Oficialusis leidinys C 188 , 04/07/2001 p. 0005 - 0011



Komisijos pranešimas dėl būtinų ir su įmonių koncentracija tiesiogiai susijusių apribojimų (2001/C 188/03) (tekstas svarbus EEE) I. ĮŽANGA 1. 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės [1] (toliau – Susijungimų reglamentas) 6 straipsnio 1 dalies b punkto antroji pastraipa ir 8 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos antrasis sakinys numato, kad sprendime, skelbiančiame, jog koncentracija yra suderinama su bendrąja rinka, turi būti sprendžiama ir dėl "apribojimų, kurie yra būtini ir tiesiogiai susiję su koncentracijos vykdymu". Ši sąvoka taip pat minima Susijungimo reglamento konstatuojamosios dalies 25 punkte. Sprendime, skelbiančiame, kad koncentracija yra suderinama su bendrąja rinka, taip pat kalbama apie tokio tipo apribojimus. Vadovaujantis Susijungimų reglamento 22 straipsnio 1 dalimi, taikomas tik tas reglamentas, o Tarybos reglamentas Nr. 17 [2] netaikomas, taip pat netaikomas 1968 m. liepos 19 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1017/68 dėl konkurencijos taisyklių taikymo geležinkelių, kelių ir vidaus vandenų transportui [3], 1986 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 4056/86, nustatantis išsamias Sutarties 81 ir 82 straipsnių taikymo jūrų transportui taisykles [4], ir 1987 m. gruodžio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) 3975/87, nustatantis konkurencijos taisyklių taikymo oro transporto sektoriaus įmonėms tvarką [5]. 2. Ši teisės sistema Komisijos neįpareigoja vertinti ir formaliai taikyti tokius apribojimus. Bet kuris toks vertinimas yra tik deklaratyvaus pobūdžio, nes visiems apribojimams, kurie atitinka Susijungimų reglamentą, jau yra pritaikyta 6 straipsnio 1 dalies b punkto antroji pastraipa, ir 8 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos antras sakinys, ir todėl jie jau yra teisiškai patikrinti, ir nesvarbu, ar Komisijos sprendime jie yra aiškiai įvardyti, ar ne. Komisija daugiau neketina savo sprendimuose dėl susijungimų pareikšti tokio vertinimo. Tai atitinka Komisijos praktiką, kuri pradėta taikyti nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. tais atvejais, kai galima taikyti supaprastintą procedūrą [6]. 3. Koncentracijos šalių ginčai dėl to, ar apribojimai yra būtini ir tiesiogiai susiję su jos vykdymu ir dėl to savaime patvirtinami Komisijos sprendimu, priklauso nacionalinių teismų jurisdikcijai. 4. Šiame pranešime bendrais bruožais išdėstoma, kaip Komisija aiškina sąvoką "apribojimai, būtini ir tiesiogiai susiję su koncentracijos vykdymu". Tolesniuose skirsniuose pateikiamose gairėse išdėstoma buvusi Komisijos patirtis ir praktika šioje srityje. Šis pranešimas pakeičia Komisijos pranešimą apie koncentracijoms taikomus pagalbinius apribojimus [7]. 5. Komisijos Susijungimų reglamento 6 straipsnio 1 dalies b punkto antrosios pastraipos ir 8 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos antrojo sakinio aiškinimas nepažeidžia aiškinimo, kurį gali pateikti Teisingumo Teismas arba Europos Bendrijų Pirmosios Instancijos Teismas. II. BENDRIEJI PRINCIPAI 6. Koncentracija gali būti vykdoma sutartiniais santykiais arba kontrolę nustatančiais susitarimais, kaip apibrėžta Susijungimų reglamento 3 straipsnio 3 dalyje. Visi susitarimai, susiję su turtu, būtinu įvykdyti pagrindinį koncentracijos tikslą, taip pat sudaro koncentracijos sudedamąsias dalis. Be šių priemonių ir susitarimų koncentracijos šalys gali sudaryti kitus susitarimus, kurie nėra koncentracijos sudedamosios dalys ir neriboja šalių veiksmų laisvės rinkoje. Jei tokiuose susitarimuose yra apribojimai, būtini ir tiesiogiai susiję su pačios koncentracijos vykdymu, jiems galioja sprendimas, kad koncentracija yra suderinama su bendrąja rinka; jei ne, jų apribojamąjį poveikį gali reikėti įvertinti pagal EB sutarties 81 ir 82 straipsnius. 7. Kad apribojimai būtų laikomi "tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu", nepakanka, kad susitarimas būtų sudarytas tuo pat metu arba tokiomis pat aplinkybėmis kaip ir koncentracija. 8. Susitarimai turi būti "būtini koncentracijos vykdymui", o tai reiškia, kad nesant tokių susitarimų, koncentracija negalėtų būti įvykdyta arba galėtų būti įvykdyta mažiau griežtai apibrėžtomis sąlygomis, žymiai didesnėmis sąnaudomis, per žymiai ilgesnį laiką arba su žymiai didesniais sunkumais [8]. Tokius kriterijus paprastai atitinka susitarimai, kuriais siekiama apsaugoti perduodamo turto vertę [9], išlaikyti tiekimo tęstinumą po to, kai panaikinamas buvęs ūkio subjektas [10], arba padėti įsteigti naują subjektą [11]. 9. Nustatant, ar apribojimas yra būtinas, tikslinga atsižvelgti ne tik į jo pobūdį, bet ir įsitikinti, kad jo trukmė, objektas ir geografinė taikymo sritis neviršija to, kas pagrįstai reikalinga koncentracijai vykdyti. Jei yra vienodai veiksmingų alternatyvų teisėtam tikslui pasiekti, įmonės privalo pasirinkti tą alternatyvą, kuri objektyviai mažiausiai apriboja konkurenciją. 10. Kai koncentracijos vykdomos etapais, sutartiniai santykiai, susiję su atskirais etapais prieš nustatant kontrolę, kaip apibrėžta Susijungimų reglamento 3 straipsnio 1 ir 3 dalyse, negali būti laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu. Tokiems susitarimams taikytini EB sutarties 81 ir 82 straipsniai. Tačiau susitarimai, kuriais padedama įsigyti kontrolę, gali būti laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais. 11. Būtinumo ir tiesioginio siejimosi kriterijai yra objektyvaus pobūdžio. Apribojimai nėra būtini ir tiesiogiai susiję su koncentracijos vykdymu vien dėl to, kad juos tokiais laiko šalys. III. BENDROSIOMS SĄLYGOMS TAIKOMI PRINICIPAI ĮMONĖS ĮSIGIJIMO ATVEJU 12. Apribojimai, dėl kurių šalys susitaria perleisdamos įmonę, gali būti naudingi įgijėjui arba pardavėjui. Apskritai, įgijėjui yra svarbiau turėti tam tikrą apsaugą nei pardavėjui. Įgijėjui reikia būti užtikrintam, kad jis galės įsigyti visą perkamo verslo vertę. Taigi, paprastai pardavėjui naudingi apribojimai arba visiškai nėra būtini ir tiesiogiai susiję su koncentracijos vykdymu, arba jų taikymo sritį ir (arba) trukmę reikia daugiau riboti nei įgijėjui naudingas susitarimo sąlygas. A. Nekonkuravimo sąlygos 13. Perleidžiant įmonę arba jos dalį, pardavėjui nustatomi įsipareigojimai nekonkuruoti gali būti būtini ir tiesiogiai susiję su koncentracijos vykdymu. Kad įgijėjas galėtų įsigyti visą perleidžiamo turto vertę, jam reikia tam tikros apsaugos nuo pardavėjo konkurencijos, kad jis galėtų įsigyti klientų ištikimybę ir perimti bei išnaudoti visą pažangiąją patirtį. Tokios nekonkuravimo sąlygos užtikrina, kad įgijėjas gaus visą perleisto turto, į kurį įeina ir materialusis, ir nematerialusis turtas, toks kaip pardavėjo įgytas prestižas arba jo sukurta pažangioji patirtis [12] [13], vertę. Toks turtas yra ne tik tiesiogiai susijęs su koncentracija, bet ir būtinas jai vykdyti, nes be jo būtų pagrįstų priežasčių manyti, kad įmonės ar jos dalies pardavimas negalės įvykti. 14. Tačiau tokios nekonkuravimo sąlygos pateisinamos tik teisėtais koncentracijos vykdymo tikslais, kai jų trukmė, geografinė taikymo sritis, objektas ir asmenys, kuriems jie taikomi, neviršija to, ko pagrįstai reikia tokiam tikslui pasiekti. Tokia apsauga paprastai negali būti laikoma būtina, kai perleidžiamas tik materialusis turtas (toks kaip žemė, pastatai ar mašinos) arba tik pramoninės ir komercinės nuosavybės teisės (kurių turėtojai gali tuoj pat imtis veiksmų prieš tokių teisių perleidėjo prasižengimus). 15. Komisijos patirtis ir praktika rodo, kad tais atvejais, kai į įmonės perleidimą įeina abu elementai – ir prestižas, ir pažangioji patirtis, nekonkuravimo sąlygos paprastai išlieka pateisinamos iki trejų metų [14]; kai į perleidimą įeina tik prestižas, jos paprastai išlieka pateisinamos iki dvejų metų [15]. Ilgesnė trukmė gali būti pateisinama tik esant labai ribotoms aplinkybėms, pavyzdžiui, kai matyti, kad klientų ištikimybė pardavėjui tęsis ilgiau kaip dvejus metus arba ilgiau kaip trejus metus, kai perleistos pažangiosios patirties apimtis ir pobūdis pateisina papildomą apsaugos laikotarpį [16]. 16. Nekonkuravimo sąlygos taikymo geografinė apimtis paprastai turėtų būti apribota sritimi, kurioje pardavėjas parduodavo atitinkamus produktus ir paslaugas prieš perleidimą [17]. Daroma prielaida, kad įgijėjo nereikia apsaugoti nuo pardavėjo konkurencijos tokiose teritorijose, į kurias pardavėjas anksčiau nebuvo prasiskverbęs, nebent galima įrodyti, kad dėl konkrečių aplinkybių tokia apsauga reikalinga, pavyzdžiui, teritorijose, į kurias sandorio metu pardavėjas planavo įeiti, jei jis jau yra investavęs į pasiruošimą tokiam žingsniui. 17. Nekonkuravimo sąlygomis taip pat turi būti ribojami produktai (įskaitant produktų patobulintas ir atnaujintas atmainas bei vėlesnius modelius) ir paslaugos, kurios sudaro perleistos įmonės ūkinę veiklą. Tai gali apimti produktus ir paslaugas, kurie sandorio metu jau baigiami kurti, arba produktus, kurie jau yra sukurti, bet dar jais neprekiaujama. Įgijėjo nereikia apsaugoti nuo pardavėjo konkurencijos produktų ar paslaugų rinkose, kuriose perleistoji įmonė prieš perleidimą aktyviai dar nedalyvavo [18]. 18. Pardavėjas gali pats įsipareigoti, ir įpareigoti savo dukterines įmones bei komercinius atstovus. Tačiau įsipareigojimas nustatyti panašius apribojimus kitiems asmenims nebūtų laikomas būtinu ir tiesiogiai susijusiu su koncentracijos vykdymu. Ypač tai taikoma sąlygoms, kurios apriboja perpardavėjų arba naudotojų laisvę importuoti ar eksportuoti. 19. Sąlygos, kurios riboja pardavėjo teisę įsigyti arba turėti akcijų bendrovėje, konkuruojančioje su perleistuoju verslu, laikomos būtinos ir tiesiogiai susijusios su koncentracijos vykdymu, atsižvelgiant į tokias pat sąlygas, kurios buvo pirmiau nusakytos nekonkuravimo sąlygoms, jei jos nekliudo pardavėjui įsigyti ar turėti akcijų investiciniais tikslais, nesuteikiant jam nei tiesiogiai, nei netiesiogiai valdymo funkcijų arba žymios įtakos konkuruojančioje bendrovėje [19]. 20. Užsakymų neieškojimo ir slaptumo sąlygos turėtų būti vertinamos taip pat kaip ir nekonkuravimo sąlygos, jei jų apribojantis poveikis nėra didesnis už nekonkuravimo sąlygų apribojantį poveikį. Tačiau kadangi tokių sąlygų taikymo sritis gali būti siauresnė už nekonkuravimo sąlygų taikymo sritį, labiau tikėtina, kad jos bus laikomos būtinos ir tiesiogiai susijusios su koncentracijos vykdymu. Esant pateisinančioms konkrečioms aplinkybėms, slaptumo sąlygos gali galioti ilgiau nei trejus metus, atsižvelgiant į įmonių suinteresuotumą apsaugoti savo vertingas komercines paslaptis [20]. B. Licencijų susitarimai 21. Kad būtų galima visapusiškai naudotis perleisti turtu, įmonės ar jos dalies perleidimas paprastai apima ir intelektinės nuosavybės teisių arba pažangiosios patirties perleidimą įgijėjui. Tačiau pardavėjas gali ir toliau likti teisių savininku, kad galėtų jomis naudotis kitoje, tik ne perleistojoje, veikloje. Tokiais atvejais įprastas būdas užtikrinti, kad įgijėjas galėtų visapusiškai naudotis perleistu turtu – sudaryti jo naudai licencijų susitarimus. Panašiai yra, kai pardavėjas perleidžia intelektinės nuosavybės teises kartu su verslu ir nori toliau naudotis kai kuriomis arba visomis tokiomis teisėmis kitoje, tik ne perleistojoje, veikloje; tokiu atveju įgijėjas suteikia pardavėjui licenciją. 22. Patentų [21], panašių teisių arba pažangiosios patirties [22] licencijos gali būti laikomos būtinomis koncentracijai vykdyti. Jos taip pat gali būti laikomos koncentracijos sudedamąja dalimi, ir bet kuriuo atveju jų galiojimo laiką nebūtina riboti. Tokios licencijos gali būti paprastosios arba išimtinės ir gali būti ribojamos tam tikromis naudojimo sritimis tiek, kiek jos atitinka perleistosios įmonės veiklą. Tačiau teritorinis gamybos apribojimas perleistosios veiklos teritorija paprastai yra nebūtinas operacijai įvykdyti. Licencijų susitarimuose nustatyti apribojimai, kurie peržengia pirmiau nurodytų nuostatų ribas, tokie kaip apribojimai, apsaugantys licenciarą, o ne licencijatą, yra paprastai nebūtini koncentracijai įvykdyti. Juos galima vertinti pagal EB sutarties 81 straipsnį. Tačiau susitarimams, kuriuose yra konkurencijos apribojimų, vis tiek gali būti taikomas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 240/96. Tuo atveju, kai verslo pardavėjas suteikia licenciją pirkėjui, licencijos susitarime pardavėjui gali būti taikomas teritorinis apribojimas tokiomis pat sąlygomis, kokios yra nustatytos nekonkuravimo sąlygoje parduodant verslą. 23. Panašiai ir tais atvejais, kai suteikiamos prekių ženklų, įmonių pavadinimų, dizaino, autorinių ar panašių teisių licencijos, gali pasitaikyti situacijų, kuriose pardavėjas nori likti tokių teisių savininkas ir jomis naudotis neparduotoje veikloje, bet įgijėjui tokios teisės reikalingos, kad jis galėtų parduoti perleistoje įmonėje ar jos dalyje pagamintas prekes ar paslaugas. Čia taikomi tie patys pirmiau išdėstyti principai [23]. 24. Susitarimai dėl įmonių pavadinimo ar prekių ženklų naudojimo paprastai turėtų būti analizuojami, atsižvelgiant į konkrečią atitinkamos intelektinės nuosavybės teisės licenciją. C. Pirkimo ir tiekimo įsipareigojimai 25. Daugeliu atvejų dėl įmonės ar jos dalies perleidimo gali nutrūkti tradicinės pirkimo ar tiekimo linijos, kurios egzistavo, nes tokia veikla anksčiau buvo integruota į pardavėjo ūkio vienetą. Tam, kad būtų galima tinkamomis sąlygomis padalyti pardavėjo ūkio vienetą ir įgijėjui perleistą turto dalį, dažnai bent pereinamuoju laikotarpiu reikia išlaikyti esamus ar panašius pardavėjo ir įgijėjo ryšius. Paprastai tai pasiekiama įmonės ar jos dalies pardavėjo ir (arba) įgijėjo pirkimo ir tiekimo įsipareigojimais. Atsižvelgiant į konkrečias dėl pardavėjo ūkio vieneto padalijimo atsiradusias aplinkybes, tokius įsipareigojimus, kurie gali varžyti konkurenciją, galima pripažinti būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu. Priklausomai nuo konkrečių aplinkybių jie gali būti naudingi pardavėjui arba įgijėjui. 26. Tokiais įsipareigojimais gali būti siekiama užtikrinti pardavėjo neparduotai veiklai arba įgijėjo perimtai veiklai būtinų produktų tiekimo tęstinumą bet kuriai iš šalių [24]. Taigi, yra pagrindo pripažinti, kad tam tikru pereinamuoju laikotarpiu [25] yra reikalingi tiekimo įsipareigojimai, kuriais siekiama užtikrinti anksčiau pardavėjo integruotai veiklai tiektus kiekius, įskaitant atitinkamais atvejais galimybę juos koreguoti pagal numatomos paklausos prognozes. 27. Panašiai gali būti siekiama pardavimų, kurie anksčiau buvo užtikrinami viename ūkio vienete, tęstinumo. Pirkimų įsipareigojimai, kurie yra naudingi produkto tiekėjui, reikalauja ypač atidaus pateisinimo atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes. 28. Įsipareigojimus tiekti arba pirkti nustatytus kiekius, galbūt įrašant sąlygą dėl jų galimo kitimo, galima pripažinti būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu. Tačiau įsipareigojimai dėl neribotų kiekių arba dėl privilegijuoto tiekėjo ar pirkėjo statuso suteikimo laikomi nebūtinais koncentracijai vykdyti. Bet kurie tokie įsipareigojimai turėtų būti pateisinami kiekvienu konkrečiu atveju. 29. Panašiai nėra ir visuotino išimtinio pirkimo ar tiekimo įsipareigojimų pateisinimo [26]. Išskyrus išimtines aplinkybes, pavyzdžiui, dėl rinkos nebuvimo ar atitinkamų produktų specifiškumo, toks išimtinumas koncentracijos vykdymui nėra būtinas. 30. Komisijos patirtis ir praktika rodo, kad pirkimo ir tiekimo įsipareigojimų trukmė turi būti ribojama laikotarpiu, kurio reikia priklausomumo santykiams pakeisti autonomine padėtimi rinkoje [27]. Sudėtingų pramonės produktų pirkimo ir tiekimo sutartims paprastai pateisinamas trejų metų pereinamasis laikotarpis ir bet kuriuo atveju jo trukmė turi būti pateisinama konkrečiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į atitinkamas prekes ir paslaugas [28]. 31. Paslaugų susitarimai savo poveikiu gali būti tolygūs tiekimo tvarkoms; šiuo atveju taikomi pirmiau nurodyti principai. Platinimo susitarimai taip pat gali būti laikomi apribojimais, būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu [29]. Jei taip nėra, susitarimams, kuriuose yra konkurencijos apribojimų, gali būti taikomas 1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2790/1999 dėl Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų grupėms [30]. IV. BENDRO ĮSIGIJIMO ATVEJU BENDROMS SĄLYGOMS TAIKOMI PRINCIPAI 32. Susijungimų reglamentas taikomas, kai dvi ar daugiau įmonių susitaria bendrai įsigyti vienos ar kelių kitų įmonių kontrolę, ypač viešo konkurso būdu, kai tokio įsigijimo tikslas arba rezultatas – įmonių arba jų turto pasidalijimas. Tai koncentracija, kuri vykdoma dviem vienas po kito einančiais etapais. Bendra strategija apsiriboja kontrolės įsigijimu. Šiuo tikslu, teikiant bendrą konkurso paraišką, bendrų įmonės įgijėjų įsipareigojimas neteikti atskirų konkuruojančių pasiūlymų tai pačiai įmonei įsigyti arba kitaip įsigyti jos kontrolę, gali būti laikomas būtinu ir tiesiogiai susijusiu su koncentracijos vykdymu. 33. Be to, apribojimai, kuriais siekiama atskirti turtą, turi būti laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu. Tai turi būti taikoma šalių, kurios bendrai įsigyja kontrolę, susitarimams atskirti gamybos įrenginius arba platinimo tinklus ir galiojančius bendrai įsigytos įmonės prekių ženklus. 34. Kai, vykstant tokiam padalijimui, panaikinamas buvęs ūkio vienetas, susitarimai, kurie padeda tinkamomis sąlygomis panaikinti tokį ūkio vienetą, gali būti laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu. Šiuo atveju pirmiau paaiškinti principai, susiję su pereinamojo laikotarpio pirkimo ir tiekimo susitarimais perleidžiant įmones, turėtų būti taikomi analogiškai. V. BENDROMS SĄLYGOMS TAIKYTINI PRINCIPAI BENDRŲ ĮMONIŲ, KAIP APIBRĖŽTA SUSIJUNGIMŲ REGLAMENTO 3 STRAIPSNIO 2 DALYJE, ATVEJU A. Nekonkuravimo įsipareigojimai 35. Patronuojančių įmonių ir bendros įmonės nekonkuravimo įsipareigojimai gali būti laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu. Nekonkuravimo sąlygos gali atspindėti, inter alia, poreikį užtikrinti sąžiningumą derybų metu; jie gali atspindėti taip pat poreikį visapusiškai panaudoti bendros įmonės turtą arba padėti bendrai įmonei perimti patronuojančios įmonės teikiamą pažangiąją patirtį ir prestižą; arba poreikį apsaugoti patronuojančių įmonių interesus bendroje įmonėje nuo konkurencinių veiksmų, kuriems padeda, inter alia, patronuojančių įmonių privilegijuotos galimybės naudotis bendrai įmonei perduota arba jos sukurta pažangiąją patirtimi ir prestižu. 36. Apskritai, bendrųjų įmonių atveju tokias sąlygas galima pateisinti iki penkerių metų. Tačiau Komisija mano, kad nekonkuravimo sąlygos, kurios galioja ilgiau kaip trejus metus, turi būti tinkamai pagrįstos konkrečiomis aplinkybėmis [31]. Be to, patronuojančių įmonių ir bendros įmonės nekonkuravimo įsipareigojimų, kurie galioja ilgiau nei egzistuoja bendroji įmonė, niekuomet negalima laikyti būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu [32]. 37. Nekonkuravimo sąlygos taikymo geografinė apimtis turi būti apribota ta sritimi, kurioje patronuojančios įmonės pardavinėjo atitinkamus produktus ir paslaugas, prieš įsteigiant bendrą įmonę [33]. Toji geografinė sritis gali būti išplėsta į teritorijas, į kurių rinką patronuojančios įmonės planavo patekti sandorio metu, jei jos jau yra investavusios į pasirengimą tokiam žingsniui. 38. Panašiai nekonkuravimo sąlygos turi apsiriboti produktais ir paslaugomis, kurie sudaro bendros įmonės ūkinę veiklą. įeitinai gali apimti produktus ir paslaugas, kurie sandorio metu jau baigiami kurti, arba produktus ir paslaugas, kurie jau yra sukurti, bet dar jais neprekiaujama. 39. Jei bendra įmonė yra įsteigta tam, kad būtų galima patekti į naują rinką, būtina nurodyti produktus, paslaugas ir teritorijas, kuriose ji veiks pagal bendros įmonės susitarimus ir įstatus. Daroma prielaida, kad rinkose, išskyrus rinkas, kuriose bendra įmonė pradės veikti pačioje pradžioje, vienos patronuojančios įmonės interesų bendroje įmonėje nereikia apsaugoti nuo kitos patronuojančios įmonės interesų. 40. Be to, paprastai daroma prielaida, kad nekontroliuojančių patronuojančių įmonių ir bendros įmonės nekonkuravimo įsipareigojimai nėra būtini ir tiesiogiai susiję su koncentracijos vykdymu. 41. Tie patys principai taikomi užsakymų neieškojimo ir slaptumo sąlygoms, jei jų apribojantis poveikis nėra didesnis už nekonkuravimo sąlygos poveikį. Tačiau, kadangi šių sąlygų taikymo sritis gali būti siauresnė už nekonkuravimo sąlygų taikymo sritį, jas galima dažniau laikyti būtinomis ir tiesiogiai susijusiomis su koncentracijos vykdymu. Be to, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes ir įmonių suinteresuotumą apsaugoti vertingas komercines paslaptis, slaptumo sąlygų galiojimo laikas gali būti ilgesnis kaip penkeri metai. B. Licencijų susitarimai 42. Patronuojančių įmonių bendrai įmonei suteikta licencija gali būti laikoma būtina ir tiesiogiai susijusia su koncentracijos vykdymu. Tai taikoma, neatsižvelgiant į tai, ar licencija yra išimtinė ir ar jos galiojimo laikas yra ribotas, ar ne. Licencija gali būti ribojama tam tikra jos panaudojimo sritimi, kuri atitinka bendros įmonės veiklą. 43. Bendros įmonės vienai iš savo patronuojančių įmonių suteiktos licencijos arba abipusių licencijų susitarimai gali būti laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais su koncentracijos vykdymu tomis pačiomis sąlygomis kaip ir parduodant įmonę. Tačiau patronuojančių įmonių tarpusavio licencijų susitarimai nelaikomi būtinais ir tiesiogiai susijusiais su bendros įmonės kūrimu. 44. Licencijų susitarimams, kuriuose yra numatyti konkurencijos apribojimai, bet kurie nėra laikomi būtinais ir tiesiogiai susijusias su koncentracijos vykdymu, vis tiek gali būti taikomas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 240/96. C. Pirkimo ir tiekimo įsipareigojimai 45. Jei patronuojančios įmonės ir toliau dalyvauja su bendra įmone vertikaliai aukštyn arba žemyn susijusioje rinkoje, bet kuriems pirkimo ir tiekimo susitarimams, įskaitant platinimo susitarimus, taikomi tie patys principai kaip ir įmonių perleidimo atveju. [1] OL L 395, 1989 12 30, p. 1; Klaidų atitaisymas: OL L 257, 1990 9 21, p. 13. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1310/97 (OL L 180, 1997 7 9, p. 1, Klaidų atitaisymas: OL L 40, 1998 2 13, p. 17 ir OL L 199, 1997 7 26, p. 69). [2] Pirmasis reglamentas, įgyvendinantis Sutarties 81 ir 82 straipsnius (OL 13, 1962 2 21, p. 204/62); Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1216/1999 (OL L 148, 1999 6 15, p. 5). [3] OL L 175, 1968 7 23, p. 1; Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Austrijos, Suomijos ir Švedijos stojimo aktu. [4] OL L 378, 1986 12 31, p. 4; Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Austrijos, Suomijos ir Švedijos stojimo aktu. [5] OL L 374, 1987 12 31, p. 1; Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2410/92 (OL L 240, 1992 8 24, p. 18). [6] Žr. Komisijos pranešimo dėl tam tikrų koncentracijų įvykdytų pagal Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 4064/89 nagrinėjimo supaprastinta tvarka (OL C 217, 2000 7 29, p. 32) 14 dalį. [7] OL C 203, 1990 8 14, p. 5. [8] 2000 m. gruodžio 18 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1863 – Vodafone/BT/Airtel JV, konstatuojamosios dalies 20 punktas). [9] 1998 m. liepos 30 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, konstatuojamosios dalies 59 punktas); 1999 m. kovo 3 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1442 – MMP/AFP, konstatuojamosios dalies 17 punktas); 2001 m. kovo 9 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2330 – Cargill/Banks, konstatuojamosios dalies 30 punktas); 2001 m. kovo 20 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2227 – Goldman Sachs/Messer Griesheim, konstatuojamosios dalies 11 punktas). [10] 2000 m. vasario 25 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1841 – Celestica/IBM). [11] 1999 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimas (IV/JV.15 – BT/AT&T, konstatuojamosios dalies 207–214 punktai); 2000 m. gruodžio 22 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, konstatuojamosios dalies 49, 56 ir 57 punktai). [12] Kaip apibrėžta 1996 m. sausio 31 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 240/96 dėl Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikroms technologijų perdavimo susitarimų grupėms (OL L 31, 1996 2 9, p. 2) 10 straipsnyje. [13] 2001 m. kovo 2 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, konstatuojamosios dalies 22 punktas). [14] 1998 m. balandžio 2 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1127 – Nestlé/Dalgety, konstatuojamosios dalies 33 punktas); 2000 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M. 2077 – Clayton Dubilier & Rice/Iteltel, konstatuojamosios dalies 15 punktas); 2001 m. kovo 2 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, konstatuojamosios dalies 21 ir 22 punktai). [15] 1999 m. balandžio 12 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1482 – Kingfisher/Groβlabor, konstatuojamosios dalies 26 punktas); 1997 m. gruodžio 14 d. Komisijos sprendimas (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, konstatuojamosios dalies 17 punktas). [16] 2000 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, konstatuojamosios dalies 56 punktas). [17] 1997 m. gruodžio 14 d. Komisijos sprendimas (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, konstatuojamosios dalies 17 punktas); 1999 m. balandžio 12 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1482 – Kingfisher/Groβlabor, konstatuojamosios dalies 27 punktas); 2001 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, konstatuojamosios dalies 28 punktas); 2000 m. rugpjūčio 4 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, konstatuojamosios dalies 18 punktas). [18] 1997 m. gruodžio 14 d. Komisijos sprendimas (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, konstatuojamosios dalies 17 punktas); 2001 m. kovo 2 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, konstatuojamosios dalies 22 punktas); 2001 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, konstatuojamosios dalies 28 punktas); 2000 m. rugpjūčio 4 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, konstatuojamosios dalies 18 punktas). [19] 1993 m. vasario 4 d. Komisijos sprendimas (IV/M.304 – Tesco/Catteau, konstatuojamosios dalies 14 punktas); 1997 m. gruodžio 14 d. Komisijos sprendimas (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, konstatuojamosios dalies 19 punktas); 1999 m. balandžio 12 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1482 – Kingfisher/Groβlabor, konstatuojamosios dalies 27 punktas); 2000 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1832 – Ahold/ICA Förbundet/Canica, konstatuojamosios dalies 26 punktas); 2000 m. birželio 22 d. Komisijos sprendimas (COMP/JV.40 – Canal+/Lagardère/Canalsatellite, konstatuojamosios dalies 61 punktas). [20] 1999 m. balandžio 12 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1482 – Kingfisher/Groβlabor, konstatuojamosios dalies 28 punktas); 2000 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, konstatuojamosios dalies 56 punktas); 2001 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, konstatuojamosios dalies 28 punktas). [21] Įskaitant patentų paraiškas, naudinguosius modelius, puslaidininkių produktų topografijas, certificats d'utilité ir certificats d'addition pagal Prancūzijos teisę ir jų pritaikymą, vaistų ir kitų produktų, kuriems išduodami papildomos apsaugos liudijimai, papildomos apsaugos liudijimus bei augalų veislių selekcininkų pažymėjimus (nurodytus Komisijos reglamento (EB) Nr. 240/96 8 straipsnyje). [22] Kaip apibrėžta Komisijos reglamento (EB) Nr. 240/96 10 straipsnyje. [23] 2000 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, konstatuojamosios dalies 54 punktas). [24] 2001 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, konstatuojamosios dalies 31 punktas). [25] 1998 m. liepos 30 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, konstatuojamosios dalies 63 ir 64 punktai); 1999 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimas (IV/JV.15 – BT/AT&T, konstatuojamosios dalies 209, 210 ir 212 punktai); 2000 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, konstatuojamosios dalies 55 punktas); 2001 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, konstatuojamosios dalies 28 punktas). [26] 1998 m. liepos 30 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, konstatuojamosios dalies 64 punktas). [27] 1999 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimas (IV/JV.15 – BT/AT & T, konstatuojamosios dalies 209 punktas). [28] 1997 m. vasario 2 d. Komisijos sprendimas (IV/M. 984 – Dupont/ICI konstatuojamosios dalies 55 punktas); 1998 m. liepos 30 d. Komisijos sprendimas (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, konstatuojamosios dalies 64 punktas); 2001 m. balandžio 6 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, konstatuojamosios dalies 31 punktas). [29] 1999 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimas (IV/JV.15 – BT/AT&T, konstatuojamosios dalies 207 ir 211 punktai). [30] OL L 336, 1999 12 29, p. 21. [31] 2000 m. spalio 16 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2137 – SLDE/NTL/MSCP/Noos, konstatuojamosios dalies 41 punktas); 2000 m. rugpjūčio 4 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, konstatuojamosios dalies 18 ir 19 punktai); 2000 m. gruodžio 22 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, konstatuojamosios dalies 49 punktas). [32] 2000 m. liepos 10 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1964 – Planet Interenet/Fortis Bank/Mine JV, konstatuojamosios dalies 16 punktas); 2000 m. rugpjūčio 29 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV, konstatuojamosios dalies 18 punktas). [33] 2000 m. rugpjūčio 29 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV, konstatuojamosios dalies 18 punktas); 2000 m. gruodžio 22 d. Komisijos sprendimas (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, konstatuojamosios dalies 49 punktas). --------------------------------------------------