KOMISIJOS KOMUNIKATAS

Komisijos pranešimas apie nacionalinių teismų atliekamą valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimą

(2021/C 305/01)

1. ĮVADAS 3

1.1. Valstybės pagalbos kontrolės sistema 4

1.2. Neveikimo pareiga 5

2. BENDRIEJI VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ VYKDYMO UŽTIKRINIMO PRINCIPAI 6

2.1. Lojalaus bendradarbiavimo principas 6

2.2. Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai, taikomi nacionalinėms procedūroms 6

2.2.1. Teisė kreiptis į teismą 7

2.2.2. Jurisdikcija 8

2.2.3. Res judicata principas 8

3. KOMISIJOS VAIDMUO 9

3.1. Išimtinė Komisijos kompetencija 9

3.2. Komisijos įgaliojimai užtikrinti valstybės pagalbos taisyklių vykdymą 10

4. NACIONALINIŲ TEISMŲ VAIDMUO 11

4.1. Nacionalinių teismų kompetencijos taikant valstybės pagalbos taisykles atribojimas 11

4.1.1. Veiksmai Komisijai priėmus sprendimą 12

4.1.1.1. Veiksmai Komisijai priėmus sprendimus pripažinti pagalbą suderinama 12

4.1.1.2. Veiksmai Komisijai priėmus sprendimą pradėti procedūrą 13

4.2. Nacionalinių teismų kompetencija 14

4.2.1. Pagalbos buvimo vertinimas 14

4.2.2. Vertinimas, ar pažeista neveikimo pareiga 14

4.2.2.1. Bendrosios išimties reglamentuose nustatytų sąlygų taikymas 14

4.2.2.2. Esama pagalba 15

4.2.3. Asmenų, susidūrusių su neveikimo pareigos pažeidimu, teisių apsauga 16

4.2.3.1 Laikinas priemonės įgyvendinimo sustabdymas arba nutraukimas 16

4.2.3.2 Pagalbos susigrąžinimas 16

4.2.3.3. Laikinosios apsaugos priemonės 18

4.2.3.4 Ieškinys dėl žalos atlyginimo 21

5. KOMISIJOS IR NACIONALINIŲ TEISMŲ BENDRADARBIAVIMAS 21

5.1. Komisijos pagalba nacionaliniams teismams 22

5.1.1. Bendradarbiavimo būdai 22

5.1.1.1. Informacijos perdavimas nacionaliniams teismams 22

5.1.1.2. Nuomonės valstybės pagalbos taisyklių taikymo klausimais perdavimas 23

5.1.1.3. Amicus curiae pastabų teikimas 25

5.1.2. Bendras kontaktinis punktas ir nuomonių bei amicus curiae pastabų skelbimas 26

5.2. Nacionalinių teismų pagalba Komisijai 26

6. VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ IR SPRENDIMŲ NEĮGYVENDINIMO PASEKMĖS 27

6.1. Komisijos procedūros dėl neteisėtos pagalbos 27

6.2. Pažeidimo nagrinėjimo procedūra 27

7. BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 28

1. ĮVADAS

(1) ex ante tikrinimą atlikti tais atvejais, kurie daro didžiausią poveikį vidaus rinkai, kartu plėtojant glaudesnį bendradarbiavimą su valstybėmis narėmis valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimo srityje. Tuo tikslu, papildomai numačiusi išimtis, kai netaikoma pareiga pranešti apie numatomą valstybės pagalbos priemonę, Komisija suteikė daugiau galimybių valstybėms narėms skirti pagalbą be išankstinio Komisijos tikrinimo. Todėl padidėjo pagalbos, teikiamos bendrųjų išimčių pagrindu, dalis 2012 m. Komisija ėmė įgyvendinti valstybės pagalbos modernizavimo darbotvarkę ( 1 ) . Pagal šią darbotvarkę Komisija priėmė valstybės pagalbos priemonių vertinimo teisės aktų, gairių ir pranešimų rinkinį. Šis rinkinys leido Komisijaitikrinimą atlikti tais atvejais, kurie daro didžiausią poveikį vidaus rinkai, kartu plėtojant glaudesnį bendradarbiavimą su valstybėmis narėmis valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimo srityje. Tuo tikslu, papildomai numačiusi išimtis, kai netaikoma pareiga pranešti apie numatomą valstybės pagalbos priemonę, Komisija suteikė daugiau galimybių valstybėms narėms skirti pagalbą be išankstinio Komisijos tikrinimo. Todėl padidėjo pagalbos, teikiamos bendrųjų išimčių pagrindu, dalis ( 2 ) . Šiomis aplinkybėmis nacionalinių teismų vaidmuo užtikrinant valstybės pagalbos taisyklių laikymąsi tapo dar svarbesnis.

(2) 2019 m. Komisija paskelbė tyrimą, kaip 28 valstybių narių ( 3 ) nacionaliniai teismai užtikrina valstybės pagalbos taisyklių ir sprendimų vykdymo užtikrinimą (toliau – Vykdymo užtikrinimo tyrimas) ( 4 ) . Atliekant Vykdymo užtikrinimo tyrimą buvo peržiūrėta 750 nacionalinių teismų sprendimų bylose, kurias galima suskirstyti į dvi kategorijas: 1) bylos, kuriose nacionaliniai teismai priima sprendimą dėl neteisėto pagalbos įgyvendinimo pasekmių (toliau – privatusis vykdymo užtikrinimas), ir 2) bylos, kuriose nacionaliniai teismai užtikrina Komisijos sprendimų dėl pagalbos susigrąžinimo įgyvendinimą (toliau – viešasis vykdymo užtikrinimas).

(3) Atlikus Vykdymo užtikrinimo tyrimą paaiškėjo, kad 2007–2017 m. nacionaliniuose teismuose nagrinėjamų valstybės pagalbos bylų skaičius padidėjo. Nepaisant šio padidėjimo, nacionaliniai teismai sprendimus taikyti taisomąsias priemones priėmė retais atvejais, o ieškiniai dėl žalos atlyginimo sudaro tik nedidelę bylų dalį. Be to, Komisijos ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonės, kurios buvo nustatytos 2009 m. Komisijos pranešime dėl nacionalinių teismų įgyvendinamos valstybės pagalbos teisės (toliau – 2009 m. Pranešimas dėl vykdymo užtikrinimo) ( 5 ) ir 2015 m. Tarybos reglamente (ES) 2015/1589 (toliau – Procedūrų reglamentas) ( 6 ) , nebuvo plačiai naudojamos.

(4) Šiame pranešime nacionaliniams teismams ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims pateikiama praktinė informacija apie valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimą nacionaliniu lygmeniu. Jame atsižvelgiama į šių teismų klausimus, pateiktus atliekant Vykdymo užtikrinimo tyrimą arba bylose prašant Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – Teisingumo Teismas) priimti prejudicinį sprendimą. Kai kurie jų yra su Komisijos procedūrų ir nacionalinių teismų proceso nuoseklumu susiję aspektai arba klausimai, kilę dėl neteisingo bendrosios išimties reglamentų taikymo.

(5) Šiuo pranešimu siekiama pateikti rekomendacijų valstybių narių teismams, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 267 straipsnyje ( 7 ) , ir paskatinti glaudesnį Komisijos ir nacionalinių teismų bendradarbiavimą nustatant visas esamas bendradarbiavimo priemones. Jis nėra privalomas nacionaliniams teismams ir nedaro poveikio jų nepriklausomumui ( 8 ) . Šiame pranešime daugiausia dėmesio skiriama privačiajam vykdymo užtikrinimui. Su viešuoju vykdymo užtikrinimu susiję aspektai nagrinėjami Komisijos pranešime dėl neteisėtos ir nesuderinamos valstybės pagalbos susigrąžinimo (toliau – Pranešimas dėl pagalbos susigrąžinimo) ( 9 )

(6) Nuo 2009 m. Pranešimo dėl vykdymo užtikrinimo Bendrojo Teismo ir Teisingumo Teismo (toliau kartu – Sąjungos teismai) praktika keitėsi. Į šį pranešimą yra įtraukti tie pokyčiai ir juo pakeičiamas 2009 m. Pranešimas dėl vykdymo užtikrinimo.

1.1. Valstybės pagalbos kontrolės sistema

(7) Valstybės pagalba yra SESV tiesiogiai apibrėžta teisinė sąvoka, kuri turi būti aiškinama remiantis objektyviais veiksniais ( 10 ) . Remiantis SESV 107 straipsnio 1 dalimi, „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“. Komisija yra pateikusi rekomendacijas, kaip aiškinti valstybės pagalbos sąvoką ( 11 )

(8) Bendrasis draudimas teikti valstybės pagalbą grindžiamas dviguba intervencinių veiksmų, susijusių su valstybės pagalba, ex ante ir ex post kontrolės sistema. Remiantis SESV 108 straipsniu, Komisija turi nuolat kontroliuoti visas esamos pagalbos sistemas ir vertinti valstybės narės planus skirti naują pagalbą arba keisti esamą pagalbą. Kad Komisija galėtų veiksmingai atlikti šią kontrolę, valstybės narės turi bendradarbiauti teikdamos visą svarbią informaciją ir pranešdamos apie valstybės pagalbos priemones.

(9) Valstybės narės privalo, pirma, pranešti Komisijai apie bet kokią priemonę, kuria siekiama suteikti naują pagalbą arba pakeisti esamą pagalbą, ir, antra, neįgyvendinti tokios priemonės, kol Komisija neįvertino jos suderinamumo su vidaus rinka (neveikimo pareiga) ( 12 ) . Iš SESV 108 straipsnio 3 dalies kildinama neveikimo pareiga turi tiesioginį poveikį ( 13 ) : ja asmenims suteikiamos teisės, kuriomis jie gali remtis nacionaliniuose teismuose.

(10) Taigi valstybės pagalbos kontrolės sistemos, kurios esminė savybė yra SESV 108 straipsnio 3 dalies nuostata, įgyvendinimas yra tiek Komisijos, tiek nacionalinių teismų atsakomybė, o jų atitinkami vaidmenys papildo vienas kitą, bet yra atskiri. Nors Komisija turi išimtinę kompetenciją vertinti pagalbos priemonių suderinamumą su vidaus rinka, nacionaliniai teismai turi užtikrinti asmenų, susidūrusių su galimu SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimu, teisių apsaugą ( 14 )

1.2. Neveikimo pareiga

(11) Kadangi SESV 108 straipsnio 3 dalis taikoma tiesiogiai, nacionaliniai teismai, vadovaudamiesi nacionaline teise, turi imtis visų tinkamų veiksmų, kad pašalintų šios nuostatos pažeidimo pasekmes ( 15 )

(12) Kad priemonei būtų taikomas SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytas neveikimo reikalavimas, turi būti įvykdytos dvi sąlygos: pirma, priemonė turi būti nauja pagalba, įskaitant esamos pagalbos pakeitimus ( 16 ) , ir, antra, priemonei turi būti taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatyta pareiga iš anksto apie ją pranešti.

(13) Todėl, jei priemonė nėra nauja pagalba, valstybės narės gali ją įgyvendinti iš anksto nepranešusios Komisijai. Be to, valstybės narės gali įgyvendinti pagalbos priemones, kurios atitinka visas sąlygas, kad būtų galima netaikyti pareigos pranešti.

(14) De minimis reglamentais reglamentais ( 17 ) Komisija nustatė sąlygas, kuriomis laikoma, kad pagalba neturi įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai ir neiškraipo ar negali iškraipyti konkurencijos ( 18 )

(15) Komisija taip pat yra priėmusi bendrosios išimties reglamentus, pavyzdžiui, Bendrąjį bendrosios išimties reglamentą ( 19 ) , kuriuose nustatytos sąlygos, kuriomis pagalbos priemonės turi būti arba gali būti laikomos suderinamomis su vidaus rinka pagal 107 straipsnio 2 arba 3 dalis ( 20 ) . Jei pagalbos priemonė atitinka visas atitinkamas sąlygas, numatytas šiuose reglamentuose, atitinkama valstybė narė atleidžiama nuo pareigos pranešti Komisijai apie pagalbą.

(16) Be to, Komisijos sprendime 2012/21/ES ( 21 ) , skirtame valstybės pagalbai visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms apskritai, ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1370/2007 ( 22 ) , skirtame konkrečiai keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešosioms paslaugoms, nustatytos sąlygos, kurias įvykdžius kompensacijos už viešųjų paslaugų įsipareigojimus laikomos suderinamomis su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį 93 straipsnį. Be to, tokiais atvejais atitinkamoms priemonėms netaikoma neveikimo pareiga.

2. BENDRIEJI VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ VYKDYMO UŽTIKRINIMO PRINCIPAI

2.1. Lojalaus bendradarbiavimo principas

(17) Europos Sąjungos sutarties ( 23 ) (toliau – ES sutartis) 4 straipsnio 3 dalyje nustatytas reikalavimas, kad valstybės narės padėtų Europos Sąjungai įgyvendinti jos užduotis. Vadovaujantis šiame straipsnyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, Sąjunga ir valstybės narės, neviršydamos savo jurisdikcijos, turi padėti viena kitai vykdydamos tas užduotis.

(18) Iš ES sutarties 4 straipsnio 3 dalies kildinama savitarpio pagalbos pareiga taikoma ir nacionaliniams teismams ( 24 ) . Tai reiškia, kad Komisija padeda nacionaliniams teismams, kai jie taiko Sąjungos teisę ( 25 ) , ir, kita vertus, nacionaliniai teismai padeda Komisijai vykdyti jos užduotis. Todėl nacionaliniai teismai turi imtis visų būtinų priemonių, kad užtikrintų pagal Europos Sąjungos teisę jiems tenkančių pareigų vykdymą, ir susilaikyti nuo sprendimų, kurie gali pakenkti ES sutarties ir SESV (toliau kartu – sutartys) ( 26 ) tikslų įgyvendinimui.

2.2. Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai, taikomi nacionalinėms procedūroms

(19) Teisingumo Teismas yra nuosekliai pripažinęs procesinės autonomijos principą užtikrinant valstybės pagalbos taisyklių vykdymą ( 27 ) . Pagal šį principą, nesant Europos Sąjungos teisės aktų šiuo imu, valstybės narės gali savo nuožiūra spręsti, kaip jos vykdo savo pareigas, kylančias iš sutarčių, su sąlyga, kad jų naudojamos priemonės neturi neigiamo poveikio Sąjungos teisės taikymo sričiai ir veiksmingumui.

(20) res judicata principu Vadovaujantis Sąjungos teismų praktika, taikytini nacionalinės teisės aktai neturi būti mažiau palankūs, kai taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalis, nei tie, kurie taikomi panašioms vidaus situacijoms (toliau – lygiavertiškumo principas), ir dėl jų pagal Sąjungos teisę suteiktų teisių įgyvendinimas neturi tapti praktiškai neįmanomas ar pernelyg sudėtingas (toliau – veiksmingumo principas) ( 28 ) . 2.2.1, 2.2.2 ir 2.2.3 skirsniuose paaiškinama procesinės autonomijos principo ir lygiavertiškumo bei veiksmingumo principų sąveika, susijusi su teisiniu statusu, nacionalinių teismų jurisdikcija irprincipu ( 29 )

2.2.1. Teisė kreiptis į teismą

(21) Taikydamos procesinės autonomijos principą, nacionaliniams ginčams dėl valstybės pagalbos valstybės narės taiko nacionalines taisykles dėl teisės kreiptis į teismą su sąlyga, kad jos atitinka lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus.

(22) Pagal veiksmingumo principą nacionalinės taisyklės dėl asmenų teisės kreiptis į teismą ir suinteresuotumo pareikšti ieškinį neturėtų pakenkti jų teisei į veiksmingą teisinę jų teisių, kurios jiems suteiktos pagal Sąjungos teisę, apsaugą ( 30 )

(23) Iš Vykdymo užtikrinimo tyrimo matyti, kad nacionaliniai teismai sprendimus dažniausiai priima pagalbos gavėjo konkurentų, kuriems dėl neteisėtos pagalbos įgyvendinimo atsirandantys konkurencijos iškraipymai turi tiesioginį poveikį, iškeltose bylose ( 31 )

(24) Tačiau taikydami nacionalines teisės kreiptis į teismą taisykles, nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į jiems tenkančią pareigą ginti visų šalių, turinčių pakankamą teisinį suinteresuotumą iškelti bylą, interesus (toliau – tretieji asmenys), neatsižvelgiant į tai, ar dėl neteisėto pagalbos priemonės įgyvendinimo atsirandantys konkurencijos iškraipymai jiems turėjo tiesioginį poveikį.

(25) Vertindami trečiųjų asmenų teisinį statusą bylose, susijusiose su valstybės pagalba, teikiama fiskalinėmis priemonėmis, nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į papildomus aspektus. Gali būti laikoma, kad mokesčių mokėtojai, kurie yra tretieji asmenys, yra suinteresuoti pareikšti ieškinį, kad būtų grąžinta suma, surinkta pažeidus neveikimo pareigą, tik tada, kai jiems taikomas mokestis yra neteisėtos valstybės pagalbos finansavimo dalis ( 32 ) . Jų teisinis statusas nepriklauso nuo to, ar jie yra pagalbos gavėjo konkurentai ( 33 )

(26) Priešingai, mokesčių mokėtojai, kurie yra tretieji asmenys, negali remtis pagalbos priemonės, kuria tam tikros įmonės ar sektoriai atleidžiami nuo tokio mokesčio mokėjimo, neteisėtumu, kad išvengtų pareigos mokėti tą mokestį arba jis būtų grąžintas, nebent mokestinės pajamos yra išimtinai skiriamos neteisėtai valstybės pagalbai finansuoti, kaip nurodyta (25) punkte. Taip yra ir tuo atveju, kai jie yra pagalbos gavėjų konkurentai ( 34 ) . Tokiu sprendimu būtų padidintas antikonkurencinis valstybės pagalbos poveikis, nes padaugėtų įmonių, kurios yra neapmokestinamos dėl neteisėtos valstybės pagalbos ( 35 )

(27) Galiausiai, reikalavimas nacionaliniam teismui užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą gali būti platesnis nei griežtas SESV 108 straipsnio 3 dalies vykdymo užtikrinimas. Atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, asmenims ir organizacijoms, neturintiems teisės prašyti panaikinti sprendimą dėl valstybės pagalbos pagal SESV 263 straipsnį, turėtų būti suteikta galimybė nacionaliniuose teismuose užginčyti pagalbą ar jos įgyvendinimo priemones ir inicijuoti prašymą Teisingumo Teismui pagal SESV 267 straipsnį priimti prejudicinį sprendimą dėl Komisijos sprendimo, kuriuo leidžiama teikti tą pagalbą, išaiškinimo ar galiojimo ( 36 ) . Tokiu atveju ne tik ekonominiai, bet ir kiti asmenų ir organizacijų interesai gali būti svarbūs siekiant nustatyti jų procesinį statusą bylose, susijusiose su nacionalinėmis priemonėmis, kuriomis įgyvendinama pagalba, priklausomai nuo atitinkamų priemonių ir nacionalinių procedūrų ( 37 )

2.2.2. Jurisdikcija

(28) Procesinės autonomijos principas reiškia, kad kiekvienos valstybės narės nacionalinės teisės sistemoje turi būti paskiriami teismai, turintys jurisdikciją nagrinėti bylas dėl neteisėtai suteiktos pagalbos. Tai taip pat reiškia, kad valstybės narės nustato išsamias procesines taisykles, reglamentuojančias šiuos teisinius veiksmus, su sąlyga, kad yra laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų ( 38 )

(29) Kadangi nėra konkrečių Sąjungos teisės normų, valstybių narių teismų sistemų struktūra labai skiriasi. Keliose valstybėse narėse įsteigti specializuoti teismai, nagrinėjantys valstybės pagalbos klausimus, o kitose išimtinė jurisdikcija suteikta esamų teismų kolegijoms arba priimtos procesinės taisyklės, kuriose patikslinama teismų jurisdikcija viešojo ir privačiojo vykdymo užtikrinimo bylose ( 39 ) . Daugumoje valstybių narių civilinių ir administracinių bylų teismai yra kompetentingi taikyti valstybės pagalbos taisykles ( 40 )

2.2.3. Res judicata principas

(30) res judicata principo, įsiteisėję teismo sprendimai nebegali būti ginčijami. Taip yra tuo atveju, kai yra išnaudotos visos galimos teisių gynimo priemonės arba yra pasibaigę naudojimosi jomis terminai. Res judicata principu siekiama užtikrinti teisės ir teisinių santykių stabilumą bei gerą teisingumo vykdymą ir jis yra įtvirtintas tiek Sąjungos teisės sistemoje, tiek nacionalinėse teisės sistemose res judicata principo įgyvendinimo taisykles valstybės narės savo teisės sistemose nustato vadovaudamosi valstybių narių procesinės autonomijos principu. Tačiau tokios procesinės taisyklės turi atitikti lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus Laikantisprincipo, įsiteisėję teismo sprendimai nebegali būti ginčijami. Taip yra tuo atveju, kai yra išnaudotos visos galimos teisių gynimo priemonės arba yra pasibaigę naudojimosi jomis terminai.principu siekiama užtikrinti teisės ir teisinių santykių stabilumą bei gerą teisingumo vykdymą ir jis yra įtvirtintas tiek Sąjungos teisės sistemoje, tiek nacionalinėse teisės sistemose ( 41 ) . Pagal teismų praktiką, nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų,principo įgyvendinimo taisykles valstybės narės savo teisės sistemose nustato vadovaudamosi valstybių narių procesinės autonomijos principu. Tačiau tokios procesinės taisyklės turi atitikti lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus ( 42 )

(31) res judicata principą Pagal Sąjungos teisės viršenybės principą ( 43 ) nacionaliniai teismai privalo visapusiškai įgyvendinti Sąjungos teisės nuostatas, be kita ko, prireikus, savo iniciatyva atsisakant taikyti bet kokias prieštaraujančias nacionalinės teisės aktų nuostatas. Tai taip pat taikoma nacionalinėms taisyklėms, įtvirtinančiomsprincipą ( 44 )

(32) res judicata principo galią valstybės pagalbos srityje. Pagal Sąjungos teisės viršenybės principą taip pat neleidžiama res judicata principo taikymu apriboti išimtinę kompetenciją vertinti valstybės pagalbos suderinamumą, Komisijai suteiktą pagal SESV res judicata taikomos ir ieškinio pagrindams, kuriais galėjo būti, bet nebuvo remiamasi teismo procese Be to, Sąjungos teismų praktika apribojoprincipo galią valstybės pagalbos srityje. Pagal Sąjungos teisės viršenybės principą taip pat neleidžiamaprincipo taikymu apriboti išimtinę kompetenciją vertinti valstybės pagalbos suderinamumą, Komisijai suteiktą pagal SESV ( 45 ) . Be to, tai, kad nacionalinis teismas priėmė sprendimą priemonę pripažinti valstybės pagalba, negali Komisijai trukdyti vėliau konstatuoti, kad nagrinėjama priemonė yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba ( 46 ) . Tai galioja net tuo atveju, jei sprendimą priima paskutinės instancijos nacionalinis teismas ( 47 ) . Tai taikoma ir tada, kai nacionalinės taisyklės dėltaikomos ir ieškinio pagrindams, kuriais galėjo būti, bet nebuvo remiamasi teismo procese ( 48 )

3. KOMISIJOS VAIDMUO

(33) SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatyta išankstinės kontrolės sistema siekiama užtikrinti, kad būtų įgyvendinama tik suderinama pagalba ( 49 ) . Siekiant šio tikslo, numatomos pagalbos, kuriai netaikoma bendroji išimtis, įgyvendinimas turi būti atidedamas, kol Komisija priims sprendimą dėl pagalbos suderinamumo su vidaus rinka ( 50 )

3.1. Išimtinė Komisijos kompetencija

(34) Savo kompetenciją vertinti pagalbos priemonės suderinamumą Komisija paprastai atlieka dviem etapais. Pirma, Komisija vertina, ar priemonė laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ( 51 ) ; antra, ji nagrinėja, ar priemonė yra suderinama su vidaus rinka. Pirmasis žingsnis, kurį sudaro pagalbos buvimo įvertinimas, priskiriamas tiek Komisijos, tiek nacionalinių teismų kompetencijai, nes pastariesiems gali tekti nustatyti, ar priemonei taikoma neveikimo pareiga ( 52 ) (žr. 4.2.1 ir 4.2.2 skirsnius). Antrasis etapas, kurį sudaro suderinamumo vertinimas, patenka į išimtinę Komisijos kompetenciją. Suderinamumo vertinimas turi būti pateikiamas sprendime ( 53 ) , o šį turi galėti peržiūrėti Sąjungos teismai ( 54 )

(35) Komisija gali daryti išvadą dėl priemonės suderinamumo su vidaus rinka atlikusi preliminarų nagrinėjimą (kai nekyla abejonių dėl priemonės suderinamumo su vidaus rinka) ( 55 ) arba oficialų tyrimą (kai atliekant preliminarų nagrinėjimą kyla abejonių dėl priemonės suderinamumo su vidaus rinka) ( 56 ) . Pradėjusi oficialų tyrimą, Komisija priima sprendimą, kuriame pateikia išankstinį vertinimą dėl priemonės valstybės pagalbos pobūdžio ir išreiškia abejones dėl priemonės suderinamumo su vidaus rinka (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) ( 57 )

(36) Išimtiniai Komisijos įgaliojimai vertinti valstybės pagalbos suderinamumą gali riboti nacionalinių teismų kompetenciją taikyti SESV 107 straipsnio 1 dalį ir 108 straipsnio 3 dalį (žr. 4.1 skirsnį) ( 58 ) . Tai pasakytina apie sprendimus pradėti procedūrą, kurie, kol bus įvertintas priemonės suderinamumas, turi tam tikrų teisinių pasekmių nacionalinių teismų nagrinėjamoms byloms (žr. 4.1.3 skirsnį).

(37) res judicata galią, negali užkirsti kelio Komisijai tam tikru metu pasinaudoti išimtine kompetencija, kuri jai suteikta pagal SESV (žr. 2.2.3 skirsnį) Ankstesni galutiniai Komisijos sprendimai yra privalomi nacionaliniams teismams ir nacionaliniai teismai turi vadovautis Komisijos vertinimu dėl pagalbos buvimo ( 59 ) . Priešingai, jei nacionalinis teismas priima sprendimą Komisijai dar nepriėmus sprendimo, šis teismo sprendimas, net jei yra įgijęsgalią, negali užkirsti kelio Komisijai tam tikru metu pasinaudoti išimtine kompetencija, kuri jai suteikta pagal SESV (žr. 2.2.3 skirsnį) ( 60 )

3.2. Komisijos įgaliojimai užtikrinti valstybės pagalbos taisyklių vykdymą

(38) Paprastai, kai Komisija padaro išvadą, kad nagrinėjama priemonė yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba, norėdama taikyti taisomąsias priemones dėl valstybės pagalbos taisyklių pažeidimo, ji turi priimti galutinį sprendimą, kuriuo užbaigiamas oficialus tyrimas ir nurodoma susigrąžinti šią pagalbą (toliau – sprendimas dėl pagalbos susigrąžinimo) ( 61 )

(39) Priėmusi darbo tvarkos valstybės pagalbos srityje taisykles, Komisija kodifikavo savo vykdymo užtikrinimo įgaliojimus ( 62 ) . Pagal Procedūrų reglamento 16 straipsnį Komisija turi priimti sprendimą, kuriuo nurodoma susigrąžinti neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą. Savo sprendime nustačiusi, kad pagalbos priemonė yra neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, Komisija neturi pasirinkimo laisvės ir privalo nurodyti ją susigrąžinti ( 63 ) , nebent tai prieštarautų kuriam nors iš bendrųjų Sąjungos teisės principų ( 64 ) . Be to, Komisijos įgaliojimams nurodyti susigrąžinti pagalbą taikomas 10 metų senaties terminas, kuris skaičiuojamas nuo dienos, kurią neteisėta pagalba buvo skirta pagalbos gavėjui ( 65 )

(40) Pagal Procedūrų reglamento 13 straipsnį tam tikrais atvejais Komisija gali savo nuožiūra taikyti laikinąsias priemones, kol užbaigs suderinamumo vertinimą. Visų pirma, Komisija gali nurodyti sustabdyti arba susigrąžinti pagalbą, jeigu yra įvykdytos tam tikros sąlygos ( 66 ) . Šiomis priemonėmis siekiama riboti žalą, susijusią su pagalbos, teikiamos pažeidžiant pareigą pranešti ir neveikimo pareigą, įgyvendinimu ( 67 )

4. NACIONALINIŲ TEISMŲ VAIDMUO

(41) Komisija turi išnagrinėti pagalbos priemonės suderinamumą su vidaus rinka net tais atvejais, kai ji nustatė, kad priemonė įgyvendinama pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, o pagrindinis nacionalinių teismų vaidmuo yra užtikrinti asmenų, susijusių su tuo pažeidimu, teises ( 68 )

(42) Nacionaliniai teismai yra atsakingi už tai, kad būtų teikiama veiksminga trečiųjų asmenų teisinė apsauga ( 69 ) . Jų indėlis į valstybės pagalbos kontrolės sistemą ypač reikalingas tais atvejais, kai neteisėta pagalba suteikiama nesant galutinio Komisijos sprendimo dėl tos pačios priemonės arba iki tokio sprendimo priėmimo, taip pat tais atvejais, kai suderinama pagalba suteikiama pažeidžiant neveikimo pareigą ( 70 )

4.1. Nacionalinių teismų kompetencijos taikant valstybės pagalbos taisykles atribojimas

(43) Nacionaliniai teismai turi įgaliojimus aiškinti ir taikyti SESV 107 straipsnio 1 dalį ir 108 straipsnio 3 dalį. Visų pirma, nesant Komisijos sprendimo dėl tos pačios priemonės ( 71 ) , nacionaliniai teismai, naudodamiesi savo kompetencija įvertinti valstybės pagalbos buvimą, yra saistomi tik objektyvios valstybės pagalbos sampratos ( 72 )

(44) Komisija taip pat vertina valstybės pagalbos buvimą ir tai paprastai yra pirmasis žingsnis prieš vertinant jos suderinamumą. Todėl, kaip paaiškinta 4.1.1–4.1.3 skirsniuose, pastariesiems gali turėti įtakos bet kokia Komisijos procedūra, vykstanti iki bylos nagrinėjimo nacionaliniuose teismuose arba po jo ( 73 )

4.1.1. Veiksmai Komisijai priėmus sprendimą

(46) Jei nacionaliniam teismui kyla abejonių dėl Komisijos sprendimo aiškinimo ar pagrįstumo, tas teismas gali paprašyti Komisijos paaiškinimo (žr. 5.1 skirsnį) arba, atsižvelgiant į aplinkybes, gali arba turi ( 77 ) pateikti klausimą Teisingumo Teismui dėl prejudicinio sprendimo priėmimo pagal SESV 267 straipsnį ( 78 )

4.1.1.1. Veiksmai Komisijai priėmus sprendimą pripažinti pagalbą suderinama

(47) ex post facto įteisinimo galios Galutinis Komisijos sprendimas, kuriuo pripažįstamas neteisėtos pagalbos suderinamumas po to, kai ji suteikta, neturi įgyvendinimo priemonių, kurios buvo priimtos nesilaikant SESV numatytos neveikimo pareigos,įteisinimo galios ( 79 )

(48) Šiomis aplinkybėmis nacionaliniai teismai turi sudaryti galimybes asmenims tikėtis, kad neveikimo pareigos pažeidimo atveju bus imtasi visų reikiamų veiksmų ( 80 ) , įskaitant nurodymą susigrąžinti palūkanas už neteisėtai teiktos pagalbos laikotarpį pagal jų nacionalinę teisę ( 81 )

(49) Iš to išplaukia, kad, kai trečiasis asmuo prašo nacionaliniame teisme pašalinti pranašumus, susijusius su ankstyvu pagalbos įgyvendinimu, teismas turėtų tenkinti ieškinį, net jeigu Komisija jau pripažino atitinkamą pagalbą suderinama. Bet koks kitoks aiškinimas leistų valstybėms narėms nepaisyti SESV nuostatų ir todėl sumažintų jų veiksmingumą ( 82 )

4.1.1.2. Veiksmai Komisijai priėmus sprendimą pradėti procedūrą

(50) Padėtis yra kitokia, kai Komisija pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį tik pradėjo tyrimo procedūrą dėl pagalbos priemonės, apskųstos nacionaliniame teisme. Sprendime pradėti procedūrą Komisija iš esmės pareiškia abejones dėl pagalbos priemonės suderinamumo su vidaus rinka. Nors šios abejonės dažniausiai yra susijusios su pagalbos suderinamumu, pagalbos buvimo vertinimas savo pobūdžiu yra preliminarus ir grindžiamas pirminio atitinkamos priemonės nagrinėjimo rezultatais ( 83 )

(51) Pagal ES sutarties 4 straipsnio 3 dalį nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į teisinę situaciją, susidariusią dėl vykstančių Komisijos procedūrų, net jei ji yra laikina.

(52) Tai reiškia, kad, kol vyksta tyrimo procedūra, nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į teisines pasekmes, kurias sukelia pats sprendimas pradėti procedūrą. Priėmus sprendimą pradėti procedūrą, nacionalinis teismas negali nuspręsti, kad ši priemonė nėra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes priešingu atveju būtų pakenkta SESV 108 straipsnio 3 dalies veiksmingumui ( 84 )

(53) Šiuo tikslu nacionaliniai teismai yra atsakingi už visus atitinkamus veiksmus, kurių reikia imtis dėl galimo neveikimo pareigos nevykdymo. Nacionaliniai teismai gali nuspręsti sustabdyti nagrinėjamos priemonės įgyvendinimą ir nurodyti susigrąžinti jau atliktus mokėjimus. Jie taip pat gali nuspręsti nustatyti kitas laikinąsias apsaugos priemones, kad apsaugotų tiek suinteresuotųjų subjektų interesus, tiek Komisijos sprendimo pradėti procedūrą veiksmingumą ( 85 )

(54) Be to, nacionaliniai teismai negali tiesiog sustabdyti bylos nagrinėjimo, kol Komisija priims galutinį sprendimą ( 86 ) , nes tai prilygtų pranašumo rinkoje išlaikymui nepaisant galimo neveikimo pareigos nevykdymo.

(55) Tie patys suvaržymai gali riboti nacionalinius teismus, kai Sąjungos teismai panaikina galutinį Komisijos sprendimą ( 87 ) , priimdami sprendimą, kurį galima apskųsti, arba galutinį sprendimą, nes Komisija neprivalo atnaujinti procedūros nuo pradžių ir gali ją atnaujinti nuo neteisėtumo atsiradimo momento ( 88 ) . Todėl sprendimas pradėti procedūrą gali galioti tol, kol Komisija priims naują galutinį sprendimą. Todėl tokiomis aplinkybėmis nacionaliniai teismai privalo užtikrinti, kad būtų laikomasi neveikimo pareigos, atsiradusios pradėjus oficialią procedūrą, pavyzdžiui, neleisti grąžinti susigrąžintos pagalbos.

4.2. Nacionalinių teismų kompetencija

(56) Kaip nurodyta 11–13 punktuose, nacionaliniai teismai turi nustatyti, ar valstybės pagalba buvo suteikta pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, neviršydami išimtinės Komisijos kompetencijos įvertinti pagalbos suderinamumą su bet kokia išankstine pagalba ir Komisijos sprendimą dėl tos pačios priemonės.

(57) Nacionaliniai teismai vertinimą atlieka dviem etapais: pirma, jie vertina priemonės pobūdį siekdami nustatyti, ar ji laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį; antra, jei nacionaliniai teismai nustato, kad priemonė yra valstybės pagalba, jie turi padaryti išvadą, ar priemonei taikoma neveikimo pareiga. Tais atvejais, kai nacionaliniai teismai nustato, kad buvo pažeista neveikimo pareiga, jie turi patvirtinti tinkamas taisomąsias priemones, kad būtų apsaugotos asmenų, kuriuos paveikė toks pažeidimas, teisės.

4.2.1. Pagalbos buvimo vertinimas

(58) Sąjungos teismai yra patvirtinę, kad, kaip ir Komisijos atveju, nacionaliniai teismai turi įgaliojimus aiškinti valstybės pagalbos sąvoką ( 89 )

(59) Norint įsitikinti, ar yra valstybės pagalba, dažnai reikia įvertinti keletą sudėtingų klausimų (žr. 14 punktą). Savo pranešime dėl valstybės pagalbos sąvokos, kaip nurodyta SESV 107 straipsnio 1 dalyje ( 90 ) , Komisija yra paskelbusi išsamias gaires, kurios gali būti naudingos nacionaliniams teismams.

(60) Kilus abejonių dėl valstybės pagalbos elementų, nacionaliniai teismai gali paprašyti Komisijos pateikti savo nuomonę (žr. 5.1.1.2 skirsnį). Nacionaliniai teismai taip pat turi galimybę arba pareigą kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo pagal SESV 267 straipsnį priėmimo.

4.2.2. Vertinimas, ar pažeista neveikimo pareiga

(61) Vertindami, ar pagalbos priemonei taikoma neveikimo pareiga, nacionaliniai teismai turi apsvarstyti, ar priemonei taikoma viena iš pareigos pranešti išimčių (žr. 1.2 skirsnį). Visų pirma, nacionaliniai teismai vertina, ar atitinkama priemonė atitinka bendrosios išimties reglamente nustatytus kriterijus, ar ji yra esama pagalba.

(62) Jei pagalbos priemonė atitinka visas kuriame nors bendrosios išimties reglamente nustatytas sąlygas, jai netaikomas išankstinio pranešimo Komisijai reikalavimas ir laikoma, kad ji yra suderinama su vidaus rinka.

(63) Esamai pagalbai netaikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta valstybių narių pareiga pranešti, tačiau pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį jai taikoma kita Komisijos atliekamos peržiūros sistema. Vis dėlto esamos pagalbos pakeitimai pagal Procedūrų reglamento 1 straipsnio c punktą nepatenka į esamos pagalbos sąvoką.

4.2.2.1. Bendrosios išimties reglamentuose nustatytų sąlygų taikymas

(64) Valstybės narės gali remtis tuo, kad priemonei netaikomas reikalavimas pranešti, jei ji atitinka bendrąsias ir specialiąsias sąlygas, numatytas bendrosios išimties reglamentuose. Tačiau, jei valstybė narė be išankstinio pranešimo Komisijai įgyvendina pagalbos priemonę, kuri neatitinka visų taikytinos bendrosios išimties sąlygų, tos pagalbos įgyvendinimas yra neteisėtas.

(65) Iš SESV kylanti pareiga pranešti ir neveikimo pareiga yra privalomos ne tik nacionaliniams teismams, bet ir visoms valstybių narių administravimo institucijoms ( 91 )

(66) Nacionaliniai teismai, vertindami, ar valstybės pagalbos priemonė buvo įgyvendinta teisėtai, turi patikrinti, ar buvo laikomasi bendrosios išimties reglamento sąlygų, kad nustatytų, jog priemonei netaikoma pareiga pranešti. Teisingumo Teismas apibrėžė nacionalinių teismų kompetencijos sritį, kai jie nustato, ar buvo teisingai taikomos Bendrojo bendrosios išimties reglamento sąlygos ( 92 ) , tai yra, kiek nacionaliniai teismai gali aiškinti jo nuostatas.

(67) Priėmus bendrosios išimties reglamentus, valstybės pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimo, kuris lieka išimtine Komisijos kompetencija, valstybėms narėms perduoti neketinama ( 93 ) . Tačiau nacionalinių teismų pareiga yra išsiaiškinti, ar nacionalinės valdžios institucijos suteikė pagalbą, kuri visiškai atitinka siaurai aiškinamas taikytino bendrosios išimties reglamento bendrąsias ir specialiąsias sąlygas ( 94 )

(68) Kai pagal bendrosios išimties reglamentą suteikta pagalba neatitiko visų taikomų sąlygų, šios pagalbos gavėjas tuo metu negali teisėtai tikėtis, kad pagalbos suteikimas buvo teisėtas ( 95 ) . Taip yra todėl, kad nacionalinės valdžios institucijos nėra įgaliotos priimti galutinių sprendimų, nustatančių, kad pranešti apie pagalbą neprivaloma ( 96 )

4.2.2.2. Esama pagalba

(69) Kaip nurodyta (63) punkte, priešingai nei naujos pagalbos atveju, apie esamą pagalbą neprivaloma pranešti. Tik Komisija gali įvertinti, ar esama pagalba vis dar yra suderinama su vidaus rinka, ir pasiūlyti tinkamas priemones, kai, jos manymu, schema nebesuderinama. Įgyvendindami valstybės pagalbos taisykles, nacionaliniai teismai apsiriboja vertinimu, ar pagalbos priemonė yra esama pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį. Jei priemonė yra esama pagalba, nacionalinis teismas negali ištaisyti SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimo.

(70) Sutartyse nepateikiama jokių rekomendacijų dėl pagalbos priemonės priskyrimo esamai pagalbai. Procedūrų reglamento nuostatose yra apibrėžtos aplinkybės, kuriomis pagalba laikoma esama ( 97 ) . Tačiau Procedūrų reglamente nėra jokių nuostatų, susijusių su nacionalinių teismų įgaliojimais ir pareigomis, kurias ir toliau reglamentuoja SESV nuostatos, kaip jas aiškina Teisingumo Teismas ( 98 )

4.2.3. Asmenų, susidūrusių su neveikimo pareigos pažeidimu, teisių apsauga

(71) Siekdami apsaugoti asmenų teises nuo neteisėto valstybės pagalbos teikimo, nacionaliniai teismai, atsižvelgdami į situaciją, gali taikyti įvairių rūšių taisomąsias priemones. Pavyzdžiui, jie gali nuspręsti sustabdyti arba nutraukti priemonės įgyvendinimą (4.2.3.1 skirsnis), nurodyti susigrąžinti jau išmokėtas sumas (4.2.3.2 skirsnis) arba priimti kitokias laikinąsias priemones, kad kitaip apsaugotų suinteresuotų šalių interesus (4.2.3.3 skirsnis ( 99 ) . Galiausiai jų gali būti paprašyta priimti sprendimą dėl žalos, kurią dėl neteisėto valstybės pagalbos įgyvendinimo patyrė tretieji asmenys, atlyginimo (4.2.3.4 skirsnis). Bet kokiu atveju nacionaliniai teismai privalo suteikti asmenims tikrumą, kad pagal jų nacionalinę teisę bus imtasi visų tinkamų veiksmų, kad būtų pašalintos SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimo pasekmės ( 100 )

4.2.3.1. Laikinas priemonės įgyvendinimo sustabdymas arba nutraukimas

(72) Jei valstybės institucija dar neįgyvendino valstybės pagalbos priemonės, suteiktos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, nacionaliniai teismai turi užkirsti kelią ją įgyvendinti, laikinai sustabdydami arba nutraukdami jos įgyvendinimą. Tokia taisomoji priemonė taip pat gali būti tinkama tais atvejais, kai valstybės pagalbos priemonė įsigaliojo, tačiau pagalba dar neišmokėta (visa arba iš dalies), nepaisant poreikio taikyti papildomas taisomąsias priemones dėl jau išmokėtos pagalbos dalies.

(73) Sąjungos teisė nenumato jokios konkrečios išvados, kurią nacionaliniai teismai privalo padaryti dėl neteisėtą valstybės pagalbą suteikiančio akto galiojimo. Joje reikalaujama tik kad jie imtųsi veiksmingų priemonių užkirsti kelią neteisėtos pagalbos išmokėjimui pagalbos gavėjui. Tačiau pagal nacionalinę teisę gali pasitaikyti atvejų, kai neteisėtą priemonės įgyvendinimą galima sustabdyti panaikinant aktą, kuriuo ji suteikta ( 101 )

(74) Atitinkamai nacionaliniai teismai gali pripažinti niekine sutartį, pagal kurią suteikiama pagalba, panaikinti valstybės narės institucijų sprendimą dėl pagalbos skyrimo arba sustabdyti jo įgyvendinimą (pavyzdžiui, tais atvejais, kai pagalba suteikiama kaip galimybė naudotis įrenginiu ar paslauga).

(75) Kai pagalba teikiama dalimis, nacionaliniai teismai turėtų nurodyti sustabdyti būsimus mokėjimus.

4.2.3.2. Pagalbos susigrąžinimas

(76) Kai neteisėta pagalba pagalbos gavėjui jau buvo išmokėta, nacionaliniai teismai iš esmės turi priimti sprendimą neteisėtai išmokėtą sumą susigrąžinti, jei nėra Komisijos sprendimo, kuriuo pagalba pripažinta suderinama ( 102 ) . Pagalbos panaikinimas ją susigrąžinant yra logiška jos neteisėtumo pasekmė ( 103 )

(77) Norėdami atkurti padėtį, buvusią iki pagalbos suteikimo, nacionaliniai teismai turi visiškai panaikinti neteisėtai suteiktą naudos gavėjui pranašumą. Toks pranašumas apima pagalbą (toliau – pagalbos pagrindinė suma) ir tai, kad ji nemoka palūkanų, kurias įmonė būtų mokėjusi, jei ji neteisėtumo laikotarpiu būtų turėjusi skolintis pagalbos sumą rinkoje, todėl tuo laikotarpiu pagerėjo jos konkurencinė padėtis (toliau – palūkanos dėl neteisėtumo) ( 104 ) . Todėl nacionaliniai teismai turi nurodyti susigrąžinti pagalbos pagrindinę sumą ir palūkanas dėl neteisėtumo.

(78) Jei nacionaliniame teisme ir Komisijoje vyksta lygiagrečios procedūros ir jei Komisija pripažįsta pagalbą nesuderinama, nacionalinis teismas turėtų tinkamai įvertinti to pasekmes pagal nacionalines taisykles, reglamentuojančias sprendimų dėl pagalbos susigrąžinimo vykdymą ( 105 )

(79) Kaip nurodyta (48) punkte, jei Komisija pripažįsta pagalbą suderinama, pagal Sąjungos teisę reikalaujama, kad valstybės narės susigrąžintų palūkanas dėl neteisėtumo už neteisėtumo laikotarpį ( 106 ) , skaičiuojamą nuo pagalbos išmokėjimo iki pagalbos pripažinimo suderinama.

(80) Jei panaikinamas Komisijos sprendimas, kuriuo priemonė pripažįstama suderinama, negali būti laikoma, kad Komisija patvirtino šią priemonę, o jos įgyvendinimas laikomas neteisėtu ( 107 ) . Tokiu atveju gavėjas neturi teisės remtis teisėtais lūkesčiais, kad pagalba buvo teisėta, nes yra pareikštas ieškinys dėl teigiamo sprendimo panaikinimo ( 108 )

(81) Skaičiuojant palūkanas dėl neteisėtumo, nei Procedūrų reglamento 16 straipsnio 2 dalis, nei Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004 ( 109 ) 9 ir 11 straipsniai netaikomi tais atvejais, kai valstybė narė susigrąžina neteisėtą pagalbą nesant Komisijos sprendimo dėl išieškojimo. Todėl tokiais atvejais atitinkamos valstybės narės valdžios institucijos turi apskaičiuoti palūkanas dėl neteisėtumo pagal taikytinas nacionalinės teisės taisykles, jei tenkinamos dvi sąlygos. Pirma, šios taisyklės turi atitikti lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus (žr. 2.2 skirsnį); antra, neteisėtos palūkanos turi būti apskaičiuojamos bent jau pagal normą, lygiavertę tai, kuri būtų buvusi taikoma, jei pagalbos gavėjas per tą laikotarpį būtų turėjęs skolintis ginčijamos pagalbos sumą rinkoje ( 110 )

(82) Kalbant apie senaties terminą, taikytą nacionalinių teismų įgaliojimams nurodyti susigrąžinti pagalbą, Sąjungos teismai nusprendė, kad Procedūrų reglamente numatytas dešimties metų senaties terminas taikomas tik Komisijai ( 111 ) . Jei nacionalinėse procedūrose numatytas ilgesnis senaties terminas, nacionalinis teisėjas turi nurodyti susigrąžinti pagalbą, suteiktą pažeidžiant neveikimo pareigą, net pasibaigus Komisijos numatytam senaties terminui. Trumpesni nei 10 metų nacionaliniai senaties terminai taip pat yra privalomi nacionaliniams teismams, nebent yra priimtas Komisijos sprendimas dėl pagalbos susigrąžinimo ( 112 ) . Kai Komisija priima sprendimą dėl susigrąžinimo, valstybės narės negali pateisinti to sprendimo nevykdymo remdamosi nacionalinės teisės reikalavimais, pavyzdžiui, nacionaliniais senaties terminais ( 113 )

4.2.3.3. Laikinosios apsaugos priemonės

(83) Pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį nacionaliniai teismai turi taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kai jos yra reikalingos, norint apsaugoti asmenų teises ir SESV 108 straipsnio 3 dalies tiesioginį taikymą ( 114 ) . Nacionaliniai teismai priima šias priemones, kuriomis siekiama laikinai pašalinti antikonkurencinį pagalbos poveikį ( 115 ) , pagal savo nacionalinę teisę, jei tenkinamos lygiavertiškumo ir veiksmingumo sąlygos (žr. 2.2 skirsnį).

(84) Nacionaliniai teismai gali nuspręsti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, jei, kaip įtariama, neteisėta pagalba jau buvo išmokėta ( 116 ) arba ją ketinama mokėti. Pirmuoju atveju nacionaliniai teismai gali nurodyti grąžinti pagalbą su neteisėtomis palūkanomis arba laikinai pervesti pagalbą, įskaitant palūkanas už laikotarpį nuo pagalbos įgyvendinimo iki jos perdavimo, į blokuotą sąskaitą. Šios galimybės užtikrina, kad pagalbos gavėjas neturės su, kaip įtariama, neteisėta pagalba susijusio pranašumo. Esant rizikai, kad pagalba bus neišvengiamai išmokėta, teismas gali priimti laikinąją nutartį, kuria neleidžiama išmokėti, kaip įtariama, neteisėtos pagalbos, kol byla bus išspręsta iš esmės ( 117 )

(85) Dėl Komisijos atliekamo tyrimo nacionalinis teismas neatleidžiamas nuo pareigos užtikrinti asmenų teisių apsaugą pagal 108 straipsnio 3 dalį ( 118 ) . Todėl nacionalinis teismas gali taikyti atitinkamas laikinąsias priemones, kad pašalintų galimo neveikimo pareigos nevykdymo pasekmes.

(86) Nacionaliniai teismai privalo patvirtinti laikinąsias apsaugos priemones, jei tenkinamos šios sąlygos: a) nėra jokių abejonių dėl valstybės pagalbos buvimo; b) pagalba bus arba yra įgyvendinta ir c) nenustatyta jokių išimtinių aplinkybių, dėl kurių pagalbos susigrąžinimas būtų netinkamas ( 119 )

4.2.3.4. Ieškinys dėl žalos atlyginimo

(87) Pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį nacionaliniai teismai taip pat gali nagrinėti reikalavimus atlyginti žalą, kuri padaryta tretiesiems asmenims dėl neteisėtos valstybės pagalbos. Jei tokie reikalavimai patenkinami, ieškovams skiriama tiesioginė finansinė patirtų nuostolių kompensacija.

(88) Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, kad nukentėjusios trečiosios šalys gali pareikšti tokius ieškinius dėl žalos atlyginimo nacionaliniuose teismuose pagal nacionalinę teisę ( 120 ) , o tokie ieškiniai turėtų atitikti lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus (žr. 2.2 skirsnį).

(90) Pirmieji du reikalavimai, nurodyti (89) punkte, paprastai tenkinami pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį. Teisingumo Teismas savo sprendimuose yra patvirtinęs asmenų teisių buvimą pagal šį straipsnį ir išaiškinęs, kad šių asmenų teisių apsauga yra svarbi nacionalinių teismų pareiga ( 126 )

(91) Analogiškai, kadangi valstybių narių valdžios institucijos iš esmės privalo pranešti apie valstybės pagalbos priemones dar iki jų įgyvendinimo, SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimo daugeliu atvejų pakaks, kad būtų nustatytas sunkus pažeidimas pagal Sąjungos teismų praktiką. Teikdamos valstybės pagalbą, valstybių narių valdžios institucijos paprastai negali teigti, kad jos nežinojo apie neveikimo pareigą, nes yra pakankamai teismų praktikos ir Komisijos rekomendacijų dėl SESV 107 straipsnio 1 dalies ir 108 straipsnio 3 dalies taikymo. Kilus abejonių ir siekiant teisinio tikrumo, valstybės narės visada gali pranešti Komisijai apie priemonę iki jos įgyvendinimo ( 127 )

(92) Trečiasis reikalavimas, nustatytas (89) punkte, kad Sąjungos teisės pažeidimas turėjo sukelti realią ir tikrą finansinę žalą ieškovui, gali būti tenkinamas įvairiais būdais. Vykdymo užtikrinimo tyrime pažymėta, kad nacionaliniai teismai retai skyrė žalos atlyginimą, ir nurodyta, kad pagrindinės kliūtys ieškovams yra žalos kiekybinis įvertinimas ir priežastinio ryšio tarp žalos ir neteisėtos pagalbos nustatymas ( 128 )

(93) Ieškovai dažnai teigs, kad pagalba buvo tiesioginė pelno praradimo priežastis. Nagrinėdami tokius reikalavimus, nacionaliniai teismai turėtų atsižvelgti į šias aplinkybes: (a) atsižvelgiant į Sąjungos teisėje įtvirtintus lygiavertiškumo ir veiksmingumo reikalavimus, nacionalinėse taisyklėse negali būti nustatytas valstybės narės atsakomybės už prarastą pelną panaikinimas (129). Jeigu nacionalinėje teisėje toks atsakomybės panaikinimas nustatytas, nacionalinis teismas, nagrinėdamas reikalavimus atlyginti žalą dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimo, turėtų netaikyti tokios nuostatos; (b) faktinę prarasto pelno sumą bus lengviau nustatyti, kai neteisėtai suteikta pagalba leido pagalbos gavėjui laimėti konkursą dėl sutarties arba pasinaudoti konkrečia verslo galimybe ieškovo atžvilgiu, o pagalbos gavėjas jau pasinaudojo pastarąja; (c) tais atvejais, kai dėl suteiktos pagalbos buvo prarasta tik dalis rinkos, reikalingas sudėtingesnis žalos dydžio nustatymas. Nagrinėjant tokius atvejus viena iš galimybių galėtų būti ieškovo faktinės pajamų padėties (pagal pelno ir nuostolių ataskaitą) palyginimas su hipotetine pajamų situacija, kuri būtų susiklosčiusi, jei pagalba nebūtų buvusi suteikta (130); (d) gali būti aplinkybių, kai ieškovo patirta žala yra didesnė nei prarastas pelnas. Tai galėtų būti atvejis, kai ieškovas dėl neteisėtos pagalbos yra priverstas pasitraukti iš verslo.

(94) Nacionalinės procesinės taisyklės kartais leidžia nacionaliniam teismui konsultuotis su ekspertais, kad būtų nustatytas faktinis atlygintinos žalos dydis. Tokiu atveju ir jeigu yra laikomasi veiksmingumo principo ( 131 ) , tokiais įverčiais taip pat galima remtis nagrinėjant reikalavimus atlyginti žalą, kylančius pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį.

(95) Galimybė reikalauti atlyginti žalą iš esmės yra nepriklausoma nuo jokio tuo pat metu Komisijos atliekamo tyrimo, susijusio su ta pačia pagalbos priemone. Dėl Komisijos atliekamo tyrimo nacionaliniai teismai neatleidžiami nuo pareigos užtikrinti asmenų teisių apsaugą pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį ( 132 ) . Kadangi ieškovai gali įrodyti, kad jie patyrė nuostolių dėl išankstinio pagalbos įgyvendinimo ir konkrečiau – dėl pagalbos gavėjo neteisėto laiko pranašumo, sėkmingi reikalavimai atlyginti žalą taip pat nėra atmetami tais atvejais, kai nacionalinio teismo sprendimo priėmimo momentu Komisija jau yra pripažinusi pagalbą suderinama ( 133 )

(96) Asteris ) Teisingumo Teismas priminė, kad valstybės pagalba savo teisiniu pobūdžiu iš esmės skiriasi nuo žalos atlyginimo, kurį nacionalinės valdžios institucijos gali būti įpareigotos sumokėti asmenims, kad būtų atlyginta jų padaryta žala (sprendimas byloje ( 134 ) . Tačiau spręsdami dėl išlaidų, patirtų tiesiogiai dėl neteisėtos pagalbos, atlyginimo tretiesiems asmenims, nacionaliniai teismai turi būti atsargūs ir nepriimti sprendimų, kuriais būtų suteikta pagalba ( 135 ) ar padidintas pagalbos gavėjų ratas ( 136 )

(97) Asteris nėra aktualus byloms, kai pareiškėjas prašo nacionalinio teismo priteisti jam ankstesnę valstybės pagalbą, kurios pareiškėjas negavo dėl kokių nors priežasčių Nors asmenys gali prašyti nacionalinių teismų priteisti atlyginti žalą, į kurią, jų manymu, jie turi teisę, tokiais ieškiniais negalima išvengti veiksmingo ES valstybės pagalbos taisyklių taikymo ( 137 ) . Visų pirma, asmenys, kurie pagal nacionalinę teisę gali turėti teisę gauti pagalbą, apie kurią nebuvo pranešta Komisijai ir kurios ji nepatvirtino, bet tokios pagalbos negavo, negali reikalauti atlyginti žalą, lygią negautos pagalbos sumai, nes tai būtų netiesioginis neteisėtos pagalbos suteikimas ( 138 ) . Tai reiškia, kad Sprendimasnėra aktualus byloms, kai pareiškėjas prašo nacionalinio teismo priteisti jam ankstesnę valstybės pagalbą, kurios pareiškėjas negavo dėl kokių nors priežasčių ( 139 )

(98) Kartais neteisėtos pagalbos gavėjai bando reikalauti iš valstybės atlyginti žalą, kai jiems buvo liepta grąžinti pagalbą. Paprastai šie pagalbos gavėjai pateikia argumentus dėl įtariamo jų teisėtų lūkesčių pažeidimo. Nepaisant to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad neteisėtai suteikta priemonė negalėjo sukelti teisėtų lūkesčių pagalbos gavėjui, o šis turėtų gebėti nustatyti, ar buvo laikomasi teisingos pagalbos suteikimo procedūros ( 140 ) . Todėl jo teiginys turėtų būti atmestas.

(99) SFEI Teisingumo Teismas padarė išvadą, jog dėl to, kad SESV 108 straipsnio 3 dalyje pagalbos gavėjui nenustatomos jokios tiesioginės pareigos, to straipsnio pažeidimas nėra pakankamas pagrindas gavėją patraukti atsakomybėn Nors teismų praktikoje pripažįstama ES teisė tretiesiems asmenims, kurie patyrė nuostolių dėl neteisėto pagalbos įgyvendinimo, reikalauti žalos atlyginimo iš atitinkamos valstybės narės, pagal ES valstybės pagalbos teisę ieškiniai dėl žalos atlyginimo, pareikšti pagalbos gavėjams, yra leidžiami, bet neprivalomi, nes SESV 107 ir 108 straipsniuose nenustatyta jokių tiesioginių įpareigojimų pagalbos gavėjams. SprendimeTeisingumo Teismas padarė išvadą, jog dėl to, kad SESV 108 straipsnio 3 dalyje pagalbos gavėjui nenustatomos jokios tiesioginės pareigos, to straipsnio pažeidimas nėra pakankamas pagrindas gavėją patraukti atsakomybėn ( 141 ) . Tai nepažeidžia galimybės pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo gavėjui pagal nacionalinę teisę, pavyzdžiui, remiantis nacionalinėmis nuostatomis, reglamentuojančiomis nesutartinę atsakomybę ( 142 )

5. KOMISIJOS IR NACIONALINIŲ TEISMŲ BENDRADARBIAVIMAS

(100) Pagal ES sutarties 4 straipsnio 3 dalį Komisija turi padėti nacionaliniams teismams atlikti jų svarbų vaidmenį užtikrinant valstybės pagalbos taisyklių vykdymą. Kita vertus, nacionaliniai teismai gali prašyti Komisijos pagalbos, kai šias taisykles jie taiko nagrinėjamoje byloje. Glaudus nacionalinių teismų ir Komisijos bendradarbiavimas prisideda prie didesnio nuoseklumo ( 143 ) ir veiksmingumo taikant valstybės pagalbos taisykles visoje Sąjungoje.

5.1. Komisijos pagalba nacionaliniams teismams

(101) Teikdama paramą nacionaliniams teismams Komisija privalo atsižvelgti į savo pareigą saugoti profesinę paslaptį ir užtikrinti savo veikimo bei nepriklausomumo apsaugą ( 144 ) . Komisija, vykdydama savo pareigą pagal ES sutarties 4 straipsnio 3 dalį nacionalinių teismų atžvilgiu, privalo išlikti nešališka ir objektyvi. Komisija gali prašyti nacionalinių teismų perduoti informaciją ir dokumentus, reikalingus prašomai pagalbai suteikti. Padėdama nacionaliniams teismams, Komisija tai darys ne šalių privačiais interesais. Komisijos indėlis iš tikrųjų yra jos pareigos užtikrinti, kad valstybės pagalbos taisyklės būtų įgyvendinamos tinkamai, ir ginti viešąjį interesą dalis ( 145 ) . Todėl Komisija nenagrinės nė vienos šalies, dalyvaujančios nacionalinėje byloje, kreipimosi.

5.1.1. Bendradarbiavimo būdai

(103) Procedūrų reglamento 29 straipsnyje kodifikuoti trys Komisijos ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo būdai. Šie bendradarbiavimo būdai išsamiai paaiškinti šio pranešimo 5.1.1.1, 5.1.1.2 ir 5.1.1.3 skirsniuose.

5.1.1.1. Informacijos perdavimas nacionaliniams teismams

(104) Pagal Procedūrų reglamento 29 straipsnį nacionaliniai teismai gali prašyti Komisijos perduoti jiems jos turimą informaciją ( 150 )

(105) Nacionaliniai teismai gali paprašyti Komisijos pateikti jiems informaciją apie vykdomas valstybės pagalbos procedūras. Tai apima, pavyzdžiui, informaciją apie tai: a) ar Komisija vykdo valstybės pagalbos priemonės procedūrą; b) ar valstybė narė tinkamai pranešė apie tam tikrą pagalbos priemonę pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį; c) ar Komisija pradėjo oficialų tyrimą ir d) ar Komisija jau priėmė sprendimą ( 151 )

(106) Be to, nacionaliniai teismai gali prašyti Komisijos perduoti jos turimus dokumentus. Tai gali būti esamų Komisijos sprendimų kopijos, jeigu šie sprendimai dar nepaskelbti Komisijos svetainėje, faktiniai duomenys, statistiniai duomenys, rinkos tyrimai ir ekonominės analizės.

(107) ES sutarties 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta lojalaus bendradarbiavimo pareiga reiškia, kad Komisija turi pateikti nacionaliniams teismams bet kokią informaciją, kurios jie gali paprašyti ( 152 ) . Tai taip pat apima informaciją, kuriai taikoma tarnybinės paslapties pareiga.

(108) Perduodama informaciją nacionaliniams teismams Komisija turi užtikrinti SESV sutarties 339 straipsniu fiziniams ir juridiniams asmenims suteikiamas garantijas ( 153 ) . Pagal SESV 339 straipsnį Komisijos nariams, pareigūnams ir kitiems tarnautojams draudžiama atskleisti informaciją, kurią jie privalo saugoti kaip tarnybinę paslaptį. Tai gali būti konfidenciali informacija ir verslo paslaptys.

(109) Ketindama suteikti nacionaliniam teismui informaciją, kuriai taikoma tarnybinės paslapties pareiga, Komisija paprašys nacionalinio teismo patvirtinti, kad jis užtikrins tokios konfidencialios informacijos ir verslo paslapčių apsaugą. Kai nacionalinis teismas suteiks tokią garantiją (pvz., nurodydamas jos nacionalinės teisės pagrindą), Komisija perduos prašomą informaciją ir nurodys, kurioms dalims taikoma tarnybinės paslapties pareiga ir todėl jos negali būti atskleistos. Kita vertus, kai nacionalinis teismas negalės suteikti tokios garantijos, Komisija neperduos prašomos informacijos ( 154 )

(110) Be to, gali būti kitų atvejų, kai Komisija negalės atskleisti informacijos nacionaliniams teismams. Visų pirma, Komisija gali atsisakyti perduoti informaciją valstybės narės teismui, jei toks perdavimas darytų poveikį Sąjungos veikimui ir nepriklausomumui. Taip būtų tuo atveju, kai atskleidus informaciją būtų sukeltas pavojus Komisijai patikėtų užduočių vykdymui ( 155 ) (pavyzdžiui, informacija, susijusi su Komisijos vidaus sprendimų priėmimo procesu).

(111) Siekdama užtikrinti veiksmingą bendradarbiavimą su nacionaliniais teismais, Komisija stengiasi pateikti prašomą informaciją nacionaliniams teismams per vieną mėnesį nuo prašymo dienos. Kai Komisijai reikia prašyti nacionalinių teismų pateikti papildomų paaiškinimų dėl jų pradinių prašymų arba konsultuotis su trečiaisiais asmenimis, kuriems informacijos perdavimas turi tiesioginį poveikį, šis vieno mėnesio terminas pradedamas skaičiuoti iš naujo nuo paaiškinimų gavimo arba konsultacijų pabaigos momento ( 156 )

5.1.1.2. Nuomonės valstybės pagalbos taisyklių taikymo klausimais perdavimas

(112) Procedūrų reglamento 29 straipsnyje taip pat numatyta galimybė nacionaliniams teismams prašyti Komisijos pateikti nuomonę valstybės pagalbos taisyklių taikymo klausimais ( 157 )

(113) Kai nacionaliniai teismai taiko valstybės pagalbos taisykles nagrinėjamoje byloje, jiems privaloma laikytis atitinkamų Sąjungos taisyklių ir Sąjungos teismų praktikos. Nedarant poveikio galutiniam Sutarčių aiškinimui, kurį atlieka Sąjungos teismai, informacijos apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą nacionaliniai teismai gali rasti Komisijos priimtuose sprendimuose bei atitinkamuose Komisijos pranešimuose ir gairėse. Be to, nacionaliniai teismai gali rasti informacijos Komisijos svetainėje paskelbtose ankstesnėse Komisijos nuomonėse ar pastabose, kai nagrinėjami klausimai yra analogiški kitų nacionalinių teismų nagrinėtiems klausimams ( 158 )

(114) Tačiau gali būti aplinkybių, kai ankstesniuose Komisijos sprendimuose ar nuomonėse bei Komisijos pranešimuose ir gairėse nebus pakankamai informacijos nacionaliniams teismams. Vadovaudamasi ES sutarties 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu ir atsižvelgdama į esminį nacionalinių teismų vaidmenį užtikrinant valstybės pagalbos taisyklių vykdymą, Komisija suteikia nacionaliniams narių teismams galimybę prašyti Komisijos nuomonės atitinkamais klausimais dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo ( 159 )

(115) Prašymai pateikti Komisijos nuomonę iš esmės gali būti susiję su visais ekonominiais, faktiniais arba teisiniais klausimais, susijusiais su valstybės pagalba, kurie kyla nacionalinėje byloje. Nacionaliniai teismai gali, be kita ko, prašyti Komisijos nuomonės dėl to: (a) ar tam tikra priemonė turi pagalbos elementų pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir, jeigu taip, kaip nustatyti pagalbos dydį. Tokie prašymai gali būti susiję su konkrečiu valstybės pagalbos elementu pagal SESV 107 straipsnį (t. y. įmonės sąvoka, atrankiojo pranašumo buvimu, priemonės priskirtinumu valstybei narei ir valstybinių išteklių naudojimu, galimu konkurencijos iškraipymu ir poveikiu prekybai tarp valstybių narių); (b) ar tam tikra pagalbos priemonė atitinka bendrosios išimties reglamento reikalavimą arba de minimis reglamento reikalavimą taip, kad apie ją nereikia iš anksto pranešti Komisijai ir nėra taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta neveikimo pareiga; (c) ar individuali pagalba patenka į pagalbos schemą, apie kurią buvo pranešta Komisijai ir kuri Komisijos sprendimu buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka, arba kitu pagrindu laikoma esama pagalba, todėl nėra taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta neveikimo pareiga; (d) ar esama išimtinių aplinkybių (160), kurios galėtų užkirsti kelią nacionaliniam teismui pagal Europos Sąjungos teisę nurodyti grąžinti visą pagalbą; (e) kokios yra ieškinių dėl žalos atlyginimo teisinės prielaidos pagal Sąjungos teisę ir kaip nustatyti patirtos žalos dydį; (f) kaip apskaičiuoti susigrąžintinos pagalbos dydį ir kaip apskaičiuoti susigrąžinimo palūkanas.

(116) Nacionaliniai teismai neturi jurisdikcijos vertinti pagalbos priemonės suderinamumą pagal SESV 107 straipsnio 2 dalį, 107 straipsnio 3 dalį, 106 straipsnio 2 dalį ir 93 straipsnį ( 161 ) . Todėl jie negali prašyti Komisijos pateikti nuomonę dėl tam tikros pagalbos priemonės suderinamumo su vidaus rinka. Tačiau nacionaliniai teismai gali klausti Komisijos, ar ji jau atlieka tam tikros pagalbos priemonės suderinamumo vertinimą, kaip paaiškinta 5.1.1.1 skirsnyje.

(117) Laikantis ES sutarties 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtinto lojalaus bendradarbiavimo principo, nacionaliniam teismui pateikiamoje Komisijos nuomonėje bus išdėstyta faktinė informacija arba ekonominis ar teisinis išaiškinimas, kurio prašoma. Kitaip nei Sąjungos teismų atliekamas oficialus Sąjungos teisės aiškinimas, Komisijos nuomonė nacionaliniam teismui nėra teisiškai privaloma.

(118) Komisija pateiks nuomonę nacionaliniams teismams pagal jų procesines taisykles ir praktiką. Siekdama užtikrinti veiksmingą bendradarbiavimą su nacionaliniais teismais, Komisija stengsis pateikti prašomą nuomonę nacionaliniam teismui per keturis mėnesius nuo prašymo dienos. Kai Komisijai reikia prašyti nacionalinio teismo pateikti papildomų paaiškinimų, susijusių su jo prašymu, šis keturių mėnesių terminas gali būti pratęstas.

(119) Nacionaliniai teismai turi užtikrinti asmenų teisių apsaugą pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį ir tuo laikotarpiu, kai Komisija rengia prašomą nuomonę. Kaip jau minėta ( 162 ) , nacionalinių teismų pareiga užtikrinti asmenų teisių apsaugą pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, be kita ko, taikant laikinąsias apsaugos priemones, taikoma neatsižvelgiant į tai, kad Komisijos nuomonė dar nėra parengta.

5.1.1.3. Amicus curiae pastabų teikimas

(120) Pagal Procedūrų reglamento 29 straipsnio 2 dalį Komisija gali pateikti rašytines pastabas nacionaliniams teismams, kurie taiko valstybės pagalbos taisykles. Be to, gavusi atitinkamo nacionalinio teismo leidimą, ji gali pateikti žodines pastabas. Šios pastabos taip pat žinomos kaip amicus curiae pastabos. Komisija amicus curiae pastabas pateikia savo iniciatyva.

(121) Tačiau nacionaliniai teismai arba nacionaliniame teisme nagrinėjamos bylos šalys gali paprašyti Komisijos pateikti amicus curiae pastabas tuo atveju, kai nagrinėjami valstybės pagalbos klausimai. Sprendimas į nacionaliniame teisme nagrinėjamą bylą įstoti kaip amicus curiae yra išimtinė Komisijos prerogatyva ir visiškai priklauso jos diskrecijai. Tačiau tam, kad nacionaliniai teismai galėtų suplanuoti bylos nagrinėjimą, Komisija nedelsdama juos informuos apie savo ketinimą įstoti į bylą kaip amicus curiae .

(122) amicus curiae pastabas dėl vykstančio nacionalinio teismo proceso Siekdama užtikrinti nuoseklų SESV 107 straipsnio 1 dalies arba 108 straipsnio 3 dalies taikymą, Komisija pateikiapastabas dėl vykstančio nacionalinio teismo proceso ( 163 ) . Siekdama įvertinti savo indėlio būtinumą ir tinkamumą, Komisija, be kitų dalykų, gali apsvarstyti: (a) ar tikimasi, kad byla turės reikšmės ne tik šiuo konkrečiu atveju (pavyzdžiui, kai byloje nagrinėjamas bendro pobūdžio valstybės pagalbos klausimas); (b) ar Komisijos pastabos gali padėti atitinkamiems nacionaliniams teismams veiksmingai užtikrinti valstybės pagalbos taisyklių vykdymą; (c) ar byla yra susijusi su nauju dalyku, kurio neapima Komisijos sprendimų priėmimo praktika arba pranešimai ir gairės, (d) ar byla nagrinėjama teisme, kurio sprendimas negali būti toliau apskųstas.

(123) Komisija visiškai gerbia nacionalinių teismų nepriklausomumą ir veikimą. Kalbant apie 5.1.1.2 skirsnyje nurodytas Komisijos nuomones, amicus curiae pastabos nėra privalomos nacionaliniam teismui, nagrinėjančiam bylą, į kurią įstojo Komisija. Prieš pateikdama amicus curiae pastabas savo iniciatyva, Komisija informuoja atitinkamą valstybę narę, nusiųsdama raštą savo nuolatinei atstovybei Sąjungoje.

(124) Siekdama pateikti naudingų pastabų, Komisija gali paprašyti atitinkamo nacionalinio teismo perduoti jo žinioje esančius dokumentus, kurie būtini tam, kad Komisija įvertintų klausimą. Komisija naudos tuos dokumentus tik savo pastaboms parengti.

(125) Procedūrų reglamente nenumatytos procesinės taisyklės, pagal kurias turi būti pateiktos amicus curiae pastabos. Todėl Komisija teikia savo pastabas vadovaudamasi valstybių narių procesinėmis taisyklėmis ir praktika, įskaitant tas, kuriomis užtikrinama šalių teisių apsauga. Jei valstybė narė dar nėra nustačiusi atitinkamų procesinių taisyklių, nacionalinis teismas turi nustatyti, kokių procesinių taisyklių reikėtų laikytis pateikiant amicus curiae pastabas jo nagrinėjamoje byloje, atsižvelgiant į tai, kad tokia informacija teikiama remiantis Procedūrų reglamento 29 straipsniu.

(126) Nacionalinėmis procesinėmis taisyklėmis turėtų būti paisoma principų, išdėstytų šio pranešimo 2.2 skirsnyje. Tai reiškia, kad pagal nacionalines procesines taisykles, reglamentuojančias pastabų dėl klausimų, susijusių su SESV 107 straipsnio 1 dalies ir 108 straipsnio 3 dalies taikymu, teikimą, pateikti tokias pastabas negali būti a) pernelyg sudėtinga arba praktiškai neįmanoma (laikantis veiksmingumo principo) ir b) sudėtingiau, nei teikiant pastabas teismo procese, kuriame yra taikoma lygiavertė nacionalinė teisė (pagal lygiavertiškumo principą).

5.1.2. Bendras kontaktinis punktas ir nuomonių bei amicus curiae pastabų skelbimas

(127) Siekdama veiksmingesnio bendradarbiavimo ir bendravimo su nacionaliniais teismais, Komisija įsteigė vieną bendrą kontaktinį punktą, kuriam nacionaliniai teismai ar asmenys gali pateikti prašymus: European Commission Directorate General for Competition COMP Amicus State Aid 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË Tel. +32 22976271 Faks. +32 22953584 E. paštas COMP-AMICUS-STATE-AID@ec.europa.eu

(128) Komisija prašo nacionalinių teismų ir toliau naudotis šiuo vienu bendru kontaktiniu punktu jai perduodant bet kokią informaciją ar prašymus pagal šio pranešimo 5.1.1 skirsnį. Nacionaliniai teismai gali siųsti informaciją bet kuria iš 24 oficialiųjų Sąjungos kalbų ( 164 )

(129) Komisija metinėje konkurencijos politikos ataskaitoje paskelbs bendradarbiavimo su nacionaliniais teismais santrauką. Savo nuomones ir pastabas apie bylas, į kurias ji įstojo kaip amicus curiae , Komisija taip pat paskelbs savo svetainėje.

(130) Teikdama nuomones ar amicus curiae pastabas, Komisija prašo nacionalinių teismų leisti jas paskelbti. Tai leidžia Komisijai savo interneto svetainėje paskelbti Komisijos pateiktas nuomones ir amicus curiae pastabas bei, kai įmanoma, atitinkamo nacionalinio teismo priimtus sprendimus.

5.2. Nacionalinių teismų pagalba Komisijai

(131) ES sutarties 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta lojalaus bendradarbiavimo pareiga taip pat reiškia, kad valstybės narės, įskaitant jų teismines institucijas, turi padėti Sąjungos institucijoms siekti Sąjungos tikslų.

(132) Siekiant užtikrinti veiksmingą valstybės pagalbos taisyklių vykdymą, nacionalinių teismų prašoma nedelsiant perduoti Komisijai bet kokio rašytinio teismo sprendimo, kurį jie priėmė po to, kai Komisija pateikė informaciją ar nuomonę arba amicus curiae pastabas, kopijas. Tai leidžia Komisijai laiku sužinoti apie atvejus, dėl kurių gali būti tikslinga pateikti pastabas, jei viena iš šalių apskųs teismo sprendimą. Siųsdami teismo sprendimą, nacionaliniai teismai nurodo Komisijai, ar jie suteikia leidimą tą sprendimą paskelbti Komisijos interneto svetainėje.

(133) Siekdama veiksmingesnio ir nuoseklesnio valstybės pagalbos taisyklių taikymo, Komisija ragina valstybes nares įsteigti koordinavimo punktus nacionaliniams teisėjams, sprendžiantiems valstybės pagalbos klausimus. Šie koordinavimo punktai turėtų atitikti valstybių narių administracinę struktūrą ir nepažeisti teisminės institucijos nepriklausomumo. Komisija taip pat laikosi nuomonės, kad keitimuisi informacija gali būti ypač svarbus oficialių ar neoficialių teisėjų tinklų, sprendžiančių valstybės pagalbos klausimus, sukūrimas nacionaliniu ar Europos lygmeniu. Centriniai koordinavimo punktai ir teisėjų tinklai gali leisti nacionaliniams teisėjams keistis geriausios praktikos pavyzdžiais valstybės pagalbos srityje ir sudaryti Komisijai palankesnes sąlygas perduoti informaciją apie bet kokius naujausius valstybės pagalbos politikos pokyčius, pavyzdžiui, rengiant kursus ir informacinius biuletenius.

6. VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ IR SPRENDIMŲ NEĮGYVENDINIMO PASEKMĖS

(134) Kaip nurodyta šio pranešimo 4.2.1 ir 4.2.2 skirsniuose, nacionaliniams teismams gali būti pavesta savo nacionalinėje teisinėje sistemoje tiesiogiai taikyti SESV 107 straipsnio 1 dalies ir 108 straipsnio 3 dalies nuostatas. Kai nacionaliniai teismai savo sprendimais suteikia naują pagalbą pažeisdami neveikimo pareigą, Komisija gali pradėti tyrimo procedūrą pagal Procedūrų reglamento 12 straipsnį, siekdama įvertinti neteisėtos valstybės pagalbos suderinamumą su vidaus rinka. Be to, jei nacionaliniai teismai neužtikrina pareigų, kylančių iš Komisijos sprendimo dėl susigrąžinimo ar sutarčių ( 165 ) , laikymosi, Komisija gali pradėti pažeidimo nagrinėjimo procedūrą atitinkamų valstybių narių atžvilgiu.

(135) Kaip valstybių narių organams, nacionaliniams teismams yra pavesta imtis atitinkamų priemonių, kad būtų užtikrintas veiksmingas sprendimų dėl susigrąžinimo įgyvendinimas. Pasekmės, kylančios tada, kai valstybės narės neįgyvendina Komisijos susigrąžinimo sprendimų, yra išdėstytos Pranešime dėl pagalbos susigrąžinimo ( 166 )

(136) Nacionaliniai teismai taip pat turi saugoti asmenų, susidūrusių su galimu neveikimo pareigos pažeidimu, teises ( 167 ) . Kaip nurodyta šio pranešimo 6.2 skirsnyje, šių teisių apsaugos neužtikrinančios valstybės narės, įskaitant jų nacionalinius teismus, nevykdo pagal Sąjungos teisę joms tenkančių pareigų ( 168 )

6.1. Komisijos procedūros dėl neteisėtos pagalbos

(137) Nacionaliniai teismai tiesiogiai pažeisti SESV 108 straipsnio 3 dalį gali nagrinėjamoje byloje suteikdami naują pagalbą. Tai gali atsitikti, kai nacionalinis teismas priima sprendimą, turintį įtakos valstybės pagalbos teikimo akto įgyvendinimui. Taip yra, pavyzdžiui, kai sutarties arba sprendimo dėl pagalbos skyrimo aiškinimas pailgina pradinę pagalbos priemonės galiojimo trukmę ( 169 )

(138) Todėl nacionaliniai teismai turi laikytis SESV 108 straipsnio 3 dalies ir atitinkamai užtikrinti, kad apie visus jų sprendimus, kuriais keičiamas arba pratęsiamas valstybės pagalbos teikimo aktas, pavyzdžiui, jį išaiškinant ( 170 ) , būtų pranešta prieš juos įgyvendinant pagal valstybėje narėje galiojančias administracines taisykles.

(139) Jei nacionalinis teismas neužtikrina, kad būtų laikomasi neveikimo pareigos ir apie naują pagalbą nepranešama, Komisija, atlikusi patikrinimą, gali savo iniciatyva arba gavusi bet kurio suinteresuotojo subjekto skundą pradėti tyrimą dėl neteisėtos valstybės pagalbos pagal Procedūrų reglamento 12 straipsnį.

6.2. Pažeidimo nagrinėjimo procedūra

(140) SESV 258 straipsnyje nustatyta, kad jei Komisija mano, kad valstybė narė neįvykdė kokios nors pareigos pagal Sutartis, ji gali pradėti pažeidimo procedūrą. Procedūros tikslas – nutraukti pažeidimą. Pasibaigus ikiteisminiam etapui, kuriuo Komisija, pasikeitusi oficialiomis nuomonėmis su atitinkama valstybe nare, pateikia pagrįstą nuomonę, ji gali perduoti klausimą spręsti Teisingumo Teismui ( 171 )

(141) Kai nacionaliniai teismai tinkamai neįvertina SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimo pasekmių, jie pažeidžia pagal Sutartis jiems tenkančias pareigas. Tai gali būti atvejis, kai nacionaliniai teismai netrukdo įgyvendinti neteisėtą priemonę arba nenurodo susigrąžinti pagalbą ( 172 )

(142) Valstybės narės atsakomybė gali kilti ir dėl to, kad nacionaliniai teismai, nevykdydami iš SESV 108 straipsnio 3 dalies jiems kylančių pareigų, neužtikrina asmenų teisių apsaugos. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad valstybės narės yra atsakingos už žalą, atsiradusią dėl Sąjungos teisės pažeidimo, įskaitant pažeidimus, kylančius iš nacionalinio paskutinės instancijos teismo sprendimo ( 173 )

7. BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

(143) Šiuo pranešimu pakeičiamas 2009 m. Pranešimas dėl vykdymo užtikrinimo.

(144) Šiuo pranešimu siekiama nacionaliniams teismams pateikti rekomendacijų dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo. Jis nėra privalomas nacionaliniams teismams ir nedaro poveikio jų nepriklausomumui.

(145) Komisija gali peržiūrėti šį pranešimą, kai mano, kad tai tikslinga, be kita ko, atsižvelgdama į galiojančių Sąjungos taisyklių pakeitimus arba teismų praktikos pokyčius ateityje.

(1) Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „ES valstybės pagalbos modernizavimas“ (COM(2012) 0209 final).

(2) Nuo 2015 m. bendrosios išimties reglamentas buvo taikomas daugiau nei 96 proc. naujos pagalbos priemonių, apie kurių išlaidas pranešta pirmą kartą. Žr. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/scoreboard/index_en.html

(3) Vykdymo užtikrinimo tyrimas buvo atliktas iki Susitarimo dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos pasirašymo (2020 m. sausio 24 d.) ir jo įsigaliojimo (2020 m. vasario 1 d.). Laikoma, kad Vykdymo užtikrinimo tyrime visos nuorodos į valstybes nares apima ir Jungtinę Karalystę.

(4) Žr. Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001), Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2019.

(5) Komisijos pranešimas dėl nacionalinių teismų įgyvendinamos valstybės pagalbos teisės (OL C 85, 2009 4 9, p. 1).

(6) 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentas (ES) 2015/1589, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (kodifikuota redakcija) (OL L 248, 2015 9 24, p. 9).

(7) Siekdamas įvertinti, ar ši institucija patenka į sąvokos teismas, kaip ji suprantama pagal SESV 267 straipsnį, taikymo sritį, Teisingumo Teismas atsižvelgia į visas aplinkybes, kaip antai institucijos teisinę prigimtį, jos nuolatinį pobūdį, jurisdikcijos privalomumą, ar jos procesas grindžiamas šalių rungimosi principu, ar ši institucija taiko teisės normas ir ar ji yra nepriklausoma. Šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Banco de Santander, C-274/14, ECLI:EU:C:2020:17, 51 punktą. Arbitražo teismai negali būti laikomi teismais, kaip apibrėžta SESV 267 straipsnyje, jei šalys nėra teisiškai ar faktiškai įpareigotos perduoti ginčus nagrinėti arbitražui ir jei atitinkamos valstybės narės valdžios institucijos nedalyvauja priimant sprendimą kreiptis į arbitražą ir iš jų nereikalaujama dalyvauti arbitražo byloje. Tačiau Teisingumo Teismas pripažino pagal teisės aktus įsteigto arbitražo teismo, kurio sprendimai šalims buvo privalomi ir kurio jurisdikcija nepriklausė nuo šalių susitarimo, pateiktų prejudicinių klausimų priimtinumą. Žr. 2014 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo nutarties Merck Canada, C-555/13, 17 ir 18 punktus ir joje nurodytą teismo praktiką.

(8) Tačiau net jei šiomis gairėmis nesiekiama sukurti privalomo poveikio, nacionaliniai teismai, spręsdami jiems pateiktus ginčus, privalo į jas atsižvelgti. Žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Baltlanta, C-410/13, EU:C:2014:2134, 64 punktą ir 1989 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Grimaldi, C-322/88, ECLI:EU:C:1989:646, 18 punktą; 2014 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Mediaset, C-69/13, ECLI:EU:C:2014:71, 31 punktą.

(9) OL C 247, 2019 7 23, p. 1.

(10) 2008 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas British Aggregates / Komisija, C-487/06 P, ECLI:EU:C:2008:757, 111 punktas; 2000 m. gegužės 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas Prancūzija / Ladbroke Racing ir Komisija, C-83/98 P, ECLI:EU:C:2000:248, 25 punktas.

(11) Žr., pavyzdžiui, Komisijos pranešimą dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje vartojamos valstybės pagalbos sąvokos (OL C 262, 2016 7 19, p. 1); Komisijos komunikatą dėl Europos Sąjungos valstybės pagalbos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012 1 11, p. 4); Komisijos pranešimą dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (OL C 155, 2008 6 20, p. 10); Komisijos komunikatą „Valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, technologinei plėtrai ir inovacijoms sistema“ (OL C 198, 2014 6 27, p. 1).

(12) 2019 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas Dilly’s Wellnesshotel, C-585/17, ECLI:EU:C:2019:969, 54 punktas.

(13) 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 88 punktas; 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 22 punktas; 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 29 punktas.

(14) 2006 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 38 punktas; 2010 m. kovo 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas CELF ir Ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, 26 punktas; 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 21 punktas; 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 21 punktas.

(15) 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 88–89 punktai; 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 22–23 punktai.

(16) Procedūrų reglamento 1 straipsnio c punkte „nauja pagalba“ apibrėžiama kaip „visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos [schemos] ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti [esama] pagalba, įskaitant egzistuojančios [esamos] pagalbos pakeitimus“. Kadangi ši nuostata suformuluota plačiai, ji gali apimti ne tik patį pakeitimą, bet taip pat su šiuo pakeitimu susijusią pagalbą. Be to, pagal Procedūrų reglamento 1 straipsnio b punkto ii papunktį „esama pagalba“ laikoma, be kita ko, „patvirtinta pagalba, t. y. Komisijos arba Tarybos patvirtintos pagalbos sistemos [schemos] ir individuali pagalba“. Taigi pagalba, dėl kurios priimtas leidimo sprendimas ir kuri, padarius pakeitimą, pažeidžiantį šiame sprendime nurodytą sąlygą, kuria siekiama užtikrinti šios pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, jau nebėra minėto sprendimo, kuriuo leista ją teikti, dalykas, gali būti nauja pagalba. Žr. 2017 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija / Italija, C-467/15 P, ECLI:EU:C:2017:799, 46 ir 47 punktus. Taip pat žr. šio pranešimo 4.2.2.2 skirsnį.

(17) 2013 m. gruodžio 18 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 1407/2013 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai (OL L 352, 2013 12 24, p. 1); 2012 m. balandžio 25 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 360/2012 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai, skiriamai visuotinės ekonominės svarbos paslaugas teikiančioms įmonėms (OL L 114, 2012 4 26, p. 8); 2013 m. gruodžio 18 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 1408/2013 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai žemės ūkio sektoriuje (OL L 352, 2013 12 24, p. 9); 2014 m. birželio 27 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 717/2014 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai žuvininkystės ir akvakultūros sektoriuje (OL L 190, 2014 6 28, p. 45).

(18) Tokie reglamentai priimami remiantis 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentu (ES) 2015/1588 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims (OL L 248, 2015 9 24, p. 1).

(19) 2014 m. birželio 17 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 651/2014, kuriuo tam tikrų kategorijų pagalba skelbiama suderinama su vidaus rinka taikant Sutarties 107 ir 108 straipsnius (OL L 187, 2014 6 26, p. 1).

(20) Pagal SESV 109 straipsnį Europos Sąjungos Taryba gali priimti SESV 107 ir 108 straipsnių taikymo reglamentus ir nustatyti pagalbos kategorijas, kurioms netaikoma pareiga pranešti. Tuomet, kaip nustatyta SESV 108 straipsnio 4 dalyje, Komisija gali priimti reglamentus, susijusius su valstybės pagalbos kategorijomis, kurias Taryba nustatė pagal SESV 109 straipsnį.

(21) 2011 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimas 2012/21/ES dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (pranešta dokumentu C(2011) 9380) (OL L 7, 2012 1 11, p. 3).

(22) 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų (OL L 315, 2007 12 3, p. 1).

(23) OL C 202, 2016 6 7, p. 13.

(24) 2002 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas Roquette Frères, C-94/00, ECLI:EU:C:2002:603, 31 punktas.

(25) 1996 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas SFEI ir kiti, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 50 punktas; 1991 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas Delimitis / Henninger Bräu, C-234/89, ECLI:EU:C:1991:91, 53 punktas.

(26) 2014 m. rugsėjo 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Transalpine Ölleitung in Österreich, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, 56 punktas; 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41 punktas.

(27) 1983 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Milchkontor GmbH, C-205/82, ECLI:EU:C:1983:233, 22–23 punktai; 2002 m. birželio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas Nyderlandai / Komisija, C-382/99, ECLI:EU:C:2002:363, 90 punktas; 2014 m. rugsėjo 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Komisija / Vokietija, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, 39–42 punktai; 2019 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 72 punktas; 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 40–41 punktai; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 135 punktas.

(28) Ar laikomasi veiksmingumo principo turi būti vertinama analizuojant konkrečias tos nuostatos ypatybes ir jos vaidmenį vykdant atitinkamą procedūrą. Šiuo klausimu žr. 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 40 punktą; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 138–140 punktai.

(29) Tačiau taikomų vidaus procesinių taisyklių atitiktis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principams gali būti susijusi su bet kuriais kitais nacionalinės teisės aktų aspektais, įskaitant, pavyzdžiui, išlaidų, susijusių su privačiuoju valstybės pagalbos vykdymo užtikrinimu nacionaliniuose teismuose, dydį.

(30) 2005 m. sausio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas Streekgewest, C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, 18 punktas.

(31) Pavyzdžiui, Rumunijoje teisę kreiptis į teismą turi bet kuris asmuo, kuriam turi įtakos neteisėta valstybės pagalbos priemonė. Žr. Annex 3: Country reports of the „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2019, p. 404. Be to, Latvijoje teisė kreiptis į teismą yra tiesiogiai grindžiama SESV 108 straipsnio 3 dalimi, todėl nacionaliniai teismai gali remtis Procedūrų reglamente įtvirtinta „suinteresuotosios šalies“ apibrėžtimi nustatydami, ar atitinkamoje byloje asmuo turi teisę kreiptis į teismą. Žr. Annex 3: Country reports of the „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2019, p. 300.

(32) Pavyzdžiui, nurodomi atvejai, kai neteisėta pagalba finansuojama iš ieškovui taikomo mokesčio. Tačiau vertinimas yra kitoks, kai ginčas yra susijęs ne su prašymu atleisti nuo ginčijamo mokesčio, o su šiuo mokesčiu susijusių taisyklių teisėtumu. Šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 25 punktą ir 2018 m. balandžio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo ANGED, C-233/16, ECLI:EU:C:2018:280, 26 punktą.

(33) 2005 m. sausio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas Streekgewest, C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, 19 punktas.

(34) 2016 m. lapkričio 10 d. Teisingumo Teismo sprendimas DTS Distribuidora de Televisión Digital / Komisija, C-449/14 P, ECLI:EU:C:2016:848, 81–82 punktai; 2016 m. gruodžio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Komisija / Aer Lingus, C-164/15 P, ECLI:EU:C:2016:990, 121 punktas; 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 24–28 punktai.

(35) 2006 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas Air Liquide Industries Belgium, C-393/04, ECLI:EU:C:2006:403, 45 punktas.

(36) Šiuo klausimu žr. 2017 m. spalio 10 d. Teisingumo Teismo nutarties Greenpeace energy / Komisija, C-640/16 P, ECLI:EU:C:2017:752, 61–63 punktus.

(37) Taip gali būti, pavyzdžiui, aplinkos apsaugos srityje. Tuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Austrija / Komisija, C-594/18, ECLI:EU:C:2020:742, 100 punktą dėl pagalbos branduolinės energetikos sektoriuje, patvirtintos pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Taip pat žr. Komisijos pranešimo dėl teisės kreiptis į teismą aplinkosaugos klausimais (OL C 275, 2017 8 18, p. 1) 38–42 punktus dėl aplinkosaugos organizacijų, skatinančių aplinkos apsaugą pagal Orhuso konvenciją dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais, statuso pripažinimo.

(38) 2019 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 72 punktas.

(39) Pavyzdžiui, Airijoje Aukščiausiojo Teismo Konkurencijos sąrašui priskirta išimtinė jurisdikcija nagrinėti ginčus dėl konkurencijos teisės, įskaitant valstybės pagalbos bylas. Be to, nuo 2013 m. sausio 19 d. Italijoje šalies administraciniams teismams suteikta beveik išimtinė kompetencija nagrinėti bylas dėl viešojo ir privačiojo valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimo. Civiliniams teismams palikta kompetencija vykdyti tam tikrų rūšių procesą ir nagrinėti tam tikrų rūšių ieškinius. Žr. Annex 3: Country reports of the „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2019, p. 253, 263–264: Taip pat. žr. Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001), p. 103–104.

(40) Visų pirma, daugumoje valstybių narių administraciniai teismai yra kompetentingi tais atvejais, kai ieškovas ginčija valdžios institucijos aktą, pavyzdžiui, nurodymą susigrąžinti pagalbą arba skirti pagalbą, o civilinių bylų teismai yra kompetentingi spręsti su valstybės pagalbos susigrąžinimu susijusius klausimus bankroto bylose arba bylose dėl žalos atlyginimo. Žr. Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001), Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2019, p. 64.

(41) 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 38 punktas.

(42) 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Olimpiclub, C-2/08, ECLI:EU:C:2009:506, 24 punktas. 2014 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimas Impresa Pizzarotti, C-213/13, ECLI:EU:C:2014:2067, 54 punktas; 2020 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas Telecom Italia, C-34/19, ECLI:EU:C:2020:148, 58 punktas.

(43) 1963 m. vasario 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Van Gend en Loos / Administratie der Belastingen, C-26/62, ECLI:EU:C:1963:1; 1964 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas Costa / E.N.E.L., C-6/64, ECLI:EU:C:1964:66; 1978 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas Amministrazione delle finanze dello Stato / Simmenthal, C-106/77, ECLI:EU:C:1978:49.

(44) 2007 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendimas Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 60 ir 61 punktai.

(45) 2007 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendimas Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 61–63punktai; 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 44 punktas; 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas Buonotourist / Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92–96 punktai; 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas CSTP Azienda della Mobilità / Komisija, C-587/18 P, ECLI: EU:C:2020:150, 92–96 punktai; 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Olimpiclub, C-2/08, ECLI:EU:C:2009:506, 22–25 punktai.

(46) „Nacionalinė taisyklė, kliudanti nacionaliniam teismui nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies trečio sakinio pažeidimo, dėl res judicata galią įgijusio nacionalinio teismo sprendimo, priimto byloje, kurios dalykas nėra toks pat ir kuri nepadarė poveikio nagrinėjamos sutarčių valstybės pagalbos pobūdžiui, turi būti laikomas neatitinkančiu veiksmingumo principo“, 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 45 punktas.

(47) 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas Buonotourist / Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92–96 punktai.

(48) 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 30 ir 42–43 punktai.

(49) 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 19 punktas.

(50) 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 25 punktas; 2017 m. gegužės 18 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-150/16, ECLI:EU:C:2017:388, 40 punktas; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 84 punktas.

(51) Komisijos pranešimas dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje vartojamos valstybės pagalbos sąvokos (OL C 262, 2016 7 19, p. 1).

(52) 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas Buonotourist / Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 90 punktas.

(53) Žr. Procedūrų reglamento 4 ir 9 straipsnius.

(54) 2016 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas Kotnik ir kiti, C-526/14, ECLI:EU:C:2016:570, 37 punktas.

(55) Sprendimas nereikšti prieštaravimų, Procedūrų reglamento 4 straipsnio 3 dalis.

(56) Sąvokas „teigiamas sprendimas“ ir „neigiamas sprendimas“ žr. Procedūrų reglamento 9 straipsnio atitinkamai 3 ir 5 dalyse.

(57) Žr. Procedūrų reglamento 4 straipsnio 3 ir 4 dalis.

(58) Žr. 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo Buonotourist / Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 93–94 punktus: „tokios kompetencijos įgyvendinimas apima Komisijos teisę pagal SESV 108 straipsnį išnagrinėti, ar priemonė yra valstybės pagalba, apie kurią pagal šio straipsnio 3 dalį jai turėjo būti pranešta tuo atveju, kai valstybės narės valdžios institucijos nusprendė, jog ši priemonė neatitinka SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų, įskaitant atvejus, kai šios institucijos šiuo klausimu laikėsi nacionalinio teismo įvertinimo. Šios išvados negali paneigti tai, kad šis teismas priėmė res judicata galią įgijusį sprendimą. Iš tiesų pažymėtina, kad Komisijos išimtinės kompetencijos taisyklė taikoma vidaus teisės sistemoje, remiantis Sąjungos teisės viršenybės principu“.

(59) 2016 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, 33 ir 36–37 punktai.

(60) 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas Buonotourist / Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92–96 punktai; 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas CSTP Azienda della Mobilità / Komisija, C-587/18 P, ECLI: EU:C:2020:150, 92–96 punktai.

(61) 1990 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas Prancūzija / Komisija (Boussac), C-301/87, ECLI:EU:C:1990:67, 9–22 punktai. Tai neužkerta kelio Komisijai tam tikrais atvejais, numatytais Procedūrų reglamento 13 straipsnio 2 dalyje, nurodyti susigrąžinti suteiktą pagalbą nebaigus suderinamumo vertinimo.

(62) 2019 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 66 punktas; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 110 punktas. Abiem atvejais Teisingumo Teismas rėmėsi Procedūrų reglamentu, kuriame įtvirtintos procedūrinio pobūdžio taisyklės, taikomos visoms administracinėms procedūroms, susijusioms su Komisijos nagrinėjama valstybės pagalba, kodifikuojama ir sustiprinama Komisijos praktiką tikrinant valstybės pagalbą.

(63) 2002 m. kovo 7 d. Teisingumo Teismo sprendimas Italija / Komisija, C-310/99, ECLI:EU:C:2002:143, 99 punktas.

(64) Žr. Procedūrų reglamento 16 straipsnio 1 dalį.

(65) Žr. Procedūrų reglamento 17 straipsnio 1 dalį.

(66) 1990 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas Prancūzija / Komisija, C-301/87, ECLI:EU:C:1990:67, 19–20 punktai; 1991 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Italija / Komisija, C-303/88, ECLI:EU:C:1991:136, 46 punktas. Jeigu valstybė narė nevykdo nurodymo sustabdyti arba susigrąžinti pagalbą, Komisija turi teisę, atitinkamu klausimu atlikdama tikrinimą iš esmės, jį perduoti tiesiogiai Teisingumo Teismui ir prašyti minėto nurodymo nevykdymą pripažinti SESV pažeidimu pagal Procedūrų reglamento 14 straipsnį.

(67) Žr. Procedūrų reglamento 13 straipsnio 1 ir 2 dalis.

(68) 2008 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas CELF ir ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 38 punktas; 1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ir kiti / Prancūzija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 11–12 punktai.

(69) 1973 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas Lorenz GmbH / Vokietijos Federacinė Respublika ir kiti, C-120/73, ECLI:EU:C:1973:152, 8 punktas; 1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ir kiti / Prancūzija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 11 punktas; 1996 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas SFEI ir kiti, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 39 punktas.

(70) Dėl nacionalinių teismų vaidmens užtikrinant valstybės pagalbos viešąjį vykdymą žr. Pranešimą dėl pagalbos susigrąžinimo (OL C 247, 2019 7 23, p. 1).

(71) Taip pat žr. 2019 m. birželio 20 d. Bendrojo Teismo sprendimo A&O hostel ir hotel Berlin / Komisija, T-578/17, ECLI:EU:T:2019:437, 72 punktą.

(72) Šiuo klausimu žr. 1977 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Steineke e Weinlig, 78/76, ECLI:EU:C:1977:52, 14 punktą.

(73) 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas CSTP Azienda della Mobilità / Komisija, C-587/18 P, ECLI: EU:C:2020:150, 92–93 punktai; 2020 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas Buonotourist / Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 96 punktas.

(74) 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41 punktas.

(75) 1987 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas Foto-Frost / Hauptzollamt Lübeck-Ost, C-314/85, ECLI:EU:C:1987:452, 20 punktas.

(76) 1991 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest / Hauptzollamt Itzehoe ir Hauptzollamt Paderborn, C-143/88 ir C-92/89, ECLI:EU:C:1991:65, 23 punktas; 1995 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ir kiti (I) / Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft, C-465/93, ECLI:EU:C:1995:369, 51 punktas; 2007 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendimas Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 53 punktas.

(77) Remiantis SESV sutarties 267 straipsniu, nacionalinis teismas, kurio sprendimui netaikoma tolesnė teisminė peržiūra, tam tikromis aplinkybėmis privalo Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Jeigu Sąjungos teisės aiškinimą galima aiškiai nustatyti iš nusistovėjusios teismų praktikos arba dėl jo negali kilti jokių pagrįstų abejonių, teismas, kurio sprendimai negali būti toliau skundžiami pagal nacionalinę teisę, neprivalo prašyti Teisingumo Teismo priimti prejudicinį sprendimą, nors tą daryti jam nedraudžiama. Žr. 1982 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo CILFIT / Ministero della Sanità, C-283/81, ECLI:EU:C:1982:335, 14–20 punktus; 2008 m. rugsėjo 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Unión General de Trabajadores de La Rioja, C-428/06–C-434/06, ECLI:EU:C:2008:488, 42 ir 43 punktus; 2016 m. liepos 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Association France Nature Environnement, C-379/15, ECLI:EU:C:2016:603, 47–50 punktus; 2016 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, 40 punktą; 2018 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija / Prancūzija (išankstinis mokėjimas), C-416/17, ECLI:EU:C:2018:811, 108 ir paskesnius punktus.

(78) 1996 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas SFEI ir kiti, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 50–51 punktai. 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 44 punktas.

(79) 2008 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas CELF ir ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 40 punktas; 2015 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, 76 punktas; 2019 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 59 punktas.

(80) 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 30 punktas; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 89 punktas; 2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 23 punktas; 2018 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas Rittinger ir kiti, C-492/17, ECLI:EU:C:2018:1019, 42 punktas.

(81) 2008 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas CELF ir ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 52–55 punktai. Pagal savo nacionalinę teisę nacionalinis teismas prireikus, be to, dar gali nurodyti grąžinti neteisėtą pagalbą, nepažeidžiant valstybės narės teisės vėliau ją įgyvendinti iš naujo. Jis taip pat gali tenkinti reikalavimus atlyginti dėl neteisėtos pagalbos patirtą žalą (ten pat, 53 punktas).

(82) Tuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Arriva Italia ir kiti, C-385/18, ECLI:EU:C:2019:1121, 85 punktą.

(83) 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 37–40 punktai.

(84) 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 38 punktas.

(85) 2013 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41–43 punktai.

(86) 2010 m. kovo 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas CELF ir ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, 31 ir paskesni punktai; 2014 m. balandžio 4 d. Teisingumo Teismo nutartis Flughafen Lübeck, C-27/13, ECLI:EU:C:2014:240, 30 punktas.

(87) T. y. sprendimą, kuriuo užbaigiamas oficialus tyrimas pagal Procedūrų reglamento 9 straipsnį.

(88) Tuo klausimu žr. 1998 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ispanija / Komisija, C-415/96, EU:C:1998:533, 31 punktą; 2000 m. spalio 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Industrie des poudres sphériques / Taryba, C-458/98 P, EU:C:2000:531, 82 punktą; 2008 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Alitalia / Komisija, T-301/01, EU:T:2008:262, 99 ir 142 punktus.

(89) 1977 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas Steinike & Weinlig, C-78/76, ECLI:EU:C:1977:52, 14 punktas; 1996 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas SFEI ir kiti, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 49 punktas; 1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ir kiti / Prancūzija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 10 punktas; 2007 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendimas Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 50 punktas; 2006 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 39 punktas.

(90) OL C 262, 2016 7 19, p. 1.

(91) 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 90–92 punktai.

(92) 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 101 punktas; 2019 m. liepos 29 d. Teisingumo Teismo sprendimas BMW / Komisija, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, 151 punktas.

(93) 2019 m. liepos 29 d. Teisingumo Teismo sprendimas BMW / Komisija, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, 132 ir 133 punktai; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 67 punktas.

(94) 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 60 punktas. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra išaiškinęs, kad išimties taikymo kriterijai turi būti aiškūs ir paprastai taikomi, o nacionaliniams teismams nereikėtų kiekvienu konkrečiu atveju atlikti sudėtingų ekonominių vertinimų (ten pat, 61 ir 68 punktai).

(95) 2005 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas Unicredito Italiano, C-148/04, ECLI:EU:C:2005:774, 104 punktas; 2015 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, 77 punktas; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 104 punktas.

(96) 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 101 punktas; 2019 m. liepos 29 d. Teisingumo Teismo sprendimas BMW / Komisija, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, 151 punktas.

(97) Procedūrų reglamento 1 straipsnio b punktas ir 17 straipsnio 3 dalis.

(98) 2019 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 66 punktas; 2019 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 110 punktas. Pavyzdž