Pranešimas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 114 straipsnio 4 dalį. Leidimas toliau taikyti nacionalines priemones, kurių nuostatos yra griežtesnės nei ES derinimo priemonės nuostatos

(Tekstas svarbus EEE)

(2021/C 47/07)

1. 2020 m. lapkričio 6 d. raštu, kurį Komisija gavo 2020 m. lapkričio 10 d., Danija pranešė Komisijai apie savo pageidavimą Danijos teisėje toliau taikyti (1) nacionalines nuostatas dėl nitritų priedų naudojimo mėsos produktuose, kurios skiriasi nuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1333/2008 (2) nuostatų. 2018 m. spalio 30 d. įsakymas Nr. 1247 dėl maisto priedų (ir kt.) maisto produktuose (BEK nr 1247 af 30.10.2018, Udskriftsdato: 3.9.2020, Miljø- og Fødevareministeriet). Pranešimas susijęs su kalio nitritu (E 249) ir natrio nitritu (E 250) (nitritai), nurodytais Reglamento II priedo E dalyje, 8 maisto produktų kategorijoje (ES sąrašas).

2. Didžiausia leidžiamoji koncentracija iš pradžių buvo nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/52/EB ( 3 ) . Šią direktyvą Europos Parlamentas ir Taryba priėmė 2006 m. liepos 5 d. ir ji yra pagrįsta EB sutarties 95 straipsniu (dabar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 114 straipsnis). Reglamentuojant nitratų ir nitritų naudojimą mėsos produktuose, ja siekiama proporcingai atsižvelgti į apsauginį nitritų, kaip bakterijų, galinčių sukelti gyvybei pavojingą botulizmą, dauginimąsi stabdančios medžiagos, poveikį ir kancerogeninių nitrozaminų susidarymo mėsos produktuose dėl juose esančių nitritų riziką, remiantis mokslinėmis Europos maisto saugos tarnybos (EFSA) ir Maisto mokslinio komiteto (SCF) rekomendacijomis. Pradinėje Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/2/EB (4) redakcijoje buvo nustatyta didžiausia leidžiamoji nitritų ir nitratų koncentracija įvairiuose mėsos produktuose. Kitaip nei minėtoje direktyvoje, Direktyvoje 2006/52/EB pradėtas taikyti 2003 m. EFSA nuomonėje rekomenduotas principas, pagal kurį nitritų (kalio nitrito (E 249) ir natrio nitrito (E 250)) kontrolė turėtų būti reglamentuojama, nustatant didžiausią kiekį, kurį galima įdėti mėsos produktų gamybos metu. Apskritai mėsos produktams šis kiekis yra 150 mg/kg, o sterilizuotiems mėsos produktams – 100 mg/kg. Direktyvoje 2006/52/EB išimties tvarka buvo nustatyta didžiausia leidžiamoji koncentracija tradiciniu būdu gaminamiems mėsos produktams, nes dėl tradicinės gamybos ypatumų į juos įdedamo kiekio kontroliuoti neįmanoma. Šis leidimas naudoti nitritus buvo perkeltas į naująjį Sąjungos maisto priedų, leistinų naudoti maisto produktuose, sąrašą ir jų naudojimo sąlygas Reglamento (EB) Nr. 1333/2008 II priede, nustatytus Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1129/2011 (5).

3. Danijos įsakymu Nr. 1247 kalio nitrito (E 249) ir natrio nitrito (E 250) į mėsos produktus leidžiama dėti tik neviršijant nustatyto konkretaus kiekio. Įvairiems produktams nustatytas skirtingas didžiausias kiekis – 0, 60, 100 arba 150 mg/kg. Priešingai nei Reglamente (EB) Nr. 1333/2008, Danijos nuostatose nenumatyta jokių nustatomo didžiausio pridedamo nitritų kiekio principo išimčių, todėl neleidžiama teikti rinkai tam tikrų tradiciniu būdu pagamintų mėsos produktų iš kitų valstybių narių. Be to, tam tikriems mėsos produktams, kuriems Reglamente nustatyta 0 ir 60 mg/kg riba, Danijos teisės aktuose nustatyta mažesnė pridedamų nitritų kiekio riba.

4. Todėl Danijos teisės aktų nuostatos dėl į mėsos produktus dedamų nitritų yra griežtesnės nei Reglamento (EB) Nr. 1333/2008 nuostatos.

5. Danijos Karalystė mano, kad, priešingai nei Reglamentas (EB) Nr. 1333/2008, dabartinės Danijos nuostatos visiškai atitinka EFSA nuomonę ( 6 ) , kad mėsos produktų saugą iš esmės galima užtikrinti pridedant nuo 50 mg/kg nitritų. Danija taip pat pažymi, kad dėl mažesnių didžiausio leidžiamo pridėti kiekio ribų Danijos nuostatomis dar labiau mažinama nitrozaminų keliama rizika, kurią sumažinti yra jos pagrindinis tikslas. Danija pabrėžia, kad taisyklės, pagal kurias leidžiama mažesnė į mėsos produktus dedamų nitritų koncentracija, jau taikomos daugelį metų, tačiau niekada nekilo jokių problemų, susijusių su atitinkamų produktų laikymu, ir kad Danijoje, palyginti su kitomis valstybėmis narėmis, botulizmo atvejai labai reti, o nuo 1980 m. nenustatyta nė vieno apsinuodijimo maisto produktais atvejo. Naujausi Danijos pateikti duomenys rodo, kad vartojimo modelių raida iš esmės nepasikeitė. Danų suvartojamos mėsos kiekis nedidėja ir tebėra stabilus, tai pasakytina ir apie šaltus mėsos gaminius, į kuriuos pridėta nitritų. Iš kitų valstybių narių importuojamų mėsos produktų kiekis toliau didėja, nors būna ir nedidelių pokyčių.

6. 2014 m. Komisija užbaigė dokumentų tyrimą, siekdama stebėti, kaip valstybės narės įgyvendina ES taisykles dėl nitritų. Tyrimas buvo pagrįstas atsakymais į visoms valstybėms narėms pateiktą klausimyną. Atlikus tyrimą paaiškėjo, kad, nepaisant keleto išimčių, paprastai į nesterilizuotus mėsos produktus pridedamas nitritų kiekis yra mažesnis nei didžiausias ES leidžiamas kiekis, tačiau didesnis nei Danijoje. Buvo padaryta išvada, kad reikėtų nuodugniau apsvarstyti galimybę persvarstyti galiojančią didžiausią nitritų koncentraciją. Todėl Komisija pradėjo ad hoc tyrimą dėl pramonėje įvairių kategorijų mėsos produktams naudojamų nitritų bei jų poreikio ir dėl apsaugos nuo botulizmo klostridijos (Clostridium botulinum), ir tas tyrimas buvo baigtas 2016 m. sausį. Remiantis duomenimis, gautais atlikus literatūros apžvalgą, ir tyrimo bei jo tikslais ekspertams surengto seminaro rezultatais paaiškėjo, kad galima būtų persvarstyti galiojančią didžiausią leidžiamąją nitritų koncentraciją. Be to, Komisijos reglamentu (ES) Nr. 257/2010 (7) reikalaujama, kad EFSA pakartotinai įvertintų nitritų naudojimo saugą. 2017 m. birželio 15 d. EFSA pateikė mokslinę nuomonę dėl kalio nitrito (E 249) ir natrio nitrito (E 250) kaip maisto priedų pakartotinio vertinimo (8). EFSA nustatė nitrito jonų leidžiamą paros dozę (LPD) – 0,07 mg/kg kūno masės per dieną, ir nurodė, jog nitrito kaip maisto priedo suvartojamas kiekis neviršijo bendrai visuomenei nustatytos LPD, nors didžiausio procentilio lygiu buvo nežymiai viršyta vaikų LPD. Vis dėlto, apsvarsčius kartu visus su maistu gaunamų nitritų poveikio šaltinius (maisto priedus, natūralią sudėtį ir taršą), būtų viršyta kūdikių, mažų vaikų ir vidutinė vaikų LPD ir didžiausią poveikį patiriančių visų amžiaus grupių LPD. Padaryta išvada, kad endogeninių nitrozaminų poveikis nekėlė didelių rūpesčių, tačiau šiek tiek nuogąstauta dėl eksogeninių nitrozaminų poveikio. EFSA nuomonėje taip pat nurodyta, kad reikia atlikti daugiau tyrimų siekiant pašalinti neaiškumus ir žinių spragas ir kad neįmanoma aiškiai atskirti nitrozaminų, gautų iš nitritų, kurių pridėta tiek, kiek leidžiama, nuo maisto produktų matricoje aptinkamų nitrozaminų, kai nitritų papildomai nepridedama. Atlikus epidemiologinius tyrimus gauta duomenų, kad yra ryšys tarp i) su maistu suvartojamų nitritų ir skrandžio vėžio ir ii) nitritų bei nitratų perdirbtoje mėsoje derinio ir storosios žarnos vėžio, taip pat duomenų, kad yra ryšys tarp iš anksto susidariusio N-nitrozodimetilamino ir storosios žarnos vėžio. Atsižvelgdama į dokumentinio tyrimo su valstybėmis narėmis išvadas, ad hoc tyrimą dėl pramonėje naudojamų nitritų, pakartotinį EFSA vertinimą ir Danijos pateiktus duomenis, Komisija galės persvarstyti didžiausios leidžiamosios nitritų koncentracijos peržiūros galimybę. Dėl šios didžiausios leidžiamosios nitritų koncentracijos peržiūros šiuo metu diskutuojama su valstybėmis narėmis.

7. Komisija apsvarstys šį pranešimą atsižvelgdama į SESV 114 straipsnio 4 ir 6 dalis. 114 straipsnio 4 dalyje teigiama, kad jei nustačius ES derinimo priemonę valstybė narė SEVS 36 straipsnyje nurodytais arba su aplinkos ar darbo apsauga susijusiais svarbiais sumetimais nori toliau taikyti griežtesnes nacionalines nuostatas, apie tas nuostatas ir jų tolesnio taikymo motyvus ji praneša Komisijai. Gavusi pranešimą apie Danijos nuostatas, Komisija turi jas patvirtinti arba atmesti per šešis mėnesius. Per šį laikotarpį Komisija patikrina, ar tolesnis Danijos nuostatų taikymas būtų pagrįstas remiantis 36 straipsnyje nurodytais arba su aplinkos apsauga susijusiais svarbiais sumetimais, ar tai nėra savavališka diskriminacijos priemonė arba užslėptas prekybos apribojimas ir ar tokiu būdu nesudaroma nereikalingų ir neproporcingų kliūčių vidaus rinkos veikimui.

8. Pastabas apie šį pranešimą visos suinteresuotosios šalys siunčia Komisijai per 30 dienų nuo jo paskelbimo. Į vėliau pateiktas pastabas atsižvelgiama nebus.

9. Daugiau informacijos apie šį Danijos pranešimą gali pateikti: Europos Komisija Sveikatos ir maisto saugos generalinis direktoratas DG SANTE, E2 skyrius „Maisto perdirbimo technologijos ir nauji maisto produktai“ Tel. + 32 22976930 E. paštas SANTE-E2-Additives@ec.europa.eu

(1) Leidimas 3 metams suteiktas Komisijos sprendimu (ES) 2018/702.

(2) 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1333/2008 dėl maisto priedų (OL L 354, 2008 12 31, p. 16).

(3) 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/52/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 95/2/EB dėl maisto priedų, išskyrus dažiklius ir saldiklius, ir Direktyvą 94/35/EB dėl maisto produktuose naudojamų saldiklių (OL L 204, 2006 7 26, p. 10).

(4) 1995 m. vasario 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/2/EB dėl maisto priedų, išskyrus dažiklius ir saldiklius (OL L 61, 1995 3 18, p. 1).

(5) 2011 m. lapkričio 11 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 1129/2011, kuriuo iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1333/2008 II priedas sudarant Sąjungos maisto priedų sąrašą (OL L 295, 2011 11 12, p. 1).

(6) EFSA Journal (2003) 14, p. 1–31, „The effects of Nitrites/Nitrates on the Microbiological Safety of Meat Products“.

(7) 2010 m. kovo 25 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 257/2010, kuriuo nustatoma patvirtintų maisto priedų pakartotinio vertinimo programa pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1333/2008 dėl maisto priedų (OL L 80, 2010 3 26, p. 19).

(8) EFSA Journal 2017; 15(6):4786.