Rengdama šią apžvalgą Komisija dirbo keliomis kryptimis. Ji išanalizavo akademinę literatūrą ir pavedė išorės rangovui atlikti tyrimą, kuris padėtų atlikti įvertinimą. Komisija paprašė suinteresuotųjų šalių indėlio pasitelkdama viešas konsultacijas, tiriamąją analizę ir dvišalius susitikimus su verslo atstovais. Be to, Komisija bendradarbiavo su valstybių narių atstovais ir priežiūros institucijomis. CRD įpareigota Europos bankininkystės institucija (toliau – EBA) glaudžiai bendradarbiavo priežiūros proceso metu ir suteikė vertingos informacijos. Visų pirma, vertingų duomenų apie 2010-2014 m. laikotarpį šaltiniu tapo EBA ataskaitos apie daug uždirbančius asmenis ir atlygio nustatymo ES lyginamąją analizę .

Išmokos akcijomis ar nuosavu kapitalu grindžiamomis priemonėmis leidžia suderinti nustatytų darbuotojų ir įstaigos savininkų interesus. Atidėjimai kartu su papildomo saugojimo laikotarpiais, per kuriuos darbuotojas negali naudotis jam suteikta priemone ar jos parduoti, išmokos nuosavu kapitalu grindžiamomis priemonėmis padeda išvengti nustatytų darbuotojų veiksmų siekiant potencialiai trumpalaikių rezultatų ir užtikrina jų atlygio suderinimą su ilgalaike įstaigos veikla bei rizika. Dar daugiau, skolos priemonių, kurias galima naudoti kaip užstatą, naudojimas padeda užtikrinti suderinamumą su kreditorių interesais. Nepaisant to, įrodymai iki šiol rodo, kad praktikoje įstaigos daugiausiai naudoja nuosavą kapitalą arba nuosavu kapitalu grindžiamas priemones.

Dar per anksti tinkamai ir iki galo įvertinti maksimalaus santykio poveikį, atsižvelgiant į tai, kad šioje ataskaitoje nagrinėjamuoju laikotarpiu taisyklė galiojo tik vienerius metus. Be to, kai kurios valstybės narės naudojo proporcingumo aspektus siekdamos taikyti maksimalaus santykio išimtis tam tikroms įstaigoms arba darbuotojai ir įstaigos vengė taikyti taisyklę panaudodami specifinius atlygio nustatymo mechanizmus (pareigybinius priedus, paminėtus (i) dalyje). Analizę taip pat neigiamai veikia tai, kad suderintos taisyklės dėl nustatytų asmenų įsigaliojo 2014 m., todėl statistika apie laikotarpį prieš ir po maksimalaus santykio įsigaliojimo (2014 m.) siejama su kiek kitokio tipo darbuotojais.

Be to, pramonės atstovų, vadovų ir EBA išsakytų argumentų pagrindu Komisijos atliktas šių taisyklių efektyvumo vertinimas parodė, kad jei taisyklės dėl atidėjimų ir išmokų finansinėmis priemonėmis būtų iš tikrųjų taikomos mažoms ir nesudėtingą veiklą vykdančioms įstaigoms bei darbuotojams, kuriems išmokama nedidelė kintamoji atlygio dalis, daugeliu atvejų, tikriausiai, neliktų kintamojo atlygio, vadinasi, ir sąsajos tarp išmokų ir veiklos rodiklių. Tokiu atveju nebūtų pasiektas tikslas sugretinti atlygio nustatymą su įstaigų rizikos pobūdžiu.

EBA skaičiavimai rodo, kad reikalavimų dėl atidėjimų ir išmokų finansinėmis priemonėmis taikymas iš tikrųjų gali būti pernelyg brangus ir sudėtingas mažoms įstaigoms bei darbuotojams, kuriems išmokama maža kintamoji atlygio dalis. Mažoms įstaigoms vienkartinės išlaidos, patirtos taikant šias taisykles, vertinamos nuo 100 000 eurų iki 500 000 eurų, o einamosios sąnaudos siekia 50 000–200 000 eurų per metus. Šios sąnaudos siejamos su tuo, kad mažos įstaigos turi daug investuoti į žmogiškuosius išteklius, IT ir konsultacines paslaugas ir dažnai dėl įmonės statutų ar nuosavybės struktūros susiduria su sunkumais kurdamos tinkamas finansines priemones. Didelių įstaigų vienkartinės išlaidos taikant šias taisykles darbuotojams, kuriems išmokama maža kintamoji atlygio dalis, vertinamos nuo 1 mln. eurų iki 5 mln. eurų, o einamosios metinės sąnaudos siekia nuo 400 000 iki 1,5 mln. eurų. Šios sąnaudos siejamos su tuo, kad didelės įstaigos privalo taikyti taisykles visiems nustatytiems darbuotojams, o šių asmenų skaičius yra didelis.

EBA ir Komisijai paskelbus, kad tokios išimtys yra neteisėtos, praeitais metais daugelis verslo atstovų ir beveik visos valstybės narės bei vadovai išreiškė didelį susirūpinimą. Be to, prieš metus EBA paskelbė nuomonę, kuria rekomenduojami teisiniai CRD pakeitimai, kurie turėtų užtikrinti, kad tam tikrų išimčių praktika būtų teisėta. Visų pirma, EBA pasisakė už tai, kad CRD būtų numatyta galimybė atsisakyti taikyti taisykles, susijusias su atidėjimais ir išmokomis finansinėmis priemonėmis, toms įstaigoms, kurios yra mažos ir vykdo nesudėtingą veiklą, bei darbuotojams, gaunantiems mažesnes kintamojo atlygio dalis.

Žvelgiant į Europos vidurkius, EBA surinkti duomenys rodo, kad nepaisant to, kad vidutinė fiksuotoji atlygio dalis nustatytiems darbuotojams pastaraisiais metais išaugo, vidutinė kintamoji atlygio dalis sumažėjo. Todėl darytina išvada, kad kintamosios atlygio dalies lyginamasis svoris visame atlygyje sumažėjo. Tačiau tokios tendencijos jau buvo matomos kelerius metus dar prieš įsigaliojant maksimaliam santykiui. Be maksimalaus santykio egzistuoja ir kitų elementų, kurie gali įtakoti atlygio komponentų (pvz., finansinė veikla, pelningumas ir bendri riziką ribojantys reikalavimai) lygius ir proporcijas. Be to, keliose ne ES jurisdikcijose (įskaitant JAV ir kelias Azijos šalis) taip pat buvo pastebėtas fiksuotosios atlygio dalies augimas.

Šios išvados pagrįstos duomenų, surinktu daugiausiai iš stambių bankinių grupių, vidutinėmis vertėmis, todėl turi būti atidžiai vertinamos. Nors bendras perėjimas prie fiksuotosios atlygio dalies negali būti aiškiai siejamas su maksimaliu santykiu, tikėtina, kad atskirais atvejais maksimalus santykis lėmė perėjimą nuo kintamosios prie fiksuotosios atlygio dalies.

(iii) Koks yra maksimalaus santykio poveikis rizikos prisiėmimui ir elgesiui?

Maksimalus santykis buvo įvestas kaip tam tikras elgsenos saugiklis siekiant pažaboti su didele kintamąja atlygio dalimi susijusias paskatas už pernelyg didelį rizikos prisiėmimą. Vis dėlto dalis verslo atstovų, kai kurios valstybės narės ir akademikai mano, kad išaugusi priklausomybė nuo fiksuotosios atlygio dalies gali neigiamai paveikti darbuotojų paskatų suderinamumą su įmonės bei visuomenės interesais.

Poveikį žmonių elgesiui sunku įvertinti. Neseniai atliktas tyrimas atskleidė, kad įstaigos nesutarė dėl numatomo maksimalaus santykio poveikio elgesiui ir darė prielaidas, kad elgesys taip pat gali priklausyti nuo kultūrinės aplinkos. Panašu, kad apklausti darbuotojai nemanė, jog didesnė fiksuotoji atlygio dalis turėjo įtakos jų motyvacijai ar rizikos prisiėmimui (rizikuoti daugiau ar mažiau).

Buvo pateikti argumentai, kad maksimalus santykis gali riboti nuo veiklos rodiklių priklausomo atlygio dalį, kuriai gali būti taikomos su rizika suvienodinamos priemonės, t. y. atidėjimai, išmokos finansinėmis priemonėmis, sumažinimas ir susigrąžinimas. Vis dėlto duomenys rodo, kad kintamajai atlygio daliai, kuri gali būti skiriama nustatytose maksimalaus santykio ribose, galima labiau pritaikyti šiuos mechanizmus, ypač sumažinimą ir susigrąžinimą (žr. III.C (i) skyrių).

Be to, ex-post pritaikymo priemonės, net jei jos ir turi tam tikrą atgrasomąjį poveikį, savaime nėra tinkamos mažinant nepalankias paskatas už riziką ar aplaidumą, atsižvelgus į tai, kad jos iš principo taikomos kaip atsakomoji priemonė tuo atveju, jei žala tampa materialinė.

Atsižvelgiant į tai, kad maksimalus santykis pradėtas taikyti neseniai, o jo taikymo patirtis yra ribota, dar per anksti daryti aiškias išvadas dėl jo poveikio paskatoms už pernelyg rizikingą elgesį ir aplaidumą. Tą taip pat pripažino kai kurie vadovai.

(iv) Maksimalaus santykio poveikis pagrindinėms sąnaudoms ir pelningumui

EBA skaičiavimai rodo, kad daugumoje tikrintų įstaigų fiksuotoji atlygio dalis nustatytiems darbuotojams yra santykinai mažos reikšmės: ji sudaro mažiau nei 5 % visų administracinių sąnaudų ir 1 % nuosavų lėšų. EBA taip pat nustatė, kad 2013 m. ir 2014 m. daugumoje tikrintų įstaigų pagrindinės sąnaudos augo nedaug. Panašiai ir kiti šaltiniai rodo, kad perėjimo nuo kintamosios prie fiksuotosios atlygio dalies įtaka pagrindinėms įstaigų sąnaudoms nebūtų esminė.

Bet kuriuo atveju, riba, iki kurios įstaigos gali mažinti savo pagrindines sąnaudas mažindamos kintamąją atlygio dalį, neturėtų būti pervertinta, atsižvelgiant į tai, kad, kaip rodo EBA analizė, 2014 m. daugumoje tikrintų įstaigų bendra kintamoji atlygio dalis nustatytiems darbuotojams sudarė tik nuo 1 iki 2 % bendrų administracinių sąnaudų. Dar daugiau, dėl padidėjusio nustatytų darbuotojų skaičiaus 2014 m. riba, iki kurios įstaigos gali panaudoti kintamąją atlygio dalį, išmokamą nustatytiems darbuotojams siekiant sumažinti įstaigų sąnaudų bazę, net išaugo.

Atsižvelgiant į maksimalaus santykio poveikį įstaigų pelningumui, EBA analizėje pažymėta, kad nuo 2013 m. iki 2014 m. įstaigų pelningumas beveik nepakito. Be to, remiantis EBA skaičiavimais, 2014 m. bendros fiksuotosios atlygio nustatytiems darbuotojams dalies sąnaudos, palyginti su grynuoju įstaigų pelnu, buvo santykinai mažos. Tai reiškia, kad nemažą fiksuotosios atlygio dalies maržą dar galima didinti iki bus pasiekta riba, kuri keltų grėsmę bendram įstaigų pelningumui.

Pagaliau skirtingai nuo tam tikrų atlygio nustatymo nuostatų (t. y. atidėjimai ir išmokos finansinėmis priemonėmis), kurios tam tikrais atvejais gali asocijuotis su reikšmingomis įgyvendinimo bei atitikties sąnaudomis ir našta, kaip išdėstyta III.C.(ii) skyriuje, maksimalaus santykio taisyklė yra nesudėtinga, jos įgyvendinimas nesiejamas su pastebimomis administracinėmis sąnaudomis ir ją paprasta taikyti.

Šiame ankstyvame etape, įvertinus tai, kad maksimalus santykis pradėtas taikyti neseniai, o jo taikymo patirtis yra ribota, tvirtinimai dėl sumažėjusio sąnaudų lankstumo, padidėjusio įstaigų pažeidžiamumo verslo ciklų požiūriu ir neigiamos įtakos reglamentuotiems įstaigų kapitalo rodikliams ir pelningumui gali būti traktuojami kaip nepagrįsti, ypač kredito įstaigų atžvilgiu.

(v) Maksimalaus santykio poveikis konkurencingumui

Kilo susirūpinimas, kad maksimalus santykis gali sumažinti įstaigų konkurencingumą neigiamai įtakodamas jų galimybes pritraukti ir išlaikyti talentingus darbuotojus lyginant su nekontroliuojamomis įmonėmis (veikiančiomis tiek tame pačiame finansų sektoriuje, tiek kituose sektoriuose, kur galima panaudoti tuos pačius įgūdžius). Darbuotojo apsisprendimą išeiti lemia daugybė veiksnių, tokie kaip darbo saugumas, karjeros perspektyvos, sektoriaus reputacija, apmokestinimas, šeima, kalba ir gyvenimo sąlygos. Be to, atsakymas į klausimą, ar darbuotojas pageidauja kintamosios ar fiksuotosios atlygio dalies, gali iš esmės priklausyti nuo jo(s) asmeninių ir kultūrinių motyvų. Be bendro pobūdžio ir neretai gana teorinių verslo atstovų tvirtinimų, kol kas nėra konkrečių įrodymų, kad ES įstaigų konkurencingumą darbuotojų pritraukimo ir išlaikymo požiūriu neigiamai veiktų maksimalus santykis, tačiau, įgijus daugiau taisyklės taikymo patirties, gali prireikti vėliau tai įvertinti.

(vi) Darbuotojai, dirbantys ne EEE esančiose patronuojamosiose bendrovėse

Kai kurios tarptautiniu mastu veikiančios įstaigos, kurių centrinės būstinės įsikūrusios EEE, pareiškė, kad užsienyje susiduria su sunkumais konkuruodamos dėl talentingų darbuotojų su vietinėmis įmonėmis ir kad darbuotojų kaita ne EEE vietovėse išaugo. Vis dėlto jos negalėjo to pagrįsti skaičiais ir priskirti maksimalaus santykio įtakai. Taip pat buvo pareikšta, kad šalyse taikomų taisyklių skirtumai galėjo apsunkinti tarptautiniu mastu veikiantiems bankams galimybę nustatyti nuoseklias, visai organizacijai taikomas atlygio nustatymo strategijas ir kad gali kilti atitikties su vietiniais atlygio nustatymo režimais klausimų.

Priežastis, kodėl tarptautiniu mastu veikiančios įstaigos, kurių centrinės būstinės įsikūrusios EEE, privalo konsoliduotai, įskaitant jų ne EEE veikiančias patronuojamąsias bendroves, laikytis atlygio nustatymo taisyklių, yra ta, kad šios patronuojamosios bendrovės gali daryti įtaką grupės patikimumui ir stabilumui. Kita priežastis yra susijusi su rizika, kad ne EEE esančios patronuojamosios bendrovės yra naudojamos tam, kad būtų išvengta atlygio nustatymo taisyklių taikymo. Darbuotojai, dirbantys ne EEE esančiose patronuojamosiose bendrovėse, privalės laikytis CRD atlygio nustatymo taisyklių, taikytinų jų patronuojančiajai bendrovei tik tada, jei bus nustatyta, kad tokie darbuotojai iš esmės daro įtaką tos CRD grupės, kuriai jie priklauso, rizikos pobūdžiui. Taigi tikėtina, kad tokių darbuotojų skaičius bus ribotas. CRD taip pat aiškiai numato, kad bendrovė neprivalo laikytis taisyklių, jei gali įrodyti, kad pagal trečiosios valstybės, kurioje įsteigta patronuojamoji bendrovė, įstatymus jų taikymas yra neteisėtas.

Šiuo metu maksimalaus santykio įtakos ne EEE jurisdikcijose vertinimas priklauso nuo santykinai ribotos šios taisyklės taikymo patirties. Remiantis turima informacija, nepakanka veiksnių, rodančių, kad šiame etape maksimalaus santykio tokiems darbuotojams nereikėtų taikyti.