Komisijos pranesimas - Svarbiausios 2009 m. užimtumo Europoje ataskaitos idėjos /* KOM/2009/0639 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 2009.11.23 KOM(2009)639 galutinis KOMISIJOS PRANEŠIMAS Svarbiausios 2009 m. užimtumo Europoje ataskaitos idėjos KOMISIJOS PRANEŠIMAS Svarbiausios 2009 m. užimtumo Europoje ataskaitos idėjos 1. Įvadas Dėl pernai rudenį įsibėgėjusios beprecedentės pasaulio finansų rinkų krizės, turėjusios įtakos pasaulio ekonomikai ir itin paveikusios ES darbo rinkas, ekonomikos nuosmukis šiuo metu yra didžiausias nuo Antrojo pasaulinio karo . Po kelis metus trukusio palyginti didelio ekonomikos augimo ir naujų darbo vietų kūrimo (vien 2005–2008 m. jų sukurta 9,7 mln.) Europos užimtumo lygis buvo pasiekęs rekordinį dydį, tačiau pasaulinė krizė paveikė įmones, darbo rinką ir namų ūkius ir daro vis didesnį poveikį ES gyventojų gyvenimo šaltiniams ir ateičiai. Dėl staiga pasikeitusių užimtumo augimo tendencijų iškilo naujų sunkumų formuojant politiką. Kadangi nedarbas ir toliau didėja, daugiausia dėmesio skiriama socialiniam krizės poveikiui sumažinti ir palankioms sąlygoms grįžti į darbą, kai tik atsigaus ekonominė veikla, sukurti. ES bendrai ėmėsi svarbių veiksmų krizės poveikiui mažinti. Pernai rudenį ES ėmėsi būtinų veiksmų, kad apsaugotų finansų rinkas nuo žlugimo ir iš esmės išspręstų krizės problemas. 2008 m. gruodžio mėn. Europos Vadovų Taryba patvirtino Europos ekonomikos atkūrimo planą[1], siekdama sušvelninti recesijos padarinius, o per 2009 m. pavasario susitikimą nustatė šiuos pagrindinius užimtumo politikos prioritetus: - išlaikyti esamą užimtumo lygį, kurti darbo vietas ir skatinti judumą; - gerinti įgūdžius ir geriau tenkinti darbo rinkos reikmes; - teikti daugiau galimybių įsidarbinti. Atsižvelgdama į šias bendras pastangas ir 2009 m. gegužės 7 d. surengtą neeilinį aukščiausiojo lygio susitikimą užimtumo klausimais, birželio mėn. Komisija paskelbė komunikatą „Bendras įsipareigojimas dėl užimtumo“, kuriuo siekia stiprinti ES, valstybių narių ir socialinių partnerių bendradarbiavimą siekiant trijų pagrindinių prioritetų ir sutelkti dėmesį į konkrečius veiksmus, remiamus visomis įmanomomis Bendrijos priemonėmis (visų pirma Europos socialinio fondo (ESF) ir Europos prisitaikymo prie globalizacijos padarinių fondo lėšomis) . Atsižvelgiant į naująją ekonominę padėtį, kurią lėmė pasaulinė krizė, būtina sukurti ne tik modernesnę darbo rinkos padėties stebėsenos ir analizės programą, į kurią iš dalies atkreiptas dėmesys Komisijos paskelbtoje naujoje mėnesinėje stebėsenos ataskaitoje[2], bet taip pat toliau tirti, kaip būtų galima sumažinti neigiamą krizės poveikį darbo rinkoms, geriau jas parengti ekonomikos atsigavimui ir apsaugoti nuo krizių ateityje. Atsižvelgiant į tai, dabartinėje jau 21-ojoje metinėje užimtumo Europoje ataskaitoje daugiausia dėmesio skirta dviems temoms, kurios itin svarbios (nors ne tik jos) vykstančioms diskusijoms dėl būsimos Europos užimtumo strategijos krypties – Europos darbo rinkų dinamika ir klimato kaitos poveikis darbo rinkų rodikliams. Krizės laikotarpiu ypač svarbu atlikti darbo rinkos srautų analizes, kad būtų laiku imtasi politinių priemonių, visų pirma tų, kuriomis siekiama skatinti iš naujo įdarbinti ir sumažinti ilgalaikio nedarbo padarinius , dėl kurių nuolat smuktų gerovė, susijusi su žmogiškojo kapitalo nykimu. Todėl siekis išvengti blogiausios galimybės šioje srityje yra ne tik sėkmingo dabartinės krizės įveikimo sąlyga, bet taip pat struktūriškai tvirtos ir tarptautiniu mastu konkurencingos Europos ekonomikos kūrimo ateityje kertinis akmuo. Be to, būtina imtis skubių veiksmų, kad kuo greičiau būtų pereita prie konkurencingos mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ir žinių ekonomikos. Europoje yra daug galimybių kurti „ekologiškas“ darbo vietas[3] ir „ekologinti“ dabartines darbo vietas, ir tai susiję su visų rūšių darbuotojais . Vis dėlto, siekiant veiksmingai išnaudoti šias galimybes, būtina nustatyti tinkamas politines priemones, pagrįstas puikiu pagrindinių tendencijų, lemiančių prisitaikymą prie klimato kaitos poveikio ir jo mažinimą, išmanymu. 2. Pagrindinės tendencijos, išvados ir politinis poveikis Krizė palietė ES darbo rinkas – itin sumažėjo nuo 2000 m. augęs užimtumas Manoma, kad dabartinis nuosmukis itin paveiks ES darbo rinkas, todėl labai padidės nedarbo lygis, nors kai kuriose valstybėse narėse, taikant tam tikras priemones (pvz., trumpesnis darbo laikas arba laikina dalinė bedarbystė), darbo vietas iki šiol pavyko išsaugoti[4]. Tačiau, net jei paaiškėtų, kad darbo rinkos krizei yra atsparesnės, vis tiek manoma, kad Europa 2009–2010 m. praras daugiau kaip 7 mln. darbo vietų, o nedarbo lygis iki 2010 m. gali padidėti iki daugiau kaip 10%[5]. Kadangi ekonominių sąlygų poveikis užimtumui pajuntamas tik po tam tikro laiko, netgi pradėjus ekonomikai atsigauti darbo rinkos sąlygos ir toliau kurį laiką prastės. Tai reiškia, kad bus itin sunku iki 2010 m. įgyvendinti Lisabonos tikslus. Nuo Lisabonos strategijos pradžios užimtumo politikos srityje padaryta didelė pažanga – bendras užimtumo lygis padidėjo beveik keturiais procentiniais punktais ir 2008 m. siekė 65,9 %; be to, itin padidėjo moterų ir vyresnio amžiaus asmenų užimtumo lygis – 2008 m. atitinkamai jis buvo 59,1 % ir 45,6 %[6]. Deja, manoma, kad dėl dabartinio ekonomikos nuosmukio augimas stipriai sumažės[7], todėl nedarbo lygis tolsta nuo atitinkamų tikslų 2008–2010 m. Šios krizės poveikis tam tikroms darbuotojų grupėms yra didesnis nei kitoms. Visų pirma, labiausiai sumažėjo pagal terminuotas ar laikinas sutartis dirbančių asmenų užimtumas, o jaunimo nedarbo lygis pastaruosius mėnesius pasiekė naują rekordą. Šios tendencijos rodo, kad būtina imtis intensyvesnių veiksmų jaunimo nedarbui ir darbo rinkos segmentacijai mažinti. ES darbo rinkoms būdingas didelis dinamiškumas, o tai reiškia teigiamus struktūrinius pokyčius Per pastaruosius metus ES darbo rinkos pasižymėjo dideliu dinamiškumu. 2002–2007 m. vidutinė metinė darbuotojų kaita[8] buvo 22 %, o tai reiškia, kad kasmet 0,2–0,25 % visų Europos darbuotojų keitė darbą. Toks darbo rinkos dinamiškumas būdingas ne tik šalims, kurios paprastai laikomos lanksčiomis, kaip antai JK ar Danija, bet visoms valstybėms narėms, nors jose metinė darbuotojų kaita, atsižvelgiant į bendrą užimtumo lygį, skiriasi (pvz., Graikijoje – 14 %, Švedijoje – 16 %, o JK, Suomijoje, Ispanijoje ir Danijoje – 25–30 %). Darbuotojų kaitos mastas itin skiriasi vertinant įvairias darbuotojų grupes. Daug didesnė darbuotojų kaita pastebima tarp moterų nei vyrų (apibendrinus ES duomenis, skirtumas – penki procentiniai punktai); išimtys yra tik Estijoje, Lenkijoje ir Švedijoje. Jaunų darbuotojų (15–24 m.) kaita yra apie 70 % jų užimtumo lygio, ir ji yra daug didesnė nei darbingiausio ir vyresnio amžiaus darbuotojų kaita. Be to, kuo aukštesnis darbuotojų išsilavinimo lygis, tuo mažesnė jų kaita, nors šis rodiklis visose valstybėse narėse skirtingas. Palyginti su šalių skirtumais arba ekonominio ciklo pasekmėmis, sektorių skirtumai yra daug didesni nei bendra ES darbuotojų samdymo rodiklių įvairovė, o tai rodo, kad darbo jėgos dinamikai reikšmės turi tam tikriems sektoriams būdingi technologiniai, organizaciniai ir paklausos veiksniai. Sunku daryti tvirtas išvadas dėl pageidaujamo ar „optimistinio“ darbuotojų kaitos lygio . Griežtesnės darbo rinkos institucijos paprastai sudaro kliūčių darbo jėgai perkelti iš smunkančio sektoriaus į besiplečiantį, tačiau didelė darbuotojų kaita gali būti siejama su gerovės užtikrinimo sąnaudomis, kaip antai dideliu frikciniu nedarbu, derinimo sąnaudomis, tam tikro žmogiškojo kapitalo praradimu ir galimomis didesnėmis išlaidomis nedarbo išmokoms. Atsižvelgiant į darbuotojų kaitos duomenis, bedarbių skaičius nėra pastovus dėl didelių įsidarbinančių ir išeinančių iš darbo darbuotojų srautų. Vidutiniškai 2002–2007 m. beveik trečdalis bedarbių ir apie 10 % neaktyvių asmenų darbą susirado per metus. Tačiau šie rodikliai skiriasi: bedarbių, susiradusių darbą, JK, Ispanijoje, Portugalijoje ir Nyderlanduose yra 40 % ar daugiau, o Vokietijoje, Graikijoje, Lenkijoje ir Belgijoje – 25 % ar mažiau; neaktyvių asmenų, susiradusių darbą, Švedijoje, JK ir Danijoje yra 15 % ar daugiau, o Graikijoje ir Italijoje – 3 % ir 4,5 %. Pastebima, kad ES bedarbių ir neaktyvių asmenų, susiradusių darbą, skaičius nuo praėjusio amžiaus dešimtojo dešimtmečio antros pusės nuolat didėjo (kas yra laikoma teigiamu darbuotojų judėjimu darbo rinkoje), o tai reiškia, kad mūsų darbo rinkų struktūra per šį laikotarpį iš esmės pagerėjo [9]. Kalbant apie darbuotojų savybes, vyresnio amžiaus (55–64 m.) bedarbių, susiradusių darbą, skaičius yra daugiau nei trečdaliu mažesnis nei darbingiausio amžiaus (24–54 m.) asmenų. Be to, geresnį išsilavinimą turintys bedarbiai ar neaktyvūs asmenys turi daug didesnę galimybę grįžti į darbą (palyginti su mažai ir vidutiniškai kvalifikuotomis grupėmis). Išlieka ilgalaikio nedarbo problema Nors ilgalaikio nedarbo lygis ES nuo praėjusio amžiaus dešimtojo dešimtmečio vidurio sumažėjo, ilgalaikio nedarbo paplitimas ir jo trukmė vis dar išlieka problema, kurią reikia spręsti. Europoje 2005–2007 m. vidutiniškai apie 45 % visų nedirbančiųjų nesibaigusio nedarbo laikotarpis buvo ilgesnis nei vieneri metai , palyginti su JAV, kurioje tokių nedirbančiųjų būta tik 10 %, todėl kyla susirūpinimas dėl teisingumo ir veiksmingumo. Vidutinė moterų ir vyrų nedarbo trukmė visoje ES beveik nesiskiria (moterų – 12 mėn., o vyrų – 11,7 mėn.). Tačiau ilgesnė nedarbo trukmė paprastai būdinga vyresnio amžiaus ir žemos kvalifikacijos asmenims (žemos kvalifikacijos bedarbių – 12,3 mėn., o kvalifikuotų bedarbių – 8,1 mėn.). Dėl nuosmukio taip pat išryškėjo tam tikros problemos dėl tinkamo nedarbo nustatymo, pvz., politikos tikslais kaip rodikliu nepakanka pasikliauti vien tik nedarbo lygiu. Nors būtinas tolesnis tyrimas, iš preliminarių rezultatų matyti, kad įprastoje nedarbo trukmės statistikoje, paremtoje nesibaigusiais laikotarpiais (t. y. renkant statistinius duomenis nedarbo laikotarpis dar nesibaigęs), paprastai neatsižvelgiama į daugybę trumpų nedarbo laikotarpių, pasitaikančių tarp duomenų rinkimo laikotarpių, todėl gaunama vidutinė pasibaigusių nedarbo laikotarpių trukmė pernelyg didelė. 2005–2008 m. ES vidutinė pasibaigusių nedarbo laikotarpių trukmė buvo beveik dvigubai trumpesnė nei nustatyta remiantis nesibaigusiais nedarbo laikotarpiais, t. y. pagal oficialią statistiką. Nors siekiant nustatyti nedarbo poveikį socialinei gerovei būtų tinkamiau remtis pasibaigusiais laikotarpiais, įprasta nedarbo trukmės statistika yra praktiškesnė tam tikrais aspektais (laiko, skaidrumo, galimybės gauti duomenų ir paprasto apskaičiavimo), todėl nepaisant galimos paklaidos ji yra toliau naudojama. Be to, siekiant nustatyti tam tikrus su nedarbo trukme susijusius aspektus, pvz., nedarbo trukmės sąsają su įvairiais nedarbo laikotarpiais, reikia naudoti išilginio pjūvio duomenis[10]. Su išilginio pjūvio duomenų nedarbo laikotarpio trukmei apskaičiuoti naudojimu susiję trys tam tikri aspektai. Pirma, naudojant šiuos duomenis galima išsamiau apibrėžti trumpesnius nedarbo laikotarpius. Antra, naudojant šiuo duomenis galima apskaičiuoti alternatyvius ilgalaikio nedarbo rodiklius, kurie nekinta esant trumpalaikiam nedarbui, pvz., asmenų, kurie per keletą metų bedarbiais iš viso buvo 12 ar daugiau mėnesių, dalis. Trečia, šie duomenys gali būti naudojami įvairių nedarbo laikotarpių stebėjimui, todėl būtų galima apskaičiuoti nedarbo trukmės statistiką pagal nedarbo laikotarpių skaičių. Atsižvelgiant į minėtas pastabas, aišku, kad būtina apskaičiuoti įvairius nedarbo trukmės rodiklius, įvertinant jų atitinkamus privalumus. Tai itin svarbu esant dideliam nuosmukiui, kuris siejamas su itin padidėjusia nedarbo trukme, galinčia turėti ilgalaikį neigiamą poveikį asmenų, kuriuos paveikė krizė, galimybei įsidarbinti. Skatinti teigiamą darbuotojų judėjimą darbo rinkoje, taip trumpinant nedarbo trukmę ir išsaugant galimybes įsidarbinti Kuo ilgesnė nedarbo trukmė, tuo sunkiau įsidarbinti (t. y. neigiamas nedarbo trukmės poveikis)[11], iš dalies dėl to, kad kuo ilgiau asmuo yra nutolęs nuo darbo rinkos, tuo labiau mažėja jo galimybės įsidarbinti. Taigi, dėl ekonomikos nuosmukio pailgėjusi nedarbo trukmė gali įsigalėti ir taip ciklinė problema gali tapti struktūrine . Atsižvelgiant į tai, tinkamos politinės priemonės gali būti, inter alia , didesnis išlaidų skyrimas aktyvioms darbo rinkos politikos priemonėms, skirtoms asmenims, kuriems gresia didžiausia rizika būti ilgalaikiais bedarbiais arba tapti neaktyviais, padėti, skirstant jas pagal atitinkamas asmenų grupes[12]. Vykdant atitinkamas švietimo ir mokymo programas, ši investicija didžiausią riziką patiriantiems asmenims gali padėti įgyti pagrindinių gebėjimų ir įgūdžių, būtinų sėkmingai dalyvauti darbo rinkoje. Paprastos ekonometrinės visų šalių įvairių rūšių politikos priemonių poveikio ilgalaikio nedarbo paplitimui analizės rezultatai, kaip teigiama ataskaitoje, rodo, kad dėl griežtų užimtumo apsaugos teisės aktų ilgalaikis nedarbas paprastai didėja, o skiriant lėšų aktyvioms darbo rinkos politikos priemonėms jis mažėja[13] . Darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros principais siekiama apsaugoti darbuotojus ir skatinti juos „teigiamai“ judėti darbo rinkoje , o ne išsaugoti konkrečias darbo vietas. Šis požiūris, kuris siejamas su konkrečiomis galimybėmis sumažinti ilgalaikį nedarbą, aiškiai pagrindžiamas ekonometrinės analizės rezultatais. Anglies dioksido kiekio mažinimu grindžiama politika taps priežastimi keisti ES užimtumo struktūras ES politikos pastangos[14] skatinti ateityje pereiti prie konkurencingos mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ir žinių ekonomikos, taps priežastimi keisti darbo rinkas. Šie veiksniai turės įtakos ekonomikos struktūrai, nes nuo jų priklausys, kaip ir kurios prekės bus gaminamos arba kaip ir kokios paslaugos bus teikiamos, importuojamos ir eksportuojamos; be to, kadangi jie turės įtakos vartotojų, darbuotojų, darbdavių ir valdžios institucijų elgsenai, nuo jų priklausys prekių ir paslaugų paklausa. Pagrindiniai struktūriniai pokyčiai bus susiję darbuotojų perskirstymu ir skirtingu poveikiu visiems ekonomikos sektoriams, įvairių tipų įgūdžiams ir regionams. Tačiau apskritai poveikis bendram užimtumo lygiui turėtų būti nedidelis ir galbūt šiek tiek teigiamas (bent jau ilgainiui, jei bus įgyvendinamos tinkamos politinės priemonės). Labiausiai bus pastebimi užimtumo sektorių sudėties pokyčiai – naujų „ekologiškų“ darbo vietų kūrimas, dabartinių darbo vietų „ekologinimas“ ir kai kurių dabartinių darbo vietų išnykimas. Be to, netiesioginis poveikis visai ekonomikai turės įtakos užimtumui (tai siejama su poveikiu kainoms, darbo užmokesčiui ir pajamoms). Ne visais atvejais poveikis užimtumui bus ilgalaikis , nes, pvz., tobulėjant technologijoms darbo jėgos sąnaudos naujų produktų gamyboje ir naujuose gamybos procesuose mažės, o kai tik bus sukurta ir įdiegta nauja infrastruktūra, didelė dalis darbuotojų neteks darbo. Kita vertus, konkurencingos rinkos turėtų užtikrinti, kad įmonės toliau diegtų naujoves ir investuotų į naujas technologijas bei naujus gamybos procesus ir taip išlaikytų bei kurtų naujas darbo vietas, siejamas su naujos infrastruktūros sukūrimu ir įdiegimu. Perėjimas prie mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ir žinių ekonomikos bent iš pradžių gali turėti teigiamo poveikio aukštos kvalifikacijos darbuotojams . Pradžioje aukštos kvalifikacijos darbuotojai turės daugiau naudos, nes pradėjus vykdyti naują veiklą reikės įdiegti pažangias technologijas, su kuriomis dirbti galės tik aukštos kvalifikacijos darbuotojai (t. y. įdiegus naujas „ekologiškas“ technologijas, atitinkamų įgūdžių poreikis išaugs, o kiti taps nebereikalingi.) Tačiau, rinkoje diegiant naujas technologijas, žemesnės kvalifikacijos darbuotojai taip pat galėtų užimti minėtas darbo vietas, jei jie būtų tinkamai parengti. Perėjimo poveikis užimtumui taip pat priklausys nuo regionų, t. y. visų pirma pradedant nuo regiono oro sąlygų, vietos ekonominės veiklos charakteristikų ir tam tikrų vietos darbo rinkų savybių. Su klimato kaita susijusios darbo rinkos politikos priemonės. Perėjimo skatinimas ir didesnis dėmesys įgūdžiams bei socialiniam dialogui Atsižvelgiant į numatomus struktūrinius ekonomikos pokyčius, būtina skatinti darbo rinkos politikos priemones, kuriomis būtų palengvintas perėjimas – darbuotojai galėtų būti skatinami ir jiems būtų padedama įsisavinti eksperimentines inovacijas ir pereiti prie ekologiškesnės veiklos. Visų pirma, siekiant išvengti įgūdžių spragų ir stokos, tiek įmonėse, tiek kitur būtinos tinkamos mokymo ir švietimo programos . Iniciatyva „nauji gebėjimai naujoms darbo vietoms“ sutelktos Bendrijos priemonės, kuriomis siekiama nustatyti ir suderinti darbo rinkos įgūdžių poreikius. Iš 2007–2013 m. Europos socialinio fondo prisitaikymo priemonėms, kuriomis siekiama minėto tikslo, skirta 13,5 mlrd. EUR. Tokias politikos priemones reikėtų papildyti priemonėmis, kuriomis būtų skatinama planuoti ir valdyti socialiai priimtiną restruktūrizavimą, įtraukiant visas pagrindines suinteresuotąsias šalis. Todėl labai svarbu užtikrinti darbuotojų teises gauti informaciją ir konsultuotis pagal galiojančias ES direktyvas[15]. Taip pat reikėtų numatyti tinkamas socialines lėšas priemonėms, kuriomis būtų aktyviai skatinamas ir pritaikomas perėjimo procesas. Siekiant skatinti darbo rinkos politikos priemonių, kuriomis būtų skatinama tvarioje ekonomikoje visiems kurti daugiau ir geresnių darbo vietų, plėtojimą, reikėtų toliau vykdyti mokslinius tyrimus tam, kad būtų stiprinami ES pajėgumai įvertinti perėjimo prie mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ir žinių ekonomikos poveikį užimtumui , ir stiprinti socialinį dialogą, kad būtų užtikrinta, kad su klimato kaita susiję struktūriniai pokyčiai būtų veiksmingi ir priimtini ekonominiu ir socialiniu požiūriu. Dėl dabartinio ekonomikos nuosmukio neturėtų sulėtėti perėjimo procesas ar pasikeisti jo kryptis, nes sprendžiant klimato kaitos ir kitas aplinkosaugos problemas atsiranda puiki galimybė kurti naujas darbo vietas . 3. Išvada Krizė turėjo didelį poveikį ES ekonomikos augimui. Iš pradžių poveikis darbo rinkai buvo gana nedidelis (iš dalies dėl to, kad ekonomikos įtaka užimtumo lygiui paprastai pajuntama po šešių ar daugiau mėnesių, taip pat dėl to, kad užuot mažinant darbo vietų skaičių pradėta koreguoti darbo jėgos paklausa pasitelkiant lanksčias darbo sąlygas, pvz., trumpesnį darbo laiką), tačiau paskutinius ketvirčius vis labiau pastebimas neigiamas poveikis, kuris ateinančiais mėnesiais greičiausiai tęsis. Taigi politikos priemonės, kuriomis siekiama skatinti ekonomikos atsigavimą ir mažinti darbo vietų praradimą, tapo svarbios visų pirma vidutinės trukmės laikotarpiu, nes bet koks užimtumo padidėjimas pagerėjus ekonominei veiklai pastebimas šiek tiek vėliau. Europa turi ne tik spręsti nuosmukio problemas, bet taip pat pasinaudoti galimybe kurti našesnę, novatoriškesnę, geresnių įgūdžių ir ekologiškesnę ekonomiką, kuriai būdingos atviros ir įtraukiosios darbo rinkos, siūlančios daugiau ir geresnių darbo vietų moterims bei vyrams. Tai galima pasiekti ne pavieniui, o tik bendra tęstine veikla (taikant ne tik struktūrinės politikos priemones darbo rinkoje, bet ir imantis veiksmų kitose Lisabonos proceso politikos srityse). Dėl krizės ir perėjimo prie mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių technologijų ir žinių ekonomikos Europos darbo rinkos labai pasikeis, todėl reikia užtikrinti tinkamas priemones, kad darbuotojai ir įmonės galėtų sėkmingai prisitaikyti prie kintančios aplinkos – skatinti įtrauktį, lygybę ir socialinį teisingumą . Darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyra drauge su visapusiška aktyvios įtraukties politika ir toliau yra tinkamas būdas siekiant modernizuoti darbo rinkas ir užtikrinti sėkmingą ekonomikos atsigavimą. 2009 m. užimtumo Europoje ataskaitos tekstas paskelbtas šioje svetainėje http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en. [1] COM(2008) 800. [2] Paskelbta Užimtumo, socialinių reikalų ir lygių galimybių generalinio direktorato svetainėje http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en. [3] Visos „ekologiškų“ darbo vietų apibrėžimo problemos išsamiau nagrinėjamos ataskaitoje. [4] Panašūs faktai – žr., pvz., „Darbo rinkos ir darbo užmokesčio pokyčiai 2008 m.“, Europos ekonomika Nr. 8 (2009 m.). [5] 2009 m. rudenio Europos Komisijos ekonominė prognozė, Europos ekonomika Nr. 10 (2009 m.). [6] Nors reikia pripažinti, kad ši pažanga buvo dažnai lydima didelio skaičiaus darbuotojų nenuolatinėse darbo vietose ir išliekančio dirbančiųjų skurdo lygio. [7] Tačiau reikėtų nurodyti, kad padėties gerėjimas nuo 2000 m. daugiausia buvo struktūrinis, o dabartinis padėties blogėjimas tam tikra prasme yra cikliškas. [8] Darbuotojų kaita – darbuotojų, kurie pakeičia įdarbinimo statusą arba darbo vietą, skaičius. [9] Tai taip pat patvirtina „neigiamo“ darbuotojų judėjimo (arba judėjimo pokyčių skirtumo) pokyčiai. [10] ES gyventojų pajamų ir gyvenimo sąlygų statistika. [11] Nors patikrinus kiekvieno asmens savybes, atrodo, kad šis poveikis yra gana mažas. [12] Skirstomi didžiausią riziką tapti ilgalaikiais bedarbiais patiriantys asmenys, kurie siejami su įvairiomis aktyviomis darbo rinkos politikos priemonėmis. [13] Atlikus šią analizę nustatyta, kad paskatų, susijusių su mokesčių lengvatų sistemomis, poveikis ilgalaikiam nedarbui yra nedidelis. [14] Tai yra iniciatyvos efektyviau vartoti energiją, plėtoti atsinaujinančius energijos šaltinius, rinkti, saugoti ir apdoroti CO2 ir kitus kenksmingus išmetamuosius teršalus, modernizuoti Europos infrastruktūrą (įskaitant transporto tinklus ir pasiūlą), į verslo modelius įtraukti atsakomybę už aplinką, skatinti ekologišką žemės naudojimą ir žemdirbystę ir sudaryti palankias sąlygas su klimatu susijusiems moksliniams tyrimams ir inovacijoms. [15] Žr., inter alia , 2002 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/14/EB dėl bendros darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais sistemos sukūrimo Europos bendrijoje ir 2009 m. gegužės 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/38/EB dėl Europos darbo tarybos steigimo.