Dėl klimato kaitos vandens mažėja. Taip pat didėja konkurencija dėl įvairių rūšių ekonominei veiklai, įskaitant akvakultūrą, reikalingos teritorijos ir prieigos prie vandens. Todėl labai svarbu koordinuoti teritorijų planavimą, kuo anksčiau įtraukiant atitinkamus suinteresuotuosius subjektus. Šis teritorijų planavimas gali užtikrinti teritorijos ir vandens paskirstymą skirtingų rūšių veiklai, kartu išsaugant ekosistemas. ES valstybės narės į savo jūrinių teritorijų planus jau labiau integruoja akvakultūros veiklą, kaip numatyta Jūrinių teritorijų planavimo direktyvoje. Tačiau daugelis šių planų netrukus dar tik įsigalios, ir jų poveikiu akvakultūrai dar reikės įsitikinti. Be to, reikia toliau daryti pažangą, susijusią su kitais akvakultūros veiklai reikalingais teritorijų planavimo ir prieigos prie vandens aspektais.

Šis komunikatas parengtas intensyviai konsultuojantis su ES valstybėmis narėmis ir suinteresuotaisiais subjektais, kurie turi atstovų Akvakultūros patariamojoje taryboje. Taip pat atsižvelgta į viešų konsultacijų rezultatus. Be to, šiame komunikate įsiklausyta į Europos Parlamento pareikštas nuomones dėl ES akvakultūros plėtros.

ES akvakultūros sektorius ir toliau nurodo, kad augti labai kliudo nacionalinių licencijų išdavimo sistemų sudėtingumas ir licencijų išdavimo procedūrų grafiko ir rezultatų nenuspėjamumas. Licencijų išdavimo procedūros gali būti ypač didelė našta mažosioms ir vidutinėms įmonėms. Sunkumų kyla ir dėl sudėtingos sektoriaus reglamentavimo sistemos, ir dėl būtinybės licencijų išdavimo procese kreiptis į daugelį institucijų. Be to, susirūpinus dėl akvakultūros veiklos poveikio aplinkai ar kitai ekonominei veiklai dažnai pradedamos apeliacijos procedūros, kurios dar labiau vilkina licencijos gavimo arba atnaujinimo procesą.

Planuojant teritorijas reikėtų paskirti akvakultūrai tinkamas teritorijas, ir šiame procese skirtingos atitinkamos institucijos turi skirtingais lygmenimis tarpusavyje koordinuoti veiklą. Pirmiausia reikėtų sudaryti esamų ir potencialių akvakultūros teritorijų žemėlapį, kuris derėtų prie esamų aplinkosaugos planų (įskaitant upių baseinų valdymo planus). Sudarant tokį žemėlapį kartu reikėtų išnagrinėti, ar tikslinga atkurti apleistus akvakultūros objektus arba akvakultūros reikmėms pertvarkyti esamus pramoninius objektus. Be to, sudarant žemėlapį turėtų būti siekiama propaguoti įvairios veiklos ir įvairiopo teritorijos naudojimo sinergiją, pvz., akvakultūros plėtrą skatinti kartu su jūros vėjo energetikos plėtra.

2.1.5.Gamintojų organizacijos ir rinkos organizavimas

Padėtis, kurioje akvakultūros sektorius atsidūrė dėl COVID-19 protrūkio, parodė, kad gamintojų organizacijos (GO) padeda veikti kolektyviai, ypač smulkiesiems gamintojams. GO suteikia daugiau derybinės galios santykiuose su perdirbėjais ir mažmenininkais. Jos taip pat suteikia galimybę dalytis ištekliais ir pasinaudoti bendromis paslaugomis (pvz., konsultacijomis, reklaminėmis kampanijomis), kurios kitu atveju atskiriems gamintojams būtų per brangios. Be to, GO palengvina kolektyvinį valdymą ir (arba) sudaro palankesnes sąlygas gamintojų savireguliavimo iniciatyvoms. GO gali padėti organizuotis gamintojams, o tarpšakinės organizacijos leidžia geriau integruoti visos vertės grandinės dalyvius. Jos taip pat pagerina sąlygas gamintojų, perdirbėjų ir mažmenininkų savireguliavimo iniciatyvoms. Tarpšakinės organizacijos dar padeda įgyvendinti ir kontroliuoti ženklinimo reikalavimus.

Nors pripažintos GO ir tarpšakinės organizacijos gali gauti paramą iš Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondo (EJRŽF) (konkrečiai, paramą jų gamybos ir prekybos planams ), įsisteigė tik visai nedaug GO . Steigti GO būtų ypač naudinga siekiant padidinti moliuskų ir gėlavandenių rūšių akvakultūros produktų gamintojų derybinę galią maisto tiekimo grandinėje. Paprastai šie gamintojai yra mažesnės bendrovės, kurios savo produkciją parduoda urmu ir negali pasinaudoti vertikalia integracija su perdirbėjais ir mažmenininkais.

Akvakultūros produktų gamintojai išreiškė susirūpinimą dėl sunkumų (ypač kylančių smulkiems gamintojams) įsteigti GO ir gauti jos pripažinimą pagal Reglamentą (ES) Nr. 1379/2013 dėl bendro žvejybos ir akvakultūros produktų rinkų organizavimo (BRO reglamentą). Šiuos sunkumus daugiausia lemia reikalaujami finansiniai ištekliai ir administracinės kliūtys. Siekdama palengvinti gamintojų ir kitų profesinių organizacijų pripažinimą ir jų taisyklių taikymą subjektams, kurie nėra jų nariai, Komisija parengė neprivalomą rekomendacinį dokumentą . Komisija taip pat nuolat remia sektorių teikdama metodinę paramą ir sudarydama sąlygas dalyvauti ir dalytis informacija techninio pobūdžio susitikimuose.

2.1.6.Kontrolė

Kitas svarbus aspektas užtikrinant ES akvakultūros tvarumą ir pelningumą – tinkama kiekvienos valstybės narės vykdoma akvakultūros produktų kontrolė visoje tiekimo grandinėje (nuo sugavimo ar surinkimo iki pervežimo ir mažmeninės prekybos), kaip numatyta ES žuvininkystės kontrolės reglamente . Atsekamumo įpareigojimai suteikia galimybę sužinoti akvakultūros produktų kilmę ir kovoti su sukčiavimu. Komisijos pasiūlyme dėl naujo Žuvininkystės kontrolės reglamento išplečiama atsekamumo įpareigojimų taikymo sritis – įtraukiami visi akvakultūros produktai, įskaitant perdirbtus produktus ir iš ES nepriklausančių šalių importuotus produktus. Todėl atsekamumas taip pat yra prasminga vienodų sąlygų ES rinkoje užtikrinimo priemonė.

2.1.7.Įvairinimas ir pridėtinė vertė

ES akvakultūros sektorius ir toliau turi daug įvairinimo galimybių: ne tik auginti perspektyvių naujų rūšių organizmus (visų pirma imantis rūšių, kurioms nereikia pašarų arba jų reikia mažai ir kurių aplinkosauginis pėdsakas yra mažesnis), bet ir įvairinti gamybos metodus (pvz., taikyti polikultūrą akvakultūros tvenkiniuose ir integruotą multitrofinę akvakultūrą). Taip pat svarbu dėti daugiau pastangų, kad perdirbti ir supakuoti akvakultūros produktai taptų naujais papildomą vertę turinčiais produktais (pvz., filė ir paruoštais vartoti produktais), kurie traukia jaunesnius vartotojus. Tai ypač aktualu tradicinių formų jūrinių bestuburių ir gėlųjų vandenų akvakultūrai. Kita svarbi ES akvakultūros produktų vertės didinimo priemonė yra naudoti kokybės sistemas ir ženklus (jei siekiant užtikrinti jų patikimumą taikoma tinkama kontrolė), įskaitant geografines nuorodas. Svarbų vaidmenį įvairinant ES akvakultūros produkciją ir didinant jos vertę taip pat atlieka ES tvarios akvakultūros, kaip su trumpomis maisto grandinėmis susijusios vietinės gamybos pavyzdžio, propagavimas.

Taip pat reikėtų skatinti geografinę diversifikaciją. Valstybės narės, kuriose akvakultūros sektorius vis dar antraeilis, turėtų išnagrinėti ir toliau plėtoti akvakultūros potencialą, susijusį su tvariu maisto ir pašarų tiekimu ir alternatyvių tvarių įmonių bei darbo vietų kūrimu, ypač atokiose vietovėse, kuriose maža galimybių gauti darbą.

2.2.Dalyvavimas žaliojoje pertvarkoje

ES akvakultūros sektorius, kaip ir kiti ES ekonomikos sektoriai, turi prisidėti prie žaliosios pertvarkos, kuri numatyta Europos žaliojo kurso dokumente. Šiam sektoriui tenka ypatingas vaidmuo pereinant prie tvarių maisto sistemų, taip pat plėtojant bioekonomiką ir žiedinę ekonomiką (tuo tikslu naudojant atsinaujinančiuosius vandenų išteklius) ir stabdant biologinės įvairovės nykimą bei ją didinant, be kita ko, mažinant taršą. Be to, dėdamas pastangas pasiekti konkurencingą tvarumą (įvardytą strategijoje „Nuo ūkio iki stalo“), t. y. pasiekti, kad ES skiriamuoju ženklu būtų tvarumas, sektorius įgyja plačias ekonomines galimybes, ypač turint omenyje tai, kad visuomenei vis labiau rūpi rinkoje esančių produktų aplinkosauginis pėdsakas ir gyvūnų gerovė.

2.2.1.Aplinkosauginis veiksmingumas