Kiekviena valstybė narė gali pati nustatyti savo energijos rūšių derinį. Tuo metu, kai valstybės narės teikė ataskaitas, keturiolikoje valstybių narių veikė 129 branduoliniai reaktoriai, kurių bendras pajėgumas yra apie 120 GWe, o vidutinis eksploatavimo laikotarpis – 30 metų. Kaip apskaičiuota branduolinėje informacinėje programoje (PINC), daugiau nei 50 šiuo metu ES eksploatuojamų reaktorių turi būti uždaryti iki 2025 m., o dešimtyje valstybių narių yra numatyti nauji jų statybos projektai ir šiuo metu keturi reaktoriai statomi Suomijoje, Prancūzijoje ir Slovakijoje. Dėl to susidarys papildomų radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro, kuriuos reikės saugiai ir atsakingai tvarkyti ilgiau nei tik šį šimtmetį.

Visas dabar ES esantis panaudotas branduolinis kuras yra saugomas, nes šiuo metu pasaulyje neveikia nė vienas civilinis panaudoto branduolinio kuro atliekynas. Nors kai kurios valstybės narės panaudotą branduolinį kurą perdirbdavo ir tebeperdirba, dauguma branduolines elektrines eksploatuojančių valstybių narių ketina savo panaudotą branduolinį kurą dėti į giluminius geologinius įrenginius ir ateityje jo neperdirbti. Dėl to turėtų išaugti didelio aktyvumo atliekų, kurias reikia saugoti ir dėti į atliekynus, kiekis. Atsižvelgiant į tai, kad Jungtinė Karalystė planuoja iki 2020 m. uždaryti perdirbimo įrenginius, ir į „Brexit“ pasekmes, po 2020 m. Prancūzija liks vienintele valstybe nare, vykdančia pramonės politiką, pagal kurią perdirbama šalies viduje, o kai kurios kitos valstybės narės kurą perdirba užsienyje ir ketina tai daryti ir ateityje.

Direktyvoje reikalaujama, kad valstybės narės Komisijai pateiktų savo visų radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro aprašą, pagal atitinkamą klasifikaciją aiškiai nurodydamos jų vietą ir kiekį. Be to, į valstybių narių ataskaitas turėtų būti įtrauktas būsimo kiekio (įskaitant tą, kuris susidarys dėl eksploatavimo nutraukimo) apskaičiavimas, o kas trejus metus jos turėtų pateikti atnaujintą aprašą ir prognozes. Reikalaujama, kad, remdamasi valstybių narių pateikta informacija, Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateiktų Bendrijos teritorijoje esančių radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro aprašą. Nors ES aprašas prie šios ataskaitos pridedamas kaip Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, santrauka pateikiama ir 1 lentelėje bei 1 diagramoje.

Direktyvą valstybės narės į nacionalinę teisę, įskaitant nacionalinę politiką ir nacionalines sistemas, turėjo perkelti iki 2013 m. rugpjūčio 23 d. Kad valstybės narės galėtų sukurti konkrečius planus, joms buvo suteikti dveji papildomi metai nacionalinėms programoms parengti iki 2015 m. rugpjūčio 23 d. Kartu buvo reikalaujama, kad valstybės narės iki to paties termino pateiktų nacionalines bendro Direktyvos įgyvendinimo ataskaitas, kuriose būtų aptarta panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo nacionalinė politika, sistemos ir programos.

Be to, kaip matyti Komisijos tarnybų darbiniame dokumente dėl ES aprašo (SWD(2017) 161), valstybių narių pateiktų radioaktyviųjų atliekų kiekio prognozių išsamumo lygis ir terminai skiriasi, o kelios valstybės narės nepateikė jokių arba pakankamai išsamių būsimo panaudoto branduolinio kuro ir (arba) radioaktyviųjų atliekų kiekio apskaičiavimų, ypač susijusių su naujomis statybomis ir eksploatacijos nutraukimu. Todėl Komisija negalėjo prognozuoti būsimo bendro ES turėsimo kiekio.

Dėl senstančių reaktorių ateinančiais metais branduolinių elektrinių eksploatacijos nutraukimas taps itin reikšminga Europos branduolinės pramonės veikla ir, kaip rodo PINC, reikės investicijų esamoms branduolinėms elektrinėms pakeisti. Tai turės didelį poveikį susidarančių radioaktyviųjų atliekų, ypač labai mažo ir mažo aktyvumo atliekų, kiekiui, todėl į tai reikia atsižvelgti planuojant atliekynus ir saugyklas. Atsižvelgiant į turimą ilgalaikio saugojimo pajėgumą ir rengiamus tvarius dėjimo į atliekynus sprendimus, sudėtinga užtikrinti saugų ir atsakingą vidutinio ir didelio aktyvumo atliekų tvarkymą.

Išsamiu ir naujausiu valstybių narių aprašu grindžiamos nacionalinės programos, išlaidų apskaičiavimas ir susijusios saugaus ir atsakingo panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo koncepcijos bei planai. Kadangi dauguma valstybių narių naudoja savo pačių klasifikavimo sistemas, o suderinto požiūrio klausimas Direktyvoje nėra aiškiai sprendžiamas, dabar sudėtinga apskaičiuoti ir pateikti patikimą ES masto aprašą. Be to, kai kurios valstybės narės nepateikė informacijos apie visas radioaktyviųjų atliekų rūšis, ypač apie radioaktyviąsias atliekas, susidariusias dėl eksploatavimo nutraukimo ir naujų statybų, taip pat ateities prognozių ir informacijos apie įstaigų atliekas. Todėl per kitą ataskaitų teikimo ciklą (t. y. 2018 m.) pagal Direktyvos 14 straipsnio 1 dalį Komisija ketina padėti valstybėms narėms i) toliau gerinti radioaktyviųjų atliekų aprašo duomenų teikimą, pateikdama, pvz., aiškias skirtingų radioaktyviųjų atliekų šaltinių ir jų kilmės apibrėžtis, ir ii) atlikti papildomą darbą, susijusį su išsamių ir patikimų prognozių rengimu.

3.NACIONALINĖ POLITIKA IR PROGRAMOS. NUO POLITINIŲ SPRENDIMŲ IKI KONKREČIŲ VEIKSMŲ

Norint užtikrinti ilgalaikį ir saugų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą, reikia parengti nacionalinę politiką. Joje turėtų būti bendrais bruožais išdėstyta, kokiu požiūriu vadovaudamosi valstybės narės planuoja tvarkyti savo radioaktyviąsias atliekas ir panaudotą branduolinį kurą nuo pat jų susidarymo iki dėjimo į atliekynus, ir ji turėtų atitikti direktyvos 4 straipsnyje išdėstytus principus. Nacionalinė politika valstybių narių nacionalinėse programose turėtų būti paversta konkrečiais veiksmų planais.

3.1. Nacionalinė politika

Visos, išskyrus vieną, valstybės narės Komisijai apie savo nacionalinę politiką pranešė pateikdamos atskirus dokumentus arba politika buvo įtraukta į jų nacionalines sistemas ir (arba) nacionalines programas.

Dauguma valstybių narių pagal Direktyvos 4 straipsnio 1 dalį aiškiai nustatė, kad valstybei tenka galutinė atsakomybė už joje susidariusių panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų medžiagų tvarkymą. Tačiau daugeliu atvejų pateikta nedaug informacijos apie šios atsakomybės praktinį įgyvendinimą, o maždaug trečdalis valstybių narių šio klausimo savo ataskaitose nenagrinėjo.

Valstybių narių politika iš esmės atitinka Direktyvos 4 straipsnio 3 dalyje išdėstytus principus. Apskritai, valstybės narės savo teisės aktuose reikalauja, kad rengiant politiką būtų laikomasi šių principų. Vis dėlto tik maždaug trečdalio valstybių narių politika yra visapusiška, vertinant pagal tai, ar ji apima visas radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro rūšis ir visus jų tvarkymo etapus. Apskritai, geriau laikomasi atliekų mažinimo ir saugos pagrindimo principų negu laipsniško įgyvendinimo, pasyviosios saugos savybių užtikrinimo siekiant ilgalaikės saugos ir atsižvelgimo į panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapų tarpusavio sąsajas principų.

Dauguma valstybių narių pripažįsta savo atsakomybę dėti į atliekynus jų teritorijoje susidariusias radioaktyviąsias atliekas pagal Direktyvos 4 straipsnį ir nė viena valstybė narė šiuo metu nėra pranešusi Komisijai apie susitarimus naudoti atliekynus trečiosiose šalyse. Dauguma valstybių narių yra nustačiusios teisinius reikalavimus ir, kaip nustatyta Direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje, informuoja apie radioaktyviųjų atliekų vežimą apdoroti ir (arba) panaudoto branduolinio kuro vežimą perdirbti užsienyje. Jos pripažįsta, kad atsakomybė už medžiagų, susidariusių atliekant apdorojimo arba perdirbimo procesus, dėjimą į atliekynus tenka valstybėms narėms, kuriose radioaktyvioji medžiaga susidarė.

Svarbiausia daugelio valstybių narių iki šiol neišspręsta nacionalinės politikos problema yra susijusi su sprendimais dėl ilgalaikio vidutinio ir didelio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo, būtent dėl jų dėjimo į atliekynus,. Be to, pusė valstybių narių svarsto galimybę kaip tinkamiausią arba alternatyvią priemonę (dvejopas metodas) taikyti bendrus sprendimus dėl dėjimo į atliekynus. Tačiau nė vienos valstybės narės programose arba ataskaitose nebuvo nustatyta konkrečių tokio sprendimo įgyvendinimo gairių arba priemonių.

Nors Direktyva leidžiama kurti bendrus sprendimus dėl dėjimo į atliekynus, tačiau politika, kuri yra pagrįsta tik šia galimybe, nenumatant aiškaus įgyvendinimo plano, negali būti laikoma atitinkančia Direktyvos tikslus. Komisija mato, kad yra svarbių problemų, susijusių su bendrų sprendimų praktiniu įgyvendinimu. Kaip ir įrengiant bet kokį atliekyną, reikalingas visų suinteresuotųjų subjektų ir visuomenės dalyvavimas ir įsipareigojimas aukščiausiu politiniu lygmeniu. Kaip nurodyta Direktyvoje ir ką taip pat pripažino Europos Audito Rūmai, bendrai naudoti atliekynus gali būti naudinga, saugu ir ekonomiškai efektyvu. Todėl Komisija padės valstybėms narėms įvertinti bendrų atliekynų ekonominį, teisinį ir socialinį poveikį ir pradėti diskusijas šiuo klausimu, kad būtų įvertintos įgyvendinimo galimybės ir valstybių narių pasirengimas įgyvendinti šią dėjimo į atliekynus galimybę.

3.2. Nacionalinės programos

Visos valstybės narės, išskyrus vieną, pateikė savo galutines nacionalines programas arba jų projektus, o paskutinė ataskaita buvo pateikta 2016 m. rugsėjo mėn. Daugumos valstybių narių programos yra naujos ir buvo priimtos 2015–2016 m., o dviejų valstybių narių programos buvo priimtos 2006 m..

Komisija pažymi, kad skirtingų nacionalinių programų išsamumas skiriasi. Tik kelios valstybės narės turi programas, kurios apima visas panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų rūšis ir išsamius visų tvarkymo etapų (nuo susidarymo iki dėjimo į atliekynus) planus, kaip numatyta Direktyvos 11 straipsnio 1 dalyje. Daugiausia problemų vis dar kyla dėjimo į atliekynus etape.

Vidutinio ir didelio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro dėjimas į atliekynus

Kalbant apie vidutinio ir didelio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro dėjimą į atliekynus, Direktyvos 12 straipsnio 1 dalies d punkte numatytos su dėjimu į atliekynus susijusios koncepcijos (pvz., vietos parinkimas, projekto parengimas) daugelyje valstybių narių nėra konkrečios dažnai dėl to, kad reikia priimti politikos sprendimus arba parinkti vietas. Iš valstybių narių, kurios per ateinančius dešimtmečius planuoja įsirengti geologinius atliekynus, iki šiol tik Suomija, Prancūzija ir Švedija pasirinko vietas ir tik iš jų patirties galima matyti, su kokiais sunkumais susiduriama perėjus nuo planavimo prie praktinio įgyvendinimo etapo. Suomija yra pirmoji šalis pasaulyje, kurioje pradėtas statyti giluminis geologinis kapinynas ir tikimasi, kad jis pradės veikti iki 2022 m., o Prancūzijoje ir Švedijoje juos tikimasi pradėti eksploatuoti iki 2030 m. (žr. 2 diagramą). Dar dvylika valstybių narių planuoja įsirengti giluminius geologinius kapinynus ir yra pasiekusios skirtingus įgyvendinimo etapus. Dauguma valstybių narių, kurios branduolinių programų nevykdo, savo nacionalinėse programose aptaria veiklą iki panaudoto branduolinio kuro laikino saugojimo ir grąžinimo į kilmės šalį tiekėjui (jei taikoma) ir dar nėra nustačiusios radioaktyviųjų atliekų dėjimo į atliekynus politikos arba etapų.

2 diagrama. Planuojama giluminių geologinių įrenginių eksploatavimo pradžia

Visos valstybės narės turėtų kuo skubiau imtis konkrečių planavimo veiksmų, kad būtų parengti ilgalaikiai sprendimai dėl didelio ir vidutinio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo, įskaitant mokslinių tyrimų, plėtros ir demonstracinę veiklą, kad nebūtų užkrauta nederama našta ateities kartoms. Valstybės narės, kurios dabar tokių konkrečių planų savo programoje neturi, turėtų užtikrinti, kad bus užtikrinta pakankamai saugojimo pajėgumų, kad būtų galima toliau saugiai tvarkyti turimą radioaktyviųjų atliekų kiekį. Šiuo klausimu valstybių narių ataskaitose ne visada aiškiai parodoma, kaip praktiškai atsižvelgiama į radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro susidarymo ir jų (įskaitant dėl naujų statybų susidariusį panaudotą branduolinį kurą ir radioaktyviąsias atliekas) apdorojimo, saugojimo ir dėjimo į atiekynus pajėgumų sąsajas. Valstybės narės, peržiūrėdamos savo nacionalines programas, turėtų skirti daugiau dėmesio šiam klausimui ir apie tai pranešti būsimose ataskaitose.

Valstybių narių, kurios savo nacionalinėse programose turi tokius konkrečius didelio ir vidutinio aktyvumo atliekų ir panaudoto branduolinio kuro dėjimo į atliekynus planus, atveju Komisija mano, kad reikalingos tolesnės diskusijos, nes šios valstybės narės ne visada aiškiai parodo, kad jos ėmėsi pagrįstų priemonių pažangai užtikrinti ir išvengti, kad nebūtų užkrauta nederama našta ateities kartoms. Rengdama nuomones apie atskirų valstybių narių nacionalines programas, Komisija ypatingą dėmesį skirs tam, ar laikomasi šio principo. Ji daug dėmesio skirs siūlomiems sprendimų parengimo terminams, nes kai kuriais atvejais jie atrodo nepagrįstai ilgi, pavyzdžiui vietos parinkimo atveju. Vietos parinkimas atliekynams įrengti yra sudėtingas ir ilgas procesas ir visuomenės dalyvavimas sprendimų priėmimo procese yra būtinas siekiant pažangos. Todėl, siekdamos paspartinti įgyvendinimą, visos valstybės narės turėtų optimizuoti planavimą, skirti pakankamai išteklių, vykdyti reikiamą mokslinių tyrimų ir mokymo veiklą ir įtraukti visuomenę bei suinteresuotuosius subjektus.