LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 48/81

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl naujosios Europos Sąjungos energetikos politikos: taikymas, veiksmingumas ir solidarumas piliečiams (nuomonė savo iniciatyva)

2011/C 48/15

Pranešėjas Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis savo Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2010 m. kovo 18 d. plenarinėje sesijoje nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Naujosios Europos Sąjungos energetikos politikos: taikymas, veiksmingumas ir solidarumas piliečiams.

Transporto, energetikos, infrastruktūros ir informacinės visuomenės skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto parengiamąjį darbą šiuo klausimu, 2010 m. rugsėjo 6 d. priėmė savo nuomonę.

465-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2010 m. rugsėjo 15–16 d (rugsėjo 16 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 44 nariams balsavus už, 2 – prieš ir 2 susilaikius.

1. Išvados

1.1 Reikia skatinti visus energijos vidaus rinkos veikimo aspektus: infrastruktūrą, viešųjų pirkimų sistemą, tinkamą rinkos veikimą ir vartotojų apsaugą. Todėl EESRK yra tvirtai įsitikinęs, kad norint vystyti energetikos vidaus rinką pagrindinis klausimas yra būtinybė sukurti energijos infrastruktūrą ir transeuropinius tinklus.

Konkrečiau kalbant, reikia sukurti mechanizmus kainų nustatymo kriterijams išaiškinti, kad būtų užkirstas kelias dideliems ir nepagrįstiems skirtumams, kurie dažnai grindžiami vartojamos energijos rūšimi, tiekimo šaltiniais arba paskirstymo priemonėmis.

Be to, turi būti nustatyti kriterijai ir priemonės, skirtos energijos gamybai valstybių narių teritorijoje racionalizuoti, atsižvelgiant į tvarų išteklių naudojimą ir remiantis geografiniais ir klimato veiksniais, pavyzdžiui, nustatant padidėjusio aktyvumo laikotarpius fotoelektros, vėjo bei potvynių ir atoslūgių energijos gamybai.

1.1.1 Kad energetikos rinkos veiktų tinkamai, būtina užtikrinti skaidrumą, suteikiantį naujiems dalyviams prieigą prie energijos tinklų ir klientų. Todėl valdžios institucijos turėtų užkirsti kelią antikonkurenciniam elgesiui, išnaudotojiškam piktnaudžiavimui ir slaptiems įmonių susitarimams. Konkurencijos politika taip pat turėtų siekti užtikrinti vartotojų gerovę ir palankesnes sąlygas jiems atsižvelgiant į konkrečius veiksnius, pavyzdžiui, būtinybę užtikrinti tiekimo patikimumą, energijos transportavimą ir paskirstymą. EESRK primena savo nuomones dėl universaliosios paslaugos ir visuotinės svarbos paslaugų, kuriose jis jau pareiškė tvirtą poziciją dėl vartotojų apsaugos pabrėždamas aiškios universaliosios paslaugos apibrėžties ir bendrų visuotinės svarbos paslaugų teikimo taisyklių nustatymo būtinybę.

1.1.2 Kalbant apie viešųjų pirkimų procedūras, reikėtų užkirsti kelią perkančiosioms organizacijoms piktnaudžiauti jų prerogatyvomis tendencingai aiškinant SESV 194 straipsnio 2 dalyje (1) numatytas suverenumo teises, kadangi taip gali būti sudarytos sudėtingesnės ar diskriminuojančios sąlygos prieigai prie gamtinių dujų perdavimo tinklų (2) ar tarptautinės prekybos elektros energija tinklo (3). Galiausiai, Europos Sąjunga turėtų prisiimti kuo tvirtesnį institucinį įsipareigojimą stiprinti ir tobulinti procedūras, užtikrinančias dujų ir elektros energijos kainų galutiniams pramonės vartotojams skaidrumą (4).

1.1.3 Atsižvelgiant į šias aplinkybes, galima numatyti, kad bus iš naujo apibrėžtas bendrų ekonominės svarbos paslaugų vaidmuo veikiančioje vidaus rinkoje. Vadovaujantis Lisabonos sutartimi, šios paslaugos padeda veiksmingiau įgyvendinti nacionalinių, regionų ar vietos valdžios institucijų pavestus uždavinius (5). Tai itin svarbu energetikos srityje atsižvelgiant į svarbų stambių tinklų pramonės įmonių teikiamų paslaugų vaidmenį.

1.1.4 Taigi bus sunku nustatyti teisinę sistemą suderinant valstybių narių valdžios institucijoms suteiktą didelę veiksmų laisvę (žr. prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridedamo Protokolo Nr. 26 pirmą straipsnį ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 194 straipsnio 2 dalį) ir laisvą konkurenciją vidaus rinkoje, ypač atsižvelgiant į tai, kad iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika (nepažeidžiant valstybių narių teisės užtikrinti bendrų ekonominės svarbos paslaugų (6) prieinamumą) aiškiai parodė, kad tai vis dėlto turi atitikti Sutartis (7) ir kad visais atvejais galimos Sutarčių nuostatų išimtys, susijusios su vidaus įgaliojimų vykdymu šioje srityje, turi būti aiškinamos siaurai (8).

2. Įžanga

2.1 Per ateinančius keturis dešimtmečius Europos energetikos sektorius privalės spręsti daugelį opių klausimų, kurie reikalauja esminių pokyčių energijos tiekimo, perdavimo ir vartojimo srityse. Kad šiuos klausimus būtų galima spręsti Europos lygiu, Komisija šiuo metu vykdo konsultacijos dėl rengiamos naujos 2011–2020 m. energetikos strategijos ir 2050 m. veiksmų plano. Savo ruožtu Komitetas rengia nuomonę dėl abiejų minėtų iniciatyvų.

2.2 Siekiant sukurti išsamią ir kompleksinę Europos strategiją, kuri galėtų padėti įveikti ateities iššūkius, Europos Sąjunga, be abejonės, turės visapusiškai išnaudoti Lisabonos sutartimi energetikos srityje jai suteiktus naujus įgaliojimus ir skatinti valstybes nares vykdyti aktyvų bendradarbiavimą daugeliu klausimų, kurie teisiškai priklauso nacionalinės valdžios arba bendrajai valstybių narių ir Bendrijos kompetencijai. Kai kurie šiuolaikiniai metodai gali reikalauti papildomų Sutarčių pakeitimų ar net naujos sutarties (pavyzdžiui, Jacques Delors pasiūlymas pasirašyti naują Sutartį dėl Europos energetikos bendrijos steigimo). Bet kuriuo atveju, šioje nuomonėje mes apsiribojame Lisabonos sutartimi ir priemonėmis, kurios būtinos užtikrinti, kad minėtoje Sutartyje numatyta pasidalijamoji kompetencija būtų taikoma kompleksiškai ir nepažeistų vartotojų teisių ir Sąjungai bei valstybėms narėms suteiktų kompetencijos sričių.

2.3 Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (9) (SESV) 194 straipsnyje nustatomas naujas viršvalstybinio lygio veiksmų energetikos srityje pagrindas, kuriam vis dėlto taikomi tam tikri reguliavimo sistemos apribojimai, aiškiai išdėstyti galiojančioje pirminėje ir institucinėje teisėje ir priklausantys nuo būsimo ryšio su kai kuriomis ES pagrindinių teisių chartijoje (toliau – Chartija) pripažintomis teisėmis.

2.4 Šiuo požiūriu Europos Sąjungos energetikos politikos tikslų (energijos rinkos veikimo, energijos tiekimo patikimumo, veiksmingumo, energetikos inovacijų, energijos taupymo ir tinklų sujungimo) galima pasiekti tik su sąlyga, kad jie yra visiškai suderinami su vidaus rinkos veikimu ir aplinkos apsauga (SESV 194 straipsnio 1 dalis). Todėl Komisija visų pirma stengiasi pasiekti energijos tiekimo patikimumo užtikrinimo, tausaus energijos išteklių naudojimo ir prieigos prie energijos už vartotojams priimtiną ir konkurencingą kainą tikslus, nes Europos energetikos rinkos integracija pati savaime nėra tikslas, o veikiau būtina priemonė minėtiems tikslams pasiekti.

2.5 Be to, būsimos priemonės, kurias šiems tikslams pasiekti ES turi priimti pagal įprastinę teisės aktų leidimo procedūrą, nepažeis valstybių narių teisės nustatyti savo energijos šaltinių naudojimo, skirtingų energijos šaltinių pasirinkimo ir bendros energijos tiekimo sistemos sąlygas (SESV 194 straipsnio 2 dalis).

2.6 Pastaroji nuostata aiškiai nurodo valstybių narių suverenumo sritis ir užtikrina joms plačią veiklos sritį pagal SESV 2 straipsnio 6 dalį (10) netrukdant vykdyti jų veiksmų vadovaujantis solidarumu, kaip nurodyta SESV 194 straipsnio 1 dalyje.

2.7 Atsižvelgiant į tai, kad energetika priklauso pasidalijamajai kompetencijai (SESV 4 straipsnio 4 dalies i punktas) ir siekiant išvengti galimų bendrų ES ir nacionalinių valstybių narių interesų (11), konkrečių energetikos sektoriaus įmonių interesų, piliečių teisių ir vartotojų bei naudotojų teisių konfliktų ateityje, reikėtų, kad Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas šiuo klausimu pateiktų oficialią poziciją.

2.8 Komisija pateikė plataus masto Europos Sąjungos įsipareigojimų pasiūlymų paketą sprendžiant klimato kaitos problemą ir skatinant naudoti atsinaujinančiuosius energijos išteklius iki 2020 m. Šiuo tikslu Taryba ir Parlamentas įsipareigojo 20 proc. sumažinti išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, nustatyti 20 proc. atsinaujinančiosios energijos kvotą ir 20 proc. padidinti energijos vartojimo efektyvumą. Todėl Komisija priėmė naują Bendrąjį bendrosios išimties reglamentą, pagal kurį valstybės pagalbai atsinaujinančiajai energijai ir energijos vartojimo efektyvumui remti netaikomas reikalavimas pranešti, jei ji atitinka nustatytus kriterijus.

2.9 Svarbiausi klausimai, nagrinėjami Komisijos dokumente „Naujos 2011–2020 m. Europos energetikos strategijos link“, be gyventojų kaip vartotojų apsaugos, prieigos prie energetikos paslaugų ir mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ekonomikos sukuriamų darbo vietų apima ir:

— politikos, kuri jau buvo patvirtinta energetikos rinkos liberalizavimo ir klimato kaitos paketais bei strateginiu energetikos technologijų planu (SET planas), įgyvendinimą,

— energetikos sektoriaus dekarbonizacijos iki 2050 m. planą,

— technologines inovacijas,

— išorės politikos koordinavimo sustiprinimą,

— energijos poreikių mažinimą (energijos vartojimo efektyvumo veiksmų planas), ypač poreikį plėtoti energijos infrastruktūrą, kad būtų užtikrintas jos tiekimas ir paskirstymas pagal energijos vidaus rinkos poreikius.

2.10 Šios Komisijos priemonės, dalį kurių dar turi patvirtinti Taryba ir Parlamentas ir kurias įgyvendins valstybės narės (pvz., gamtinių dujų paskirstymas, platesnis energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių naudojimas ir energijos vartojimo efektyvumo didinimo priemonės, taikomos transportui, statyboms ir kt.), atspindi tvirtą siekį sėkmingai įgyvendinti 20/20/20 strategiją.

3. Bendrosios pastabos

3.1 Vis dėlto būtina sukurti priemones, kurių reikia dėl Sutartyse nenustatyto pakankamo teisinio pagrindo, norint trumpuoju laikotarpiu sukurti tikrą energetikos politiką, kuri būtų tinkama spręsti problemas, su kuriomis ES susiduria XXI amžiuje. Šiuo požiūriu rekomenduojamos kai kurios svarbios iniciatyvos, pavyzdžiui, Jacques Delors pasiūlymas sudaryti naują Sutartį dėl Europos energetikos bendrijos įsteigimo, kuri ES įgaliotų skatinti sukurti daugiau ir tobulesnių tarptautinių energijos infrastruktūros tinklų, sutelkti bendrus išteklius ir finansavimą moksliniams tyrimams, technologinei plėtrai ir inovacijoms energetikos srityje arba vystyti verslo priemones, skirtas bendradarbiauti tarptautinėse energetikos produktų rinkose (12).

3.2 Tuo pat metu, atsižvelgiant į pirmiau minėtą SESV 194 straipsnį, reikėtų pradėti diskusiją dėl trijų sričių, kurioms nacionalinio ir viršvalstybinio lygio viešoji politika darys poveikį, masto: ES piliečių teisių apsauga ir vystymas, išimčių, pateisinamų dėl nacionalinio saugumo, taikymo ir tarptautinio energijos tiekimo patikimumo suderinamumas ir nacionalinių priemonių suderinamumas su bendrosios energijos rinkos kūrimu ir veikimu, visų pirma transporto ir paskirstymo infrastruktūros, tinklų sujungimo, viešųjų pirkimų sistemos ir vartotojų teisių srityse.

3.3 Pagrindinės teisės, glaudžiausiai susijusios su būsimomis ES energetikos priemonėmis, pripažįstamos Pagrindinių teisių chartijos IV skyriaus („Solidarumas“) 36 („Bendriausių ekonominių paslaugų prieinamumas“), 37 („Aplinkos apsauga“) ir 38 („Vartotojų apsauga“) straipsniuose. Reikėtų išnagrinėti galimas pasekmes, jei visos valstybės narės ratifikuotų Europos žmogaus teisių konvencijos 14 protokolą, kuris kartu su Lisabonos sutartimi suteikia galimybę ES prisijungti prie Europos žmogaus teisių konvencijos.

3.3.1 Tačiau, nors šios nuostatos numato ES institucijų oficialių veiksmų principus, jose nepripažįstamos subjektyvinės teisės (13), net jei aplinkos apsaugos ir vartotojų srityse sukurtas tvirtas Europos teisinis pagrindas individualiems ir, taip vadinamiems, vienarūšiams individualiems interesams apsaugoti. Nepaisant to, prie ES sutarties ir SESV pridėto protokolo dėl visuotinės svarbos paslaugų įgyvendinimas, be abejonės, užtikrins geresnę piliečių prieigą prie įvairių energijos vartojimo šaltinių, ypač skurdžiausiems visuomenės nariams.

3.3.2 Dėl ankščiau išdėstytų priežasčių galima tikėtis teisinės įtampos tarp ES ir valstybių narių, nes viršvalstybinė užduotis liberalizuoti ir (arba) suderinti svarbiausius energijos rinkos veikimo aspektus Europoje ir nacionalinių valdžios institucijų užduotis užtikrinti socialinę gerovę yra sunkiai suderinamos (14). Tačiau Komisija mano, kad valstybių narių bendradarbiavimas kaip tik padidins nacionalinį saugumą.

3.3.3 Taip nutiktų visų pirma todėl, kad Chartijoje, kaip žinia, nustatomas tik minimalus joje pripažįstamų teisių ir laisvių (15) apsaugos lygis ir jos taikymui kai kuriose valstybių narių teritorijose taikomi apribojimai (16). Reikia kaip įmanoma stengtis išlaikyti socialinę sanglaudą siekiant užtikrinti su energijos prieiga susijusias solidarumo teises tiek ekonomine prasme nepalankiausioje padėtyje atsidūrusioms visuomenės grupėms, tiek ir pažeidžiamiems bei neįgaliems asmenims.

3.3.4 Tai yra svarbiausia, nes dėl katastrofiško dabartinės ekonomikos krizės poveikio užimtumui (darbo vietų praradimo prasme), atlyginimams (jų sumažinimo prasme) ir viešųjų įstaigų pajėgumams toliau teikti socialines paslaugas daugeliui gyventojų grupių gresia netekti prieigos prie energijos ir susidurti su energijos nepritekliumi.

3.4 Kitas klausimas, kurį reikia spręsti – valstybių narių nacionalinio saugumo strategijų ir būtinybės užtikrinti energijos tiekimo patikimumą viršvalstybiniu lygiu suderinamumas.

3.4.1 Europos Sąjungos energijos tiekimo šaltiniai ir būdai turi padėti užtikrinti tiekimo patikimumą visoje ES ir atskirose valstybėse narėse. Tiekimo patikimumas ateityje priklausys nuo energijos rūšių derinimo raidos, gamybos vystymosi Europos Sąjungoje ir ją aprūpinančiose trečiosiose šalyse, investicijų į saugyklas ir tiekimo būdus Europos Sąjungoje ir už jos ribų.

3.4.2 Atsižvelgiant į tai, kad ES sutarties 4 straipsnio antrojoje dalyje nacionalinio saugumo užtikrinimas pripažįstamas esmine valstybių narių funkcija ir joms aiškiai suteikiama išskirtinė kompetencija šioje srityje, reikės nustatyti politinio ir teisinio ES ir valstybių narių bendradarbiavimo sritis siekiant sukurti sinergiją ir papildomumą, kaip nustatyta SESV 194 straipsnio 1 dalyje.

3.4.3 Šiuo tikslu reikėtų išnagrinėti būdus, kurie instituciniu lygmeniu padėtų sustiprinti Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūrą (17). Jos uždaviniai: skatinti keitimąsi gerąja praktika ir reguliavimo institucijų ir ūkio subjektų bendradarbiavimą, rengti nuomones dėl reguliavimo institucijų priimtų sprendimų atitikimo viršvalstybiniams reikalavimams ir tam tikrais atvejais nuspręsti, kokios turi būti prieigos prie mažiausiai dvi valstybes nares sujungiančios elektros ir dujų infrastruktūros ir saugaus jos eksploatavimo nuostatos bei sąlygos. Agentūros stebimos valstybės narės turėtų koordinuoti savo veiklą ir bendradarbiauti. Nepaisant to, bet koks Agentūros įgaliojimų padidinimas arba pakeitimas turi neperžengti ribų, kurias nustatė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika, visų pirma, sprendimas Meroni byloje (18).

3.4.4 Būtina užtikrinti ES energetinio saugumo taisyklių įgyvendinimą (jos buvo parengtos ir priimtos prieš minėtą Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio 2 dalį ir apima tiek griežtai viršvalstybinius (19), tiek su bendra užsienio ir saugumo politika susijusius veiksmus, taip pat 2010 m. pavasario Europos Vadovų Tarybos ad hoc teiginius dėl energijos tiekimo patikimumo (20) ir užtikrinti derėjimą su kai kuriomis Europos energetikos chartijos nuostatomis dėl energijos perdavimo infrastruktūros naudojimo ir energetikos medžiagų ir produktų tranzito (21).

3.4.5 Siekiant didinti tiekimo patikimumą ir valstybių narių solidarumą susidarius Bendrijos masto ekstremaliajai situacijai ir ypač remti mažiau palankias geografines ir geologines sąlygas turinčias valstybes nares, reikėtų, kad valstybės narės viršvalstybiniu ir net tarpvalstybiniu lygmeniu parengtų bendrus prevencinių ar skubos priemonių planus. Šie planai turėtų būti reguliariai atnaujinami ir skelbiami. Ateityje finansinę paramą šiems planams galėtų teikti sanglaudos fondas ir struktūriniai fondai.

3.4.6 Siekiant geriau užtikrinti, kad pirmiau minėti tikslai būtų pasiekti, būtų tikslinga remiantis SESV 122 arba 194 straipsniu kaip įmanoma greičiau patvirtinti tam tikrų energetikos produktų tiekimo priemones tuo atveju, jei valstybė narė susidurtų su dideliais sunkumais, ir priemones, nustatančias finansinės pagalbos valstybėms narėms, kurias ištiko stichinė nelaimė ar kuriose vyksta išskirtiniai įvykiai, teikimo taisykles. Be to, būtina apsvarstyti galimybę taikyti SESV 149 straipsnį kaip papildomą pagrindą šiems tikslams pasiekti su sąlyga, kad tai daroma atsižvelgiant į aplinkybes, kurios pateisina viršvalstybines priemones.

3.4.7 Turint omenyje Europos Sąjungos problemas ir tikslus energetikos srityje, būtų tikslinga skatinti sukurti tikrą Europos energetikos viešąją tarnybą, kuriai, laikantis subsidiarumo principo, būtų be kita ko patikėta užduotis įsteigti viešąjį registrą dėl energijos vartotojų įpročių valstybėse narėse, vartojamos energijos rūšių, priemonių užkirsti kelią katastrofoms, susijusioms su energijos vartojimu ir transportavimu, civilinės apsaugos koordinavimo šiuo tikslu ir kt.

2010 m. rugsėjo 16 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) Viršvalstybinės teisės sistema šiuo metu nustatyta 2004 m. kovo 31 d. EP ir Tarybos direktyva 2004/17/EB (OL L 134), iš dalies pakeista Direktyva 2005/51/EB, ir Reglamentu 2083/2005/EB (OL L 333).

(2) 2009 m. liepos 13 d. EP ir Tarybos reglamento 715/2009/EB nuostatos (OL L 211) įsigalios nuo 2011 m., kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos laisvai konkurencijai.

(3) EP ir Tarybos reglamento 714/2009/EB nuostatos (OL L 211) įsigalios nuo 2011 m.

(4) Remiantis tikslais, išdėstytais 1990 m. birželio 29 d. Tarybos direktyvoje 90/377/EEB (OL L 185), 2003 m. birželio 26 d. EP ir Tarybos direktyvose 2003/54/EB ir 2003/55/EB (OL L 176) ir 2007 m. lapkričio 29 d. EP ir Tarybos pasiūlyme dėl direktyvos (COM (2007) 735 galutinis).

(5) Prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridedamas Protokolas Nr. 26 dėl visuotinės svarbos paslaugų papildo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 14 straipsnį ir suteikia Europos Sąjungos Teisingumo Teismui naują pagrindą aiškinti Chartijos 36 straipsnį šiuo klausimu.

(6) Teismas pripažino valstybių narių teisę į savo nacionalinės politikos tikslus įtraukti kai kurioms įmonėms patikėtų bendrų ekonominės svarbos paslaugų apibrėžimą. 1997 m. spalio 23 d. sprendimas, bylos Nr. C-159/94, Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. Rink. p. I-5815,49 punktas.

(7) 2000 m. gegužės 23 d. Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimas, bylos Nr. C-209/98, Sydhavnens Stens, Rink. p. I-3743,74 punktas.

(8) 2000 m. gegužės 17 d. Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimas, bylos Nr. C-340/99, TNT Traco. Rink. p. I-4109, 56–58 punktai.

(9) Paskelbta OL C 83, 2010 3 30, p. 47.

(10)

Kurioje nurodyta: „Naudojimosi Sąjungos kompetencija apimtį ir būdus nustato Sutarčių nuostatos, skirtos kiekvienai konkrečiai sričiai“.

(11) Reguliavimo sistemų ir administracinės praktikos santykis gali būti labai sudėtingas atsižvelgiant į SESV 2 straipsnio 2 dalį, kuria leidžiama Sąjungai ir valstybėms narėms priimti teisiškai privalomus sprendimus šioje srityje ir suteikiama teisė valstybėms narėms naudotis savo kompetencija tiek, kiek Sąjunga nepasinaudojo savo kompetencija, arba tiek, kiek Sąjunga nusprendė nesinaudoti savo kompetencija. Be to, prie ES sutarties ir SESV pridedamo Protokolo Nr. 25 vieninteliame straipsnyje (dėl kompetencijos pasidalijimo) nurodoma, kad „kai Sąjunga imasi veiksmų tam tikroje srityje, jos kompetencija apima tik tuos aspektus, kurie reglamentuojami atitinkamu Sąjungos teisės aktu, bet neapima visos srities“.

(12) Žr. EESRK tiriamąją nuomonę dėl Energijos nepritekliaus ekonomikos krizės ir liberalizavimo sąlygomis, CESE 990/2010.

(13) Žr. Benoît Rohmer ir kt. „Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos komentaras“ (Commentary of the Charter of Fundamental Rights of the European union), 2006 m., Briuselis, p. 312 ir tolesni. Lucarelli, A. ir kt. „Teisių Europa. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos komentaras“ (L’Europa dei diritti. Commento alla Carta dei diritti fondamentali del’Unione Europa), 2002 m. Bolonija, p. 251 ir tolesni.

(14) Žr. Moreiro González, C. J. „Socialinės gerovės tikslas pasaulio ekonomikos krizės sąlygomis“ (El objetivo del bienestar social en el contexto de crisis económica mundial), Gaceta Jurídica de la UE y de la Competencia, Nueva Época, 2009 11 5, p. 7 ir tolesni.

(15) Žr. Chartijos 51 ir 52 straipsnius ir valstybių narių deklaraciją Nr. 1 dėl Chartijos, pridedamą prie Tarpvyriausybinės konferencijos, priėmusios Lisabonos sutartį, pasirašytą 2007 m. gruodžio 13 d., OL C 83, 2010 3 30, galutinio akto ir su Pagrindinių teisių chartija susijusius paaiškinimus, kuriuos suformulavo Chartijos projektą parengęs Konvento prezidiumas ir atnaujino Europos konvento prezidiumas, OL C 303/2, 2007 12 14, p. 17 ir tolesni.

(16) Kaip nustatyta prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridedamame Protokole (Nr. 30) dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos taikymo Lenkijai ir Jungtinei Karalystei ir prie tarpvyriausybinės konferencijos, patvirtinusios Lisabonos sutartį, baigiamojo akto pridėtose Lenkijos deklaracijose (Nr. 61 ir 62) ir Čekijos deklaracijose (Nr. 53).

(17) Įsteigta 2009 liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 713/2009, OL L 211, 2009 8 14.

(18) Šiuo požiūriu reikėtų pažymėti, kad ESTT praktika neleidžia Komisijai perduoti savo teisėkūros įgaliojimų arba vykdomosios valdžios, išskyrus atvejus, kai įgaliojimai yra aiškiai numatyti Sutartyje (sprendimas Meroni byloje, 1959 7 17, Rinkinio p. 331).

(19) Žr., pavyzdžiui, Komisijos komunikatą „Antroji energetikos strategijos apžvalga. ES energijos tiekimo saugumo ir solidarumo veiksmų planas“ (COM(2008) 781 galutinis), kuriame ji, be kitų svarbių priemonių, siūlo iš dalies pakeisti Direktyvą 2006/67/EB dėl strateginių naftos rezervų, kurios pagrindu priimta 2009 m. rugsėjo 14 d. Tarybos direktyva 2009/119/EB (OL L 265), ir Direktyvą 2004/67/EB dėl gamtinių dujų tiekimo patikimumo; žalioji knyga „Siekiant saugaus, tausojančio ir konkurencingo Europos energetikos tinklo“ (COM(2008) 782 galutinis) ir kt.

(20) Briuselis, 2010 3 26, dok. Co EUR 4, 1 išvada.

(21) Tarybos ir Komisijos sprendimas 98/181/EB, EABP ir Euratomas (OL L 69, 1997 9 23) ir Tarybos sprendimas 2001/595/EB (OL L 209, 2001 7 13).