 3) naujos veiksmingos priemonės siekiant tausiai eksploatuoti hidroelektrinių užtvankas. http://www.emg.umu.se/english/research/research-projects/responses-of-riparian-forests-to-hydropeaking/

Vandens cheminiai ir temperatūros pokyčiai

Dėl užtvankų upėje gali iš esmės pakisti jos cheminė kokybė, mineralinė sudėtis ir pH tiek prieš srovę, tiek pasroviui, pavyzdžiui, teršalams kaupiantis dugno nuosėdose. Visi šie pokyčiai turi įtakos tose vietose esančių augalų ir gyvūnų bendrijų sudėčiai. Organizmams taip pat turi įtakos vandens temperatūros pokyčiai ir susiję deguonies koncentracijos pakitimai. Dėl tvenkinių temperatūra gali reikšmingai padidėti, bet gali ir sumažėti, jeigu vanduo imamas iš tvenkinio dugno.

Pavienių gyvūnų sužalojimai ir žūtys

Per hidroelektrinės įrenginius plaukiančios žuvys ir kitų rūšių gyvūnai gali būti sužaloti arba žūti. Galimas hidroelektrinės poveikis (27):

— sužalojimai dėl fizinio sąlyčio su kreipiamosiomis mentėmis, turbinos rotoriumi arba turbinos gaubtu,

— sužeidimai dėl slėgio svyravimų turbinos pralaidoje,

— pavojus įstrigti vandens įleidimo angų grotelėse arba patirti sužalojimų dėl valymo mašinų,

— sužalojimai dėl stiprios srovės ir slenkstinių vandens pralaidų konstrukcijų,

— pavojus dėl nesiorientavimo aplinkoje tapti plėšrūnų grobiu.

Gyvūnų žūstamumas dėl vienos hidroelektrinės gali būti nuo 0 proc. iki 100 proc. (28) Daug kas priklauso nuo toje vietoje esančių žuvų rūšių, nuo hidroelektrinės konstrukcijos tipo ir naudojamų poveikio mažinimo priemonių. Kuo didesnis yra rotoriaus menčių sukimosi greitis ir skaičius ir kuo mažesnis atstumas tarp menčių (Kaplano turbinose), tuo daugiau žūčių. Žūstamumas gali siekti 100 proc., kai žuvys plaukia per turbinas, kurios įrengiamos daugiausia didžiaslėgėse jėgainėse (pvz., su Peltono turbina).

Išstūmimas ir trikdymas

Inžineriniai statiniai upėse gali trikdyti kai kurias rūšis ir jų gyvenimo ciklus tiek „Natura 2000“ teritorijose, tiek kitur, ypač dugno gyvūnijos ir augalijos rūšis, kurioms labai svarbi gera vandens kokybė. Tai gali paveikti konkrečių rūšių gebėjimą veistis, maitintis, ilsėtis arba plisti ir migruoti.

Jeigu trikdymas pasiekia reikšmingą lygį, kai kurios rūšys gali būti išstumtos iš tos teritorijos, todėl netekti buveinių, kuriomis naudojasi, arba gali susilpnėti jų gebėjimas išgyventi ir (arba) veistis. Retoms ir nykstančioms rūšims net ir nedidelis arba laikinas trikdymas gali turėti sunkių padarinių, nuo kurių gali priklausyti ilgalaikis jų išlikimas tame regione. Tokie atvejai būtų nesuderinami su abiejų gamtos apsaugos direktyvų nuostatomis dėl rūšių apsaugos.

Poveikis sausumos rūšims ir buveinėms

Hidroelektrinių poveikį gali patirti ne tik gėlavandenės rūšys ir buveinės, bet ir sausumos rūšys ir buveinės. Šis poveikis gali pasireikšti bet kuriuo metu, pvz., statant hidroelektrines, nutraukiant jų eksploatavimą ar atliekant renovaciją. Poveikį gali daryti ir susijusi infrastruktūra, tokia kaip privažiavimo keliai, vamzdžių trasos arba elektros linijos, kuriomis hidroenergetikos įrenginys prijungtas prie elektros tinklo.

Šios konstrukcijos ne tik prisideda prie tose vietose esančių buveinių nykimo, būklės blogėjimo arba išskaidymo – dėl jų gali žūti ar būti labai trikdomi sausumos rūšių gyvūnai. Pavyzdžiui, paukščiai gali atsitrenkti į elektros oro linijų laidus ir žūti nuo elektros smūgio arba jų veisimosi vietose jų ramybę gali labai trikdyti reguliarus transporto eismas privažiavimo keliais. Toks poveikis gali būti ypač reikšmingas tada, kai hidroelektrinė ir susijusi infrastruktūra yra paukščių migracijos keliuose, arba siauruose slėniuose su stačiais skardžiais, kuriais naudojasi plėšrūs paukščiai, arba arti paukščiams svarbių šlapynių.

2.4. Suminis poveikis

Kaip parodyta EAA aplinkos būklės ataskaitoje, dauguma Europos upių šiuo metu yra nualintos ir daugumoje jų jau pasiektas toks plėtros lygis, kad vykdant bet kokią naują plėtrą arba veiklą, dėl jos upės būklė neišvengiamai toliau reikšmingai blogėtų. Todėl būtina skirti ypač daug dėmesio galimo suminio poveikio vertinimui prieš vykdant bet kokią naują veiklą, įskaitant susijusią su hidroelektrinėmis, visose upėse ir visų pirma „Natura 2000“ teritorijose.

Ypač svarbu vertinti suminį poveikį beveik natūralioms upėms, visų pirma mažoms upėms, kurios būtų pažeidžiamos dėl bet kokių hidromorfologinių pokyčių. Net ir vienas arba du maži įrenginiai gali daryti nepriimtinai didelį poveikį, prieštaraujantį teisiniams reikalavimams, nustatytiems VPD ir abiejose gamtos apsaugos direktyvose.

Vertinant suminį poveikį reikėtų atsižvelgti į visas hidroelektrines ir kitokią plėtrą tame vandens baseine, nepriklausomai nuo to, ar tie objektai yra „Natura 2000“ teritorijose, ar ne. Gali būti taip, kad vienas atskiras hidroenergetikos projektas reikšmingo poveikio neturėtų, tačiau jeigu jo poveikis prisidėtų prie kitos jau vykdomos veiklos arba patvirtintų projektų poveikio, bendras jų visų poveikis gali būti reikšmingas.

Suminis poveikis dažnai patiriamas tik laikui bėgant, todėl atliekant vertinimą svarbu atsižvelgti į visus planus arba projektus, įskaitant visus planus ir projektus, kurie buvo patvirtinti praeityje, bet dar neįgyvendinti ar neužbaigti, ir visus jau esamus krūvius bei grėsmes. Šiomis aplinkybėmis gali būti naudinga informacija, pateikta VPD upių baseinų valdymo planuose ir „Natura 2000“ teritorijų tvarkymo planuose.

Taip pat svarbu pažymėti, kad kai planas arba projektas yra jau patvirtintas, tai dar nereiškia, kad bus priimtini ir bet kokie kiti planai arba projektai, kurie galbūt bus pasiūlyti ateityje. Pavyzdžiui, jeigu hidroelektrinės plėtra nedaro reikšmingo poveikio, todėl yra patvirtinama, vien dėl to patvirtinimo negalima daryti prielaidos, kad ir bet kokia tolesnė hidroenergetikos plėtra ateityje bus priimtina. Priešingai, šio projekto patvirtinimas gali reikšti, kad jau pasiektas didžiausias krūvis, prie kurio yra pajėgi prisitaikyti upė, ir bet kokia tolesnė, net ir nedidelė, plėtra būtų jai nebepakeliama.

Be to, vertinant suminį ir bendrą poveikį neapsiribojama vien to paties sektoriaus panašaus pobūdžio planų arba projektų vertinimu. Vertinant reikėtų atsižvelgti ir į bet kokių kitų rūšių planus arba projektus, kurių poveikis kartu su tiriamo plano arba projekto poveikiu gali būti reikšmingas. Galimas suminis poveikis turėtų būti vertinamas naudojant patikimus pirminės būklės duomenis, nepasikliaujant vien kokybiniais kriterijais. Jo vertinimas turėtų būti atliekamas kaip neatsiejama viso vertinimo dalis, o ne kaip „priedas“ vertinimo proceso pabaigoje.

Galiausiai, atliekant suminio poveikio vertinimą, būtina atsižvelgti ir į toje upėje jau esamus įrenginius (tai vadinama išankstiniu krūviu) (29). Pavyzdžiui, jeigu pagal naują projektą planuojama įrengti naują turbiną, jos poveikis turi būti vertinamas atsižvelgiant į jau veikiančią hidroelektrinę, net jeigu ji pastatyta prieš kelis dešimtmečius. Jeigu suminis poveikis bus reikšmingas, siūlomas naujas projektas bus atmestas.

Vokietijos federalinės aplinkos agentūros rekomendacijos dėl mažų hidroelektrinių Vokietijoje jau išnaudota apie 80 proc. tinkamo eksploatuoti hidroenergetikos potencialo. Susijusios technologinės galimybės taip pat jau beveik visiškai išnaudotos, todėl pagal paramos programas hidroenergijos naudojimui teikiama palyginti nedaug paramos. Taigi, likęs jos naudojimo potencialas daugiausia sutelktas mažuose, anksčiau neeksploatuotuose, iš esmės neliestuose vandens telkiniuose, tačiau galimas kenksmingas ekologinis poveikis tiems keliems likusiems mažiems nepaliestiems Vokietijos vandentakiams tikriausiai būtų reikšmingas. Atlikta makroekonominė sąnaudų ir naudos analizė taip pat parodė, kad ekonominės sąnaudos, palyginti su nauda, gali būti nemažos. Kuo mažesnis yra įrenginio pajėgumas ir kuo natūralesnis vandentakis, tuo nepalankesnis yra sąnaudų ir naudos analizės rezultatas. Ekonominiai vertinimai rodo, kad ypač mažose hidroelektrinėse, kurių galia yra iki 100 kW, visais trimis (naujos elektrinės statybos, modernizavimo ir naujo paleidimo) atvejais energijos gamybos sąnaudos yra didesnės negu išmokos pagal Atsinaujinančiųjų išteklių energijos įstatymą. Todėl daugeliu atvejų, net ir palankiomis aplinkybėmis, ekonomiškai gaminti elektros energiją yra sunku. Ekonominių vertinimų duomenimis, dėl subsidijos, kuria padengiamos mažų hidroelektrinių (visų pirma tų, kurių galia yra iki 100 kW) eksploatavimo sąnaudos, padidėja makroekonominės sąnaudos siekiant išvengti CO2 išmetimo. Turint omenyje neigiamą ekologinį poveikį, tolesnis mažų hidroelektrinių potencialo naudojimas nėra prioritetas klimato apsaugos atžvilgiu. Atsižvelgiant į pagrindines teisines nuostatas ir į ES Vandens pagrindų direktyvos reikalavimus, pateiktos tokios rekomendacijos: — dėl didesnio efektyvumo didelėms hidroelektrinėms apskritai teiktina pirmenybė prieš mažus ir labai mažus įrenginius, kai ketinama papildomai naudoti jau pritaikytus plėtrai ir patvenktus vandens telkinius. Didinant hidroelektrinių galią reikėtų sutelkti dėmesį į jų optimizavimą, — reikėtų atsisakyti planų naudoti hidroenergetikai iš esmės nepaliestus vandens telkinius arba tuos vandenis, kuriuose planuojama atkurti natūralią būklę, — statant ir iš naujo paleidžiant mažas hidroelektrines nekyla problemų prie jau esamų vandens slenksčių, kurių sunaikinti neįmanoma, ypač kai kartu galima pagerinti ekologines sąlygas, pavyzdžiui, atkuriant laisvą pralaidą, — iš naujo paleidžiant šiuo metu nenaudojamus įrenginius ir atnaujinant teises į vandens telkinius reikėtų geriau apsvarstyti vandens apsaugos klausimus ir nustatyti sąlygas (pavyzdžiui, dėl veikiančių žuvų pralaidų (žuvitakių), struktūrinėmis priemonėmis užtikrinamo dinamiško mažiausio vandens srauto, draudimo naudoti užtvankas, dėl kurių pasroviui kyla staigūs potvyniai), — statant naujus įrenginius reikia vengti tokių atvejų, kai vandens telkinys patvenkiamas nukreipiant srovę. Reikėtų rinktis tokius statybos metodus, kad naudojamas vanduo būtų nukreipiamas išlaikant vandentakio pralaidumą ir natūralų pobūdį (pvz., naudojamas šoninis vandens įleidimo kanalas su vandens telkinyje įrengta nukreipimo konstrukcija). Būtina nustatyti reikalavimus dėl mažiausio srauto ir dėl priemonių, kuriomis būtų išvengta žuvų sužalojimų dėl turbinų. Turi būti uždrausta sukelti staigius potvynius pasroviui nuo užtvankų. Paimta iš „Hydroelectric Power Plants as a Source of Renewable Energy – legal and ecological aspects.“ Umweltbundesamt, 2003 m. lapkričio mėn. http://www.umweltbundesamt.de/sites/default/files/medien/publikation/long/2544.pdf

2.5. Reikšmingo ir nereikšmingo poveikio skyrimas

Įvairaus galimo poveikio rūšims ir buveinėms, kurias gali paveikti hidroenergetikos plėtros planas arba projektas, nustatymas yra pirmasis bet kurio poveikio vertinimo etapas. Tai atlikus būtina nustatyti, ar tas poveikis yra reikšmingas, ar ne, atsižvelgiant į atitinkamos „Natura 2000“ teritorijos apsaugos tikslus. Akivaizdu, kad poveikio reikšmingumo vertinimas turi būti atliekamas kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į toje teritorijoje esančias rūšis ir buveines ir konkrečias paties projekto ypatybes ir remiantis patikimomis mokslo žiniomis (žr. 5 skyrių).

Kai kurioms rūšims kelių individų praradimas gali neturėti didelės reikšmės, bet kai kurioms kitoms rūšims tai gali turėti sunkių padarinių. Poveikio reikšmingumui turi įtakos populiacijų dydis, paplitimas, arealas, reprodukcinė strategija ir gyvenimo trukmė, o šie veiksniai dažnai skiriasi įvairiose „Natura 2000“ teritorijose, net jei jos skirtos toms pačioms rūšims. Reikėtų atsižvelgti ir į įvairių poveikio rūšių sąsajas: pavyzdžiui, vien žemės užėmimas atskirai gali nebūti reikšmingas konkrečiai rūšiai, bet jei prie to prisidėtų ir didelis natūralios upės tėkmės sutrikdymas, poveikis gali tapti reikšmingas.

Vertinant poveikio reikšmingumą, jį reikia svarstyti tinkamu geografiniu mastu. Migruojančioms rūšims, keliaujančioms labai dideliais atstumais (tokioms kaip atlantinė lašiša Salmo salar), padarytas poveikis vienoje konkrečioje vietoje gali turėti padarinių tai rūšiai didesnėje geografinėje teritorijoje (upės baseine). Taip pat kai sėslios rūšys gyvena didelėse teritorijose arba keičia buveines, kuriomis naudojasi, gali reikėti atsižvelgti į galimą poveikį joms regioniniu, o ne vietos mastu.

„Natura 2000“ teritorijų apsaugos tikslai taip pat turi didelę reikšmę nustatant, ar poveikis gali būti reikšmingas. Tai patvirtino Teisingumo Teismas Waddenzee bylos sprendimo (30) 49 punkte: „<…> planas ar projektas, netiesiogiai susijęs ar būtinas teritorijos tvarkymui, bet galintis pakenkti nagrinėjamos teritorijos apsaugos tikslams, turi būti laikomas galinčiu stipriai paveikti teritoriją. Toks pavojus privalo būti vertinamas atsižvelgiant į su planu ar projektu susijusios teritorijos požymius ir specifines aplinkos sąlygas.“

Tinkamas vertinimas turėtų būti atliekamas remiantis geriausiais prieinamais duomenimis, todėl gali reikėti iš anksto, likus laiko iki projekto įgyvendinimo, atlikti specialius lauko tyrimus arba vykdyti stebėsenos programas. Investuotojai turi gebėti tai numatyti planuodami ir užtikrinti, kad į reikiamus biologinių ir hidrologinių stebėjimų duomenis būtų įtraukta informacija apie visus svarbius aspektus (gyvosios gamtos gyvenimo ciklą ir sezoninį kintamumą). Kai kurie tyrimai kartais gali būti atliekami kelerius metus, kad būtų galima sukaupti pakankamai informacijos apie gyvenimo ciklą, būdingą atitinkamoms rūšims ir konkrečių tipų buveinėms (išsamiau apie tai skaitykite 5 skyriuje).

Poveikio reikšmingumo ribų nustatymo gairės Vokietijoje Vokietijoje, kaip ir kitose šalyse, dėl didelio subjektyvumo buvo sunku vertinti poveikio „Natura 2000“ tiksliniams saugomiems objektams reikšmingumą, kuris yra esminė tinkamo vertinimo dalis. Todėl kompetentingoms institucijoms dažnai trūko pagrįsto mokslinio tikrumo, kuriuo galėtų remtis priimdamos savo sprendimus leisti ar neleisti įgyvendinti tam tikrą planą arba projektą. Jų sprendimai dėl to taip pat galėjo būti teisiškai užginčijami. Siekdama išspręsti šią problemą ir užtikrinti vienodesnį ir nuoseklesnį požiūrį vertinant poveikio reikšmingumą praktikoje, Vokietijos federalinė gamtos apsaugos agentūra (BfN) užsakė mokslinių tyrimų projektą, kad būtų parengtos moksliškai patikrintos taisyklės ir nuostatos dėl visų Vokietijoje aptinkamų į Paukščių ir Buveinių direktyvas įtrauktų nustatytų tipų buveinių ir rūšių (31). Taip parengtas rekomendacinis dokumentas buvo paskelbtas 2007 m. Šiame vadove padaryta pradinė prielaida, kad reikšmingu poveikiu reikėtų laikyti bet kokį negrįžtamą tam tikrų tipų buveinių ir rūšims svarbių buveinių, esančių „Natura 2000“ teritorijoje, praradimą. Nepaisant to, kai kurių tipų buveinių ir rūšių nykimą tam tikromis sąlygomis, iki tam tikro lygio, būtų galima laikyti nereikšmingu. Šiame vadove pateikiamos moksliškai patvirtintos reikšmingumo nustatymo ribos ir kriterijai: tai ne vien kiekybiniai kriterijai – jie pagrįsti ir kokybiniais, ir funkciniais aspektais. Taigi, kad poveikis būtų laikomas nereikšmingu, jis turi atitikti visas šias sąlygas: — turi likti nepakitę tam tikri atitinkamai buveinei, tam tikros rūšies buveinei arba pagrindinėms buveinėms, svarbioms tipinėms rūšims, būdingi bruožai, — negalima viršyti kiekybinio (absoliutaus) teritorijų praradimo orientacinių verčių, — negalima viršyti papildomos 1 proc. kiekybinio (santykinio) teritorijų praradimo vertės, — suminis poveikis kartu su kitais projektais neturi viršyti minėtų ribinių verčių, — neturi būti suminio poveikio kartu su kitais veiksniais. Pagal 2-osios įtraukos sąlygą nustatytos 7 reikšmingumo dydžio kategorijos, taikomos buveinėms, ir 8 kategorijos – rūšims, pateikiant ribinių verčių, taikomų kiekvieno tipo buveinei ir konkrečiai rūšiai, intervalus; kiekvienoje kategorijoje nustatyti 3 ribiniai lygiai. Praktiškai tai reiškia, kad 21 iš 91 tipo buveinių, aptinkamų Vokietijoje, bet koks nykimas būtų nepriimtinas, o likusių buveinių dalinis nykimas gali būti laikomas nereikšmingu, įvertinus jį pagal nustatytas reikšmingumo dydžio kategorijas ir lygius. Jokių orientacinių ribinių verčių nenustatyta 16 iš 53 rūšių, įtrauktų į Buveinių direktyvos II priedą, ir 20 iš 98 į Paukščių direktyvą įtrauktų rūšių; kitaip tariant, tikėtina, kad joks poveikis joms nebūtų priimtinas. Visos šios išvados, skaičiai ir ribinės vertės yra tik rekomendacinio pobūdžio; tai reiškia, kad vis vien reikia atskirai vertinti kiekvieną atvejį atliekant kiekvieną tinkamą vertinimą. Po to, kai buvo paskelbtas rekomendacinis dokumentas, jo tinkamumą patvirtino Vokietijos teismai ir dabar jis taikomas visoje šalyje. http://www.bfn.de/0306_ffhvp.html

Ekspertų, turinčių leidimus atlikti tinkamą vertinimą, naudojamos vertinimo skalės Čekijoje Svarbus praktinis klausimas yra poveikio reikšmingumui vertinti tinkamos skalės naudojimas atliekant tinkamą vertinimą. Jokių nurodymų dėl to nepateikta, tačiau remiantis ilgalaike praktine patirtimi, pagal Čekijos teisę leidimus atlikti tinkamą vertinimą turintiems ekspertams rekomenduojama naudoti šią skalę (32), pagal kurią vertinamas poveikio reikšmingumas kiekvienam tiksliniam objektui, saugomam toje teritorijoje. Jeigu poveikis bent vienam tiksliniam objektui įvertinamas balu – 2, tai visada reiškia, kad būtų neigiamai paveiktas tos teritorijos vientisumas ir tokiam projektui negalima suteikti leidimo pagal 6 straipsnio 3 dalies procedūrą. Vertė Sąvoka Apibūdinimas Pavyzdžiai –2 Reikšmingas neigiamas poveikis Reikšmingas neigiamas poveikis. Plano ar projekto įgyvendinti negalima. Reikšmingas sutrikdymas ar destruktyvus poveikis tam tikrai buveinei ar rūšies populiacijai arba reikšmingai jos daliai; reikšmingas sutrikdymas, trukdantis tenkinti buveinės ar rūšies ekologinius poreikius; reikšmingas poveikis tam tikros rūšies buveinei ar natūraliam vystymuisi. Tam tikromis sąlygomis poveikis gali būti sumažintas mažinimo priemonėmis. Anadrominių rūšių žuvų migracijos joms įprastais maršrutais į nerštavietes sutrikdymas. Buveinių sunaikinimas jas užtvindžius dėl naujos užtvankos. Hidrologiniai pokyčiai dėl vandens gavybos, darantys reikšmingą poveikį populiacijoms. –1 Nedidelis neigiamas poveikis Ribotas, nedidelis, nereikšmingas neigiamas poveikis. Plano ar projekto įgyvendinimas nėra negalimas. Nedidelis kenksmingas poveikis tam tikrai buveinei ar rūšies populiacijai; nedidelis sutrikdymas, trukdantis tenkinti buveinės ar rūšies ekologinius poreikius; mažas poveikis tam tikros rūšies buveinei ar natūraliam vystymuisi. Jį įmanoma panaikinti mažinimo priemonėmis, tačiau negalima versti taikyti poveikio mažinimo priemonių, nebent kitokie reikalavimai būtų nustatyti nacionalinės teisės aktuose. Modernizavimas – žuvims mažiau kenkiančių technologijų naudojimas, žuvų pralaidų per esamas kliūtis įrengimas. Poveikis mažoms populiacijos dalims. Įtaka buveinei, kuri yra dažna aplinkinėse teritorijose. 0 Jokio poveikio Planas arba projektas nedaro jokio pastebimo poveikio. Už atitinkamos teritorijos ribų. +1 Nedidelis teigiamas poveikis Nedidelis teigiamas poveikis tam tikrai buveinei ar rūšies populiacijai; šiek tiek geresnis tam tikros buveinės ar rūšies ekologinių poreikių tenkinimas; nedidelis teigiamas poveikis tam tikros rūšies buveinei ar natūraliam vystymuisi. Pikinės hidroelektrinės rekonstrukcija, paverčiant ją natūraliojo nuotėkio hidroelektrine be vandens slenksčių ar užtvankos. +2 Reikšmingas teigiamas poveikis Reikšmingas teigiamas poveikis tam tikrai buveinei ar rūšies populiacijai; kur kas geresnis tam tikros buveinės ar rūšies ekologinių poreikių tenkinimas; reikšmingas teigiamas poveikis tam tikros rūšies buveinei ar natūraliam vystymuisi. Hidroelektrinės nugriovimas.

3. POVEIKIO MAŽINIMO IR EKOLOGINIO ATKŪRIMO PRIEMONIŲ TAIKYMO HIDROENERGETIKOJE GEROSIOS PATIRTIES PAVYZDŽIAI

3.1. Siekis palaikyti geriausią įmanomą ekologinę upių būklę vykdant hidroenergetikos veiklą

Kaip minėta pirmesniame skyriuje, tik nedaugelio didelių Europos upių būklė tebėra gana natūrali, nes per daugelį metų jos buvo fiziškai pakeistos dėl įvairių priežasčių, įskaitant hidroenergijos gamybą. Todėl, siekiant gerinti hidroelektrinių ekologinį pėdsaką aplinkoje, pirmenybę reikėtų teikti esamų hidroelektrinių modernizavimui, o ne naujų statybai.

Įvairiomis priemonėmis galima mažinti hidroelektrinių neigiamą poveikį upių ekosistemoms, aplinkinėms buveinėms ir rūšims ir padėti gerinti jų apsaugos būklę. Tai svarbi užduotis siekiant VPD ir abiejų gamtos apsaugos direktyvų tikslų.

Taip pat reikėtų ieškoti galimybių nutraukti neefektyvių ir pasenusių įrenginių eksploatavimą ir visiškai juos pašalinti iš upių sistemos. Pažymėtina, kad pagrindinis veiksmas, kurio reikia imtis pagal VPD, jeigu vandens telkinys yra nualintas esamo įrenginio, yra geros ekologinės upės būklės atkūrimas. Svarbius fizinius pakeitimus taip pat galima atlikti tik tada, kai jais siekiama teisėto tikslo, kurio neįmanoma pasiekti kitais aplinkai palankesniais būdais (žr. VPD 4 straipsnio 3 dalies išsamesnes nuostatas dėl labai pakeistų vandens telkinių ir dirbtinių vandens telkinių nustatymo reikalavimų ir atitinkamas gaires).

Hidroenergetikos įrenginių techninio patobulinimo ir ekologinio atkūrimo priemonių taikymo galimybės turi būti įvertinamos kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į jų suminį poveikį. Ekologinių priemonių, kurias galima įgyvendinti, pobūdis labai priklauso nuo vietos aplinkybių, kaip antai upės būklės, kito toliau tai upei tenkančio krūvio ir joje jau esamų įrenginių, taip pat ten esančių rūšių ir buveinių tipų.

3.2. Veiksmai dėl esamų hidroelektrinių, darančių neigiamą poveikį „Natura 2000“ teritorijai

Esami hidroenergetikos įrenginiai „Natura 2000“ teritorijose ar arti jų, arba darantys neigiamą poveikį joms, visada turi atitikti Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies nuostatas. Konkrečiau, 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta prievolė užtikrinti, kad teritorijos būklė neblogėtų, palyginti su jos būkle, buvusia tuo metu, kai ji iš pradžių paskelbta „Natura 2000“ teritorija. Tai reiškia, kad valstybės narės turėtų imtis visų tinkamų veiksmų, kurių galima pagrįstai iš jų tikėtis, kad būtų užtikrinta, jog buveinių būklė neblogės ir (arba) nebus labai trikdomos įvairios rūšys.

Tai reiškia, kad valstybės narės yra teisiškai įpareigotos:

— ištirti dėl esamų hidroenergetikos įrenginių kylančias grėsmes ir tenkantį krūvį toms rūšims ir tų tipų buveinėms, kurių apsaugai skirta atitinkama teritorija, ir

— imtis būtinų taisomųjų priemonių, jei dėl to patiriamo krūvio nyksta tikslinės toje teritorijoje saugomos rūšys ir buveinės arba blogėja jų būklė.

Teisingumo Teismas patvirtino šį reikalavimą Owenduff byloje (C-117/00) (33) nuspręsdamas, kad 6 straipsnio 2 dalis buvo pažeista, nes nesiimta priemonių, kad būtų išvengta tų rūšių, kurių apsaugai skirta speciali apsaugos teritorija (SAT), buveinių būklės blogėjimo. Keliose Europos Sąjungos Teisingumo Teismo bylose (34) išsamiau išaiškinta, kokio pobūdžio teisinės apsaugos tvarka turi būti taikoma pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį. Šių bylų sprendimuose ypač pabrėžiamas poreikis, kad tokia teisinė tvarka būtų konkreti, nuosekli ir išsami, pagal ją būtų galima užtikrinti atitinkamų teritorijų tausų valdymą ir veiksmingą apsaugą (C-293/07).

Teismas taip pat nustatė pažeidimus tais atvejais, kai nustatyta tvarka buvo „pernelyg bendro pobūdžio ir ne konkrečiai skirta tai SAT ar joje gyvenančioms rūšims“ (C-166/04), priemonės, kurių imtasi, buvo „ne darni visuma, o dalinės ir pavienės, kurių tik kelios sudaro palankias sąlygas atitinkamų paukščių populiacijų apsaugai“ (C-418/04), arba SAT taikyta „nevienoda teisinė tvarka, kuria SAT nesuteikta pakankamai apsaugos“ (C-293/07). Be to, Teismas nustatė, kad pagal 6 straipsnio 2 dalį vien administracinių ar savanoriškai taikomų priemonių nepakanka (C-96/98).

Reikėtų pažymėti, kad Buveinių direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje valstybėms narėms taip pat nustatytas reikalavimas dėl „Natura 2000“ teritorijų imtis apsaugos priemonių, atitinkančių tose teritorijose esančių I priede nustatytų tipų buveinių ir į II priedą įtrauktų rūšių ekologinius poreikius. Tai reiškia, kad hidroenergetikos įrenginiai turi atitikti ir visus platesnio užmojo apsaugos tikslus, ne tik kad būklė neblogėtų, kaip nustatyta 6 straipsnio 2 dalyje. Juos taip pat reikėtų įtraukti į priemonių programą, parengtą pagal upių baseinų valdymo planą.

Buveinių direktyvoje raginama, nors ir neprivaloma, kad gamtos apsaugos institucijos rengdamos „Natura 2000“ teritorijų tvarkymo planus glaudžiai bendradarbiautų su vietos suinteresuotaisiais subjektais ir žemės savininkais, taip nustatydamos grėsmes ir krūvius, tenkančius kiekvienai „Natura 2000“ teritorijai, ir bendromis jėgomis parinkdamos būtinas apsaugos priemones, kurias reikia įgyvendinti.

Geri hidroelektrinių operatorių ryšiai su valdžios institucijomis ir (arba) įstaigomis, atsakingomis už valdymo planavimą, yra labai svarbūs ir gali padėti parinkti priemones, kurios galėtų būti naudingos tiek siekiant apsaugos tikslų, tiek eksploatuojant hidroelektrinę.

3.3. Ekologinio poveikio mažinimo ir ekologinio atkūrimo priemonių taikymas

Ir dėl esamų, ir dėl naujų hidroelektrinių galima imtis labai įvairių priemonių, kuriomis būtų mažinamas jų ekologinis poveikis (35). Šiomis priemonėmis gali būti sumažintas galimas poveikis prieš tai, kai jis patiriamas, arba ištaisyta jau padaryta žala. Tokios priemonės, pavyzdžiui, gali apimti:

— upės nepertraukiamumo ir žuvų migracijos atkūrimą, pavyzdžiui, pašalinant pasenusias ar susidėvėjusias konstrukcijas arba statant žuvų pralaidas,

— žuvų žūstamumo mažinimą, pavyzdžiui, įrengiant vandens įleidimo angų apsaugines groteles ir specialiai pritaikytas turbinas,

— pakankamo kintamo gamtosauginio debito atkūrimą (įskaitant silpnos srovės problemų mažinimą, dinamiškas sroves, žuvims reikalingas sroves ir greitai kintančias sroves) ir dugno nuosėdų judėjimą, kuris gerina gėlo vandens buveinių struktūrą ir funkcijas.

Taip pat galima imtis labai įvairių priemonių siekiant aktyviai atkurti, prijungti arba perkurti vertingas natūralias upių buveines ir retoms bei nykstančioms rūšims reikalingas buveines, kad būtų padarytas iš esmės teigiamas poveikis gerinant ekologinę upės būklę pagal VPD ir gamtos apsaugos direktyvų tikslus. Pasirenkamų priemonių pobūdis labai priklauso nuo ekologinės atitinkamo vandens telkinio būklės, esamo hidroenergetikos įrenginio būklės, kitokio krūvio ir grėsmių ir bendrų sąnaudų bei potencialo didinti hidroenergetikos įrenginio našumą ir gamybos pajėgumą.

Įgyvendinant priemones reikėtų sukurti stebėsenos sistemas, kad būtų užtikrinta, jog tomis priemonėmis pasiektas norimas poveikis, o jei taip nėra, reikėtų imtis taisomųjų priemonių, kad bet kokie trūkumai būtų ištaisyti.

Poveikio mažinimo, kompensavimo ir ekologinio atkūrimo skirtumai Poveikio mažinimo priemonės yra tiesiogiai susietos su galimu poveikiu ir yra projekto dalis arba atsakinga institucija jas nustato kaip sąlygą leisdama įgyvendinti planą arba projektą. Remiantis atsargumo principu, jomis siekiama pašalinti galimą neigiamą poveikį, neleisti jam pasireikšti arba jį sumažinti iki tokio lygio, kad jis nebekenktų tos teritorijos vientisumui. Sprendimo priėmimo dieną, kai leidžiama įgyvendinti projektą, to projekto poveikio mažinimo priemonėmis turi būti be jokių pagrįstų mokslinių abejonių užtikrinama, kad nebus neigiamo poveikio atitinkamos teritorijos vientisumui (36). Kompensacinėmis priemonėmis siekiama kompensuoti bet kokią žalą, kurią gali padaryti projektas. Galimybę jų imtis pagal 6 straipsnio 4 dalį galima svarstyti tik jeigu planas arba projektas yra pripažintas būtinu dėl įpareigojančių viršesnio viešojo intereso priežasčių ir nėra kitų alternatyvų (žr. 5 skyrių). Ekologinio atkūrimo priemonės nebūtinai yra susijusios su poveikio aplinkai vertinimu, jomis siekiama padaryti iš esmės teigiamą poveikį gerinant ekologinę jau nualintos upės būklę pagal siekiamus VPD ir gamtos apsaugos direktyvų tikslus.

Lentelė

Labiausiai paplitusių priemonių, kuriomis siekiama mažinti vandens kaupimo tvenkiniuose poveikį, apžvalga

Hidromorfologiniai pakitimai Svarbiausias ekologinis poveikis Kokiam dalykui poveikis mažinamas Poveikio mažinimo priemonių variantai Upės nepertraukiamumas žuvų migracijai prieš srovę sumažintas arba sutrikdytas Žuvims: migruojančių ir kitų upių žuvų populiacijų nebėra arba sumažėjusi jų gausa Upės nepertraukiamumas prieš srovę plaukiančioms žuvims — Rampa — Žuvų pralaida — Apylankos kanalas Upės nepertraukiamumas žuvų migracijai pasroviui sumažintas arba sutrikdytas Žuvims: migruojančių ir kitų upių žuvų populiacijų nebėra arba sumažėjusi jų gausa Upės nepertraukiamumas pasroviui plaukiančioms žuvims — Žuvims mažiau kenksmingos turbinos — Dėl žuvų įrengtos apsauginės pertvaros — Apylankos kanalas — Žuvų pralaida Dėl dirbtinių veiksnių labai silpna srovė arba ilgalaikis srovės susilpnėjimas Mažesnė augalų ir gyvūnų rūšių gausa. Augalų ir gyvūnų rūšinės sudėties pokyčiai Silpna srovė — Srovės padidinimas — Morfologinių upės savybių pakeitimai Žuvų migracijai pradėti ir tęsti pakankamų srovių išnykimas arba sumažėjimas iki nepakankamo lygio Nėra migruojančių žuvų arba sumažėjusi jų gausa Žuvims reikalinga srovė Palaikyti žuvims reikalingą srovę Kintamų srovių, pakankamų, kad būtų plaunamos dugno nuosėdos, išnykimas, sumažėjimas arba nebuvimas Žuvų ir bestuburių rūšių pokytis ar mažesnė gausa Kintama srovė — Pasyviųjų srovių kintamumas — Aktyviųjų srovių kintamumas Greitai kintančios srovės (be kita ko, dėl vandens išleidimo iš hidroelektrinių pikinės apkrovos metu) Dėl susidariusių seklumų ir išplovimo sumažėjusi gyvūnų ir augalų rūšių gausa Greitai kintančios srovės — (Vidaus) reguliuojamasis (-ieji) tvenkinys (-iai) — Nutekamojo kanalo perkėlimas — Debito sumažinimas — Morfologinių upės savybių keitimas — (Išorės) reguliuojamieji tvenkiniai Ir prieš srovę, ir pasroviui pakitusios bendros fizinės ir cheminės sąlygos (pvz., temperatūra, vandens persotinimas ir kt.) Pakitusi makrobestuburių bendrijų sudėtis arba augimas ir žuvys ar žuvų mirtingumas Fiziniai ir cheminiai pakitimai — Lankstus (kintamas) vandens įleidimas — Keli vandens įleidimo kanalai — Tvenkinio lygio valdymas Sutrikdytas arba sumažėjęs tolesnis dugno nuosėdų judėjimas upėje, todėl pakitusi dugno substrato sudėtis Sumažėjusi žuvų ir bestuburių gausa ir pakitusi rūšinė sudėtis Dugno nuosėdų pakitimai — Mechaninis sukietėjusios dugno nuosėdų dangos suardymas — Nuosėdų pašalinimas — Nuosėdų grąžinimas (į vandens įleidimo konstrukcijas) — Nuosėdų grąžinimas (į tvenkinius) — Krantų erozijos procesų atkūrimas — Dugno nuosėdas išjudinančių srovių sukūrimas Dirbtinai sukelti kraštutiniai ežero lygio pakitimai, sumažėjusios seklaus vandens ir pakrantės zonų buveinės ir suprastėjusi jų kokybė Sumažėjusi augalų ir gyvūnų rūšių gausa. Rūšinės sudėties pakitimai. Ežero vandens lygio pokytis — Vandens ėmimo mažinimas — Įtekančio vandens srautų didinimas — Įlankų kūrimas — Pakrančių, seklumų buveinių tvarkymas — Intakų prijungimas — Dirbtinės plūduriuojančios salos Nusekęs vandens lygis krante ir susilpnėjusi upės srovė – patvenkta upė Augalų ir gyvūnų rūšinės sudėties pakitimai (pvz., sąlygos yra palankesnės toms rūšims, kurios neatsparios trikdymui, arba stovinčio vandens rūšims) Patvenktos upės (tvenkiniai) — Apylankos kanalas — Tvenkinio vandens lygio mažinimas — Vandentakio vagos buveinių gerinimas — Šoninis prijungimas Šaltinis: parengta pagal 3 lentelę, pateiktą ECOSTAT darbo grupės ataskaitos dėl bendro sutarimo, kaip naudoti poveikio mažinimo priemones, kad būtų pasiektas labai pakeistų vandens telkinių geras ekologinis potencialas, 2 dalyje (vandens kaupimo poveikis) (37).

Eksploatuojant hidroenergetikos įrenginius dažnai skiriama daug dėmesio įvairiems galimiems metodams, kuriuos naudojant galima atkurti arba palengvinti žuvų ir kitų vandens gyvūnų judėjimą prieš srovę ir pasroviui upių sistemose. Šioje srityje daroma mokslo pažanga, nuolat išbandomi ir iš naujo įvertinami labai įvairūs metodai ir novatoriški sprendimai, tačiau tai nėra visų įmanomų problemų sprendimo būdas.

Yra žinoma pernelyg daug pavyzdžių, kai įrengus pagalbines priemones, skirtas žuvų migracijai, tomis priemonėmis tikėtasi sumažinti poveikį, tačiau paaiškėjo, kad jos yra neveiksmingos ar net kenkia toms žuvų populiacijoms, kurioms norėta padėti. Taip gali būti dėl netinkamos tokių įrenginių konstrukcijos, neatitinkančios jų paskirties, arba todėl, kad juos įrengiant neatsižvelgta į kitų tame upės ruože jau esamų kliūčių suminį poveikį. Taip gali būti ir todėl, kad nesilaikoma tokio įrenginio priežiūros ar valdymo sąlygų arba nėra stebėsenos sistemos, skirtos tikrinti, ar toks įrenginys iš tiesų atlieka funkciją, kuriai yra skirtas.

Todėl svarbu užtikrinti ne tik tai, kad žuvų pralaida arba tinkamai pritaikyta turbina būtų sukonstruota pagal naujausią šio sektoriaus technologinę pažangą ir remiantis tuo metu turima geriausia patirtimi, bet ir kad veiktų patikima stebėsenos sistema, taigi būtų gaunama grįžtamosios informacijos apie tokių įrenginių veiksmingumą. Apskritai iš stebėsenos turėtų būti aišku, kad toks įrenginys teikia galimybę visoms upinėms rūšims patekti į pralaidą ir kad dauguma jų (pvz., 85 proc.) taip pat geba sėkmingai ją perplaukti ir nežūti.

Tuo atveju, kai naudojama žuvų pralaida, jeigu įmanoma, pirmenybę reikėtų teikti natūralių tipų pralaidoms, nes apskritai kuo natūralesnė yra pralaida, tuo geriau ji veikia. Tinkamiausio žuvų pralaidos tipo (pvz., vertikalaus griovio, apylankos, akmeninių pakopų, keltuvų) pasirinkimas labai priklauso nuo vietos sąlygų (kliūties aukščio, vandentakio pobūdžio, aplinkinių vietų pritaikomumo ir kt.) ir kiekvieną konkretų atvejį reikia kruopščiai ištirti.

Taip pat turbinų poveikis žuvims paprastai yra reikšmingas, bet kartais jį galima sumažinti tam tikrais turbinų konfigūracijos ir veikimo režimo pakeitimais. Tačiau dar neįrodyta, kad taip pritaikius turbinas užtikrinama, jog nebus žuvų žūčių ar kad turbina nebetrukdys migracijai. Ir šiuo atveju būtina vertinti ir stebėti veiksmingumą kiekvienu konkrečiu atveju.

Planuojant įrengti žuvų pralaidas arba pritaikytas turbinas taip pat reikėtų remtis suminio visoje upių sistemoje esamų kliūčių poveikio vertinimu. Vienos žuvų pralaidos įrengimas upėje, kurioje yra daugybė kliūčių, gali daug kainuoti ir būti neefektyvus. Todėl svarbu strategiškiau apžvelgti visas tame upės ruože esančias kliūtis, kad būtų galima nuspręsti dėl geriausių taisomųjų veiksmų.

Galiausiai labai svarbu turėti visų naujų konstrukcijų reguliarios techninės priežiūros planą. Daugelis žuvų pralaidų arba turbinų per vidutinės trukmės ar ilgesnį laikotarpį tampa neveiksmingos, jei nepakankamai reguliariai prižiūrimos.

Kada žuvitakis (žuvų pralaida) laikomas pakankama poveikio mažinimo priemone? Teisingumo Teismo sprendime C-142/16 padarytos išvados dėl Morburgo anglimis kūrenamos elektrinės Anglimis kūrenama Morburgo elektrinė yra Hamburgo uoste, Elbės upės pietinės dalies pietiniame krante. Per tą vietą eina kai kurių į Buveinių direktyvos II priedą įtrauktų rūšių žuvų migracijos kelias, todėl ji turi didelę reikšmę kai kurioms „Natura 2000“ teritorijoms, esančioms aukščiau Gėsthachto užtvankos (Vokietijoje), kurių apsaugos tikslai apima šių rūšių apsaugą. Šias teritorijas nuo elektrinės skiria maždaug 600 km atstumas. Gėsthachto užtvanka yra Elbės koridoriuje, tarp Morburgo elektrinės ir tų „Natura 2000“ teritorijų. Prieš išduodant leidimą statyti Morburgo elektrinę (2008 m. rugsėjo 30 d.) buvo atliktas poveikio aplinkai vertinimas pagal Vokietijos vandentvarkos teisės aktus. Atlikus šį vertinimą padaryta išvada, kad leidimo davimas yra suderinamas su „Natura 2000“ teritorijų apsaugos tikslais, nes elektrinės operatorius sutiko įrengti antrą žuvitakį maždaug 30 km atstumu nuo elektrinės, prie Gėsthachto užtvankos (toliau – žuvitakis). Taip siekta kompensuoti žuvų žūtis dėl aušinimo mechanizmo veikimo, imant didelius vandens kiekius iš upės ir naudojant juos Morburgo elektrinei aušinti. Be to, atliekant poveikio vertinimą numatyta, kad siekiant patikrinti žuvų pralaidos veiksmingumą turi būti vykdoma kelių etapų stebėsena. Komisija manė, kad atitinkama institucija klaidingai laikė žuvitakį poveikio mažinimo priemone. Teismas nustatė: „Siekdamos įsitikinti, kad [Morburgo] elektrinės statybos projektas nedarys neigiamo poveikio atitinkamų „Natura 2000“ teritorijų vientisumui, Vokietijos valdžios institucijos turėjo atsižvelgti į šiame statybos projekte numatytas apsaugos priemones. Remiantis suformuota jurisprudencija, atsargumo principo taikymas įgyvendinant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį reikalauja, kad kompetentinga nacionalinė institucija atsižvelgtų, be kita ko, į šiame projekte numatytas apsaugos priemones, kuriomis siekiama išvengti galimo tiesioginio kenksmingo poveikio šiai teritorijai arba jį sumažinti, tam, kad įsitikintų, jog jis nedaro neigiamo poveikio saugomos teritorijos vientisumui […C-521/12, … C-387/15 ir C-388/15…]. Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, jog <…> žuvitakis leidžia padidinti migruojančių žuvų išteklius ir suteikia šioms rūšims galimybę greičiau pasiekti neršimo vietas Elbės vidurupyje ir aukštupyje. Išteklių didinimas kompensuoja nuostolius prie [Morburgo] elektrinės, dėl to aukščiau šios elektrinės esančių „Natura 2000“ teritorijų apsaugos tikslai reikšmingai nepaveikiami. Vis dėlto iš poveikio vertinimo matyti, kad jame nėra galutinių išvadų dėl žuvitakio veiksmingumo, tik nurodoma, kad veiksmingumas bus patvirtintas praėjus keleriems stebėjimo metams. Todėl konstatuotina, kad leidimo išdavimo metu žuvitakis, net jeigu juo buvo siekiama sumažinti reikšmingą poveikį, kuris buvo tiesiogiai daromas aukščiau [Morburgo] elektrinės esančioms „Natura 2000“ teritorijoms, negalėjo kartu su kitomis šio sprendimo 35 punkte minėtomis priemonėmis užtikrinti, kad nekils jokių pagrįstų abejonių dėl to, ar minėta elektrinė nedaro neigiamo poveikio teritorijos vientisumui, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį. Dėl prognozių, kuriomis buvo pagrįstas poveikio vertinimas, pažymėtina, kad išvadas už 2011–2014 metus Vokietijos Federacinė Respublika pateikė po to, kai buvo išduotas 2008 m. rugsėjo 30 d. leidimas. Primintina, kad būtent sprendimo, kuriuo leidžiama įgyvendinti projektą, priėmimo dieną turi nelikti nė vienos moksliniu požiūriu pagrįstos abejonės dėl žalingo poveikio atitinkamos teritorijos vientisumui nebuvimo (2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C-239/04, EU:C:2006:665, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).“ Komisija taip pat pareiškė, kad Hamburgo miestas išdavė šį leidimą Morburgo elektrinės poveikio vertinime neatsižvelgęs į galimą suminį (kumuliacinį) poveikį kartu su Gėsthachto hidroakumuliacinės elektrinės, kuri buvo pastatyta 1958 m. ir kurioje nėra jokių specialių žuvų apsaugos mechanizmų, poveikiu. Komisijos teigimu, nesvarbu tai, kad Gėsthachto hidroakumuliacinė elektrinė buvo pastatyta iki Buveinių direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpio pabaigos, nes šios direktyvos 6 straipsnio 3 dalies nuostatos taikomos ne tik tiems planams ir projektams, kurie patvirtinti arba užbaigti jau po šio termino. Teismo išvados Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį reikalaujama, kad nacionalinės institucijos, nagrinėdamos suminį poveikį, atsižvelgtų į visus projektus, kurie kartu su projektu, kuriam prašoma leidimo, gali daryti reikšmingą poveikį saugomai teritorijai, atsižvelgiant į šia direktyva siekiamus tikslus, net jei tie projektai būtų užbaigti prieš perkeliant tą direktyvą į nacionalinę teisę. Atliekant pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį privalomą poveikio vertinimą negalima neatsižvelgti į projektus, kurie, kaip Gėsthachto hidroakumuliacinė elektrinė, kartu su kitu projektu, kurio poveikio vertinimas atliekamas, gali lemti būklės blogėjimą ar trikdymą, taigi gali paveikti upėje esančias migruojančias žuvis ir dėl to pabloginti tos teritorijos būklę, atsižvelgiant į tikslus, kurių siekiama pagal Buveinių direktyvą. http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?num=C-142/16

Tarptautinės Dunojaus apsaugos komisijos (TDAK) techninis dokumentas dėl priemonių, kuriomis užtikrinama žuvų migracija per skersines konstrukcijas Šiuo dokumentu siekiama informuoti Dunojaus valstybes apie galimus techninius sprendimus, kuriais būtų atkurtas žuvų migracijai reikalingas upės nepertraukiamumas. Atsižvelgta į visas šiuo metu turimas gaires dėl Dunojaus aukštupio baseino. Jas palyginus paaiškėjo, kad bendra jų struktūra ir turinys iš esmės yra nuoseklūs, o nukrypimai daugeliu atvejų nereikšmingi. Kadangi dauguma gairių dokumentų pateikti tik vokiečių kalba, šiame dokumente siekta pateikti svarbiausius faktus anglų kalba. https://www.icpdr.org/main/practical-advice-building-fish-migration-aids

3.4. Poveikio mažinimo ir (arba) ekologinio atkūrimo gerosios patirties pavyzdžiai

Toliau pateikta gerosios patirties pavyzdžių siekiant parodyti, kaip hidroenergetikos įrenginiams įvairiomis aplinkybėmis taikomos įvairios poveikio mažinimo ir (arba) ekologinio atkūrimo priemonės.

Gėlo vandens telkinių „Natura 2000“ teritorijų tvarkymas Anglijoje, ypač daug dėmesio skiriant hidroenergetikai ir upių specialioms saugomoms teritorijoms (SST). „Natural England“ yra valstybės agentūra, atsakinga už konsultavimą apie saugomas teritorijas Anglijoje, įskaitant „Natura 2000“ teritorijas. Savo sprendimus dėl saugomų gėlo vandens teritorijų „Natural England“ priima remdamasi gamtos buveinėmis, tačiau atsižvelgia ir į konkrečias rūšis. Tikslai iškeliami remiantis natūraliomis ekosistemų funkcijomis, o kai įmanoma, kaip natūraliai funkcionuojančioms ekosistemoms būdingos dalys saugomos ir gėlavandenės rūšys. Vadovaujamasi kompleksiniu požiūriu į saugomų gėlo vandens buveinių ypatybes: upės buveinė (pavyzdžiui, pagal Buveinių direktyvos II priedo įrašą H3260 – vandentakiai su Ranunculion ir Callitricho-Batrachion bendrijų augalija) apima visą upės koridorių su visais jame esančiais smulkiais biotopais. Pagrindiniai natūralių buveinių funkcijų komponentai (vandens debito režimas, natūrali morfologinė ir dugno nuosėdų sandara, vandens cheminė sudėtis ir tiesioginių biologinio streso veiksnių, tokių kaip nevietinės rūšys, nebuvimas) yra neatsiejami nuo tikslų, kurių susitariama siekti dėl pasirinktos buveinės. Tiksliniai šių komponentų natūralumo lygiai nustatyti Jungtinės Karalystės gairėse dėl saugomų teritorijų. Į šių komponentų poveikį natūraliam buveinių funkcionavimui atsižvelgiama taikant įvairias apsaugines ir atkuriamąsias priemones. Šis požiūris turi daug bendro su principais siekiant ekologinės būklės tikslų pagal Vandens pagrindų direktyvą, tačiau skiriasi atsargumo lygis priimant sprendimus, užmojis išsaugoti natūralias funkcijas ir ištaisyti praeityje padarytą žalą, taip pat tai, kiek dėmesio skiriama poveikiui natūralioms ekosistemų funkcijoms. Šis požiūris taip pat atitinka gėlo vandens ekosistemų prisitaikymo prie klimato kaitos principus, pagal kuriuos būtina teikti pirmenybę natūralių funkcijų atkūrimui. Anglijos paviršinio vandens telkinių tinkle (įskaitant ir gėlo vandens SST) yra tūkstančiai vandentakių vagose įrengtų konstrukcijų, darančių reikšmingą poveikį natūralioms upių ir ežerų ekosistemų funkcijoms. Kai kurios iš jų yra didelės konstrukcijos, kurių ekologinis poveikis didelis, o kitos konstrukcijos yra mažos ir jų yra daug, taigi dėl jų susidaro reikšmingas suminis poveikis. Daugelis jų yra susijusios su išduotais vandens ėmimo leidimais, kuriais gali būti naudojamasi arba nesinaudojama. Kai kurios iš jų pastatytos dėl hidroelektrinių, o daugelį jų būtų galima rekonstruoti. Siekiant, kai įmanoma, pašalinti upių SST fizinius pakeitimus, kad būtų atkurtos natūralios buveinių funkcijos, parengti jų atkūrimo planai. Tai plataus užmojo ir ilgalaikė programa, pradėta prieš dešimtį metų (Wheeldon et al., 2015 m.). Taip pat yra programų, kuriomis siekiama mažinti dėl vandens ėmimo sukeliamą stresą ir taršą ir kovoti su nevietinių rūšių plitimu. Kartu su Anglijos vandentvarkos institucija (Aplinkos agentūra) buvo parengtas bendras reguliavimo institucijų pareiškimas dėl hidroenergetikos siekiant nustatyti sprendimų priėmimo dėl saugomų teritorijų procesus. Taip