Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl viešųjų pirkimų /* KOM/2011/0896 galutinis - 2011/0438 (COD) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. Pasiūlymo aplinkybės · Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija „Europa 2020“ [COM(2010) 2020] grindžiama trimis tarpusavyje susijusiais ir vienas kitą sustiprinančiais prioritetais: žiniomis ir naujovėmis pagrįstos ekonomikos plėtra, mažo anglies dioksido kiekio, efektyviai išteklius naudojančia, konkurencinga ekonomika bei didelį užimtumą skatinančia ekonomika, užtikrinančia socialinę ir ekonominę sanglaudą. Strategijoje „Europa 2020“ viešiesiems pirkimams tenka esminis vaidmuo kaip vienai iš rinkos priemonių, naudojamų minėtiems tikslams siekti, gerinant verslo aplinką ir naujovių diegimo sąlygas ir skatinant plačiau naudoti aplinką tausojančius viešuosius pirkimus, kad būtų lengviau pereiti prie efektyviai išteklius naudojančios ir mažo anglies dioksido kiekio ekonomikos. Kartu strategijoje „Europa 2020“ pabrėžiama, kad viešieji pirkimai turi užtikrinti efektyviausią viešųjų lėšų naudojimą ir kad pirkimų rinkos turi būti visada atviros visiems Sąjungos subjektams. Kilus tokiems uždaviniams reikia pakeisti ir atnaujinti esamus viešųjų pirkimų teisės aktus, kad jie būtų labiau pritaikyti prie kintančių politinių, socialinių ir ekonominių aplinkybių. 2011 m. balandžio 13 d. komunikate „Bendrosios rinkos aktas. Dvylika svertų augimui skatinti ir pasitikėjimui stiprinti“ Komisija į dvylika svarbiausių prioritetinių veiksmų, kurių iki 2012 m. pabaigos turėtų imtis ES institucijos, įtraukė viešųjų pirkimų teisės aktų pakeitimą ir atnaujinimą, kad sutarčių skyrimas taptų lankstesnis, o viešosios sutartys būtų geriau panaudojamos kitų politikos krypčių tikslams siekti. Šiuo pasiūlymu siekiama dviejų vienas kitą papildančių tikslų: · didinti viešųjų išlaidų efektyvumą, siekiant užtikrinti geriausius įmanomus pirkimų rezultatus pagal kokybės ir kainos santykį. Tai visų pirma reiškia esamų viešųjų pirkimų taisyklių supaprastinimą ir didesnį lankstumą. Supaprastintos, efektyvesnės procedūros bus naudingos visiems ūkio subjektams ir padės dalyvauti mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) bei tarptautiniams tiekėjams; · leisti pirkėjams geriau pasinaudoti viešaisiais pirkimais siekiant bendrų visuomeninių tikslų, kaip antai: aplinkos apsaugos, didesnio išteklių ir energijos vartojimo efektyvumo, kovos su klimato kaita, naujovių, užimtumo ir socialinės įtraukties skatinimo ir kuo geriausių aukštos kokybės socialinių paslaugų teikimo sąlygų užtikrinimo. · Bendrosios aplinkybės Viešiesiems pirkimams tenka svarbus vaidmuo Europos Sąjungos bendros ekonominės veiklos rezultatų požiūriu. Europoje viešosios valdžios institucijos prekėms, darbams ir paslaugoms išleidžia apie 18 proc. BVP. Atsižvelgiant į pirkimų apimtį, viešieji pirkimai gali būti panaudoti kaip galingas svertas, kad būtų sukurta bendroji rinka, kurioje būtų skatinamas pažangus, tvarus ir integracinis augimas. Šios kartos viešųjų pirkimų direktyvos 2004/17/EB[1] ir 2004/18/EB[2] yra ilgos raidos, prasidėjusios 1971 m., priėmus Direktyvą 71/305/EEB, rezultatas. Šiomis direktyvomis, užtikrinant skaidrias ir nediskriminacines procedūras, iš esmės siekiama, kad visos bendrosios rinkos ūkio subjektai, konkuruodami dėl viešųjų sutarčių, visapusiškai pasinaudotų pagrindinėmis laisvėmis. Atlikus išsamų ekonominį vertinimą paaiškėjo, kad viešųjų pirkimų direktyvų tikslai iš esmės pasiekti. Dėl jų padidėjo skaidrumas ir konkurencija, kartu dėl mažesnių kainų sutaupyta daug lėšų. Vis dėlto suinteresuotieji subjektai pareiškė reikalavimą persvarstyti viešųjų pirkimų direktyvas, kad būtų supaprastintos jų taisyklės, padidintas efektyvumas, veiksmingumas ir kad jos būtų geriau pritaikytos prie kintančių politinių, socialinių ir ekonominių aplinkybių. Supaprastintos efektyvesnės procedūros padidins perkančiosioms organizacijoms skaidrumą, bus naudingos visiems ūkio subjektams ir sudarys palankesnes sąlygas dalyvauti MVĮ bei tarptautiniams tiekėjams. Be to, patobulinus viešųjų pirkimų taisykles, perkančiosios organizacijos taip pat galės geriau panaudoti viešuosius pirkimus, siekdamos bendrų visuomeninių tikslų, kaip antai: aplinkos apsaugos, didesnio išteklių ir energijos vartojimo efektyvumo, kovos su klimato kaita, naujovių bei socialinės įtraukties skatinimo ir kuo geriausių aukštos kokybės socialinių paslaugų teikimo sąlygų užtikrinimo. Šios kryptys patvirtintos atsižvelgus į 2011 m. pavasarį vykusių Komisijos konsultacijų su suinteresuotaisiais subjektais rezultatus, pagal kuriuos dauguma suinteresuotųjų subjektų pritarė pasiūlymui persvarstyti viešųjų pirkimų direktyvas, kad jos būtų geriau pritaikytos prie naujų perkančiųjų organizacijų ir ūkio subjektų uždavinių. · Pasiūlymo srityje galiojančios nuostatos Kartu su siūloma nauja komunalinių paslaugų direktyva šiuo pasiūlymu bus pakeistos svarbiausiais Europos Sąjungos viešųjų pirkimų srities teisės aktais laikomos direktyvos 2004/17/EB ir 2004/18/EB. Ši direktyva bus papildyta tokiais teisės aktų elementais: · Direktyvoje 2009/81/EB[3] nustatomos gynybos ir slaptos saugumo srities pirkimų specialiosios taisyklės, · Direktyvoje 89/665/EEB[4] nustatomos bendrosios nacionalinės patikros procedūros, siekiant užtikrinti, kad visose ES šalyse būtų prieinamos greitos ir veiksmingos žalos atlyginimo priemonės, jei tiekėjai mano, jog sutartys paskirtos nesąžiningai. · Derėjimas su kitomis Sąjungos politikos sritimis ir tikslais Šia iniciatyva įgyvendinama pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija „Europa 2020“ [COM(2010) 2020] ir strategijos „Europa 2020“ pavyzdinės iniciatyvos dėl Europos skaitmeninės darbotvarkės [COM(2010) 245], „Inovacijų sąjungos“ [COM(2010) 546], integruotos globalizacijos eros pramonės politikos [COM(2010) 614], 2020 m. energetikos [COM(2010) 639] ir tausiai išteklius naudojančios Europos [COM(2011) 21]. Be to, ja įgyvendinamas Bendrosios rinkos aktas [COM(2011) 206], visų pirma dvyliktasis jo veiksmas „Persvarstyta ir modernizuota viešųjų pirkimų teisės aktų sistema“. Tai yra 2011 m. Komisijos darbo programos strateginė iniciatyva. 2. Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis ir poveikio vertinimas · Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis Konsultacijų metodai, pagrindiniai tiksliniai sektoriai ir bendras respondentų apibūdinimas 2011 m. sausio 27 d. Komisija paskelbė Žaliąją knygą dėl ES viešųjų pirkimų politikos modernizavimo siekiant efektyvesnės Europos pirkimų rinkos[5] ir pradėjo plačią viešą konsultaciją dėl teisės aktų keitimo galimybių, kad sutartis būtų galima skirti lengviau ir lanksčiau, o viešosios sutartys būtų geriau panaudojamos palaikant kitas politikos kryptis. Žaliosios knygos tikslas buvo nustatyti svarbiausias reformų sritis ir paprašyti suinteresuotųjų subjektų pareikšti savo nuomonę dėl konkrečių teisės aktų pakeitimo galimybių. Tarp svarstytų klausimų buvo procedūrų paprastinimo ir didesnio lankstumo poreikis, strateginis viešųjų pirkimų naudojimas kitiems politikos tikslams įtirtinti, geresnių galimybių MVĮ sudaryti viešąsias sutartis suteikimas ir kova su favoritizmu, korupcija bei interesų konfliktais. Vieša konsultacija baigta 2011 m. balandžio 18 d., suinteresuotieji subjektai parodė didelį susidomėjimą ja. Iš viso gauti 623 atsakymai iš įvairiausių suinteresuotųjų subjektų grupių, įskaitant centrines valstybių narių valdžios institucijas, vietos ir regionų perkančiąsias organizacijas ir jų asociacijas, įmones, pramonės asociacijas, akademinį sluoksnį, pilietinės visuomenės organizacijas (įskaitant profesines sąjungas) ir atskirus piliečius. Dauguma atsakymų buvo pateikta iš Jungtinės Karalystės, Vokietijos, Prancūzijos, mažiau – iš Belgijos, Italijos, Nyderlandų, Austrijos, Švedijos, Ispanijos ir Danijos. Konsultacijos rezultatai apibendrinti apibendrinamajame dokumente[6] ir pristatyti diskusijai viešoje 2011 m. birželio 30 d. konferencijoje[7]. Atsakymų santrauka ir kaip į juos atsižvelgta Labai daug suinteresuotųjų subjektų palankiai įvertino Komisijos iniciatyvą persvarstyti esamą viešųjų pirkimų politiką. Iš įvairių žaliojoje knygoje aptartų klausimų suinteresuotieji subjektai labiausiai pabrėžė poreikį paprastinti procedūras ir padaryti jas lankstesnes. Pavyzdžiui, akivaizdi visų suinteresuotųjų subjektų grupių dauguma pritarė minčiai leisti plačiau naudotis konkurso procedūra su derybomis. Be to, didelio palaikymo susilaukė administracinės naštos mažinimo priemonės, susijusios su tiekėjo pasirinkimu. Suinteresuotųjų subjektų nuomonės dėl viešųjų pirkimų strateginio naudojimo strategijos „Europa 2020“ visuomeniniams tikslams pasiekti buvo įvairios. Daug suinteresuotųjų subjektų, visų pirma įmonės, apskritai nepalankiai vertino mintį naudoti viešuosius pirkimus kitiems politikos tikslams siekti. Kiti suinteresuotieji subjektai, ypač pilietinės visuomenės organizacijos, tvirtai pritarė tokiam strateginiam naudojimui ir palaikė plačius pačių Europos Sąjungos viešųjų pirkimų politikos principų pakeitimus. · Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas Be konsultacijos, susijusios su žaliąja knyga, 2010–2011 m. Komisija, remdamasi įvairiausiais įrodymais ir naujais nepriklausomais moksliniais tyrimais, atliko išsamų ES viešųjų pirkimų teisės aktų poveikio ir efektyvumo vertinimą. Tyrimuose buvo daugiausia vertinama pirkimo procedūrų kaina ir efektyvumas, tarptautinių pirkimų klausimas, MVĮ galimybė patekti į viešųjų pirkimų rinkas ir strateginis viešųjų pirkimų naudojimas Europoje. Vertinimo išvados aiškiai parodė, kad viešųjų pirkimų direktyvos 2004/17/EB ir 2004/18/EB padėjo nusistovėti skaidrių ir rezultatais grindžiamų pirkimų kultūrai, sutaupyti lėšų ir pagerinti pirkimo rezultatų, gerokai viršijusių perkančiųjų organizacijų ir tiekėjų patiriamas šių procedūrų organizavimo sąnaudas, kokybę. Vertinant taip pat nustatyta, kad dėl direktyvų įgyvendinimo ir taikymo skirtumų skirtingose valstybėse narėse pasiekti skirtingi rezultatai. Valstybėse narėse labai skiriasi procedūrų užbaigimo laikas ir perkančiųjų organizacijų patiriamos sąnaudos. · Poveikio vertinimas Poveikio vertinime ir jo santraukoje apžvelgiamos įvairios kiekvienai iš penkių pagrindinių problemų grupių (administracinis organizavimas, aprėptis, procedūros strateginiai pirkimai ir galimybė patekti į pirkimų rinkas) taikomos alternatyvos. Remiantis įvairių alternatyvų pranašumų ir trūkumų analize, sudarytas pageidaujamų alternatyvų paketas, kuris turėtų optimizuoti įvairių sprendimų sąveiką ir leisti sutaupyti lėšų, vienam veiksmui neutralizavus su kitu veiksmu susijusias sąnaudas (pvz., dėl strateginių pirkimų veiksmų galintys sugriežtėti procedūriniai reikalavimai galėtų būti iš dalies neutralizuoti lėšų sutaupymu, pagerinus pirkimo procedūrų struktūrą). Tokios pageidautinos alternatyvos yra šio pasiūlymo pagrindas. Poveikio vertinimo ataskaitos projektą patikrino poveikio vertinimo komisija. Ji paprašė padaryti pakeitimų, visų pirma susijusių su konkrečių keistinų teisės aktų elementų nustatymu, nagrinėjamų alternatyvų aprašymu, išsamesne pasirinktų pagrindinių veiksmų sąnaudų bei naudos analize ir sisteminiu suinteresuotųjų subjektų nuomonių integravimu apibrėžiant problemą ir papildant poveikio analizę. Šios tobulinimo rekomendacijos buvo įtrauktos į galutinę ataskaitą. Poveikio vertinimo valdybos išvados dėl ataskaitos paskelbtos kartu su šiuo pasiūlymu, kaip ir galutinė poveikio vertinimo ataskaita bei jos santrauka. 3. Teisiniai pasiūlymo aspektai · Teisinis pagrindas Pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 53 straipsnio 1 dalimi, 62 ir 114 straipsniais. · Subsidiarumo principas Subsidiarumo principas taikomas, jeigu pasiūlymas nepriskiriamas išimtinei ES kompetencijai. Valstybės narės pasiūlymo tikslų negali iki galo pasiekti dėl toliau nurodytos priežasties. Viešųjų pirkimų procedūrų koordinavimas, viršijus tam tikras ribines vertes, pasitvirtino kaip svarbi vidaus rinkos kūrimo priemonė viešųjų pirkimų srityje, užtikrinant veiksmingas ir lygias visos vidaus rinkos ūkio subjektų galimybes sudaryti viešąsias sutartis. Direktyvų 2004/17/EB ir 2004/18/EB ir ankstesnės kartos direktyvų įgyvendinimo patirtis rodo, kad visos Europos pirkimų procedūros užtikrino viešųjų pirkimų skaidrumą ir objektyvumą, todėl sutaupyta daug lėšų ir pagerėjo pirkimo rezultatai, o tai naudinga ir valstybių narių institucijoms, ir galiausiai Europos mokesčių mokėtojams. Šio tikslo negalima iki galo pasiekti valstybių narių veiksmais, nes neišvengiamai imtų skirtis reikalavimai ir galbūt procedūrinė tvarka, taip reglamentavimas taptų tik sudėtingesnis ir atsirastų nepageidautinų kliūčių tarptautinei veiklai. Todėl pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą. · Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą, nes neviršija to kas yra būtina pasiekti tikslui užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą taikant koordinuotas visos Europos pirkimų procedūras. Be to, pasiūlymas grindžiamas priemonių požiūriu, suteikiant valstybėms narėms didžiausią įmanomą lankstumą pritaikyti procedūras ir priemones prie konkrečios savo padėties. Palyginti su esamomis viešųjų pirkimų direktyvomis, pasiūlymu bus gerokai sumažinta ir perkančiųjų organizacijų, ir ūkio subjektų administracinė našta, susijusi su procedūros vykdymu, o numatyti nauji reikalavimai (pvz., strateginių pirkimų srityje) bus kompensuoti pašalinus kitų sričių suvaržymus. · Pasirinkta priemonė Kadangi pasiūlymas yra grindžiamas SESV 53 straipsnio 1 dalimi, 62 ir 114 straipsniais, kaip teisės aktą, taikomą ir prekių, ir paslaugų pirkimui, naudoti reglamentą nebūtų galima pagal Sutartį. Todėl siūlomas teisės aktas – direktyva. Vykstant poveikio vertinimui, dėl poveikio vertinime išsamiai nurodytų priežasčių buvo atmestos su teisėkūra nesusijusios alternatyvos. 4. Poveikis biudžetui Pasiūlymas neturi poveikio biudžetui. 5. Papildoma informacija · Galiojančių teisės aktų panaikinimas Priėmus pasiūlymą reikės panaikinti esamus teisės aktus (Direktyvą 2004/18/EEB). · Persvarstymo, keitimo, laikino galiojimo sąlyga Pasiūlyme yra persvarstymo nuostata, susijusi su ribinių sumų ekonominiu poveikiu. · Perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės ir aiškinamieji dokumentai Pasiūlymas susijęs su sritimi, kurioje Europos Sąjungos teisėkūra turi koordinuojamąją funkciją ir daro svarbią įtaką daugeliui nacionalinės teisės sektorių. Nepaisant koordinuojamosios funkcijos, daugelis nuostatų yra derinamosios, o pasiūlymas apima daug teisinių įpareigojimų. Kad visa sistema veiktų, Europos Sąjungos taisykles valstybės narės papildo nacionalinėmis nuostatomis. Šiame kontekste Komisija nustatė keletą veiksnių, dėl kurių, siekiant, kad perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės būtų suprantamos teisingai ir kad visa pirkimo taisyklių sistema veiktų nacionaliniu lygmeniu, valstybės narės turi pateikti paaiškinimus: – perkėlimo ir įgyvendinimo priemonės yra priimamos skirtingais lygmenimis (nacionaliniu arba federaliniu, regionų, vietos); – be skirtingų reglamentavimo lygmenų, daugelyje valstybių narių taisyklės nustatomos atsižvelgiant į atitinkamo sektoriaus ar pirkimo rūšies specifiką; – bendrosios ar konkrečios administracinės priemonės papildo pagrindinę teisinę sistemą ir kai kuriais atvejais su ja sutampa. Tik valstybės narės gali paaiškinti, kaip viešųjų pirkimų sektoriuje Europos Sąjungos direktyvos įvairiomis priemonėmis perkeliamos į nacionalinę teisę ir kaip šios priemonės tarpusavyje susijusios. Dėl šių priežasčių kartu su perkėlimo į nacionalinę teisę priemonėmis turi būti pateikti santykį tarp įvairių direktyvos dalių ir atitinkamų perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių aiškinantys dokumentai, visų pirma, atitikties lentelės, kurios yra veiksmingas nacionalinių priemonių analizės įrankis. · Europos ekonominė erdvė Siūlomas teisės aktas susijęs su EEE klausimu, todėl turėtų būti taikomas EEE. · Išsamus pasiūlymo paaiškinimas 1) Pirkimo procedūrų supaprastinimas ir didesnis jų lankstumas Siūloma direktyva siekiama supaprastinti esamose viešųjų pirkimų direktyvose nustatytą procedūrų tvarką ir padaryti ją lankstesnę. Šiuo tikslu joje numatytos tokios priemonės: Taikymo srities patikslinimas. Pateikiama nauja pagrindinė „pirkimų“ sąvoka, esanti ir siūlomos direktyvos pavadinime, siekiant geriau apibrėžti viešųjų pirkimų teisės taikymo sritį bei tikslą ir padėti lengviau taikyti ribines vertes. Kai kurių svarbiausių sąvokų, lemiančių direktyvos taikymo sritį (pvz., viešosios teisės reglamentuojamas subjektas, viešosios darbų ir paslaugų pirkimo sutartys, mišrios sutartys) apibrėžtis patikslinta atsižvelgus į Teisingumo Teismo praktiką. Kartu pasiūlymu stengiamasi išlaikyti ilgainiui Teisingumo Teismo praktikoje išplėtotų ir praktikams gerai pažįstamų sąvokų vartojimo tęstinumą. Tokiomis aplinkybėmis reikėtų pažymėti, kad nedideli nukrypimai nuo ankstesnėse direktyvose pateiktų formuluočių nebūtinai reiškia, jog pakeista sąvokos esmė, tai gali būti padaryta siekiant tiesiog supaprastinti tekstą. Bus panaikintas tradicinis skirtumas tarp vadinamųjų prioritetinių ir neprioritetinių paslaugų (A ir B paslaugų). Vertinimo rezultatai parodė, kad nebėra pagrindo riboti visos viešųjų pirkimų teisės taikymo ir ją taikyti tik tam tikrai paslaugų grupei. Tačiau paaiškėjo ir tai, kad įprasta pirkimų tvarka nėra pritaikyta socialinėms paslaugoms – joms reikia specialių taisyklių rinkinio (žr. toliau). Priemonių rinkinio metodas. Valstybių narių sistemose bus numatytos dvi pagrindinės konkurso formos, t. y. atvira ir ribota procedūra. Be to, jos galės tam tikromis sąlygomis numatyti konkurso procedūrą su derybomis, konkurencinį dialogą ir (arba) naują novatoriškų pirkimų formą – inovacijų partnerystę (žr. toliau). Be to, perkančiosios organizacijos galės pasinaudoti šešių rūšių pirkimų technika ir grupinių bei elektroninių pirkimų vykdymo priemonėmis: preliminariaisiais susitarimais, dinaminėmis pirkimo sistemomis, elektroniniais aukcionais, elektroniniais katalogais, centrinėmis perkančiosiomis organizacijomis ir bendru pirkimu. Palyginti su esama direktyva, šios priemonės patobulintos ir patikslintos, kad būtų galima lengviau vykdyti e. pirkimus. Paprastesnė pavaldžiosioms perkančiosioms organizacijoms taikoma tvarka: Pagal PPO Sutartį dėl viešųjų pirkimų pasiūlyme numatyta supaprastinta pirkimų tvarka, taikytina visoms perkančiosioms organizacijoms, veikiančioms žemesniu nei centrinės vyriausybės lygmeniu, kaip antai: vietos ir regionų valdžios institucijoms. Šios perkančiosios organizacijos gali naudoti išankstinį informacinį skelbimą kaip priemonę pakviesti tiekėjus dalyvauti konkurse. Jeigu jos pasinaudoja šia galimybe, prieš pradedant pirkimo procedūrą nereikia skelbti atskiro skelbimo apie pirkimą. Be to, susitarusios su dalyviais, jos gali lanksčiau nustatyti tam tikrus terminus. E. pirkimų skatinimas: Perkančiosioms organizacijoms naudojant elektroninius ryšius ir sandorių tvarkymą elektroniniu būdu galima sutaupyti daug lėšų, pagerinti pirkimų rezultatus ir kartu sumažinti atliekų ir klaidų kiekį. Pasiūlymu siekiama padėti valstybėms narėms pereiti prie e. pirkimų ir suteikti tiekėjams galimybę dalyvauti elektroninėse pirkimų procedūrose visoje vidaus rinkoje. Šiuo tikslu siūlomoje direktyvoje numatytas privalomas pranešimų perdavimas elektronine forma, privalomas pirkimo dokumentų prieinamumas elektronine forma ir įpareigojama pereiti prie visiškai elektroninio susirašinėjimo, visų pirma e. pasiūlymų teikimo visose pirkimo procedūrose, taikant dvejų metų pereinamąjį laikotarpį. Joje supaprastinamos ir patobulinamos dinaminės pirkimo sistemos ir elektroniniai katalogai, visiškai elektroninės pirkimo priemonės, ypač pritaikytos prie centrinių perkančiųjų organizacijų vykdomų didelio masto grupinių pirkimų. E. pirkimų priemonė taip suteiks galimybę perkančiosioms organizacijoms išvengti klaidų, paprastai susijusių su klaidingu viešųjų pirkimų taisyklių supratimu ar išaiškinimu, jas aptikti ir ištaisyti. Procedūrų modernizavimas: Pasiūlyme numatytas lankstesnis ir naudotojams palankesnis požiūris į kai kurias svarbias pirkimo procedūrų ypatybes. Dalyvavimo ir pasiūlymų teikimo terminai sutrumpinti, kad pirkimai galėtų vykti greičiau ir paprasčiau. Numatyta galimybė lanksčiau atskirti konkurso dalyvių atranką ir sutarties skyrimą, nes dažnai dėl to padaroma klaidų ir kyla nesusipratimų, ir galimybė perkančiosioms organizacijoms nuspręsti dėl praktiškiausios veiksmų sekos nustatymo, išnagrinėjant skyrimo kriterijus prieš atrankos kriterijus, ir kaip į sutarties skyrimo kriterijų atsižvelgti į sutarčiai vykdyti paskirtų darbuotojų organizavimą ir kokybę. Persvarstytos ir patikslintos kandidatų ir konkurso dalyvių atmetimo priežastys. Perkančiosios organizacijos turės teisę atmesti tuos ūkio subjektus, kurie turėjo didelių ar nuolatinių trūkumų, susijusių su ankstesnių sutarčių vykdymu. Pasiūlyme taip pat numatyta „apsivalymo“ galimybė – perkančiosios organizacijos gali leisti konkurse dalyvauti kandidatams arba konkurso dalyviams, kuriems taikomas atmetimo pagrindas, jeigu jie yra ėmęsi atitinkamų priemonių ištaisyti neteisėto elgesio padarinius ir veiksmingai užkirsti kelią tolesniems netinkamo elgesio atvejams. Vis daugiau svarbių klausimų ir problemų praktikams kelia sutarčių keitimas jų galiojimo laikotarpiu. Specialia nuostata dėl sutarčių keitimo perkeliami svarbiausi teismų praktikoje nustatyti sprendimai ir pragmatiškai išsprendžiamas klausimas dėl nenumatytų aplinkybių, dėl kurių viešąsias sutartis reikia keisti jų galiojimo laikotarpiu. 2) Strateginis viešųjų pirkimų naudojimas sprendžiant naujus uždavinius Siūloma direktyva grindžiama galimybių suteikimo metodu ir joje perkančiosioms organizacijoms suteikiamos priemonės, padėsiančios pasiekti strategijos „Europa 2020“ tikslus, naudojant jų perkamąją galią naujoves skatinančioms, aplinką tausojančioms ir su klimato kaita padedančioms kovoti prekėms ir paslaugoms ir kartu gerinant užimtumą, visuomenės sveikatą bei socialines sąlygas. Viso gyvavimo ciklo sąnaudų planavimas: Pasiūlyme perkančiosioms organizacijoms suteikiama galimybė sprendimus dėl sutarties skyrimo grįsti perkamų produktų, paslaugų ar darbų gyvavimo ciklo sąnaudomis. Gyvavimo ciklas apima visus prekių tiekimo, darbų vykdymo ar paslaugų teikimo etapus nuo žaliavų įsigijimo ar išteklių gavimo iki išėmimo iš apyvartos, sunaikinimo ir užbaigimo. Sąnaudos, į kurias atsižvelgtina, apima ne tik tiesiogines pinigines išlaidas, bet ir išorines aplinkos sąnaudas, jeigu jas galima paversti pinigais ir patikrinti. Jeigu yra sukurta bendra gyvavimo ciklo sąnaudų skaičiavimo Europos Sąjungos metodika, perkančiosioms organizacijoms reikia ją taikyti. Gamybos procesas. Perkančiosios organizacijos techninėse specifikacijose ir sutarties skyrimo kriterijuose gali nurodyti visus veiksnius, tiesiogiai susijusius su gamybos procesu, jei tie gamybos proceso aspektai glaudžiai susiję su konkrečiu perkamų prekių tiekimu ar konkrečiu perkamų paslaugų teikimu. Tai neapima reikalavimų, nesusijusių su perkamų produktų, darbų ar paslaugų kūrimo procesu, pvz., bendrųjų įmonių socialinės atsakomybės reikalavimų, apimančių visą rangovo veiklą. Ženklinimas: Perkančiosios organizacijos gali reikalauti, kad darbai, prekės ar paslaugos būtų konkrečiai paženklinti patvirtinant tam tikras aplinkos, socialines ar kitas ypatybes, tik jeigu tos organizacijos pripažįsta ir lygiavertį ženklinimą. Tai taikoma, pvz., Europos arba šalių (daugiašaliams) ekologiniams ženklams arba ženklinimui, patvirtinančiam, kad produktas nesiejamas su vaikų darbu. Atitinkamos sertifikavimo schemos turi apimti savybes, susijusias su sutarties dalyku, būti parengtos remiantis moksline informacija, nustatytos pagal atvirą ir skaidrią procedūrą ir prieinamos visoms suinteresuotosioms šalims. Sankcijos už privalomųjų socialinės, darbo ar aplinkos teisės normų pažeidimus: Pagal siūlomą direktyvą perkančioji organizacija gali neleisti ūkio subjektams dalyvauti procedūroje, jeigu aptinka Sąjungos teisės aktuose nustatytų įpareigojimų pažeidimų socialinės, darbo arba aplinkos teisės srityje arba tarptautinės darbo teisės nuostatų pažeidimų. Be to, perkančiosios organizacijos privalės atmesti pasiūlymus, nustačiusios, kad dėl Sąjungos teisės aktų socialinės, darbo ar aplinkos teisės srityje pažeidimų pasiūlyta neįprastai maža kaina. Socialinės paslaugos: ES viešųjų pirkimų teisės aktų poveikio ir veiksmingumo vertinimas parodė, kad socialinės, sveikatos ir švietimo paslaugos turi specialių ypatybių, dėl kurių joms netinka taikyti įprastas viešųjų paslaugų sutarčių skyrimo procedūras. Šios paslaugos paprastai teikiamos ypatingomis aplinkybėmis, kurios valstybėse narėse skiriasi dėl skirtingų administracinių, organizavimo ir kultūrinių aplinkybių. Pagal savo pobūdį šios paslaugos yra labai ribotos tarpvalstybinės aprėpties. Todėl valstybės narės turėtų turėti plačią diskreciją organizuoti paslaugų teikėjų pasirinkimą. Pasiūlyme į tai atsižvelgiama ir numatoma šių paslaugų viešosioms sutartims taikyti specialią tvarką, jeigu viršijama 500 000 EUR sutarties vertė, ir nustatoma tik pareiga laikytis pagrindinių skaidrumo ir vienodo požiūrio principų. Kiekybinė atitinkamų paslaugų sutarčių, paskirtų užsienio ūkio subjektams, vertės analizė parodė, kad sutartys, kurių vertė yra mažesnė už pirmiau nurodytą ribą, paprastai nekelia tarptautinio susidomėjimo. Inovacijos: Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategijoje „Europa 2020“ moksliniams tyrimams ir naujovėms Europoje tenka pagrindinis vaidmuo. Perkančiosioms organizacijoms turi būti suteikta galimybė pirkti naujoviškus produktus ir paslaugas, kuriais ateityje būtų skatinamas augimas ir gerinamas viešųjų paslaugų efektyvumas bei kokybė. Pasiūlyme šiuo tikslu numatyta inovacijų partnerystė, nauja speciali naujų, novatoriškų produktų, darbų ir paslaugų kūrimo ir paskesnio pirkimo procedūra, jeigu tik jie gali būti tiekiami pagal suderintus rezultatų rodiklius ir sąnaudas. Be to, pasiūlymu pagerinama ir supaprastinama konkurencinio dialogo procedūra, taip pat sudaromos palankesnės sąlygos novatoriškai pirkimų priemonei – bendriems tarptautiniams pirkimams. 3) Geresnės MVĮ ir veiklą pradedančių subjektų galimybės patekti į rinką Mažosios ir vidutinės įmonės (MVĮ) teikia didžiulių darbo vietų kūrimo, augimo ir naujovių diegimo galimybių. Galimybė nesunkiai patekti į pirkimų rinkas joms leistų išnaudoti šį potencialą, o perkančiosios organizacijos galėtų išplėsti savo tiekėjų bazę ir didesnė konkurencija turėtų teigiamą poveikį viešosioms sutartims. Kad viešosios sutartys būtų kuo labiau prieinamos MVĮ, 2008 m. Komisija paskelbė Europos geriausios patirties kodeksą, kuriuo siekiama suteikti MVĮ daugiau galimybių sudaryti viešųjų pirkimų sutartis[8]. Pasiūlyme atsižvelgta į šį darbą ir pateikiamos konkrečios priemonės, kuriomis galima šalinti MVĮ galimybes patekti į rinką. Informavimo pareigos supaprastinamas: MVĮ bus labai naudingas bendras pirkimo procedūroms taikomų informavimo įpareigojimų supaprastinimas. Pasiūlyme numatytas privalomas savideklaracijų, kaip atrankos tikslais pateikiamų pirminių įrodymų, pripažinimas. Faktiškai pateikti įrodomuosius dokumentus bus lengviau dėl standartinio dokumento – Europos pirkimų paso, kaip priemonės, skirtos įrodyti, kad nėra atmetimo pagrindų. Suskirstymas į dalis: Perkančiosios organizacijos bus raginamos skirstyti viešojo pirkimo sutartis į vienarūšes arba įvairiarūšes dalis, kad jos būtų prieinamesnės MVĮ. Nusprendusios to nedaryti, jos turės pateikti konkretų paaiškinimą. Dalyvavimo reikalavimų ribojimas: Siekiant išvengti nepagrįstų MVĮ dalyvavimo kliūčių, siūlomoje direktyvoje pateikiamas išsamus galimų dalyvavimo pirkimo procedūrose sąlygų sąrašas ir aiškiai nurodoma, jog visos tokios sąlygos gali apimti tik „tokias, kurios tinka užtikrinti, kad kandidatas ar konkurso dalyvis <...> pajėgus ir <...> turi gebėjimų įvykdyti numatomą skirti sutartį“. Apyvartos reikalavimai, kurie dažnai yra didžiulė kliūtis MVĮ dalyvauti konkursuose, aiškiai apribojami, nustačius tris kartus už numatomą sutarties vertę didesnę ribą, išskyrus tinkamai pagrįstus atvejus. Galiausiai bet kokios ūkio subjektų grupių (MVĮ ypač svarbi priemonė) dalyvavimo sąlygos gali būti pateisinamos dėl objektyvių priežasčių ir turi būti proporcingos. Tiesioginis mokėjimas subrangovams: Be to, valstybė narė gali numatyti subrangovo galimybę prašyti, kad perkančioji organizacija tiesiogiai jam mokėtų už jo rangovui vykdant sutartį pateiktas prekes, atliktus darbus ar suteiktas paslaugas. Taip subrangovams, kurie dažnai yra MVĮ, suteikiamas veiksmingas būdas apsaugoti savo interesą gauti užmokestį. 4) Patikimos procedūros Dėl susijusių finansinių interesų ir glaudžios viešojo ir privačiojo sektoriaus sąveikos viešieji pirkimai gali tapti nesąžiningos verslo praktikos sritimi, pvz., gali kilti interesų konfliktų, pasitaikyti favoritizmo ir korupcijos atvejų. Pasiūlymu sugriežtinamos esamos apsaugos nuo tokių grėsmių garantijos ir numatoma papildoma apsauga. Interesų konfliktai: Pasiūlyme yra speciali nuostata dėl interesų konfliktų, apimanti esamus, galimus ar preziumuojamus interesų konflikto atvejus, turinčius įtakos perkančiosios organizacijos ar procedūroje dalyvaujančių pirkimo paslaugų teikėjų darbuotojams ir perkančiosios organizacijos administracijos darbuotojams, galintiems daryti įtaką pirkimo procedūros baigčiai, net jeigu formaliai joje nedalyvauja. Neteisėtas elgesys: Pasiūlyme yra speciali nuostata dėl kandidatų ir konkurso dalyvių neteisėto elgesio, pvz., mėginimų daryti neteisėtą įtaką sprendimų priėmimo procesui arba sudaryti susitarimus su kitais dalyviais, siekiant manipuliuoti procedūros baigtimi, todėl tokie kandidatai ir konkurso dalyviai turi būti pašalinami iš konkurso. Tokia neteisėta veikla pažeidžiami pagrindiniai Europos Sąjungos principai ir gali būti smarkiai iškreipiama konkurencija. Nesąžininga nauda: Rinkos konsultacijos yra naudinga priemonė perkančiosioms organizacijoms, padedanti gauti informaciją apie rinkos struktūrą, pajėgumą, gebėjimus ir kartu informuoti rinkos dalyvius apie perkančiųjų organizacijų pirkimo projektus ir reikalavimus. Tačiau dėl preliminarių ryšių su rinkos dalyviais neturi būti suteikiama nesąžininga nauda ir iškreipiama konkurencija. Todėl pasiūlyme yra speciali nuostata dėl garantijų, apsaugančių nuo nepagrįstos pirmenybės teikimo dalyviams, konsultavusiems perkančiąją organizaciją arba dalyvavusiems rengiant konkursą. 5) Valdymas Nacionalinės priežiūros įstaigos: Vertinimas parodė, kad ne visos valstybės narės nuosekliai ir sistemiškai stebi viešųjų pirkimų taisyklių įgyvendinimą ir veikimą. Taip kenkiama veiksmingam ir vienodam Europos Sąjungos teisės taikymui. Todėl pasiūlyme numatyta, kad valstybės narės turi paskirti vieną nacionalinę instituciją, atsakingą už viešųjų pirkimų stebėjimą, įgyvendinimą ir kontrolę. Tik viena įstaiga, turinti plačias funkcijas, užtikrins svarbiausių įgyvendinimo sunkumų priežiūrą ir galės pasiūlyti atitinkamas priemones, kaip spręsti labiau struktūrines problemas. Ji galės iš karto teikti grįžtamąją informaciją apie politikos veikimą ir galimus nacionalinės teisės aktų ir praktikos trūkumus ir taip padėti greitai nustatyti sprendimus bei pagerinti pirkimo procedūras. Žinių centrai: Daugeliu atvejų perkančiosios organizacijos neturi vidaus darbo su sudėtingais pirkimų projektais patirties. Tinkama ir nepriklausoma profesionali administracinių struktūrų pagalba galėtų gerokai pagerinti pirkimų rezultatus, išplėsti perkančiųjų organizacijų žinių bazę ir padidinti profesionalumą, be to, padėti įmonėms, visų pirma MVĮ. Todėl pasiūlyme valstybės narės įpareigojamos pasirūpinti, kad būtų sudarytos paramos struktūros, kurios teiktų teisines ir ekonomines konsultacijas, rekomendacijas, organizuotų mokymus ir pagalbą pirkimo procedūrų rengimo ir vykdymo srityje. Nacionaliniu lygmeniu jau yra pagalbinių struktūrų ar mechanizmų, nors jie labai skirtingai organizuojami ir apima įvairias perkančiąsias organizacijas dominančias sritis. Valstybės narės galės naudotis tokiais mechanizmais, remtis savo patirtimi ir reklamuoti savo paslaugas kaip tinkamą ir šiuolaikišką priemonę, kurią naudojant galima teikti tinkamą paramą perkančiosioms organizacijoms ir ūkio subjektams. Siekiant sustiprinti kovą su korupcija ir favoritizmu, perkančiosios organizacijos turės perduoti sudarytų sutarčių tekstą priežiūros įstaigai, kuri šitaip galės išnagrinėti, ar tose sutartyse nėra įtartinų schemų, ir suteikti prieigą prie šių dokumentų suinteresuotiems asmenims tiek, kiek nepažeidžiami teisėti viešieji ar privatieji interesai. Tačiau turi būti išvengta neproporcingos administracinės naštos; prievolė perduoti visą sudarytų sutarčių tekstą bus taikoma tik palyginti aukštos vertės sutarčių atvejais. Siūlomos ribos turėtų išlaikyti pusiausvyrą tarp administracinės naštos didinimo ir didesnio skaidrumo užtikrinimo: nustačius 1 000 000 EUR ribą perkant prekes ir paslaugas ir 10 000 000 EUR ribą perkant darbus, ši prievolė būtų taikoma 10–20 % visų Oficialiajame leidinyje skelbiamų viešųjų pirkimų. Nenumatyta, kad dėl reikalavimų, susijusių su priežiūros įstaigomis ir žinių centrais, valstybėms narėms tektų bendra papildoma finansinė našta. Tam tikras sąnaudas numatoma reorganizuoti arba patobulinti esamų mechanizmų ir struktūrų veikimą, tačiau jos bus neutralizuotos sumažėjus bylinėjimosi išlaidoms (ir perkančiųjų organizacijų, ir įmonių), sąnaudoms, susijusioms su vėlavimu skirti sutartis, su netinkamu viešųjų pirkimų taisyklių taikymu ar netinkamu pirkimo procedūrų parengimu, taip pat sąnaudoms, susijusioms su tuo, kad šiuo metu konsultacijos perkančiosioms organizacijoms teikiamos fragmentiškai ir neefektyviai. Administracinis bendradarbiavimas: Pasiūlyme numatytas veiksmingas bendradarbiavimas sudarys sąlygas nacionalinėms priežiūros įstaigoms keistis informacija ir geriausia patirtimi, taip pat bendradarbiauti per vidaus rinkos informacinę sistemą. 2011/0438 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl viešųjų pirkimų (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 53 straipsnio 1 dalį, 62 straipsnį ir 114 straipsnį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą, teisės akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams[9], atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[10], atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę[11], laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: (1) valstybės narės institucijų arba jų vardu vykdomas viešojo pirkimo sutarčių skyrimas turi atitikti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo principus, visų pirma laisvą prekių judėjimą, įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas, taip pat iš šių laisvių kylančius principus, kaip antai vienodo požiūrio, nediskriminavimo, abipusio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principus. Tačiau atvejams, kai viešojo pirkimo sutartys viršija tam tikrą vertę, turi būti parengtos nuostatos dėl nacionalinių pirkimo procedūrų koordinavimo, siekiant užtikrinti, kad minėti principai būtų įgyvendinti praktiškai, o viešieji pirkimai – atverti konkurencijai; (2) strategijoje „Europa 2020“[12] viešiesiems pirkimams tenka esminis vaidmuo kaip vienai iš rinkos priemonių, naudojamų siekiant pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo kartu užtikrinant efektyviausią viešųjų lėšų naudojimą. Šiuo tikslu reikia persvarstyti ir atnaujinti esamas viešųjų pirkimų taisykles, priimtas pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo[13] ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo[14], siekiant efektyviau naudoti viešąsias lėšas, visų pirma paskatinti viešuosiuose pirkimuose dalyvauti mažąsias ir vidutines įmones ir suteikti perkančiosioms organizacijoms galimybę geriau panaudoti viešuosius pirkimus bendriems visuomenės tikslams. Taip pat reikia išaiškinti svarbiausias sampratas ir sąvokas, kad būtų užtikrintas didesnis teisinis tikrumas ir įtraukti tam tikri gerai nusistovėję aktualūs Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktikos aspektai; (3) dėl vis labiau įvairėjančių viešųjų veiksmų formų atsirado poreikis aiškiau apibrėžti paties viešojo pirkimo sąvoką. Sąjungos taisyklėmis dėl viešojo pirkimo siekiama apimti ne visas viešųjų pinigų išleidimo formas, o tik tas, kuriomis už atlygį siekiama įsigyti darbų, prekių ar paslaugų. Įsigijimo sąvoką reikėtų suprasti plačiai kaip naudos iš atitinkamų darbų, prekių ar paslaugų gavimą ir tam perkančiosioms organizacijoms nebūtina perduoti nuosavybės teisę. Be to, vien veiklos finansavimui, dažnai susijusiam su pareiga grąžinti gautas sumas, jeigu jos nepanaudojamos numatytiems tikslams, viešojo pirkimo taisyklės paprastai netaikomos; (4) be to, paaiškėjo, jog būtina aiškiau reglamentuoti, kas laikytina vienu pirkimu, t. y. reikia atsižvelgti į bendrą šio pirkimo tikslu sudarytų sutarčių vertę, turint omenyje šioje direktyvoje nustatytas ribas, ir skelbti apie visą pirkimą, galbūt padalytą į dalis. Bendro pirkimo sąvoka apima visas prekes, darbus ir paslaugas, reikalingas konkrečiam projektui, kaip antai: darbų projektui ar darbų, prekių ir (arba) paslaugų visumai, įvykdyti. Kad yra vienas bendras projektas, gali, pvz., rodyti tokie požymiai kaip perkančiosios organizacijos atliekamas bendras išankstinis planavimas ir koncepcija, tai, kad įsigyjami skirtingi elementai atlieka vieną ekonominę ir techninę funkciją ar kad jie yra kitaip logiškai tarpusavyje susiję ir vykdomi ribotą laikotarpį; (5) pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 11 straipsnį nustatant ir įgyvendinant Sąjungos politikos ir veiklos kryptis, ypač siekiant skatinti tvarią plėtrą turi būti atsižvelgiama į aplinkos apsaugos reikalavimus. Šioje direktyvoje patikslinama, kaip perkančiosios organizacijos gali padėti apsaugoti aplinką, skatinti tvarią plėtrą ir kartu užtikrinti, kad gautų geriausią savo sutarčių kainos ir kokybės santykį; (6) net jeigu faktiniai, galimi ar preziumuojami interesų konfliktai nebūtinai lemia korupciją, yra didelė tikimybė, kad dėl jų bus daroma netinkama įtaka viešojo pirkimo sprendimams ir taip iškreipiama konkurencija, pakenkiama konkurso dalyvių vienodam vertinimui. Todėl reikėtų sukurti veiksmingus mechanizmus, kurie užkirstų kelią interesų konfliktams, padėtų juos nustatyti ir pašalinti; (7) dėl neteisėto pirkimo procedūros dalyvių elgesio, pvz., mėginimų daryti neteisėtą įtaką sprendimų priėmimo procesui arba susitarimų su kitais kandidatais, siekiant manipuliuoti procedūros baigtimi, gali būti pažeisti pagrindiniai Europos Sąjungos teisės principai ir smarkiai iškreipta konkurencija. Todėl iš ūkio subjektų reikėtų reikalauti pateikti garbės deklaraciją, kad jie nevykdo tokios neteisėtos veiklos, o jeigu paaiškėtų, jog tokia deklaracija yra melaginga – pašalinti juos iš konkurso; (8) 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos Bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu[15] visų pirma patvirtintas Pasaulio prekybos organizacijos sutartis dėl viešųjų pirkimų (toliau – PPO sutartis). PPO sutarties tikslas – nustatyti subalansuotų teisių ir pareigų, susijusių su viešojo pirkimo sutartimis, daugiašalę sistemą, siekiant liberalizuoti ir išplėsti pasaulio prekybą. Perkančiosios organizacijos sutarčių, kurioms taikoma PPO sutartis, ir kitų Europos Sąjungos pasirašytų tarptautinių susitarimų įsipareigojimus vykdo taikydamos šią direktyvą trečiųjų šalių ūkio subjektams, pasirašiusiems tokius susitarimus; (9) PPO sutartis taikoma tam tikras joje nustatytas ir kaip specialiosios skolinimosi teisės išreikštas vertės ribas viršijančioms sutartims. Šioje direktyvoje nustatytos ribos turėtų būti suderintos, kad atitiktų PPO sutartyje nustatytų ribų euro ekvivalentus. Be to, reikėtų numatyti eurais išreikštų ribų periodinį persvarstymą, siekiant pagal išimtinai matematinį veiksmą jas pritaikyti prie galimų euro vertės svyravimų specialiųjų skolinimosi teisių atžvilgiu; (10) ES viešojo pirkimo teisės aktų poveikio ir veiksmingumo vertinimo rezultatai[16] parodė, kad reikėtų persvarstyti kai kurių direktyvos nuostatų netaikymą tam tikroms paslaugoms. Taigi tam tikroms paslaugoms (pvz., viešbučių ir teisinėms paslaugoms, kurių ypač didelė procentinė dalis tenka tarptautinei prekybai) bus taikomos visos šios direktyvos nuostatos. (11) kitų paslaugų kategorijų tarptautinis aspektas ir toliau išlieka nedidelis, t. y. kalbama apie paslaugas asmeniui, pvz., tam tikras socialines, sveikatos ir švietimo paslaugas. Tokios paslaugos teikiamos konkrečiomis aplinkybėmis, kurios valstybėse narėse dėl skirtingų kultūrinių tradicijų labai skiriasi. Taigi dėl šių paslaugų sudaromoms viešojo pirkimo sutartims turėtų būti nustatyta speciali tvarka, jeigu sutarties vertė viršija 500 000 EUR. Jeigu asmenims teikiamų paslaugų sutarties vertė yra mažesnė už nurodytą ribą, paprastai ji nedomina tiekėjų iš kitų valstybių narių, nebent yra konkrečių priešingą faktą rodančių požymių, kaip antai Sąjungai finansuojant tarptautinius projektus. Sutartims dėl asmeniui teikiamų paslaugų, kurių vertė viršija minėtą ribą, turėtų būti taikomi visoje Sąjungoje galiojantys skaidrumo reikalavimai. Atsižvelgiant į šių paslaugų kultūrinio konteksto reikšmę ir jų subtilų pobūdį, valstybėms narėms turėtų būti suteikta plati diskrecija organizuoti paslaugų teikėjų pasirinkimą taip, kaip joms atrodo tinkamiausia. Šios direktyvos nustatytose taisyklėse atsižvelgiama į šį imperatyvą ir įpareigojama tik laikytis pagrindinių skaidrumo bei vienodo požiūrio principų, taip pat užtikrinama, kad perkančiosios organizacijos, pasirinkdamos paslaugų teikėjus, galėtų taikyti konkrečius kokybės kriterijus, pvz., Europos Sąjungos socialinės apsaugos komiteto savanoriškoje Europos socialinių paslaugų kokybės sistemoje[17] nustatytus kriterijus. Valstybės narės ir (arba) valdžios institucijos gali teikti šias paslaugas pačios arba organizuoti taip, kad nereikėtų sudaryti viešojo pirkimo sutarčių, pvz., vien finansuodamos tokias paslaugas arba suteikdamos licencijas arba leidimus visiems ūkio subjektams, atitinkantiems perkančiosios organizacijos iš anksto nustatytas sąlygas, netaikant jokių apribojimų ar kvotų, jeigu tik tokia sistema užtikrina pakankamą reklamą ir atitinka skaidrumo bei nediskriminavimo principus; (12) viešojo pirkimo sutartims, kurias skiria veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose vykdančios perkančiosios organizacijos ir kurios apima šią veiklą, taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva […] dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų[18]. Į šios direktyvos taikymo sritį patenka sutartys, skiriamos perkančiųjų organizacijų, vykdančių veiklą jūrų, pakrančių ar upių transporto paslaugų srityse; (13) ši direktyva skirta valstybėms narėms ir netaikoma tarptautinių organizacijų vardu ir sąskaita vykdomiems pirkimams. Tačiau reikia patikslinti, kiek ši direktyva turėtų būti taikoma pirkimams, kurie reglamentuojami specialių tarptautinių taisyklių; (14) kyla didelis teisinis netikrumas dėl to, kiek plačiai viešojo pirkimo taisyklės turėtų būti taikomos viešosios valdžios institucijų bendradarbiavimui. Šiuo klausimu aktualią Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktiką valstybės narės ir netgi pačios perkančiosios organizacijos aiškina nevienodai. Todėl reikia tiksliau reglamentuoti, kokiais atvejais tarp perkančiųjų organizacijų sudarytoms sutartims taikomos viešojo pirkimo taisyklės. Tikslinant šį reglamentavimą reikėtų vadovautis atitinkamoje Teisingumo Teismo praktikoje nustatytais principais. Vien aplinkybė, jog abi susitarimo šalys pačios yra perkančiosios organizacijos, savaime nereiškia, kad viešojo pirkimo taisyklės netaikomos. Tačiau taikant viešojo pirkimo taisykles neturėtų būti ribojama viešosios valdžios institucijų laisvė spręsti, kaip organizuoti jų teikiamų viešųjų paslaugų uždavinių vykdymą. Todėl, jeigu yra tenkinamos direktyvoje nustatytos sąlygos, viešojo pirkimo taisyklių nereikėtų taikyti sutartims, paskirtoms kontroliuojamiems subjektams, arba dalyvaujančių perkančiųjų organizacijų bendradarbiavimui siekiant bendrai atlikti viešųjų paslaugų užduotis. Direktyvos normomis siekiama užtikrinti, kad dėl viešosios valdžios institucijų bendradarbiavimo, kuriam viešojo pirkimo taisyklės netaikomos, nebūtų iškreipta konkurencija privačių ūkio subjektų atžvilgiu. Be to, konkurencija neturėtų būti iškreipiama ir dėl perkančiosios organizacijos, kaip konkurso dalyvės dalyvavimo viešojo pirkimo sutarties skyrimo procedūroje; (15) kyla didelis poreikis taikyti daugiau lankstumo ir visų pirma suteikti platesnes galimybes dalyvauti pirkimų procedūroje, kurioje numatytos derybos, kaip yra aiškiai numatyta PPO sutartyje, jeigu derybos leidžiamos visose procedūrose. Įvairiose situacijose, kur atviros ar ribotos procedūros be derybų veikiausiai neatneštų patenkinamų viešojo pirkimo rezultatų, perkančiosios organizacijos turėtų galėti, nebent atitinkamos valstybės narės teisės aktuose numatyta kitaip, naudotis konkurso procedūra su derybomis, kaip numatyta šioje direktyvoje. Ta procedūra turėtų būti vykdoma laikantis adekvačių apsaugos priemonių, kuriomis būtų užtikrinti lygių galimybių ir skaidrumo principai. Taip perkančiosioms organizacijoms bus suteikta didesnė veiksmų laisvė perkant darbus, prekes ir paslaugas, geriausiai tinkamas konkretiems jų poreikiams. Kartu turėtų suaktyvėti tarptautinė prekyba, nes atlikus vertinimą paaiškėjo, kad taikant skelbiamas derybas paskirtos sutartys labai dažnai būna skiriamos konkursą laimėjusiems tarptautiniams konkurso dalyviams; (16) dėl tų pačių priežasčių perkančiosios organizacijos turėtų galėti laisvai naudoti konkurencinį dialogą. Pastaraisiais metais sutarties vertės atžvilgiu ši procedūra pradėta naudoti gerokai dažniau. Jos naudingumas pasitvirtino tais atvejais, kai perkančiosios organizacijos negali apibrėžti savo poreikių patenkinimo priemonių arba įvertinti, kokius techninius, finansinius ar teisinius sprendimus gali pasiūlyti rinka. Tokia padėtis visų pirma gali susiklostyti esant novatoriškiems projektams, įgyvendinant didelius integruotus transporto infrastruktūros projektus, didelius kompiuterių tinklų projektus ar projektus, susijusius su kompleksiniu ir struktūrizuotu finansavimu; (17) moksliniai tyrimai ir naujovės, įskaitant ekologines ir socialines naujoves, yra vieni iš svarbiausių būsimo augimo variklių ir jiems pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategijoje „Europa 2020“ skiriamas didžiausias dėmesys. Viešosios valdžios institucijos turėtų geriausiai strategiškai išnaudoti viešuosius pirkimus naujovių diegimui skatinti. Novatoriškų prekių ir paslaugų pirkimas atlieka esminį vaidmenį gerinant viešųjų paslaugų efektyvumą ir kokybę ir kartu sprendžiant svarbiausius visuomenės uždavinius. Juo padedama pasiekti geriausią viešųjų pinigų ir vertės santykį ir gaunama platesnė ekonominė nauda, nauda aplinkai ir visuomenei, nes naujos idėjos paverčiamos novatoriškais produktais bei paslaugomis ir taip skatinamas tvarus ekonomikos augimas. Direktyva turėtų padėti lengviau vykdyti naujovių viešuosius pirkimus ir padėti valstybėms narėms pasiekti „Inovacijų sąjungos“ tikslus. Todėl reikėtų numatyti specialią pirkimų procedūrą, pagal kurią perkančiosios organizacijos galėtų suformuoti ilgalaikę inovacijų partnerystę siekiant sukurti ir paskui įsigyti naują, novatorišką produktą, paslaugą ar darbus, jeigu tik jie gali būti sukurti pagal sutartą rezultatų lygį ir sąnaudas. Partnerystės struktūra turėtų būti tokia, kad galėtų užtikrinti būtiną „rinkos paskatą“, skatinant naujoviško sprendinio kūrimą ir kartu neatimant rinkos teikiamų galimybių; (18) atsižvelgiant į žalingus padarinius konkurencijai, derybos, vykdomos nepaskelbus pirkimo, turėtų būti naudojamos tik išimtinėmis aplinkybėmis. Ši išimtis turėtų būti taikoma tik tais atvejais, kai paskelbimas neįmanomas dėl force majeure aplinkybių, laikantis nusistovėjusios Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktikos, arba jeigu nuo pat pradžių aišku, kad dėl paskelbimo nebus paskatinta didesnė konkurencija, ypač jeigu objektyviai yra tik vienas ūkio subjektas, galintis įvykdyti sutartį. Neskelbiamųjų derybų naudojimas gali būti pagrįstas tik objektyvaus išimtinumo atvejais, jeigu išimtinumo padėtį sudarė ne pati perkančioji organizacija, atsižvelgdama į būsimą pirkimo procedūrą, ir jeigu nėra tinkamų pakaitalų – jų gavimo galimybę reikėtų išsamiai įvertinti; (19) elektroninės informavimo ir ryšių priemonės gali labai supaprastinti sutarčių skelbimą ir padidinti pirkimo procedūrų efektyvumą bei skaidrumą. Jos turėtų tapti standartine ryšių ir informacijos mainų priemone pirkimo procedūrose. Be to, naudojant elektronines priemones taupomas laikas. Todėl reikėtų sutrumpinti būtinąją trukmę, jeigu naudojamos elektroninės priemonės, tačiau su sąlyga, kad jos atitiks Europos Sąjungos lygmeniu numatytą specifinį perdavimo būdą. Be to, elektroninės informacinės ir ryšių priemonės su tinkamomis funkcijomis perkančiosioms organizacijoms sudarytų sąlygas išvengti viešųjų pirkimų procedūrose atsitinkančių klaidų, jas aptikti ir ištaisyti; (20) Sąjungos viešojo pirkimo rinkose ryškėja didelė tendencija telkti perkančiųjų organizacijų poreikius, kad būtų pasiekta masto ekonomija, įskaitant mažesnes kainas ir sandorių sąnaudas, pagerėtų ir taptų profesionalesnis pirkimų valdymas. Tai galima pasiekti sutelkus pirkimus pagal dalyvaujančių perkančiųjų organizacijų skaičių arba pagal dydį ir vertę laikui bėgant. Tačiau pirkimų sutelkimą ir centralizavimą reikėtų atidžiai stebėti, siekiant išvengti per didelio perkamosios galios sutelkimo, slaptų susitarimų ir išsaugoti skaidrumą bei konkurenciją, be to, užtikrinti mažųjų ir vidutinių įmonių galimybes patekti į rinką; (21) plačiai naudojamos ir visoje Europoje veiksminga pirkimo technika laikomos preliminarieji susitarimai. Todėl jų tvarką reikėtų išlaikyti iš esmės nepakeistą. Tačiau reikia patikslinti kai kurias sąvokas, visų pirma perkančiosioms organizacijoms taikomas preliminariųjų susitarimų naudojimo sąlygas, jeigu jos pačios nėra tokio susitarimo šalys; (22) atsižvelgiant į įgytą patirtį, taip pat reikia pritaikyti taisykles, kuriomis reglamentuojamos dinaminės pirkimo sistemos, kad perkančiosios organizacijos galėtų iki galo pasinaudoti šios priemonės teikiamomis galimybėmis. Sistemas reikia supaprastinti, visų pirma organizuojant jas kaip ribotą procedūrą ir taip pašalinant poreikį teikti orientacinius pasiūlymus, kurie, kaip nustatyta, yra viena iš didžiausių su šiomis sistemomis siejamų kliūčių. Todėl pirkimo procedūrose, vykdomose taikant dinaminę pirkimo sistemą, turėtų būti leidžiama dalyvauti kiekvienam prašymą pateikusiam ir atrankos kriterijus atitinkančiam ūkio subjektui. Taikydama šį pirkimo būdą, perkančioji organizacija gali gauti ypač daug įvairių pasiūlymų ir taip dėl didelės konkurencijos užtikrinti optimalų viešųjų lėšų panaudojimą; (23) be to, nuolat kuriamos naujos elektroninių pirkimų priemonės, pvz., elektroniniai katalogai. Jos padeda didinti konkurenciją ir supaprastinti viešuosius pirkimus, visų pirma sutaupyti laiko ir pinigų. Tačiau reikia nustatyti tam tikras taisykles, siekiant užtikrinti, kad naujos technikos naudojimas atitiktų šios direktyvos taisykles ir vienodo požiūrio, nediskriminavimo bei skaidrumo principus. Visų pirma, jeigu konkursas iš naujo skelbiamas pagal preliminarųjį susitarimą arba jeigu naudojama dinaminė pirkimo sistema ir pateikiamos pakankamos garantijos dėl atsekamumo užtikrinimo, vienodo požiūrio ir nuspėjamumo, perkančiosioms organizacijoms turėtų būti leidžiama rengti konkursus dėl konkrečių pirkimų remiantis anksčiau persiųstais elektroniniais katalogais. Laikydamosi elektroninių ryšio priemonių taisyklių reikalavimų, perkančiosios organizacijos turėtų vengti nustatyti nepagrįstas kliūtis ūkio subjektų galimybėms dalyvauti pirkimo procedūrose, kuriose pasiūlymai turi būti teikiami elektroninių katalogų forma ir kuriomis užtikrinamas bendrųjų nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principų paisymas; (24) daugelyje valstybių narių vis dažniau naudojamas centralizuotų pirkimų būdas. Centrinės perkančiosios organizacijos yra atsakingos už kitų perkančiųjų organizacijų vykdomus įsigijimus ar sudaromas viešojo pirkimo sutartis ir (arba) preliminariuosius susitarimus. Atsižvelgiant į perkamus didelius kiekius, toks būdas padeda didinti konkurenciją ir viešojo pirkimo profesionalumą. Todėl reikėtų apibrėžti europinę centrinių perkančiųjų organizacijų sąvoką, taikomą perkančiosioms organizacijoms, neužkertant kelio toliau naudoti mažiau institucionalizuotą ir sisteminį bendrą pirkimą arba nusistovėjusią praktiką pasitelkti paslaugų teikėjus, kurie rengia ir tvarko pirkimo procedūras perkančiosios organizacijos vardu ir sąskaita. Be to, reikėtų nustatyti atsakomybės už šioje direktyvoje nustatytų įpareigojimų paisymą paskirstymo centrinei perkančiajai organizacijai ir perkančiosioms organizacijoms, perkančioms iš centrinės perkančiosios organizacijos arba per ją, taisykles, taip pat teisių gynimo atveju. Jeigu centrinei perkančiajai organizacijai tenka visa atsakomybė už pirkimo procedūrų vykdymą, tik ji viena turėtų būti tiesiogiai atsakinga ir už procedūrų teisėtumą. Jeigu perkančioji organizacija vykdo tam tikras procedūros dalis, pvz., atnaujina konkursą pagal preliminarųjį susitarimą arba skiria atskiras sutartis taikydama dinaminę pirkimų sistemą, ji turėtų ir toliau atsakyti už savo vykdomus etapus; (25) elektroninių ryšių priemonės ypač tinka centralizuotų pirkimų praktikai ir priemonėms palaikyti, nes suteikia galimybę pakartotinai naudoti ir automatiškai tvarkyti duomenis, taip pat iki minimumo sumažinti informavimo ir sandorių sąnaudas. Todėl tokių elektroninių ryšių priemonių naudojimą pirmiausia reikėtų padaryti privalomą centrinėms perkančiosioms organizacijoms ir kartu padėti derinti praktiką visoje Europos Sąjungoje. Be to, praėjus dvejų metų pereinamajam laikotarpiui, turėtų būti nustatyta bendra pareiga naudoti elektroninių ryšių priemones visose pirkimų procedūrose; (26) šiuo metu įvairių valstybių narių perkančiųjų organizacijų vykdomam bendram viešojo pirkimo sutarčių skyrimui kyla tam tikrų teisinių kliūčių, ypač susijusių su nacionalinių įstatymų kolizija. Nepaisant to, kad Direktyva 2004/18/EB netiesiogiai leidžiama vykdyti tarptautinius bendrus viešuosius pirkimus, praktiškai keliose nacionalinėse teisinėse sistemose bendri tarptautiniai pirkimai yra tiesiogiai arba netiesiogiai neaiškiai teisiškai reglamentuoti arba apskritai neįmanomi. Įvairių valstybių narių perkančiosios organizacijos gali būti suinteresuotos bendradarbiavimu ir bendru viešojo pirkimo sutarčių skyrimu, kad gautų maksimalią vidaus rinkos teikiamų galimybių naudą masto ekonomijos ir grėsmių bei naudos pasidalijimo požiūriu, ypač naujoviškų projektų, susijusių su didesnėmis grėsmėmis, nei jų pagrįstai tektų vienai perkančiajai organizacijai. Todėl reikėtų nustatyti naujas taisykles dėl bendrų tarptautinių pirkimų ir jose nurodyti taikytiną teisę, kad perkančiosioms organizacijoms visoje vidaus rinkoje būtų lengviau bendradarbiauti. Be to, skirtingų valstybių narių perkančiosios organizacijos gali pagal nacionalinę ar Sąjungos teisę kurti bendrus teisinius subjektus. Reikėtų nustatyti konkrečias tokio bendro viešojo pirkimo būdo taisykles; (27) perkančiųjų organizacijų parengtos techninės specifikacijos turėtų suteikti galimybę atverti pirkimus konkurencijai. Šiuo tikslu turi būti galima teikti pasiūlymus, kuriais būtų atspindėta techninių sprendinių įvairovė, kad būtų užtikrintas pakankamas konkurencijos lygis. Todėl technines specifikacijas reikėtų parengti taip, kad būtų išvengta dirbtino konkurencijos susiaurinimo, taikant konkrečiam ūkio subjektui palankius reikalavimus, išreiškiančius svarbiausias prekių, paslaugų ir darbų, kurias šis ūkio subjektas paprastai siūlo, savybes. Paprastai šis tikslas kuo geriausiai pasiekiamas, taip pat skatinamos naujovės technines specifikacijas parengus pagal funkcinius ir veiksmingumo reikalavimus. Jeigu daroma nuoroda į Europos standartą arba, jo nesant, nacionalinį standartą, perkančiosios organizacijos turėtų vertinti pasiūlymus, grindžiamus lygiavertėmis priemonėmis. Lygiavertiškumui įrodyti konkurso dalyvių gali būti reikalaujama pateikti trečiojo asmens patikrintus įrodymus; tačiau turėtų būti leidžiamos ir kitos tinkamos įrodinėjimo priemonės, pvz., gamintojo techniniai dokumentai, jeigu atitinkamas ūkio subjektas neturi galimybės gauti tokių pažymėjimų ar tyrimų ataskaitų arba negali jų gauti per atitinkamą laiko tarpą; (28) perkančiosios organizacijos, norinčios pirkti darbus, prekes ar paslaugas, turinčias konkrečių aplinkosauginių, socialinių ar kitų savybių, turėtų turėti galimybę remtis konkrečiu ženklinimu, pvz., Europos ekologiniu ženklu, (keleto) šalių ekologiniais ženklais ar kokiu kitu ženklinimu, su sąlyga, kad ženklo reikalavimai, pvz., produkto aprašymas ar pateikimas, įskaitant pakavimo reikalavimus, yra susieti su sutarties dalyku. Be to, labai svarbu, kad šie reikalavimai būtų parengti ir patvirtinti pagal objektyviai patikrinamus kriterijus, taikant procedūrą, kurioje galėtų dalyvauti suinteresuotieji subjektai, pvz., valdžios įstaigos, vartotojai, gamintojai, platintojai ir aplinkos organizacijos, ir kad ženklas būtų prieinamas visiems suinteresuotiesiems asmenims; (29) visiems asmenims naudoti skirtiems pirkimams, nepriklausomai nuo to, ar tai būtų visuomenė ar perkančiosios organizacijos darbuotojai, perkančiosioms organizacijoms būtina nustatyti technines specifikacijas, siekiant atsižvelgti į prieinamumo neįgaliems asmenims kriterijus ar visiems naudotojams skirtą projektą, išskyrus tinkamai pagrįstus atvejus; (30) siekiant palaikyti mažųjų ir vidutinių įmonių (MVĮ) dalyvavimą viešųjų pirkimų rinkoje, perkančiosios organizacijos turėtų būti paskatintos suskirstyti sutartis į dalis ir įpareigotos paaiškinti priežastis, jei to nedarytų. Jeigu sutartys padalijamos į dalis, perkančiosios organizacijos, kad išlaikytų konkurenciją arba užtikrintų tiekimo saugumą, gali, pvz., apriboti dalių, dėl kurių ūkio subjektas gali teikti pasiūlymą, skaičių; jos taip pat gali apriboti dalių, kurios gali būti paskirtos vienam konkurso dalyviui, skaičių; (31) dažnai nepateisinama MVĮ dalyvavimo viešuosiuose pirkimuose kliūtis yra pernelyg griežti reikalavimai dėl ekonominio ir finansinio pajėgumo. Todėl perkančiosioms organizacijoms neturėtų būti leidžiama reikalauti, kad minimali ūkio subjektų apyvarta daugiau nei tris kartus viršytų numatomą sutarties vertę. Tačiau tinkamai pagrįstomis aplinkybėmis gali būti taikomi griežtesni reikalavimai. Tokios aplinkybės gali būti susijusios su didesne sutarties vykdymo rizika ar tuo, kad esminę reikšmę turi tinkamas sutarties įvykdymas laiku, nes tai, pvz., yra būtina išankstinė kitų sutarčių vykdymo sąlyga; (32) daug ūkio subjektų, ne tik MVĮ, mano, kad didelė jų dalyvavimo viešuosiuose pirkimuose kliūtis yra administracinė našta, atsirandanti dėl būtinybės pateikti daug sertifikatų ar kitų dokumentų, susijusių su atmetimo ir atrankos kriterijais. Apribojus tokius reikalavimus, pvz., leidus pateikti savideklaracijas, galima labai supaprastinti tvarką, o tai būtų naudinga ir perkančiosioms organizacijoms, ir ūkio subjektams. Tačiau iš konkurso dalyvio, kuriam nuspręsta paskirti sutartį, turėtų būti reikalaujama pateikti atitinkamus įrodymus, o perkančiosios organizacijos neturėtų sudaryti sutarčių su to negalinčiais padaryti konkurso dalyviais. Papildomai supaprastinti tvarką galima taikant standartinius dokumentus, pvz., Europos pirkimų pasą, kurį turėtų pripažinti visos perkančiosios organizacijos ir kuris turėtų būti plačiai reklamuojamas tarp ūkio subjektų, visų pirma MVĮ, kurioms dėl jo gali iš esmės sumažėti administracinė našta; (33) Komisija suteikia ir valdo elektroninę sistemą „e-Certis“, kurią savanoriškai atnaujina ir tikrina nacionalinės valdžios institucijos. „e-Certis“ tikslas – padėti keistis sertifikatais ir kitais įrodomuosius dokumentus, kurių dažnai reikalauja perkančiosios organizacijos. Iki šiol įgyta patirtis rodo, jog savanoriško atnaujinimo ir patikros nepakanka siekiant užtikrinti, kad būtų išnaudotos visos „e-Certis“ teikiamos galimybės paprastinti keitimąsi rašytiniais įrodymais ir padėti vykti šiam procesui visų pirma mažųjų ir vidutinių įmonių naudai. Todėl iš pradžių reikėtų numatyti privalomą techninę priežiūrą, o vėliau naudotis „e-Certis“ būtų privaloma; (34) viešojo pirkimo sutartys neturėtų būti skiriamos ūkio subjektams, dalyvavusiems nusikalstamoje organizacijoje ar pripažintiems kaltais už korupcijos, sukčiavimo, padariusio žalos Europos Sąjungos finansiniams interesams, ar pinigų plovimo nusikaltimus. Už mokesčių ar socialinio draudimo įmokų nemokėjimą irgi turėtų būti baudžiama neleidžiant dalyvauti pirkimuose Europos Sąjungos lygmeniu. Be to, perkančiosioms organizacijoms reikėtų suteikti galimybę atmesti kandidatus ar konkurso dalyvius už aplinkos ar socialinės srities įsipareigojimų pažeidimus, įskaitant prieinamumo neįgaliems asmenims taisyklių pažeidimus ar kitokius šiurkščius profesinius nusižengimus, pvz., konkurencijos taisyklių ar intelektinės nuosavybės teisių pažeidimus; (35) tačiau turi būti suteikta galimybė ūkio subjektams taikyti reikalavimų vykdymo priemones, kuriomis būtų siekiama ištaisyti nusikaltimų ar nusižengimų padarinius ir užtikrinti veiksmingą kitų galimų pažeidimų prevenciją. Tai visų pirma gali būti personalo ir organizavimo priemonės, pvz., ryšių su visais asmenims ar organizacijomis, dalyvaujančiomis darant pažeidimą, nutraukimas, atitinkamos personalo reorganizavimo priemonės, pranešimo ir kontrolės sistemų įgyvendinimas, vidaus audito struktūros sukūrimas reikalavimų vykdymui stebėti ir vidaus atsakomybės bei kompensavimo taisyklių patvirtinimas. Jeigu tokiomis priemonėmis siūlomos pakankamos garantijos, atitinkamo ūkio subjekto kandidatūra nebeturėtų būti atmetama remiantis šiais motyvais. Ūkio subjektams turėtų būti suteikta galimybė prašyti perkančiųjų organizacijų ištirti reikalavimų vykdymo priemones, kurių imtasi, kad galbūt būtų suteiktas leidimas dalyvauti pirkimo procedūroje; (36) perkančiosios organizacijos gali reikalauti, kad vykdant viešojo pirkimo sutartį būtų taikomos aplinkos vadybos priemonės arba sistemos. Aplinkos apsaugos vadybos sistemos, nepaisant to, ar jos yra registruotos pagal Sąjungos teisės aktus, kaip antai: 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1221/2009 dėl organizacijų savanoriško Bendrijos aplinkosaugos vadybos ir audito sistemos (EMAS) taikymo[19], gali įrodyti, kad ūkio subjektas yra techniškai pajėgus įvykdyti sutartį. Priemonių, kurias ūkio subjektas įgyvendino, kad užtikrintų tokį pat aplinkos apsaugos lygį, aprašymas turėtų būti pripažįstamas aplinkos vadybos registracijos sistemų įrodymų alternatyva, jeigu atitinkamas ūkio subjektas neturi galimybės gauti tokių aplinkos vadybos registracijos sistemų įrodymų ar negali jų gauti per atitinkamą laiko tarpą; (37) sutartys turėtų būti skiriamos pagal objektyvius kriterijus, kuriais užtikrinama atitiktis skaidrumo, nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principams. Tie kriterijai turėtų užtikrinti, kad pasiūlymai būtų vertinami veiksmingos konkurencijos sąlygomis, taip pat atvejais, kai perkančiosioms organizacijoms reikalingi optimaliai jų poreikiams pritaikyti aukštos kokybės darbai, prekės ir paslaugos, pvz., tarp pasirinktų sutarties skyrimo kriterijų nurodyti su gamybos procesu susiję veiksniai. Todėl perkančiosioms organizacijoms turėtų būti leidžiama kaip skyrimo kriterijus patvirtinti ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo arba mažiausios kainos kriterijų, atsižvelgiant į tai, kad antruoju atveju jos techninėse specifikacijose arba sutarties vykdymo sąlygose gali nustatyti atitinkamus kokybės standartus; (38) jei perkančiosios organizacijos nusprendžia paskirti sutartį ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo teikėjui, jos turi nustatyti skyrimo kriterijus, kuriais remdamosi vertins pasiūlymus, kad būtų nustatytas geriausio kainos ir kokybės santykio pasiūlymas. Šių kriterijų nustatymas priklauso nuo sutarties dalyko, nes pagal juos turi būti įmanoma įvertinti kiekvieno konkurso dalyvio siūlomą sutarties įvykdymo lygį, atsižvelgus į sutarties dalyką, apibrėžtą techninėse specifikacijose, ir kiekvieno pasiūlymo kainos ir kokybės santykį. Be to, pasirinktais sutarties skyrimo kriterijais perkančiajai organizacijai neturėtų būti suteikiama neribota pasirinkimo laisvė, jais turėtų būti užtikrinama veiksmingos konkurencijos galimybė ir jie pateikiami kartu su reikalavimais, pagal kuriuos galima veiksmingai patikrinti konkurso dalyvių pateiktą informaciją; (39) labai svarbu iki galo išnaudoti viešojo pirkimo teikiamas galimybes tvaraus augimo strategijos „Europa 2020“ tikslams pasiekti. Atsižvelgiant į tai, kad tarp atskirų sektorių ir rinkų esama didelių skirtumų, vis dėlto būtų netinkama nustatyti bendruosius privalomus reikalavimus aplinkos, socialiniams ir inovacijų pirkimams. Sąjungos teisės aktų leidėjas jau yra nustatęs privalomuosius pirkimų reikalavimus, kad būtų pasiekti konkretūs kelių transporto priemonių sektoriaus (2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/33/EB dėl skatinimo naudoti netaršias ir efektyviai energiją vartojančias kelių transporto priemones[20]) ir raštinės įrangos sektoriaus (2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 106/2008 dėl Bendrijos raštinės įrangos energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo programos[21]) tikslai. Be to, padaryta nemaža pažanga apibrėžiant bendras gyvavimo ciklo sąnaudų metodikas. Todėl atrodo, kad reikėtų toliau eiti šia kryptimi, paliekant galimybę atskirų sektorių teisės aktuose nustatyti privalomus tikslus ir tikslinius rodiklius, atsižvelgus į konkrečiame sektoriuje vyraujančias politikos kryptis ir sąlygas, taip pat skatinti europinių gyvavimo ciklo sąnaudų apskaičiavimo koncepcijų plėtrą ir naudojimą, kad viešieji pirkimai labiau palaikytų tvarią plėtrą; (40) šias konkretiems sektoriams būdingas priemones reikėtų papildyti, pritaikant viešojo pirkimo direktyvas, kad perkančiosios organizacijos savo pirkimų strategija galėtų siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų. Todėl reikėtų aiškiai nustatyti, kad perkančiosios organizacijos galėtų išrinkti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą ir mažiausią kainą, taikydamos gyvavimo ciklo sąnaudų skaičiavimo metodą, jei naudotina metodika yra nustatyta objektyviai ir nediskriminuojamai ir prieinama visoms suinteresuotosioms šalims. Gyvavimo ciklo sąnaudų skaičiavimas apima visas darbų, prekių ar paslaugų gyvavimo ciklo sąnaudas (pvz., kūrimo, gamybos, naudojimo, priežiūros ir gyvavimo ciklo pabaigos realizavimo arba utilizavimo sąnaudas), taip pat išorines sąnaudas, jeigu tik jas galima įvertinti pinigais ir kontroliuoti. Europos Sąjungos lygmeniu reikėtų parengti bendrą gyvavimo ciklo sąnaudų skaičiavimo metodiką, taikomą konkrečioms prekių ar paslaugų kategorijoms; kai metodika bus parengta, taikyti ją turėtų būti privaloma; (41) be to, techninėse specifikacijose ir sutarties skyrimo kriterijuose perkančiosioms organizacijoms turėtų būti leidžiama nurodyti konkretų gamybos procesą, konkretų paslaugų teikimo būdą ar konkretų bet kurio produkto ar paslaugos gyvavimo ciklo kito etapo procesą, su sąlyga, kad pastarieji būtų susiję su viešojo pirkimo sutarties dalyku. Siekiant socialinius motyvus geriau integruoti į viešuosius pirkimus, pirkėjams turėtų būti leidžiama į ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo skyrimo kriterijus įtraukti ypatybes, susijusias su atitinkamame prekių gamybos ar paslaugų teikimo procese tiesiogiai dalyvaujančių asmenų darbo sąlygomis. Tos ypatybės gali apimti tik gamybos procese dalyvaujančių darbuotojų sveikatos apsaugą arba sutartį įgyvendinti paskirtų nepalankioje padėtyje esančių asmenų ar pažeidžiamų grupių narių socialinės integracijos, įskaitant neįgaliųjų prieigą, skatinimą. Su tokiomis ypatybėmis siejami skyrimo kriterijai bet kuriuo atveju turėtų apimti tik tokias ypatybes, kurios turi tiesioginį poveikį darbuotojams jų darbo aplinkoje. Jie turėtų būti taikomi laikantis 1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje[22] ir tokiu būdu, kad tiesiogiai ar netiesiogiai nebūtų diskriminuojami ūkio subjektai iš kitų valstybių narių ar trečiųjų šalių – PPO sutarties arba laisvosios prekybos susitarimų, kurių šalis yra ir Sąjunga, šalių. Ketinant skirti paslaugų sutartis ir sutartis, susijusias su darbų projektavimu, perkančiosioms organizacijoms taip pat turėtų būti leidžiama kaip sutarties skyrimo kriterijų naudoti darbuotojų, paskirtų atitinkamai sutarčiai vykdyti, organizavimą, kvalifikaciją ir patirtį, nes tai gali turėti įtakos sutarties vykdymo kokybei ir pasiūlymo ekonominei vertei; (42) pasiūlymai, kuriuose nurodyta neįprastai maža darbų, prekių ar paslaugų kaina, gali būti grindžiamos techniškai, ekonomiškai ar teisiškai nepagrįstomis prielaidomis ar praktika. Siekiant išvengti galimų trūkumų vykdant sutartį, perkančiosioms organizacijoms turėtų būti privaloma prašyti paaiškinti nustatytą kainą, jeigu pasiūlyme pateikiamos daug mažesnės kainos už kitų konkurso dalyvių siūlomas kainas. Jeigu konkurso dalyvis negali pateikti pakankamo paaiškinimo, perkančiajai organizacijai turėtų būti suteikta teisė atmesti pasiūlymą. Pasiūlymo atmetimas turėtų būti privalomas tais atvejais, kai perkančioji organizacija nustato, kad neįprastai maža kaina nustatyta dėl privalomųjų Europos Sąjungos teisės aktų socialinės, darbo ar aplinkos teisės srityje ar tarptautinės darbo teisės nuostatų nesilaikymo; (43) sutarties vykdymo sąlygos atitinka šią direktyvą, jeigu jomis nėra tiesiogiai ar netiesiogiai diskriminuojama, jeigu jos yra susijusios su sutarties dalyku ir įtrauktos į skelbimą apie sutartį, išankstinį informacinį skelbimą, naudojamą kaip konkurso paskelbimo priemonę, ar pirkimo dokumentus. Visų pirma jose gali būti numatyta teikti pirmenybę profesiniam mokymui darbo vietoje, asmenų, patiriančių didelių integracijos sunkumų, įdarbinimui, kovai su nedarbu, aplinkos ar gyvūnų gerovės apsaugai. Pavyzdžiui, be kitų dalykų, gali būti paminėti sutarties vykdymo laikotarpiu taikomi reikalavimai įdarbinti ilgą laiką darbo nerandančius asmenis arba įgyvendinti bedarbių ar jaunimo mokymo priemones, iš esmės laikytis pagrindinių Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) konvencijų, net jeigu šios konvencijos nėra įgyvendintos nacionalinėje teisėje, ir įdarbinti daugiau nepalankioje padėtyje esančių asmenų nei reikalaujama pagal nacionalinės teisės aktus; (44) darbo sąlygų ir saugos darbe sričių įstatymai, kiti teisės aktai ir kolektyvinės sutartys nacionaliniu ir Europos Sąjungos lygmeniu vykdant sutartį taikomi su sąlyga, kad tokios taisyklės ir jų taikymas atitinka Europos Sąjungos teisę. Tarptautiniais atvejais, jeigu vienos valstybės narės darbuotojai, vykdydami viešojo pirkimo sutartį, teikia paslaugas kitoje valstybėje narėje, taikomos 1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje[23] nustatytos būtiniausios sąlygos, kurių privalo paisyti priimančioji šalis tokių komandiruotų darbuotojų atžvilgiu. Jeigu dėl šio dalyko yra tam tikros nuostatos nacionalinėje teisėje, tokių įpareigojimų nevykdymas gali būti laikomas šiurkščiu atitinkamo ūkio subjekto nusižengimu ir dėl to jam gali būti neleista dalyvauti viešojo pirkimo sutarties skyrimo procedūroje; (45) reikia patikslinti sąlygas, kada dėl sutarties keitimo jos vykdymo laikotarpiu reikalinga nauja pirkimo procedūra, atsižvelgiant į atitinkamą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktiką. Nauja pirkimo procedūra reikalinga, jeigu daromi esminiai pradinės sutarties pakeitimai, visų pirma susiję su šalių teisių ir pareigų taikymo sritimi ir turiniu, įskaitant intelektinės nuosavybės teisių paskirstymą. Tokie pakeitimai rodo šalių ketinimą iš naujo derėtis dėl esminių sutarties sąlygų. Visų pirma taip yra tuo atveju, jeigu iš dalies pakeistos sąlygos būtų turėjusios įtaką procedūros baigčiai, jei būtų buvusios įtrauktos į pradinę procedūrą; (46) perkančiosios organizacijos gali susidurti su išorinėmis aplinkybėmis, kurių negalėjo numatyti skirdamos sutartį. Tokiu atveju reikės tam tikro lankstumo, kad sutartį būtų galima pritaikyti prie aplinkybių nevykdant naujos pirkimo procedūros. Nenumatytos aplinkybės reiškia aplinkybes, kurių nebuvo įmanoma nuspėti, nepaisant to, kad perkančioji organizacija pagrįstai apdairiai rengėsi pradiniam sutarties skyrimui, atsižvelgiant į visas jos turimas priemones, konkretaus projekto pobūdį ir ypatybes, atitinkamos srities gerąją patirtį ir poreikį užtikrinti atitinkamą rengiantis sutarties skyrimui panaudotų išteklių ir numatomos jos vertės santykį. Tačiau tai negali būti taikoma, jeigu dėl pakeitimo pasikeistų viso pirkimo pobūdis, pvz., jeigu darbai, prekės ar paslaugos, kurias numatoma pirkti, pakeičiamos skirtingais dalykais arba jeigu iš esmės pakeičiama pirkimo rūšis, nes tokiu atveju galima hipotetiškai preziumuoti poveikį rezultatams; (47) laikantis vienodo požiūrio ir skaidrumo principų, konkursą laimėjęs konkurso dalyvis neturėtų būti keičiamas kitu ūkio subjektu, iš naujo nepaskelbus konkurso dėl sutarties. Tačiau sutarties vykdymo laikotarpiu gali įvykti tam tikrų sutartį vykdančio konkursą laimėjusio dalyvio struktūrinių pokyčių, pvz., išimtinai vidinis reorganizavimas, susijungimai, įsigijimai ar nemokumas. Dėl tokių struktūrinių pokyčių neturėtų būti automatiškai reikalaujama naujų pirkimo procedūrų visoms tos įmonės vykdomoms viešojo pirkimo sutartims; (48) pačios perkančiosios organizacijos atskirose sutartyse turėtų turėti galimybę numatyti sutarties pakeitimus ir persvarstymo nuostatas, tačiau pagal jas neturėtų būti suteikiama neribota diskrecija. Todėl šioje direktyvoje turėtų būti nurodyta, kiek pakeitimų galima numatyti pradinėje sutartyje; (49) vertinimas parodė, kad valstybės narės nuosekliai ir sistemingai nestebi viešojo pirkimo taisyklių įgyvendinimo ir veikimo. Tai turi neigiamą poveikį tinkamam iš šių direktyvų kylančių nuostatų įgyvendinimui, dėl to patiriama daug sąnaudų ir atsiranda netikrumas. Kelios valstybės narės yra paskyrusios nacionalinę centrinę organizaciją, kuriai pavesti viešojo pirkimo klausimai, tačiau tokioms organizacijoms numatytos užduotys skirtingose valstybėse narėse labai skiriasi. Esant nuoseklesniems ir autoritetingesniems stebėjimo bei kontrolės mechanizmams pagerėtų viešojo pirkimo taisyklių veikimo išmanymas, padidėtų įmonių ir perkančiųjų organizacijų teisinis saugumas ir būtų padėta sudaryti vienodas veiklos sąlygas. Tokie mechanizmai galėtų būti priemonė, kuri padėtų nustatyti ir iš anksto išspręsti problemas, ypač Sąjungos bendrai finansuojamų projektų atveju, ir aptikti struktūrinius trūkumus. Ypač svarbu suderinti šiuos mechanizmus, kad visoje Europos Sąjungoje būtų užtikrintas nuoseklus viešojo pirkimo politikos taikymas, kontrolė bei stebėjimas, o taip pat sistemingas pirkimų politikos rezultatų vertinimas; (50) valstybės narės turėtų paskirti vieną nacionalinę instituciją, atsakingą už viešojo pirkimo stebėjimą, įgyvendinimą ir kontrolę. Tokia centrinė organizacija turėtų tiesiogiai ir laiku gauti informaciją, visų pirma susijusią su įvairiomis problemomis, turinčiomis įtakos viešojo pirkimo teisės įgyvendinimui. Ji turėtų galėti nedelsdama pateikti grįžtamąją informaciją apie politikos veikimą ir galimus nacionalinės teisės aktų bei praktikos trūkumus ir padėti greitai surasti sprendimus. Siekiant veiksmingai kovoti su korupcija ir sukčiavimu, ta centrinė organizacija ir visuomenė turėtų turėti galimybę tikrinti sudarytų sutarčių tekstus. Todėl didelės vertės sutartys turėtų būti perduotos priežiūros įstaigai sudarant galimybę suinteresuotiems asmenims su šiais dokumentais susipažinti tiek, kiek nepažeidžiami teisėti viešieji ar privatieji interesai; (51) ne visos perkančiosios organizacijos gali turėti vidaus patirties su ekonomiškai ar techniškai sudėtingomis sutartimis. Tokiomis aplinkybėmis tinkama profesionali pagalba veiksmingai padėtų stebėti ir kontroliuoti veiklą. Viena vertus, šį tikslą galima pasiekti taikant žinių perdavimo priemones (žinių centrus), siūlant perkančiosioms organizacijoms techninę pagalbą; kita vertus, įmonės, bent MVĮ, turėtų gauti administracinę pagalbą, visų pirma dalyvaudamos pirkimo procedūrose tarpvalstybiniu mastu; (52) Stebėsenos, priežiūros ir pagalbinės struktūros ar mechanizmai jau yra sukurti nacionaliniu lygmeniu ir, žinoma, gali būti naudojami viešiesiems pirkimams stebėti, įgyvendinti ir kontroliuoti ir paramai perkančiosioms organizacijoms ir ūkio subjektams teikti; (53) siekiant užtikrinti nuoseklias konsultacijas ir praktiką kiekvienoje valstybėje narėje ir visoje Sąjungoje, būtinas veiksmingas bendradarbiavimas. Organizacijos, paskirtos stebėti, įgyvendinti, kontroliuoti ir teikti techninę pagalbą, turėtų turėti galimybę dalytis informacija ir bendradarbiauti; tokiomis pačiomis aplinkybėmis kiekvienos valstybės narės paskirta nacionalinė institucija turėtų veikti kaip pageidautinas ryšių su Komisijos tarnybomis centras, kad būtų renkami duomenys, keičiamasi informacija ir stebimas Sąjungos viešojo pirkimo teisės įgyvendinimas; (54) siekiant prisitaikyti prie sparčių techninių, ekonominių ir reglamentavimo pokyčių, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai reikėtų deleguoti įgaliojimus priimti aktus dėl tam tikrų neesminių šios direktyvos elementų. Iš tikrųjų dėl poreikio laikytis tarptautinių susitarimų Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus keisti ribinių verčių apskaičiavimo metodų technines procedūras, periodiškai persvarstyti pačias ribines vertes ir pritaikyti V ir XI priedus; dėl administracinių pokyčių nacionaliniu lygmeniu gali būti keičiami centrinių valdžios institucijų sąrašai. Apie juos turi būti pranešama Komisijai ir jai turėtų būti suteikti įgaliojimai pritaikyti I priedą; ES lygmeniu gali būti daromi nuorodų į CPV nomenklatūrą reglamentavimo pakeitimai, jie turi būti atspindėti šios direktyvos tekste; elektroninio gavimo prietaisų techninė informacija ir charakteristikos turėtų būti nuolat atnaujinamos pagal technologinius pokyčius ir administracinius poreikius; be to, reikia įgalioti Komisiją elektroninių ryšių techninius standartus paskelbti privalomais, siekiant užtikrinti pirkimų procedūrų techninio formato, procesų ir bendravimo naudojant elektronines ryšių priemones suderinamumą pagal technologinius pokyčius ir administracinius poreikius; siekiant įtraukti pagal sektorius patvirtintas priemones, reikėtų sparčiai pritaikyti Europos Sąjungos įstatymo galią turinčius teisės aktus, kuriais nustatoma bendra gyvavimo ciklo sąnaudų skaičiavimo metodika. Kad būtų patenkinti šie poreikiai, Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus nuolat atnaujinti įstatymo galią turinčių teisės aktų, įskaitant gyvavimo ciklo sąnaudų metodiką, sąrašą; (55) labai svarbu, kad Komisija, atlikdama parengiamuosius darbus, rengtų atitinkamas konsultacijas, taip pat su ekspertais. Rengdama deleguotuosius aktus, Komisija turėtų užtikrinti, kad tuo pačiu metu, laiku ir tinkamai reikiami dokumentai būtų perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai; (56) siekiant užtikrinti vienodas šios direktyvos įgyvendinimo sąlygas, standartinių skelbimo apie konkursą formų parengimo, standartinės Europos pirkimų paso formos ir bendro priežiūros institucijų naudotino šablono, skirto įgyvendinimo ir statistinei ataskaitai rengti srityse įgyvendinimo įgaliojimus reikėtų suteikti Komisijai. Šie įgaliojimai turėtų būti įgyvendinami pagal 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai[24]. Šiems įgyvendinimo aktams, neturintiems poveikio nei finansiniu požiūriu, nei iš šios direktyvos kylančių įpareigojimų pobūdžiui ar aprėpčiai, priimti turėtų būti taikoma patariamoji procedūra. Kita vertus, šiems aktams būdingas vien administracinis tikslas ir jais siekiama palengvinti šioje direktyvoje nustatytų taisyklių taikymą; (57) kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. tam tikroms viešojo pirkimo procedūroms taikomų valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų koordinavimo negali pakankamai pasiekti valstybės narės ir todėl jis gali būti geriau pasiektas Sąjungos lygmeniu, Sąjunga gali imtis priemonių pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje įtvirtintą subsidiarumo principą. Pagal tame pat straipsnyje nustatytą proporcingumo principą ši direktyva neapima daugiau, nei būtina tam tikslui pasiekti; (58) todėl Direktyvą 2004/18/EB reikėtų panaikinti; (59) pagal [data] valstybių narių ir Komisijos bendrą politinę deklaraciją dėl aiškinamųjų dokumentų valstybės narės įsipareigoja pagrįstais atvejais prie pranešimo apie taikomas perkėlimo į nacionalinę teisę priemones pridėti vieną ar kelis aiškinamuosius dokumentus, kuriuose būtų paaiškintas direktyvos nuostatų ir atitinkamų perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių ryšys. Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, tokių su šia direktyva susijusių dokumentų siuntimas yra pagrįstas, PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS. TAIKYMO SRITIS, APIBRĖŽTYS IR BENDRIEJI PRINCIPAI I SKYRIUS. Taikymo sritis ir apibrėžtys 1 SKIRSNIS. Dalykas ir apibrėžtys 1 straipsnis. Dalykas 2 straipsnis. Apibrėžtys 3 straipsnis. Mišrieji pirkimai 2 SKIRSNIS. Pirkimo vertės ribos 4 straipsnis. Pirkimo vertės ribos 5 straipsnis. Numatomos pirkimo vertės skaičiavimo metodai 6 straipsnis. Vertės ribų persvarstymas 3 SKIRSNIS. Netaikymas 7 straipsnis. Sutartys vandentvarkos, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose 8 straipsnis. Specialios išimtys elektroninių ryšių srityje 9 straipsnis. Pagal tarptautines taisykles skiriamos sutartys ir organizuojami projekto konkursai 10 straipsnis. Specialiosios netaikymo paslaugų sutartims nuostatos 11 straipsnis. Valdžios institucijų santykiai 4 SKIRSNIS. YPATINGI ATVEJAI 12 straipsnis. Sutartys, kurias daugiau nei 50 % dotuoja perkančiosios organizacijos 13 straipsnis. Mokslinių tyrimų ir plėtros paslaugos 14 straipsnis. Gynyba ir saugumas II SKYRIUS. Bendrosios taisyklės 15 straipsnis. Pirkimo principai 16 straipsnis. Ūkio subjektai 17 straipsnis. Rezervuotos sutartys 18 straipsnis. Konfidencialumas 19 straipsnis. Bendravimui taikomos taisyklės 20 straipsnis. Nomenklatūra 21 straipsnis. Interesų konfliktai 22 straipsnis. Neteisėtas elgesys II ANTRAŠTINĖ DALIS. VIEŠOJO PIRKIMO SUTARČIŲ TAISYKLĖS I SKYRIUS. Procedūros 23 straipsnis. Sąlygos, susijusios su Sutartimi dėl viešųjų pirkimų ir kitais tarptautiniais susitarimais 24 straipsnis. Procedūrų pasirinkimas 25 straipsnis. Atviras konkursas 26 straipsnis. Ribota procedūra 27 straipsnis. Konkurso procedūra su derybomis 28 straipsnis. Konkurencinis dialogas 29 straipsnis. Inovacijų partnerystė 30 straipsnis. Neskelbiamųjų derybų naudojimas II SKYRIUS. Elektroninių ir grupinių pirkimų metodai ir priemonės 31 straipsnis. Preliminarieji susitarimai 32 straipsnis. Dinaminės pirkimo sistemos 33 straipsnis. Elektroniniai aukcionai 34 straipsnis. Elektroniniai katalogai 35 straipsnis. Centralizuoti pirkimai ir centrinės perkančiosios organizacijos 36 straipsnis. Pagalbiniai pirkimai 37 straipsnis. Tam tikrais atvejais taikomi bendri pirkimai 38 straipsnis. Skirtingų valstybių narių perkančiųjų organizacijų vykdomi bendri pirkimai III SKYRIUS. Procedūros vykdymas 1 SKIRSNIS. PASIRENGIMAS 39 straipsnis. Pirminės rinkos konsultacijos 40 straipsnis. Techninės specifikacijos 41 straipsnis. Ženklinimas 42 straipsnis. Bandymo ataskaitos, sertifikavimas ir kitos įrodinėjimo priemonės 43 straipsnis. Alternatyvūs pasiūlymai 44 straipsnis. Sutarčių dalijimas į dalis 45 straipsnis. Terminų nustatymas 2 SKIRSNIS. SKELBIMAS IR SKAIDRUMAS 46 straipsnis. Išankstiniai informaciniai skelbimai 47 straipsnis. Skelbimai apie pirkimą 48 straipsnis. Skelbimai apie sutarties skyrimą 49 straipsnis. Skelbimų forma ir būdas 50 straipsnis. Skelbimas nacionaliniu lygmeniu 51 straipsnis. Galimybė gauti pirkimo dokumentus elektronine forma 52 straipsnis. Kvietimai teikti pasiūlymą arba dalyvauti dialoge; kvietimai patvirtinti susidomėjimą 53 straipsnis. Pranešimas kandidatams ir konkurso dalyviams 3 SKIRSNIS. DALYVIŲ PASIRINKIMAS IR SUTARČIŲ SKYRIMAS 54 straipsnis. Bendrieji principai 1 poskyris. Kokybinės atrankos kriterijai 55 straipsnis. Atmetimo pagrindas 56 straipsnis. Atrankos kriterijai 57 straipsnis. Savideklaracijos ir kitos įrodinėjimo priemonės 58 straipsnis. Internetinė pažymų saugykla („e-Certis“) 59 straipsnis. Europos pirkimų pasas 60 straipsnis. Sertifikatai 61 straipsnis. Kokybės užtikrinimo ir aplinkosaugos vadybos standartai 62 straipsnis. Rėmimasis kitų subjektų pajėgumu 63 straipsnis. Patvirtintų ūkio subjektų oficialūs sąrašai ir organizacijų, įsteigtų pagal privačiąją arba viešąją teisę, atliekamas sertifikavimas 2 poskyris. Kandidatų, konkurso dalyvių ir sprendimų skaičiaus sumažinimas 64 straipsnis. Kandidatų, kitu atveju tinkamų pakviesti dalyvauti konkurse, skaičiaus sumažinimas 65 straipsnis. Pasiūlymų ir sprendimų skaičiaus sumažinimas 3 poskyris. Sutarties skyrimas 66 straipsnis. Sutarties skyrimo kriterijai 67 straipsnis. Gyvavimo ciklas ir gyvavimo ciklo sąnaudos 68 straipsnis. Sutarties skyrimo kliūtys 69 straipsnis. Neįprastai maža pasiūlyta kaina IV SKYRIUS. Sutarties vykdymas 70 straipsnis. Sutarčių vykdymo sąlygos 71 straipsnis. Subranga 72 straipsnis. Sutarčių keitimas galiojimo laikotarpiu 73 straipsnis. Sutarčių nutraukimas III ANTRAŠTINĖ DALIS. SPECIALIOSIOS PIRKIMO PROCEDŪROS I SKYRIUS. Socialinės ir kitos specifinės paslaugos 74 straipsnis. Socialinių ir kitų specifinių paslaugų sutarčių skyrimas 75 straipsnis. Skelbimų publikavimas 76 straipsnis. Sutarčių skyrimo principai II SKYRIUS. Projekto konkursams taikomos taisyklės 77 straipsnis. Bendrosios nuostatos 78 straipsnis. Taikymo sritis 79 straipsnis. Skelbimai 80 straipsnis. Projekto konkursų rengimo ir dalyvių atrankos taisyklės 81 straipsnis. Vertinimo komisijos sudėtis 82 straipsnis. Vertinimo komisijos sprendimai IV ANTRAŠTINĖ DALIS. VALDYMAS 83 straipsnis. Įgyvendinimo užtikrinimas 84 straipsnis. Viešoji priežiūra 85 straipsnis. Atskiros sutarčių skyrimo procedūrų ataskaitos 86 straipsnis. Nacionalinės ataskaitos 87 straipsnis. Pagalba perkančiosioms organizacijoms ir įmonėms 88 straipsnis. Administracinis bendradarbiavimas V ANTRAŠTINĖ DALIS. DELEGUOTIEJI ĮGALIOJIMAI, ĮGYVENDINIMO ĮGALIOJIMAI IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 89 straipsnis. Įgaliojimų delegavimas 90 straipsnis. Skubos procedūra 91 straipsnis. Komiteto procedūra 92 straipsnis. Perkėlimas į nacionalinę teisę 93 straipsnis. Panaikinimas 94 straipsnis. Persvarstymas 95 straipsnis. Įsigaliojimas 96 straipsnis. Adresatai PRIEDAI I PRIEDAS CENTRINĖS VALDŽIOS INSTITUCIJOS II PRIEDAS 2 STRAIPSNIO 8 DALIES a PUNKTE NURODYTŲ VEIKLOS RŪŠIŲ SĄRAŠAS III PRIEDAS 4 STRAIPSNIO b PUNKTE NURODYTŲ PREKIŲ, SUSIJUSIŲ SU SUTARTIMIS, KURIAS PERKANČIOSIOS ORGANIZACIJOS SKIRIA GYNYBOS SRITYJE, SĄRAŠAS IV PRIEDAS REIKALAVIMAI, SUSIJĘ SU PASIŪLYMŲ, PRAŠYMŲ DALYVAUTI IR KONKURSŲ PLANŲ BEI PROJEKTŲ ELEKTRONINIO GAVIMO PRIETAISAIS V PRIEDAS 23 STRAIPSNYJE NURODYTŲ TARPTAUTINIŲ SUSITARIMŲ SĄRAŠAS VI PRIEDAS INFORMACIJA, KURIĄ REIKALAUJAMA ĮTRAUKTI Į SKELBIMUS VII PRIEDAS INFORMACIJA, KURIĄ REIKALAUJAMA ĮTRAUKTI Į ELEKTRONINIŲ AUKCIONŲ SPECIFIKACIJAS (33 STRAIPSNIO 4 DALIS) VIII PRIEDAS TAM TIKRŲ TECHNINIŲ SPECIFIKACIJŲ APIBRĖŽIMAS IX PRIEDAS SKELBIMO YPATYBĖS X PRIEDAS 52 STRAIPSNYJE NURODYTŲ KVIETIMŲ TEIKTI PASIŪLYMĄ, DALYVAUTI DIALOGE ARBA PATVIRTINTI SUSIDOMĖJIMĄ TURINYS XI PRIEDAS 54 STRAIPSNIO 2 DALYJE, 55 STRAIPSNIO 3 DALIES A PUNKTE IR 69 STRAIPSNIO 4 DALYJE NURODYTŲ TARPTAUTINIŲ SOCIALINIŲ IR APLINKOS APSAUGOS KONVENCIJŲ SĄRAŠAS XII PRIEDAS REGISTRAI XIII PRIEDAS EUROPOS PIRKIMŲ PASO TURINYS XIV PRIEDAS atrankos kriterijų įrodinėjimo priemonės XV PRIEDAS 67 STRAIPSNIO 4 DALYJE NURODYTŲ ES TEISĖS AKTŲ SĄRAŠAS XVI PRIEDAS 74 STRAIPSNYJE NURODYTOS PASLAUGOS XVII PRIEDAS ATITIKTIES LENTELĖ I ANTRAŠTINĖ DALIS TAIKYMO SRITIS, APIBRĖŽTYS IR BENDRIEJI PRINCIPAI I SKYRIUS Taikymo sritis ir apibrėžtys 1 Skirsnis Dalykas ir apibrėžtys 1 straipsnis Dalykas ir taikymo sritis 1. Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, kuriomis reglamentuojamos perkančiųjų organizacijų atliekamos pirkimo procedūros siekiant skirti viešojo pirkimo sutartis ir vykdyti projektavimo konkursus, jeigu jų vertė nėra mažesnė nei šios direktyvos 4 straipsnyje nurodytos ribos. 2. Pirkimas pagal šią direktyvą – tai perkančiųjų organizacijų vykdomas darbų, prekių ar paslaugų pirkimas ar kitoks įsigijimas iš šių organizacijų pasirinktų ūkio subjektų, nepaisant to, ar darbai, prekės ar paslaugos yra skirtos viešajam tikslui. Jei visi darbai, prekės ir (arba) paslaugos perkami pagal skirtingas sutartis, pagal šią direktyvą toks pirkimas laikomas vienu pirkimu, jeigu sutartys yra vieno bendro projekto dalis. 2 straipsnis Apibrėžtys Šioje direktyvoje vartojamos tokios apibrėžtys: (1) perkančiosios organizacijos – valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijos, viešosios teisės reglamentuojamos organizacijos, iš vienos ar daugiau tokių institucijų ar viešosios teisės reglamentuojamų organizacijų sudarytos asociacijos; (2) centrinės valdžios institucijos – tai I priede išvardytos perkančiosios organizacijos ir, jei nacionaliniu lygmeniu daromi pakeitimai ar pataisos, šių institucijų funkcijas perimantys subjektai; (3) pavaldžiosios perkančiosios organizacijos – tai visos perkančiosios organizacijos, kurios nėra centrinės valdžios institucijos; (4) regionų valdžios institucijos – visos administracinių vienetų, klasifikuojamų NUTS 1 ir 2, kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1059/2003[25], institucijos; (5) vietos valdžios institucijos – visos administracinių vienetų, klasifikuojamų NUTS 3, ir mažesnių administracinių vienetų, kaip nurodyta Reglamente Nr. 1059/2003, institucijos; (6) viešosios teisės reglamentuojamos organizacijos – tai organizacijos, turinčios visas toliau nurodytas ypatybes: (a) jos įsteigtos tam ar turi konkretų tikslą patenkinti bendrojo intereso poreikius; jos nėra pramoninio ar komercinio pobūdžio; tuo tikslu organizacija, kuri veikia įprastomis rinkos sąlygomis, siekia pelno ir kuriai tenka su jos veiklos vykdymu susiję nuostoliai, neturi tikslo tenkinti bendrojo intereso poreikių, kurie nėra pramoninio ar komercinio pobūdžio; (b) jos turi teisinį subjektiškumą; (c) jos yra iš esmės finansuojamos valstybės, regionų arba vietos valdžios institucijų ar kitų viešosios teisės reglamentuojamų organizacijų, arba prižiūrimos šių organizacijų administracijos arba turi administracinį, valdymo ar priežiūros organą, kurio daugiau kaip pusę narių skiria valstybė, regionų ar vietos valdžios institucijos arba kitos viešosios teisės reglamentuojamos organizacijos; (7) viešojo pirkimo sutartys – tai atlygintinos sutartys, kurios raštu sudaromos tarp vieno ar daugiau ūkio subjektų ir vienos ar daugiau perkančiųjų organizacijų ir kurių objektas – darbų vykdymas, prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, kaip apibrėžta šioje direktyvoje; (8) viešojo darbų pirkimo sutartys – viešojo pirkimo sutartys, kurių objektas yra vienas iš toliau nurodytų dalykų: (a) darbų, susijusių su viena iš II priede nurodytų veiklos rūšių, vykdymas arba ir projektavimas, ir vykdymas; (b) darbo vykdymas arba ir projektavimas, ir vykdymas; (c) darbo, atitinkančio perkančiosios organizacijos, darančios lemiamą įtaką darbo pobūdžiui ar projektui, nustatytus reikalavimus, atlikimas bet kokiomis priemonėmis; (9) darbas – tai statybos ar civilinės inžinerijos darbų visumos rezultatas, kurio savaime pakanka ekonominei ar techninei funkcijai atlikti; (10) viešojo prekių pirkimo sutartys – viešojo pirkimo sutartys, kurių objektas yra prekių pirkimas, nuoma, lizingas (finansinė nuoma), pirkimas išsimokėtinai, numatant jas įsigyti ar to nenumatant. Viešojo prekių pirkimo sutartis papildomai gali apimti įrengimo ir montavimo operacijas; (11) viešojo paslaugų pirkimo sutartys – tai viešojo pirkimo sutartys, kurių objektas – paslaugų, išskyrus šio straipsnio 8 punkte nurodytas paslaugas, teikimas. (12) ūkio subjektas – tai kiekvienas fizinis arba juridinis asmuo, viešasis juridinis asmuo arba tokių asmenų ir (arba) subjektų grupė, kuri rinkoje siūlosi vykdyti darbus ir (arba) darbą, tiekti prekes ar teikti paslaugas; (13) konkurso dalyvis – tai pasiūlymą pateikęs ūkio subjektas; (14) kandidatas – tai ūkio subjektas, siekiantis būti pakviestas arba jau pakviestas dalyvauti ribotoje procedūroje, konkurso procedūroje su derybomis, derybų procedūroje neskelbiant kvietimo dalyvauti konkurse, konkurenciniame dialoge ar inovacijų partnerystėje; (15) pirkimo dokumentai – tai visi dokumentai, kuriuos pateikė ar nurodė perkančioji organizacija ir ir kuriais apibrėžiami ar nustatomi pirkimo ar procedūros elementai, įskaitant skelbimą apie pirkimą, išankstinį informacinį skelbimą, jei juo kviečiama dalyvauti konkurse, technines specifikacijas, aprašomąjį dokumentą, siūlomas sutarties sąlygas, kandidatų ir konkurso dalyvių dokumentų teikimo formas, informaciją apie bendrai taikytinus įsipareigojimus ir visus kitus papildomus dokumentus; (16) centralizuota pirkimo veikla – veikla, vykdoma nuolat viena iš toliau nurodytų formų: (a) perkančiosioms organizacijoms skirtų prekių ir (arba) paslaugų įsigijimas; (b) viešojo pirkimo sutarčių dėl perkančiosioms organizacijoms skirtų darbų, prekių ar paslaugų skyrimas arba preliminariųjų susitarimų dėl perkančiosioms organizacijoms skirtų darbų, prekių ar paslaugų sudarymas. (17) pagalbinė pirkimo veikla – su pirkimų veikla susijusios pagalbos teikimas, visų pirma šia forma: (a) techninės infrastruktūros, suteikiančios perkančiosioms organizacijoms galimybę skirti viešojo pirkimo sutartis arba sudaryti preliminariuosius susitarimus sutartis dėl darbų, prekių ar paslaugų, teikimu; (b) konsultacijomis dėl viešojo pirkimo procedūrų vykdymo ar rengimo; (c) pirkimo procedūrų rengimu ir valdymu atitinkamos perkančiosios organizacijos vardu ir sąskaita; (18) centrinė perkančioji organizacija – perkančioji organizacija, vykdanti centralizuotą pirkimo veiklą ir galbūt pagalbinę pirkimo veiklą; (19) pirkimo paslaugų teikėjas – viešoji arba privačioji organizacija, rinkoje siūlanti pagalbines pirkimo paslaugas; (20) „rašytinis“ arba „raštu“ – tai bet kokia išraiška žodžiais ar skaičiais, kuriuos galima perskaityti, atgaminti ir paskui perduoti, įskaitant elektroninėmis priemonėmis perduodamą ir saugomą informaciją; (21) elektroninės priemonės – elektroninė įranga, naudojama duomenims, perduodamiems ir gaunamiems laidinėmis, radijo, optinėmis ar kitomis elektromagnetinėmis priemonėmis, tvarkyti (įskaitant skaitmeninį suspaudimą) ir saugoti; (22) gyvavimo ciklas – tai visi nuoseklūs ir (arba) tarpusavyje susiję prekių tiekimo, darbų atlikimo ar paslaugų teikimo etapai, įskaitant gamybą, gabenimą, naudojimą ir priežiūrą, nuo žaliavų įsigijimo ar išteklių gavimo iki išėmimo iš apyvartos, sunaikinimo ir užbaigimo; (23) projekto konkursai – tai procedūros, kai perkančiajai organizacijai suteikiama galimybė įsigyti konkursui, per kurį gali būti skiriami prizai, pateiktą ir vertinimo komisijos išrinktą planą ar projektą (paprastai miestų planavimo, teritorijų planavimo, architektūros, inžinerijos ar duomenų tvarkymo). 3 straipsnis Mišrieji pirkimai 1. Sutartys, kurių dalykas yra dviejų ar daugiau rūšių pirkimai (darbų, paslaugų ar prekių), skiriamos pagal tam pirkimų tipui, kuriam priskiriamas pagrindinis atitinkamos sutarties dalykas, taikytinas nuostatas. Mišriųjų sutarčių, apimančių III antraštinės dalies I skyriuje nurodytas paslaugas ir kitas paslaugas arba paslaugas ir prekes, pagrindinis objektas nustatomas palyginus atitinkamų paslaugų ar prekių vertes. 2. Jei sutarties objektas yra pirkimas, kuriam taikoma ši direktyva, ir pirkimas ar kiti elementai, kuriems ši direktyva ar direktyvos [kuriomis pakeičiama Direktyva 2004/17/EB] arba 2009/81/EB[26] netaikomos, sutarties dalis, kurioje numatytam pirkimui taikoma ši direktyva, skiriama pagal šios direktyvos nuostatas. Mišriųjų sutarčių, turinčių viešojo pirkimo sutarčių ir koncesijų elementų, atveju, sutarties dalis, kuri laikoma viešojo pirkimo sutartimi ir kuriai taikoma ši direktyva, skiriama pagal šios direktyvos nuostatas. Kai skirtingos sutarties dalys negali būti objektyviai atskiriamos, sprendimas dėl šios direktyvos taikymo priimamas atsižvelgiant į pagrindinį tos sutarties dalyką. 2 skirsnis Pirkimo vertės ribos 4 straipsnis Pirkimo vertės ribos Ši direktyva taikoma pirkimams, kurių numatoma vertė be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) yra lygi arba didesnė už toliau nurodytas ribas: (a) 5 000 000 EUR viešojo darbų pirkimo sutartims; (b) 130 000 EUR viešojo prekių ir paslaugų pirkimo sutartims, skiriamoms centrinių valdžios institucijų, ir tokių institucijų rengiamiems projekto konkursams; jei viešojo prekių pirkimo sutartys skiriamos gynybos srityje veikiančių perkančiųjų organizacijų, ši vertės riba taikoma tik sutartims, apimančioms produktus, kuriems taikomas III priedas; (c) 200 000 EUR viešojo prekių tiekimo ir paslaugų teikimo sutartims, kurias skiria pavaldžiosios perkančiosios organizacijos, ir tokių organizacijų rengiamiems projekto konkursams; (d) 500 000 EUR socialinių ir kitų specifinių paslaugų, nurodytų XVI priede, viešojo pirkimo sutartims. 5 straipsnis Numatomos pirkimo vertės skaičiavimo metodai 1. Numatomos pirkimo vertės skaičiavimas grindžiamas visa mokėtina suma be PVM, kurią yra apskaičiavusi perkančioji organizacija, įskaitant bet kokią opciono formą ir bet kokį sutarties pratęsimą. Jeigu perkančioji organizacija yra numačiusi prizus ar mokėjimus kandidatams ar konkurso dalyviams, ji į juos atsižvelgia apskaičiuodama numatomą sutarties vertę. 2. Numatomos pirkimo vertės skaičiavimo metodas nesirenkamas taip, kad jam būtų galima išvengti šios direktyvos taikymo. Todėl vieno pirkimo negalima skaidyti į dalis, siekiant išvengti šios direktyvos taikymo jam, nebent tai yra pateisinama dėl objektyvių priežasčių. 3. Toks skaičiavimas galioja kvietimo dalyvauti konkurse išsiuntimo momentu, o jeigu toks skelbimas nenumatytas, tuo momentu, kai perkančioji organizacija pradeda pirkimo procedūrą, visų pirma apibrėždama esmines numatomo pirkimo ypatybes. 4. Preliminariųjų susitarimų ir dinaminių pirkimo sistemų vertė nustatoma pagal maksimalią numatomą visų preliminariojo susitarimo arba dinaminės pirkimo sistemos galiojimo laikotarpiu numatytų sutarčių vertę be PVM. 5. Inovacijų partnerystės vertė nustatoma pagal maksimalią numatomą mokslinių tyrimų ir plėtros veiklos, kurią numatoma vykdyti visais numatomos partnerystės etapais, taip pat prekių, paslaugų ar darbų, kuriuos numatoma sukurti ir nupirkti pasibaigus numatomai partnerystei, maksimalią numatomą vertę be PVM. 6. Viešojo darbų pirkimo sutarčių numatoma vertė apskaičiuojama atsižvelgiant į darbų kainą ir visą numatomą prekių ir paslaugų, kurias rangovui pateikia perkančioji organizacija, jeigu tik jos yra būtinos darbams atlikti, vertę. 7. Jeigu dėl siūlomo darbo ar paslaugų pirkimo sutartys gali būti vienu metu skiriamos pagal atskiras dalis, atsižvelgiama į visą numatomą visų šių dalių vertę. Jeigu bendra dalių vertė yra lygi šios direktyvos 4 straipsnyje nurodytai ribai arba ją viršija, ši direktyva taikoma kiekvienos dalies skyrimui. 8. Jeigu dėl pasiūlymo įsigyti panašias prekes sutartys gali būti vienu metu skiriamos pagal atskiras dalis, taikant šios direktyvos 4 straipsnio b ir c punktus atsižvelg