[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.9.29 KOM(2010) 524 galutinis 2010/0278 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl veiksmingo biudžeto priežiūros vykdymo užtikrinimo euro zonoje AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS Pasaulinė ekonomikos ir finansų krizė atskleidė ir padidino poreikį glaudžiau koordinuoti ir griežčiau prižiūrėti ekonominės ir pinigų sąjungos (EPS) ekonominę politiką. Dėl esamų koordinavimo ir priežiūros priemonių ir metodų ES sugebėjo įveikti sunkumus, kurių nė viena valstybė narė pati viena nebūtų įveikusi. Europos institucijos ir valstybės narės greitai ėmėsi veiksmų ir toliau dirba kartu, kad atsigautume po krizės – tokios krizės, kaip ši, mūsų karta niekada anksčiau nebuvo išgyvenusi. Tačiau pastarojo meto patirtis taip pat parodė dar likusius dabartinės koordinavimo sistemos ir galiojančių priežiūros procedūrų trūkumus ir silpnąsias vietas. Plačiai sutariama, kad EPS sistemą būtina skubiai stiprinti, kad būtų galima įtvirtinti makroekonominį stabilumą ir viešųjų finansų tvarumą – tai ilgalaikio gamybos apimties ir užimtumo augimo sąlyga. Krizė radikaliai pakeitė iki 2007 m. vyravusias palankias ekonomines ir finansines sąlygas ir dar kartą aiškiai parodė, kad ekonomikos pakilimo laikotarpiu sukauptos neplanuotos pajamos nepakankamai panaudotos siekiant užtikrinti, kad pablogėjus sąlygoms būtų daugiau veiksmų laisvės. Daugumoje valstybių narių reikės labai didelių konsolidavimo pastangų, kad valstybės skola vėl imtų mažėti. Imtis veiksmų kaip niekad svarbu, nes Europos visuomenė ir ekonomika patiria visuomenės senėjimo padarinius, dėl kurių bus daromas dar didesnis spaudimas darbo jėgos pasiūlai ir valstybių biudžetams. Daugeliui šalių labai svarbu mažinti skolos lygį, atsižvelgiant į jo neigiamą poveikį ekonominėms paskatoms ir augimui dėl didesnių mokesčių ir rizikos priedų. Pagrindinė fiskalinės politikos koordinavimo ir priežiūros priemonė – Stabilumo ir augimo paktas, kuriuo įgyvendinamos Sutarties nuostatos dėl biudžetinės drausmės. Kad būtų galima padidinti sutartos koordinuotos fiskalinės išeities iš krizės strategijos patikimumą ir nebekartoti praeities klaidų, Paktą būtina tobulinti. Dabar teikiamų pasiūlymų tikslas – tobulinti Paktą šiais būdais: i) patobulinti jo nuostatas atsižvelgiant į patirtį – ypač susijusią su krize; ii) numatyti veiksmingesnius reikalavimų vykdymo užtikrinimo mechanizmus; ir iii) papildyti jį nuostatomis dėl nacionalinių fiskalinių sistemų. Šis pasiūlymų rinkinys – pagal strategiją „Europa 2020“ vykdomos platesnės ekonomikos valdymo reformos dalis; į rinkinį, be kita ko, įtraukti pasiūlymai spręsti makroekonominio disbalanso problemas griežtinant priežiūrą, taip pat taikant įspėjimo ir sankcijų mechanizmus. Skirtingi ekonominės politikos koordinavimo aspektai, įskaitant struktūrinių reformų priežiūrą, bus integruoti į naują priežiūros ciklą – Europos semestrą, kuriuo bus susieti esami procesai pagal Stabilumo ir augimo paktą ir bendras ekonominės politikos gaires, įskaitant stabilumo ir konvergencijos programų ir nacionalinių reformų programų pateikimą tuo pat metu. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS REZULTATAI Pagrindinius dabartinių pasiūlymų principus Komisija paskelbė dviejuose komunikatuose: 2010 m. gegužės 12 d. komunikate „Ekonominės politikos koordinavimo stiprinimas“ ir 2010 m. birželio 30 d. komunikate „Ekonominės politikos koordinavimo stiprinimas siekiant stabilumo, ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo. Tvirtesnio ES ekonomikos valdymo priemonės“. Pasirinkdama oficialaus komunikato formą, Komisija siekė parodyti, kad yra pasiryžusi skatinti dialogą su valstybėmis narėmis, Europos Parlamentu ir visomis suinteresuotosiomis šalimis ir kartu pateikti konkrečius pasiūlymus imtis veiksmų. 2010 m. birželį Europos Vadovų Taryba pritarė, kad reikia nedelsiant sustiprinti mūsų ekonominės politikos koordinavimą. Taip pat susitarta dėl pirmųjų gairių Stabilumo ir augimo pakto ir biudžeto priežiūros srityse. Visų pirma Europos Vadovų Taryba susitarė: i) stiprinti Stabilumo ir augimo pakto tiek prevencinę, tiek korekcinę dalis, be kita ko, nustatant sankcijas ir tinkamai atsižvelgiant į konkrečią euro zonos valstybių narių padėtį; ii) vykdant biudžeto priežiūrą gerokai daugiau dėmesio skirti skolos lygiams ir pokyčiams bei bendram tvarumui; iii) užtikrinti, kad visos valstybės narės turėtų patvirtintas nacionalines biudžeto taisykles ir vidutinės trukmės biudžeto sistemas, kurios atitiktų Stabilumo ir augimo paktą; iv) užtikrinti statistinių duomenų kokybę. Europos Vadovų Taryba paprašė savo pirmininko vadovaujamos Ekonomikos valdysenos darbo grupės, kuri įsteigta 2010 m. kovą, ir Komisijos skubiai toliau plėtoti šias gaires ir jas įgyvendinti. Komisija ir darbo grupė užmezgė konstruktyvius santykius. Komisija prisidėjo prie darbo grupės atliekamo darbo jau minėtais komunikatais ir ad hoc pasiūlymais. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI Teisinis Stabilumo ir augimo pakto pagrindas nustatytas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 121 ir 126 straipsniuose. Stabilumo ir augimo paktą sudaro: 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (vadinamoji prevencinė dalis); 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio deficito procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiškinimo (vadinamoji korekcinė dalis) ir 1997 m. birželio 17 d. Europos Vadovų Tarybos rezoliucija dėl Stabilumo ir augimo pakto. 2005 m. šie reglamentai iš dalies pakeisti reglamentais (EB) Nr. 1055/2005 ir (EB) Nr. 1056/2005 ir papildyti 2005 m. kovo 20 d. Tarybos pranešimu „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo tobulinimas“. Dabar teikiamais pasiūlymais siekiama dar kartą iš dalies keisti reglamentus (EB) Nr. 1466/97 ir Nr. 1467/97. Nauju Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu dėl veiksmingo biudžeto priežiūros vykdymo užtikrinimo euro zonoje, kurio pagrindas – Sutarties 136 straipsnis ir 121 straipsnio 6 dalis, siūlomos papildomos vykdymo užtikrinimo priemonės. Nauja Tarybos direktyva, kurios pagrindas – 126 straipsnio 14 dalis, nustatomi reikalavimai valstybių narių biudžeto sistemoms; šios direktyvos tikslas – visų pirma patikslinti nacionalinių valdžios institucijų pareigas laikytis Sutarčių Protokolo Nr. 12 dėl perviršinio deficito procedūros 3 straipsnio nuostatų. Stabilumo ir augimo pakto prevencinės dalies paskirtis – užtikrinti, kad valstybės narės įgyvendintų atsargią fiskalinę politiką ir kad nereikėtų imtis griežtesnės formos koordinavimo priemonių, siekiant išvengti rizikos viešųjų finansų tvarumui ir kartu galimų neigiamų pasekmių visai EPS. Todėl reikalaujama, kad valstybės narės pateiktų stabilumo ir konvergencijos programas ir jose bendrais bruožais apibūdintų savo planus, kaip ketina pasiekti vidutinės trukmės biudžeto tikslus, kurie išreiškiami BVP procentine dalimi struktūriniu požiūriu (t. y. pakoregavus pagal ciklo poveikį ir atmetus vienkartines ir laikinąsias priemones) ir kurie šalims nustatomi skirtingi reikalaujant išlaikyti beveik subalansuotą biudžetą, atsižvelgiant į valstybės skolos lygį ir su visuomenės senėjimu susijusius įsipareigojimus. Savo vidutinės trukmės tikslo nepasiekusios valstybės narės turėtų užtikrinti, kad konvergencijos mastas struktūriniu požiūriu būtų 0,5 % BVP per metus. Tačiau pažanga siekiant vidutinės trukmės tikslų iš esmės buvo nepakankama, todėl neigiamas ekonomikos nuosmukio poveikis viešiesiems finansams labai didelis. Be to, praktiškai paaiškėjo, kad struktūrinis balansas nėra tinkama priemonė šalies pagrindinei fiskalinei būklei įvertinti, nes realiuoju laiku sunku įvertinti ekonomikos ciklo padėtį ir nepakankamai atsižvelgiama į tiesiogiai su ekonomikos ciklu nesusijusias neplanuotas pajamas ir jų trūkumą (visų pirma dėl būsto ir finansų rinkų pokyčių). Todėl kai kuriose šalyse net tariamai tvirta biudžeto būklė prieš krizę slėpė didelę priklausomybę nuo neplanuotų pajamų išlaidoms finansuoti, o sumažėjus pajamų labai padidėjo biudžeto deficitas. Siekiant pašalinti šiuos trūkumus, pagal siūlomą prevencinės dalies reformą dabartiniai vidutinės trukmės tikslai ir 0,5 % BVP metinės konvergencijos reikalavimas išlieka, tačiau taikant naują atsargios fiskalinės politikos principą jie taps veiksmingesni. Pagal šį principą metinis išlaidų augimas neturėtų viršyti nuosaikaus vidutinės trukmės BVP augimo rodiklio (o jei vidutinės trukmės tikslas nepasiektas – turėtų būti už jį aiškiai mažesnis), nebent vidutinės trukmės tikslas gerokai viršijamas arba per didelis išlaidų augimas, palyginti su nuosaikiu vidutinės trukmės rodikliu, kompensuojamas diskrecinėmis pajamų didinimo priemonėmis. Svarbiausias tikslas – užtikrinti, kad neplanuotos pajamos būtų ne išleidžiamos, bet skiriamos skolai mažinti. Šis naujasis principas bus kriterijus, pagal kurį ketinama vertinti šalių stabilumo ir konvergencijos programose pateiktus fiskalinius planus. Be to, tuo atveju, jei valstybė narė nesilaikys sutarto išlaidų augimo rodiklio, kartu įvertinus nustatytas pajamų priemones, Komisija galės įspėti tą valstybę narę, o jei padėtis nebus ištaisyta ir (arba) nukrypimas bus labai didelis, jai pagal Sutarties 121 straipsnį gali būti pateikta Tarybos rekomendacija imtis taisomųjų veiksmų. Nors tokia rekomendacija teikiama pagal prevencinę dalį, pirmą kartą ir tik euro zonos šalių atveju pagal Sutarties 136 straipsnį būtų numatyta priemonė jos vykdymui užtikrinti – reikalavimas įnešti 0,2 % BVP dydžio palūkaninį indėlį. Nustatant reikalavimą įnešti palūkaninį indėlį, taikoma atvirkštinio balsavimo procedūra: pateikus rekomendaciją, Komisijos siūlymu indėlis taptų privalomas, nebent per dešimt dienų Taryba kvalifikuota balsų dauguma nuspręstų priešingai. Taryba galėtų sumažinti indėlio sumą tik vienbalsiai arba remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pagrįstu atitinkamos valstybės narės prašymu. Indėlis ir sukauptos palūkanos bus grąžinami, kai tik Taryba įsitikins, kad padėtis, dėl kurios taikytas reikalavimas tą indėlį įnešti, ištaisyta. Stabilumo ir augimo pakto korekcinės dalies paskirtis – išvengti didelių biudžeto politikos klaidų, kurios galėtų kelti riziką viešųjų finansų tvarumui ir galbūt pavojų EPS. To siekiama valstybes nares įpareigojant vengti perviršinio valdžios sektoriaus deficito, kuris nustatomas lyginant su skaitine deficito riba (3 % BVP) ir skolos riba (60 % BVP arba skola pakankamai mažėja artėdama prie šios ribos). Pagal perviršinio deficito procedūrą (PDP), kurią taikant įgyvendinamas draudimas turėti perviršinį deficitą, numatyta veiksmų seka, įskaitant galimybę euro zonos šalims galiausiai skirti finansines sankcijas. Laikantis atitinkamų nuostatų, PDP buvo reguliariai taikoma – net ir išskirtinėmis finansų krizės aplinkybėmis – ir tai padėjo pateisinti lūkesčius, kad krizės problemas pavyks tinkamai išspręsti. Tačiau paaiškėjo tam tikrų trūkumų. Nors deficito ir skolos kriterijų svarba iš esmės vienoda, ir nuolat aukštas skolos lygis gali kelti gerokai didesnę grėsmę viešųjų finansų tvarumui nei retkarčiais didelis deficitas, praktiškai 3 % BVP riba buvo beveik vienintelis PDP kriterijus, o skolos vaidmuo iki šiol buvo nedidelis. Taip yra todėl, kad skolos pamatinės vertės kriterijus sudėtingesnis nei deficito, taip pat pakankamo skolos mažėjimo tempo sąvoka nėra aiškiai apibrėžta, o kintamųjų, kurių vyriausybė negali kontroliuoti (visų pirma infliacijos), poveikis skolos santykiui didesnis. PDP iš esmės pagrįsta tvirtu vykdymo užtikrinimo mechanizmu – tuo atveju, kai nuolat nesilaikoma reikalavimo panaikinti perviršinį deficitą, gali ir turėtų būti taikomos finansinės sankcijos. Tačiau, be jokios abejonės, tokios sankcijos PDP procese taikomos per vėlai, kad veiksmingai padėtų atgrasyti nuo didelių fiskalinės politikos klaidų, jau vien dėl to, kad atitinkamos šalies finansinė padėtis galėjo pablogėti tiek, kad baudos grėsmė tampa mažiau tikėtina kaip tik tuo metu, kai ji turėtų tapti reali. Galiausiai pastaroji krizė parodė, kad jei įpareigojimas panaikinti perviršinį deficitą padeda įtvirtinti lūkesčius, kad valdžios sektorius išliks mokus, perviršinio deficito panaikinimo tvarkaraštį ir koregavimo profilį gali reikėti pritaikyti taip, kad būtų atsižvelgiama į visos EPS aplinkybes. Siekiant pašalinti šiuos trūkumus, teikiami toliau nurodyti pagrindiniai korekcinės dalies reformos pasiūlymai. Ketinama pradėti taikyti PDP skolos kriterijų, visų pirma nustatant skaitinį lyginamąjį dydį, pagal kurį bus vertinama, ar skolos santykis pakankamai mažėja artėdamas prie 60 % BVP pamatinės vertės. Konkrečiai bus laikoma, kad 60 % viršijantis skolos ir BVP santykis pakankamai mažėja, jei per pastaruosius trejus metus skirtumas, palyginti su 60 % BVP pamatine verte, mažėjo maždaug viena dvidešimtąja per metus. Tačiau jei tam tikra šalis nesilaikys šio skaitinio lyginamojo dydžio, jai nebūtinai bus taikoma perviršinio deficito procedūra, nes priimant šį sprendimą reikėtų atsižvelgti į visus svarbius (ypač vertinant skolos pokyčius) veiksnius, pavyzdžiui, ar mažinti skolą trukdo labai mažas nominalusis augimas, taip pat į rizikos veiksnius, susijusius su skolos struktūra, privačiojo sektoriaus įsiskolinimu ir dėl visuomenės senėjimo atsirandančiais numanomais įsipareigojimais. Atsižvelgiant į tai, kad labiau pabrėžiama skolos svarba, deficito kriterijaus nesilaikymo atveju reikėtų daugiau dėmesio skirti svarbiems veiksniams, jei šalies skola nesiekia 60 % BVP ribos. Siūlomas lankstesnis požiūris į svarbių veiksnių vertinimą priimant sprendimą dėl to, ar egzistuoja perviršinis deficitas, taip pat galėtų būti naudingas šalims, įgyvendinančioms sistemines pensijų reformas pasibaigus dabar numatytam penkerių metų pereinamajam laikotarpiui. Specialios Stabilumo ir augimo pakto nuostatos dėl sisteminių pensijų reformų deficito kriterijaus atveju taip pat taikomos ir skolos kriterijaus atveju: bus nustatytas toks pat penkerių metų pereinamasis laikotarpis, per kurį vertinant atitiktį skolos kriterijui bus atsižvelgiama į grynąsias tokių reformų sąnaudas. Galiausiai, tiek pradedant, tiek nutraukiant PDP bus vienodai atsižvelgiama į dalinį ar visišką anksčiau įgyvendintų sisteminių pensijų reformų panaikinimą. Vykdymo užtikrinimo nuostatos griežtinamos euro zonos valstybėms narėms nustatant naujas finansines sankcijas, kurios taikant laipsnišką metodą PDP procese būtų skiriamos gerokai anksčiau. Konkrečiai, priėmus sprendimą tam tikrai šaliai pradėti perviršinio deficito procedūrą būtų reikalaujama įnešti 0,2 % BVP dydžio nepalūkaninį indėlį, kuris šaliai nesilaikant pradinės rekomendacijos panaikinti perviršinį deficitą būtų paverstas bauda. Šis dydis lygus paskutiniame PDP etape jau numatytų sankcijų pastovios sudedamosios dalies dydžiui. Jis taip pat susietas su ES biudžetu, todėl turėtų būti lengviau pereiti prie vykdymo užtikrinimo sistemos, pagrįstos ES biudžetu, kaip numatyta minėtame 2010 m. birželio 30 d. Komisijos komunikate. Jei reikalavimų būtų ir toliau nesilaikoma, sankcijos būtų griežtinamos, vadovaujantis jau galiojančiomis Stabilumo ir augimo pakto nuostatomis. Siekiant sumažinti diskrecinius įgaliojimus vykdymo užtikrinimo procese, taikant naujas sankcijas, susijusias su tolesniais PDP etapais, numatomas atvirkštinio balsavimo mechanizmas. Konkrečiai, kiekviename PDP etape Komisija siūlys atitinkamą sankciją, ir šis pasiūlymas bus laikomas priimtu, jei Taryba per dešimt dienų kvalifikuota balsų dauguma nenuspręs priešingai. Nepalūkaninis indėlis arba bauda galėtų būti panaikinti arba jų dydis sumažintas tik Tarybos sprendimu, priimtu vienbalsiai arba remiantis konkrečiu Komisijos pasiūlymu, atsižvelgiant į išimtines ekonomines aplinkybes arba pagrįstą atitinkamos valstybės narės prašymą. Be to, paaiškinami kriterijai, pagal kuriuos vertinama, kaip laikomasi rekomendacijų kiekvienu etapu, įskaitant galimybę leisti pratęsti perviršinio deficito panaikinimo terminus, aiškiai pabrėžiant fiskalinius kintamuosius, kurie gali būti laikomi tiesiogiai kontroliuojamais vyriausybės, visų pirma išlaidos, pagal analogiją su metodu, siūlomu pagal prevencinę dalį. Be šių konkrečioms šalims būdingų aplinkybių, galimybė pratęsti terminus taip pat numatoma visuotinės ekonomikos krizės atveju. Veiksmingas EPS biudžeto koordinavimo sistemos vykdymo užtikrinimas negali būti pagrįstas vien ES lygmens nuostatomis. Atsižvelgiant į ypatingą decentralizuotą fiskalinės politikos formavimo ES pobūdį ir apskritai poreikį užtikrinti valstybių atsakomybę už ES taisykles, svarbu, kad EPS biudžeto koordinavimo sistemos tikslai atsispindėtų nacionalinėse biudžeto sistemose. Nacionalinė biudžeto sistema – elementų, sudarančių nacionalinio fiskalinio valdymo pagrindą, rinkinys, t. y. konkrečios šalies institucinė politikos sistema, kuria remiantis formuojama fiskalinė politika nacionaliniu lygmeniu. Ji apima viešojo sektoriaus apskaitos sistemas, statistiką, prognozavimo praktiką, skaitines fiskalines taisykles, biudžeto procedūras, kuriomis reglamentuojami visi biudžeto proceso etapai ir pirmiausia vidutinės trukmės biudžeto sistemos, ir fiskalinius ryšius visuose valdžios sektoriaus subsektoriuose. Nors į valstybių narių specifinius poreikius ir prioritetus atsižvelgti būtina, yra tam tikri aspektai, reikalingi norint užtikrinti būtiniausią kokybę ir suderinamumą su EPS biudžeto sistema. Jie nagrinėjami Direktyvoje dėl nacionalinių biudžeto sistemų, kuria siūloma papildyti Stabilumo ir augimo pakto reformą. Visų pirma būtina užtikrinti, kad esminiai nacionalinių biudžeto sistemų elementai, būtent apskaita bei statistika ir prognozavimo praktika, atitiktų būtiniausius Europos standartus, kad padidėtų fiskalinių pokyčių skaidrumas ir būtų lengviau juos stebėti. Taip pat būtina, kad nacionalinėse biudžeto sistemose būtų pereita prie daugiamečio biudžeto planavimo perspektyvos, siekiant užtikrinti, kad būtų pasiekti ES lygiu nustatyti vidutinės trukmės biudžeto tikslai. Be to, valstybės narės turi nustatyti skaitines fiskalines taisykles, kurios padėtų užtikrinti, kad deficito ir skolos ribos nebūtų viršijamos. Valstybės narės privalo užtikrinti, kad šie principai būtų taikomi visiems valdžios sektoriaus subsektoriams. Nacionalinės valdžios institucijos taip pat privalo pateikti išsamią informaciją apie esamus nebiudžetinius fondus, mokesčių išlaidas ir neapibrėžtuosius įsipareigojimus ir taip garantuoti biudžeto proceso skaidrumą. 2010/0278 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl veiksmingo biudžeto priežiūros vykdymo užtikrinimo euro zonoje EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 136 straipsnį kartu su 121 straipsnio 6 dalimi, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą, teisės akto pasiūlymą perdavus nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[1], spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, kadangi: (1) Valstybės narės, kurių valiuta yra euro, yra ypač suinteresuotos ir įpareigotos įgyvendinti ekonominę politiką, kuria skatinamas tinkamas ekonominės ir pinigų sąjungos veikimas, ir vengti politikos, dėl kurios jai kiltų pavojus. (2) Siekiant užtikrinti tinkamą ekonominės ir pinigų sąjungos veikimą, Sutartyje leidžiama euro zonoje imtis specialių priemonių, kuriomis nustatomi didesni reikalavimai nei visoms valstybėms narėms taikomomis nuostatomis. (3) Kad būtų galima veiksmingiau užtikrinti biudžeto priežiūros vykdymą euro zonoje, būtina nustatyti papildomas sankcijas. Taikant tas sankcijas turėtų padidėti Sąjungos fiskalinės priežiūros sistemos patikimumas. (4) Šiame reglamente nustatytomis taisyklėmis turėtų būti užtikrinta, kad būtų laiku taikomi sąžiningi, laipsniško poveikio ir veiksmingi mechanizmai siekiant, kad būtų laikomasi Stabilumo ir augimo pakto prevencinės ir korekcinės dalių, visų pirma 1997 m. liepos 7 d. Reglamento (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[2] ir 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio deficito procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiškinimo[3]. (5) Pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę dalį valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, taikomos sankcijos turėtų suteikti paskatų įgyvendinti atsargią fiskalinę politiką. Tokia politika turėtų būti užtikrinama, kad valdžios sektoriaus išlaidų augimo rodiklis paprastai neviršytų nuosaikaus vidutinės trukmės bendrojo vidaus produkto (BVP) augimo rodiklio, nebent toks perviršis atitiktų didesnes valdžios sektoriaus pajamas arba diskrecinis pajamų mažinimas būtų kompensuojamas mažinant išlaidas. (6) Įgyvendinant atsargią fiskalinę politiką turėtų būti veiksmingai pasiektas vidutinės trukmės biudžeto tikslas ir jo turėtų būti laikomasi. Laikydamosi vidutinės trukmės biudžeto būklės tikslo, valstybės narės turėtų sugebėti užtikrinti patikimumo ribą 3 % BVP valdžios sektoriaus deficito pamatinės vertės atžvilgiu, taip pat sparčią pažangą siekiant tvarumo ir tuo pat metu galimybę imtis biudžetinių priemonių, visų pirma atsižvelgiant į valstybės investicijų poreikius. (7) Pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę dalį paskata įgyvendinti atsargią fiskalinę politiką turėtų būti laikinai taikomas įpareigojimas valstybei narei, kurios valiuta yra euro ir kurios pažanga konsoliduojant biudžetą yra nepakankama, įnešti palūkaninį indėlį. Šis įpareigojimas turėtų būti taikomas tuo atveju, kai po pradinio Komisijos įspėjimo valstybės narės veiksmai, nors ir nelaikomi perviršinio deficito draudimo pažeidimu, ir toliau yra neatsargūs ir potencialiai žalingi sklandžiam ekonominės ir pinigų sąjungos veikimui, todėl Taryba pateikia rekomendaciją pagal Sutarties 121 straipsnio 4 dalį. (8) Reikalautas palūkaninis indėlis turėtų būti grąžinamas atitinkamai valstybei kartu su sukauptomis palūkanomis, kai tik Taryba įsitikina, kad padėtis, dėl kurios taikytas įpareigojimas tą indėlį įnešti, ištaisyta. (9) Pagal Stabilumo ir augimo pakto korekcinę dalį sankcijos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, turėtų būti įpareigojimas įnešti nepalūkaninį indėlį, susijęs su Tarybos sprendimu, kuriuo nustatoma, kad yra susidaręs perviršinis deficitas, ir įpareigojimas sumokėti baudą tuo atveju, jei nesilaikoma Tarybos rekomendacijos ištaisyti perviršinio valdžios sektoriaus deficito padėtį. Šios sankcijos turėtų būti skiriamos nepriklausomai nuo to, ar atitinkamai valstybei narei anksčiau buvo nustatytas įpareigojimas įnešti palūkaninį indėlį. (10) Šiame reglamente numatyto palūkaninio indėlio, nepalūkaninio indėlio ir baudos dydis turėtų būti nustatomas taip, kad būtų užtikrinta, kad pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę ir korekcinę dalis sankcijos būtų laipsniškos, o valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, būtų suteikta pakankamai paskatų laikytis Sąjungos fiskalinės sistemos reikalavimų. Kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1467/97[4] 12 straipsnyje, baudą, susijusią su Sutarties 126 straipsnio 11 dalimi, sudaro pastovi sudedamoji dalis, lygi 0,2 % BVP, ir kintama sudedamoji dalis. Taigi sankcijų laipsniškumas ir vienodos sąlygos valstybėms narėms užtikrinami tuomet, jei palūkaninio indėlio, nepalūkaninio indėlio ir baudos, nurodytų šiame reglamente, dydis yra lygus 0,2 % BVP, t. y. baudos, susijusios su Sutarties 126 straipsnio 11 dalimi, pastovios dalies dydžiui. (11) Reikėtų numatyti galimybę Tarybai sumažinti arba panaikinti valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, paskirtas sankcijas, remiantis Komisijos pasiūlymu, pateiktu gavus pagrįstą atitinkamos valstybės narės prašymą. Taikant Stabilumo ir augimo pakto korekcinę dalį, Komisija taip pat turėtų turėti galimybę siūlyti sumažinti sankcijos dydį arba ją panaikinti, atsižvelgdama į išimtines ekonomines aplinkybes. (12) Panaikinus perviršinį deficitą, nepalūkaninis indėlis turėtų būti grąžintas, o už tokius indėlius gautos palūkanos ir surinktos baudos turėtų būti paskirstytos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, kuriose nėra susidaręs perviršinis deficitas ir kurioms netaikoma perviršinio disbalanso procedūra. (13) Įgaliojimas priimti atskirus sprendimus, kuriais taikomi šiame reglamente nurodyti sankcijų mechanizmai, turėtų būti suteiktas Tarybai. Taryboje koordinuojant valstybių narių ekonominę politiką, kaip nurodyta Sutarties 121 straipsnio 1 dalyje, šie atskiri sprendimai yra būtini tolesni veiksmai, pagal Sutarties 121 ir 126 straipsnius ir reglamentus (EB) Nr. 1466/97 ir (EB) Nr. 1467/97 Tarybai priėmus priemones. (14) Šiame reglamente pateiktos bendrosios veiksmingo reglamentų (EB) Nr. 1466/97 ir (EB) Nr. 1467/97 vykdymo užtikrinimo taisyklės, todėl jis turėtų būti priimtas pagal įprastą teisėkūros procedūrą, nurodytą Sutarties 121 straipsnio 6 dalyje. (15) Kadangi tikslo sukurti vienodą sankcijų mechanizmą valstybės narės negali deramai pasiekti, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I skyrius Dalykas 1 straipsnis Dalykas ir taikymo sritis 1. Šiuo reglamentu nustatoma sankcijų sistema, kuria siekiama geriau užtikrinti Stabilumo ir augimo pakto prevencinės ir korekcinės dalių vykdymą euro zonoje. 2. Šis reglamentas taikomas valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro. 2 straipsnis Apibrėžtys Šiame reglamente: 1. Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis – daugiašalės priežiūros, organizuojamos pagal 1997 m. liepos 7 d. Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, sistema; 2. Stabilumo ir augimo pakto korekcinė dalis – valstybių narių perviršinio deficito kontrolės procedūra, reglamentuojama Sutarties 126 straipsniu ir 1997 m. liepos 7 d. Reglamentu (EB) Nr. 1467/97; 3. išimtinės ekonominės aplinkybės – aplinkybės, kai pamatinę vertę viršijantis valdžios sektoriaus biudžeto deficitas yra laikomas išimtiniu, kaip apibrėžta Sutarties 126 straipsnio 2 dalies a punkto antroje įtraukoje ir išaiškinta Reglamente (EB) Nr. 1467/97. II skyriusSankcijos pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę dalį 3 straipsnis Palūkaninis indėlis 1. Jei Taryba pagal Sutarties 121 straipsnio 4 dalį pateikia valstybei narei rekomendaciją imtis būtinų koregavimo priemonių tuo atveju, kai nukrypimai nuo atsargios fiskalinės politikos išlieka arba yra ypač dideli ir reikšmingi, kaip nustatyta Reglamento (EB) Nr. 1466/97 6 straipsnio 3 dalyje, remdamasi Komisijos pasiūlymu Taryba reikalauja įnešti palūkaninį indėlį. Laikoma, kad Taryba sprendimą priėmė, jei ji per dešimt dienų nuo Komisijos pasiūlymo priėmimo kvalifikuota balsų dauguma nenusprendžia jo atmesti. Taryba gali iš dalies pakeisti pasiūlymą pagal Sutarties 293 straipsnio 1 dalį. 2. Komisijos siūlomas palūkaninis indėlis sudaro 0,2 % atitinkamos valstybės narės pernai metų bendrojo vidaus produkto (BVP). 3. Už indėlį mokamų palūkanų norma atitinka Komisijos kredito riziką ir atitinkamą investavimo laikotarpį. 4. Nukrypdama nuo 2 dalies, Komisija, atsižvelgdama į pagrįstą atitinkamos valstybės narės prašymą, Komisijai pateiktą per dešimt dienų nuo 1 dalyje nurodytos Tarybos rekomendacijos priėmimo, gali siūlyti sumažinti palūkaninio indėlio sumą arba jį panaikinti. 5. Jei padėtis, dėl kurios pateikta 1 dalyje nurodyta rekomendacija, nebeegzistuoja, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, nusprendžia, kad indėlis ir už jį sukauptos palūkanos grąžinami atitinkamai valstybei narei. Taryba gali iš dalies pakeisti Komisijos pasiūlymą pagal Sutarties 293 straipsnio 1 dalį. III skyriusSankcijos pagal Stabilumo ir augimo pakto korekcinę dalį 4 straipsnisNepalūkaninis indėlis 1. Jei Taryba pagal Sutarties 126 straipsnio 6 dalį nusprendžia, kad valstybėje narėje yra susidaręs perviršinis deficitas, remdamasi Komisijos pasiūlymu Taryba reikalauja įnešti nepalūkaninį indėlį. Laikoma, kad Taryba sprendimą priėmė, jei ji per dešimt dienų nuo Komisijos pasiūlymo priėmimo kvalifikuota balsų dauguma nenusprendžia jo atmesti. Taryba gali iš dalies pakeisti pasiūlymą pagal Sutarties 293 straipsnio 1 dalį. 2. Komisijos siūlomas nepalūkaninis indėlis sudaro 0,2 % atitinkamos valstybės narės pernai metų BVP. 3. Jei valstybė narė yra pateikusi Komisijai palūkaninį indėlį pagal 3 straipsnį, tas palūkaninis indėlis paverčiamas nepalūkaniniu indėliu. Jei anksčiau įnešto palūkaninio indėlio ir sukauptų palūkanų dydis viršija reikalaujamo nepalūkaninio indėlio dydį, skirtumo suma grąžinama valstybei narei. Jei reikalaujamo nepalūkaninio indėlio dydis viršija anksčiau įnešto palūkaninio indėlio ir sukauptų palūkanų dydį, valstybė narė sumoka skirtumo sumą, kai įneša nepalūkaninį indėlį. 4. Nukrypdama nuo šio straipsnio 2 dalies, Komisija, atsižvelgdama į išimtines ekonomines aplinkybes arba pagrįstą atitinkamos valstybės narės prašymą, Komisijai pateiktą per dešimt dienų nuo Tarybos sprendimo pagal Sutarties 126 straipsnio 6 dalį priėmimo, gali siūlyti sumažinti nepalūkaninio indėlio sumą arba jį panaikinti. 5 straipsnisBauda 1. Jei Taryba pagal Sutarties 126 straipsnio 8 dalį nusprendžia, kad valstybė narė per nustatytą laikotarpį nesiėmė veiksmingų priemonių atsižvelgdama į Tarybos rekomendaciją, remdamasi Komisijos pasiūlymu Taryba nusprendžia, kad valstybė narė turi sumokėti baudą. Laikoma, kad Taryba sprendimą priėmė, jei ji per dešimt dienų nuo Komisijos pasiūlymo priėmimo kvalifikuota balsų dauguma nenusprendžia jo atmesti. Taryba gali iš dalies pakeisti pasiūlymą pagal Sutarties 293 straipsnio 1 dalį. 2. Komisijos siūloma bauda sudaro 0,2 % atitinkamos valstybės narės pernai metų BVP. 3. Jei valstybė narė yra pateikusi Komisijai nepalūkaninį indėlį pagal 4 straipsnį, tas nepalūkaninis indėlis paverčiamas bauda. Jei anksčiau įnešto nepalūkaninio indėlio dydis viršija reikalaujamos baudos dydį, skirtumo suma grąžinama valstybei narei. Jei reikalaujamos baudos dydis viršija anksčiau įnešto nepalūkaninio indėlio dydį arba jeigu nepalūkaninis indėlis anksčiau nebuvo įneštas, valstybė narė sumoka skirtumo sumą, kai ji moka baudą. 4. Nukrypdama nuo šio straipsnio 2 dalies, Komisija, atsižvelgdama į išimtines ekonomines aplinkybes arba pagrįstą atitinkamos valstybės narės prašymą, Komisijai pateiktą per dešimt dienų nuo Tarybos sprendimo pagal Sutarties 126 straipsnio 8 dalį priėmimo, gali siūlyti panaikinti baudą arba sumažinti jos sumą. 6 straipsnisNepalūkaninio indėlio grąžinimas Jei Taryba pagal Sutarties 126 straipsnio 12 dalį nusprendžia panaikinti kai kuriuos arba visus savo sprendimus, bet koks valstybės narės Komisijai pateiktas nepalūkaninis indėlis grąžinamas atitinkamai valstybei narei. 7 straipsnisPalūkanų ir baudų paskirstymas Komisijos gautos palūkanos už indėlius, įneštus pagal 4 straipsnį, ir pagal 5 straipsnį surinktos baudos sudaro kitas įplaukas, nurodytas Sutarties 311 straipsnyje, ir yra paskirstomos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, kuriose nėra susidaręs perviršinis deficitas pagal Sutarties 126 straipsnio 6 dalį ir kurioms netaikoma Reglamente (ES) Nr. [.../...] apibrėžta perviršinio disbalanso procedūra, proporcingai jų daliai skaičiuojant visas tinkamų valstybių narių bendrąsias nacionalines pajamas. IV skyrius BENDROSIOS NUOSTATOS 8 STRAIPSNIS BALSAVIMAS TARYBOJE Dėl 3, 4 ir 5 straipsniuose nurodytų priemonių balsuoja tik tie Tarybos nariai, kurie atstovauja valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, o Taryba sprendimą priima neatsižvelgdama į Tarybos nario, atstovaujančio atitinkamai valstybei narei, balsavimą. Ankstesnėje pastraipoje minėtų Tarybos narių kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal Sutarties 238 straipsnio 3 dalies a punktą. 9 straipsnisĮsigaliojimas Šis reglamentas įsigalioja [xx] dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse pagal Sutartis. Priimta Briuselyje Europos Parlamento vardu Tarybos vardu Pirmininkas Pirmininkas [1] OL C , , p. . [2] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. [3] OL L 209, 1997 8 2, p. 6. [4] OL L 209, 1997 8 2, p. 6.