Komisijos ataskaita Tarybai ir Europos Parlamentui - Šeštoji pridėtinės vertės mokesčio (PVM) surinkimo ir kontrolės ataskaita, parengta pagal Reglamento (EEB, Euratomas) Nr. 1553/89 12 straipsnį {SEC(2008) 2759} /* KOM/2008/0719 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 11.11.2008 KOM(2008) 719 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI Šeštoji pridėtinės vertės mokesčio (PVM) surinkimo ir kontrolės ataskaita, parengta pagal Reglamento (EEB, Euratomas) Nr. 1553/89 12 straipsnį {SEC(2008) 2759} TURINYS 1. SANTRAUKA 4 1. 1 skyrius. Įvadas ir apimtis 5 1.1. Kas yra „12 straipsnyje numatyta ataskaita“? 5 1.2. Iš kokių šaltinių gaunama ataskaitose pateikta informacija? 5 1.3. Ankstesnės pagal 12 straipsnį pateiktos ataskaitos 5 1.4. Ataskaitos tikslas 5 1.5. Šios ataskaitos apimtis 5 2. 2 skyrius. Tolesni veiksmai atsižvelgiant į rekomendacijas 6 2.1. Kodėl turėtume nagrinėti ankstesnes rekomendacijas 6 2.2. Faktų rinkimas 6 2.3. Atsakymų analizavimas 7 2.4. Rezultatai 7 2.5. Vertinimas 7 3. 3 skyrius. Praktinės seminaro išvados 8 3.1. Įvadas 8 3.2. PVM pajamų nesutaptis 8 3.3. Vertinimas 9 4. 4 skyrius. Išvados 10 4.1. Aplinkybės ir tikslai 10 4.2. Naudingumo rodikliai 10 4.3. Bendras vertinimas 10 1. SANTRAUKA Tai šeštoji Komisijos biudžeto valdymo institucijai kas treji metai teikiama ataskaita, kurioje apžvelgiamos valstybių narių pridėtinės vertės mokesčio (PVM) surinkimo ir kontrolės procedūros. Ankstesnėse ataskaitose nagrinėtos visos Reglamente Nr. 1553/89 nurodytos sritys ir pasiūlyta rekomendacijų, kaip pagerinti padėtį beveik visose srityse. Ši ataskaita kiek kitokia. Joje realistiškai apžvelgiama tai, kas pasiekta po penkių ankstesnių ataskaitų ir bandoma nustatyti, ar ataskaitų teikimo procesas yra veiksmingas. Ankstesnėse ataskaitose iškeltas pagal 12 straipsnį teikiamų ataskaitų pagrindinio tikslo klausimas. Suma (PVM bazė), pagal kurią nustatomi Komisijos nuosavi PVM ištekliai, skaičiuojama pagal itin detalią vienodą tvarką, tačiau šis procesas prasideda nuo valstybių narių faktiškai surenkamų PVM pajamų. Kalbant apie nuosavų išteklių kontrolę, Komisija tikrina valstybių narių atliktų skaičiavimų tikslumą, tačiau nekontroliuoja valstybių narių PVM administravimo, kontrolės ir surinkimo tvarkos. Ataskaitose pateikiama informacija iš valstybių narių dažniausiai renkama naudojant klausimyną. Valstybių narių taikoma tvarka ir procedūros gali būti labai skirtingos, nes šioje srityje nėra vieno teisingo metodo ir, be abejonės, neįmanoma pritaikyti vienodų visiems tinkamų sprendimų. Komisijos nuomone, pagal 12 straipsnį teikiamomis ataskaitomis turėtų būti paskatinti pokyčiai. Pokyčiai galimi, jei bus paskatintos diskusijos Europos Parlamente ir Taryboje arba jeigu ataskaitose pateiktos rekomendacijos nulems pokyčius valstybėse narėse. Šioje ataskaitoje apibendrinamos išvados, ar, vertinant pagal šiuos du kriterijus, ataskaitų teikimo procesas buvo naudingas. Rezultatai nėra džiuginantys. Nė viena iš ankstesnių ataskaitų reikšmingesnės Europos Parlamento ar Tarybos reakcijos nesukėlė ir diskusijų iš esmės nepaskatino. Apklausos metu visų valstybių narių buvo paprašyta nurodyti, kokių iniciatyvų jos ėmėsi po 12 straipsnyje numatytų ataskaitų, tačiau rezultatai nesuteikia išsamių ir įtikinamų įrodymų, kad po šių ataskaitų buvo imtasi kokių nors ypatingų veiksmų. Jeigu biudžeto valdymo institucijos atsako nėra, kyla klausimas, ar yra priežasčių toliau teikti ataskaitas, jeigu vykdomas tik paprasčiausias teisės aktais nustatytas įpareigojimas, juk Komisija turi daug kitų būdų pagerinti PVM surinkimą ir prisidėti prie sukčiavimo PVM srityje mažinimo. Vis dėlto, Komisijos nuomone, svarbu, kad PVM kontrolės, surinkimo ir administravimo klausimais būtų diskutuojama visais susijusiais lygmenimis. Todėl Komisija toliau taikys 12 straipsnyje nustatytą tvarką, kad paskatintų diskusijas ir pokyčius valstybėse narėse, ir sudarys sąlygas valstybėms narėms diskutuoti, keistis idėjomis ir dalytis patirtimi PMV srityje tiek tarpusavyje, tiek su Komisija. 1. 1 SKYRIUS. ĮVADAS IR APIMTIS 1.1. Kas yra „12 straipsnyje numatyta ataskaita“? Reglamento Nr. 1553/89[1] 12 straipsnyje nustatyta, kad Komisija biudžeto valdymo institucijai (Europos Parlamentui ir Tarybai) kas trejus metus privalo pateikti valstybių narių taikomos apmokestinamų asmenų registravimo, PVM nustatymo ir surinkimo tvarkos, taip pat jų PVM kontrolės sistemų modalumų ir rezultatų ataskaitą. Ataskaitoje taip pat turėtų būti apsvarstyta, ar reikėtų tokias procedūras tobulinti. 1.2. Iš kokių šaltinių gaunama ataskaitose pateikta informacija? Ataskaitose pateikiama iš valstybių narių surinkta informacija. Informacijai rinkti paprastai sudaromi ir išsiunčiami klausimynai, skirti konkretiems valstybių narių PVM administravimo ir surinkimo tvarkos aspektams. Valstybių narių atsakymai pateikiami ataskaitoje. Rengiant penktąją ataskaitą (paskelbtą 2005 m. pradžioje) taip pat buvo aplankytos visos tuometinės valstybės narės, siekiant detaliau išsiaiškinti jų atsakymus į klausimyną ir gauti išsamesnės informacijos. Ši ataskaita parengta remiantis atsakymais į specialiai sudarytą klausimyną ir atsižvelgiant į Komisijos 2006 m. surengto seminaro[2], kuriame dalyvavo visos valstybės narės, rezultatus. 1.3. Ankstesnės pagal 12 straipsnį pateiktos ataskaitos Ši ataskaita yra šeštoji[3]. Ankstesnėse ataskaitose nagrinėtos visos reglamentuose nurodytos dalykinės sritys ir pasiūlyta su beveik visomis sritimis susijusių rekomendacijų. 1.4. Ataskaitos tikslas Dėl pagrindinio tokios ataskaitos tikslo būtų galima suabejoti, kadangi to paties reglamento 3 straipsnyje aiškiai nustatyta, kad PVM išteklių bazė apskaičiuojama pagal visas grynąsias valstybės narės konkrečiais metais surinktas pajamas. Kai Taryba patvirtino atitinkamas teisės aktų nuostatas, ji laikėsi požiūrio, kad ataskaitomis bus prisidėta prie priemonių, skirtų kovoti su sukčiavimu, gerinimo. Rengdama ataskaitą Komisija turi galimybę viešai pakomentuoti valstybių narių PVM administravimo veiksmingumą ir efektyvumą, taigi, ataskaita turėtų būti paskatinti pokyčiai. Ataskaitomis taip pat padedama keistis gerąja praktika, jose parodoma, kad įnašų į Bendrijos biudžetą atžvilgiu visos valstybės narės turėtų turėti vienodas sąlygas. 1.5. Šios ataskaitos apimtis Šioje ataskaitoje nagrinėjamas 2003–2006 m. laikotarpis ir du pagrindiniai aspektai. Pirma, joje realistiškai įvertinama tai, kas padaryta įgyvendinant penkių ankstesnių ataskaitų rekomendacijas. Antra, apžvelgiami seminaro, kurį Komisija surengė 2006 m. (kitais metais po penktosios ataskaitos paskelbimo), rezultatai. Seminaras parodė, kad pagrindinius rekomendacijų PVM srityje klausimus, kaip antai savanorišką mokesčio prievolės vykdymą ir vertinimo taikymą bei reikšmę, skirtingos administracijos supranta labai nevienodai. Todėl pasinaudota galimybe pateikti Talino seminaro išvadas dėl savanoriško mokesčio prievolės vykdymo ir vertinimo. 2. 2 SKYRIUS. TOLESNI VEIKSMAI ATSIžVELGIANT į REKOMENDACIJAS 2.1. Kodėl turėtume nagrinėti ankstesnes rekomendacijas Kaip paaiškinta įvade, tai šeštoji ataskaita, Komisijos parengta remiantis valstybių narių pateikta informacija. Ankstesnės pagal 12 straipsnį biudžeto valdymo institucijai pateiktos ataskaitos diskusijų nepaskatino. Jeigu atsako nėra, kyla abejonių, ar ataskaitų teikimo procesas yra veiksmingas. Vis dėlto ataskaitų išvadomis galėtų pasiremti pačios valstybės narės imdamosi veiksmų savo administracinei tvarkai patobulinti. Ar taip yra iš tiesų, ir buvo siekiama išsiaiškinti seminare, Komisijos surengtame paskelbus penktąją ataskaitą. Dalyvavusios valstybės narės seminarą įvertino labai palankiai ir jis, be abejonės, buvo naudinga priemonė ryšiams užmegzti, keistis gerąja praktika ir kitoms valstybėms paaiškinti, kokių iniciatyvų imamasi, tačiau akivaizdu, kad tai nebuvo tinkamiausias būdas rekomendacijų įgyvendinimo pažangai įvertinti. Galbūt taip iš dalies atsitiko dėl seminaro planavimo – jis surengtas netrukus po ES-10 valstybių narių įstojimo, taigi apie trečdalis jo dalyvių atstovavo vos dvejus metus ES narėmis esančioms šalims, kurios turėjo labai nedaug laiko, kad galėtų atsižvelgti į rekomendacijas ir imtis veiksmų. Rekomendacijomis buvo grindžiama seminaro struktūra, jos turėjo įtakos ir jo turiniui. Tačiau sudėtingiausi klausimai, būtent: ar padaryta pažangos įgyvendinant rekomendacijas ir ar valstybės narės ketina imtis veiksmų joms įgyvendinti, nebuvo sistemingai sprendžiami visose valstybėse narėse visų rekomendacijų atveju. Todėl nuspręsta prie šių klausimų grįžti kitoje ataskaitoje ir dar kartą panaudoti klausimyną, kad būtų galima pasiremti seminaro diskusijomis, kuriose visoms valstybėms narėms buvo priminta apie rekomendacijas arba jos buvo su jomis supažindintos. Taip Komisija gautų informacijos, kuria remdamasi galėtų realistiškai įvertinti rekomendacijų nulemtų patobulinimų mastą ir nustatyti, kaip ataskaitomis buvo paskatinti pokyčiai. 2.2. Faktų rinkimas Informacija šiai ataskaitai buvo renkama naudojant klausimyną, sudarytą atrinkus esminius visų ankstesnių ataskaitų rekomendacijų aspektus. Iš pradžių šie esminiai aspektai buvo atrinkti seminarui, o jų sąrašą sudarė vienuolika klausimų. Kai kurie klausimai buvo tikslūs, kiti – bendresni. Visas sąrašas pateiktas šios ataskaitos priede, tačiau pagrindiniai aspektai yra šie: savanoriško mokesčio prievolės vykdymo, taip pat mokesčio surinkimo ir vykdymo užtikrinimo gerinimas, IT naudojimas, grįžtamoji informacija ir kiti vertinimo būdai, duomenų registravimo ir informacijos srautų gerinimas. Klausimyne valstybių narių buvo prašoma: - apibūdinti visus pokyčius, susijusius su kiekviena iš vienuolikos rekomendacijų, nuo 2003 m. pradžios; - nurodyti, ar šių pokyčių poveikis buvo įvertintas; - jeigu veiksmų nebuvo imtasi, paaiškinti, kodėl jų nebuvo imtasi; ir - trumpai apibūdinti alternatyvius veiksmus, kurių jos ėmėsi galimiems trūkumams pašalinti rekomendacijose nurodytose srityse, ir nurodyti šių veiksmų rezultatus. 2.3. Atsakymų analizavimas Visos valstybės narės į klausimyną atsakė. Atsakymus surinkus į vieną dokumentą buvo išnagrinėta, kokių veiksmų buvo imtasi kiekvienos rekomendacijos atveju, ar tų veiksmų nauda buvo įvertinta ir, atitinkamais atvejais, dėl kokių priežasčių veiksmų nebuvo imtasi. Atsakymus analizuoti buvo sunku, nes ne visi valstybių narių atsakymai buvo pakankamai išsamūs. Savo atsakymuose dauguma valstybių narių apibūdino sistemą, kurią taikė konkrečioje į rekomendaciją įtrauktoje srityje, tačiau daug rečiau nurodė su laiku susijusią informaciją ir beveik nė vienu atveju nenurodė su konkrečia rekomendacija susijusių naujovių. Atsakymus į antrosios grupės klausimus (ar konkretūs veiksmai buvo įvertinti) analizuoti buvo dar sunkiau. Tik nedaugelis valstybių narių pateikė išsamius atsakymus. Reta kuri paaiškino, kodėl nesiėmė veiksmų, ar nurodė alternatyvias priemones (paskutiniai du klausimai). 2.4. Rezultatai Parengta ir prie šios ataskaitos pridėta lentelė, kurioje pateiktos visos vienuolika rekomendacijų ir trumpas valstybių narių atsakymų aprašymas, taip pat trumpas įgyvendinimo pažangos įvertinimas. Bendrai vertinant, pradinis rezultatas atrodo teigiamas. Beveik visos valstybės narės pranešė apie veiklą rekomendacijose nurodytose srityse. Vis dėlto išimčių būta, pavyzdžiui, kalbant apie PVM kontrolės planų taikymą ir rizikos vertinimo centriniu lygmeniu reikšmę. Abiem atvejais daugelio valstybių narių pateiktas požiūris skiriasi nuo rekomendacijose įtvirtintos nuostatos. Antai vienos valstybės narės buvo įsitikinusios, kad PVM kontrolės planai neturėtų būti savarankiška priemonė, bet turėtų būti integruoti į kitų mokesčių kontrolės planus. Šiuo teiginiu, atrodo, įtikinamai atsakoma į kitą ankstesnėse pagal 12 straipsnį pateiktose ataskaitose nagrinėtą klausimą, būtent: kokia būtų nauda, jeigu PVM būtų priskirtas vienam dideliam mokesčių rinkimo departamentui, o ne administruojamas atskirai. Kai kurios valstybės narės taip pat buvo įsitikinusios, kad pirmenybę reikia teikti vietiniam rizikos vertinimui, bet apie rezultatus turėtų būti pranešama centrinei administracijai. Trečioji sritis, kurioje nedaug nuveikta – pavienių pareigūnų veiklos vertinimas. Šiuo atveju dauguma valstybių narių paprasčiausiai aprašė žmogiškųjų išteklių ir karjeros planavimo tikslais atliekamą vertinimą. Tik viena valstybė narė aprašė vertinimą, kuris specialiai pritaikytas jos PVM kontrolės veiklai gerinti. Nustatyta, kad nedaug valstybių narių savo veiklą siejo su laikotarpiu nuo 2003 m. (išskyrus tas valstybes nares, kurios įstojo po to). Beje, kai kurios senosios valstybės narės specialiai pabrėžė, kad tam tikrą veiklą jos vykdė ar tam tikrų rezultatų pasiekė jau prieš tai, kai buvo pateiktos rekomendacijos pagal 12 straipsnį. Nagrinėjant kitus klausimus, kaip antai pokyčių ar veiksmų, kurių buvo imtasi, poveikio vertinimo rezultatus, priežastis, dėl kurių veiksmų nesiimta, ir bet kokių alternatyvių priemonių paaiškinimus, tik išskirtiniais atvejais pateikti tikrai aiškūs atsakymai. 2.5. Vertinimas Buvo siekiama įvertinti, ar 12 straipsnyje numatytų ataskaitų rekomendacijomis buvo paskatinti pokyčiai. Įrodymų, kad taip būtų, nustatyta nedaug. Iš rezultatų aiškiai matyti, kad rekomendacijos iš principo atitiko iniciatyvas, kurias valstybės narės buvo įgyvendinusios ar įgyvendino tuo metu. Vis dėlto buvo sunku rasti įrodymų, kad valstybės narės veiksmai buvo susiję su konkrečiomis ataskaitų rekomendacijomis. Daug dėmesio buvo skirta ir valstybių narių iniciatyvų naudos įvertinimo rezultatams. Tai pagrindinis rodiklis, pagal kurį būtų galima įvertinti 12 straipsnyje numatytų ataskaitų poveikį ir reikšmę, atsižvelgiant į tai, kad šis aspektas pabrėžtas klausimyne, daug dėmesio jam skirta ir 2006 m. seminare. Šio vertinimo rezultatas nuvylė, nes beveik nė viena valstybė narė nepateikė pastabų apie vertinimą arba atliekamą vertinimą pagal rodiklius, arba vykdomą peržiūrą. 3. 3 SKYRIUS. PRAKTINėS SEMINARO IšVADOS 3.1. Įvadas Seminare pranešimus skaitė nacionalinių administracijų atstovai ir nepriklausomi ekspertai, buvo dirbama grupėse, vyko bendros diskusijos. Seminaras buvo labiau skirtas dalyvaujančių šalių strateginio lygmens pareigas užimantiems pareigūnams, o ne PVM pagrindu kaupiamų nuosavų išteklių srityje dirbantiems darbuotojams. Tikslinė auditorija – tie, kurie dalyvauja nustatant bendrą PVM kontrolės kryptį, kontrolės politiką, vertinant PVM kontrolę, surinkimą ir prievolės vykdymo užtikrinimą. Šis Komisijos surengtas seminaras buvo puiki galimybė diskusijose aptarti 12 straipsnyje numatytos ataskaitos klausimus, keistis idėjomis ir pasidalyti patirtimi. Šią Komisijos iniciatyvą labai palankiai įvertino visos dalyvavusios šalys, nepaisant jų įstojimo datos. Dėmesys buvo skirtas ne tik tolesniems veiksmams atsižvelgiant į ankstesnes rekomendacijas, bet ir kokybiniams PVM pajamų nesutapties aspektams, kurie nagrinėti kartu su savanoriško mokesčio prievolės vykdymo klausimais, taip pat vertinimo ciklų reikšmei šiuolaikiškam administravimui. 3.2. PVM pajamų nesutaptis PVM pajamų nesutaptis ( VAT gap ) – tikėtinų arba numatytų ir faktiškai surinktų PVM pajamų skirtumas. Šis skirtumas iš esmės susidaro dėl to, kad pajamos prarandamos dėl sukčiavimo, nemokumo, mokesčių vengimo ir mokesčių sumažinimo. Vertinant siaurąja prasme, atrodytų keista, kad šis klausimas buvo nagrinėjamas seminare PVM nuosavų išteklių tema, kadangi apskaičiuojant PVM nuosavus išteklius į PVM pajamų nesutaptį tyčia neatsižvelgiama. PVM bazės apskaičiavimo pagrindas – faktiškai surinktų, o ne numatytų surinkti pajamų dydis[4]. Vis dėlto yra aiškus ryšys tarp priemonių, kuriomis siekiama pagerinti savanorišką mokesčio prievolės vykdymą ir kurios gali apimti klientų aptarnavimo ir lūkesčių klausimus, kūrimo ir kokybinio, o ne vien tik kiekybinio, PVM pajamų nesutapties vertinimo. Seminare tapo aišku, kad valstybės narės skirtingai supranta PVM pajamų nesutapties įvertinimo reikšmę. Be to, taikomi skirtingi vertinimo metodai, kai kuriais atvejais daugiausia akcentuojamas kiekybinis PVM pajamų nesutapties įvertinimas ir poreikis nustatyti standartinį skaičiavimo metodą. Vis dėlto įvertinusi PVM pajamų nesutaptį tik kiekybiškai, valstybė narė tuo nelabai gali pasinaudoti praktiškai. Vien tik PVM pajamų nesutapties dydžio žinojimas padėties nepataiso. Siekiant, kad sumažėtų mokesčio prievolę ne visiškai vykdančių prekiautojų, itin svarbu PVM pajamų nesutaptį įvertinti kokybiškai taikant metodus, kuriais būtų galima nustatyti tuos ūkinės veiklos vykdytojus, kurie yra PVM pajamų nesutapties priežastis. Reikia ištirti ir nustatyti kiekvienos grupės ūkinės veiklos vykdytojų, dėl kurių atsiranda nesutaptis, ypatumus ir pagal tai nustatyti tinkamus prievolės vykdymo užtikrinimo metodus, pavyzdžiui, konkrečiai grupei sukurti ir taikyti tikslines savanoriško mokesčio prievolės vykdymo skatinimo priemones arba taikyti baudžiamąjį persekiojimą. Kaip matyti iš šios trumpos santraukos, klausimas per seminarą buvo nuodugniai apsvarstytas, tačiau prie bendros nuomonės neprieita: visi dalyviai pripažino šios idėjos svarbą, tačiau dėl taisomųjų veiksmų nesutarė. 3.3. Vertinimas Penktojoje pagal 12 straipsnį pateiktoje ataskaitoje Komisija pabrėžė, kaip svarbu, kad valstybės narės tinkamai įvertintų savo PVM surinkimo tvarką, kadangi buvo pastebėta, jog ne visų valstybių narių mokesčių administracijos vertinimui skyrė deramą dėmesį. Vertinimui skiriama daugiau dėmesio dėl valdymo decentralizavimo ir kitų uždavinių, taip pat dėl to, kad daugiau reikšmės teikiama veiksmingumui, efektyvumui ir paslaugų kokybei. Ši tendencija dar labiau akcentuojama atsižvelgiant į biudžeto sumažinimą ar nuodugnesnę skirtų lėšų naudojimo priežiūrą. Atliekant vertinimą reikėtų įvertinti padėtį prieš atitinkamų veiksmų įgyvendinimą ir po jų įgyvendinimo, o pažangą skirtingais laikotarpiais stebėti pagal rodiklius. Po seminaro tapo akivaizdu, kad daugelyje valstybių narių nevisiškai aiškiai suprantama, kad stebėsena ir vertinimas – skirtingos sąvokos. Komisijos nuomone, norint pagerinti veiklos rezultatus ir užtikrinti, kad tai, ką reikia atlikti, būtų atlikta teisingai, būtina taikyti abi priemones. Vis dėlto akivaizdu, kad kurdamos ir tobulindamos savo PVM kontrolės politiką ir praktiką ne visos valstybės narės vertinimo metodams teikė vienodą reikšmę. 4. 4 SKYRIUS. IšVADOS 4.1. Aplinkybės ir tikslai Pagal Reglamentą Nr. 1553/89 dėl nuosavų išteklių, kaupiamų iš pridėtinės vertės mokesčio, surinkimo tvarkos Komisija biudžeto valdymo institucijai kas trejus metus privalo pateikti ataskaitą. Ataskaitos parengiamos remiantis valstybių narių pateikta informacija. Teisės aktų nuostatose numatyta, kad rengiant ataskaitą daugiausia dėmesio turi būti skirta valstybių narių taikomai apmokestinamų asmenų registravimo, mokėtino PVM nustatymo ir surinkimo tvarkai, taip pat kontrolės ir tikrinimo sistemoms. Svarbu pažymėti, kad nors suma (PVM bazė), pagal kurią nustatomas Komisijai mokėtinos sumos dydis, skaičiuojama taikant vienodas procedūras, valstybės narės turi daug daugiau galimybių savo nuožiūra[5] nustatyti registravimo ribas ir procedūras, mokesčių tarifus ir kontrolės tvarką. Taigi šioje srityje nėra vieno teisingo atsakymo ir, be abejonės, neįmanoma pritaikyti vienodų visiems tinkamų sprendimų. Nors Komisija šiuos apribojimus pripažįsta, ankstesnėse ataskaitose ji pateikė įvairių rekomendacijų, kuriomis siekiama pagerinti valstybių narių darbo metodus. Šioje ataskaitoje nuodugniai įvertinama, ar ankstesnėmis ataskaitomis ir jose pateiktomis rekomendacijomis buvo paskatinti pokyčiai. 4.2. Naudingumo rodikliai Ataskaitų naudą būtų galima įvertinti pagal du rodiklius. Geriausias rezultatas – jeigu būtų nustatyta, kad ataskaitomis paskatinta diskusija biudžeto valdymo institucijoje ir kad ši diskusija, savo ruožtu, nulėmė PVM administravimo ir surinkimo tvarkos patobulinimus. Įrodymų, kad taip būtų, nenustatyta. Valstybių narių buvo paprašyta pateikti informacijos apie veiksmus, kurių jos ėmėsi rekomendacijoms įgyvendinti. Paskelbus paskutinę ataskaitą 2005 m., Komisija pradėjo ruošti pagrindą šiai ataskaitai ir surengė seminarą, kuriame pakvietė visas valstybes nares apsvarstyti bendresnio pobūdžio klausimus, kuriais buvo grindžiamos ankstesnės rekomendacijos. Tikėtasi, kad tai valstybes nares paskatins analizuoti ir įvertinti, kaip jos įgyvendino rekomenduotas priemones, o jeigu jos nebuvo įgyvendintos – nustatyti priežastis arba alternatyvius veiksmus. Tokio vertinimo rezultatai būtų pateikti šiai ataskaitai skirtame klausimyne. 2 skyriuje ir priede pateikti rezultatai rodo, kad realistiškai ir itin nuodugniai įvertinus tai, kas padaryta atsižvelgiant į penkių ankstesnių ataskaitų rekomendacijas, nenustatyta daug įrodymų, leidžiančių daryti teigiamą išvadą. Iš rezultatų aiškiai matyti, kad dauguma rekomendacijų buvo tinkamos ir kad valstybės narės imasi arba ėmėsi veiksmų dėl panašių aspektų, tačiau jos tai daro ne rekomendacijų paskatintos. 4.3. Bendras vertinimas Atsižvelgiant į PVM nuosaviems ištekliams taikomą tvarką, kyla klausimas, koks pagrindinis 12 straipsnyje numatytų ataskaitų rengimo tikslas. Norint, kad šios ataskaitos tikrai būtų naudingos, jomis turėtų būti paskatinti pokyčiai, be to, verta pažymėti, kad valstybių narių nuomone, ataskaitomis galėtų būti prisidėta prie kovos su sukčiavimu. Šioje ataskaitoje apžvelgtos pastangos įvertinti, kaip ataskaitomis buvo prisidėta prie valstybių narių PVM administravimo metodų pokyčių ar patobulinimų. Išnagrinėta, ar ankstesnėmis pagal 12 straipsnį pateiktomis ataskaitomis buvo paskatintos diskusijos Europos Parlamente ir Taryboje. Ataskaitos nesukėlė Europos Parlamento ar Tarybos reakcijos, todėl šiuo požiūriu apie ataskaitų naudą kalbėti neverta. Valstybių narių taip pat buvo paprašyta nurodyti, kokių veiksmų jos ėmėsi po pagal 12 straipsnį pateiktų ataskaitų. Nors kai kurie atsakymai buvo teigiami, būtų sunku nurodyti kokį konkretų veiksmą, kuris nebūtų buvęs įvykdytas, jeigu nebūtų buvusi pateikta 12 straipsnyje numatyta ataskaita. Todėl Komisija Nuosavų išteklių patariamajame komitete inicijuos diskusiją su atitinkamais valstybių narių atstovais Reglamento Nr. 1553/89 12 straipsnyje nagrinėjamais klausimais, taip pat dėl išvadų, kurias galima padaryti iš šios ataskaitos. [1] 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EEB, EURATOMAS) Nr. 1553/89 dėl galutinių vienodų nuosavų išteklių, kaupiamų iš pridėtinės vertės mokesčio, surinkimo priemonių, OL L 155, 1989 6 7. [2] Pagal mokesčių administracijoms ir jų pareigūnams skirtą Bendrijos administracinio bendradarbiavimo programą Fiscalis 2007 surengtas seminaras įvyko 2006 m. spalio 11–13 d. Taline, Estijoje. [3] 5-oji ataskaita: COM (2004) 0855 galutinis ir priedas SEC (20004) 1721. 4-oji ataskaita: COM/00/0028 galutinis. 3-oji ataskaita: COM/98/0490 galutinis. 2-oji ataskaita: COM/95/354 galutinis. 1-oji ataskaita: SEC (92) 280 galutinis. [4] -išskyrus įvairias korekcijas ir kompensacijas, kurių reikia, nes PVM įstatymuose valstybėms narėms numatyta tam tikrų pasirinkimo galimybių, o PVM bazė skaičiuojama tarsi teisės aktai būtų visiškai suderinti. [5] Atsižvelgiant į PVM direktyvos apribojimus – 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, OL L 347, 2006 12 11. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2008 m. vasario 12 d. Tarybos direktyva 2008/8/EB, OL L 44, 2008 2 20, p. 11.