Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo /* KOM/2010/0748 galutinis / 2 - COD 2010/0383 */





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 312.2011 KOM(2010) 748 galutinis/2 2010/0383 (COD) CORRIGENDUM : annule et remplace le document COM(2010) 748 final du 14.12.2010Concerne DA, ES, FI, IT, NL, PT, SV, BG, CS, ET, HU, LT, LV, MT, PL, RO, SK, SL Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (Nauja redakcija) {SEK(2010) 1547 galutinis}{SEK(2010) 1548 galutinis} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS PASIūLYMO APLINKYBėS Bendrosios aplinkybės Šiuo pasiūlymu nauja redakcija išdėstomas 2001 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – Briuselis I). Reglamentas „Briuselis I“ – teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose Europos Sąjungoje pagrindas. Jis taikomas įvairiausių rūšių byloms – ne vien sutartiniams, bet ir deliktiniams bei turtiniams reikalavimams. Jame nustatyta, kuris teismas tinkamiausias ginčui su užsienio elementu spręsti ir sklandžiam kitoje valstybėje narėje priimtų teismo sprendimų pripažinimui ir vykdymui užtikrinti. Reglamentas pakeitė 1968 m. Briuselio konvenciją, kurią sudarė dešimt valstybių narių ir kuri po Sąjungos plėtros etapų buvo ne kartą keičiama. Reglamentas taikomas visose valstybėse narėse, įskaitant Daniją, su kuria sudarytas atskiras tarptautinis susitarimas ir kuriai Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo suteiktas specialus statusas teisminio bendradarbiavimo srityje. Reglamentas įsigaliojo 2002 m. kovo mėn. Po aštuonerių metų Komisija peržiūrėjo praktinį reglamento veikimą ir nusprendė esant reikalinga jį pakeisti. Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Iš esmės manoma, kad reglamentas veikia sėkmingai, tačiau iš konsultacijų su suinteresuotaisiais asmenimis ir įvairių Komisijos užsakymu atliktų teisinių ir empirinių tyrimų paaiškėjo, kad šiuo metu taikant reglamentą kyla tam tikrų sunkumų, kurie turėtų būti pašalinti. Iš esmės galima išskirti keturis pagrindinius trūkumus: - Kitoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo pripažinimo ir vykdymo procedūra („egzekvatūra“) tebekliudo laisvam teismo sprendimų judėjimui, dėl to proceso šalys patiria nereikalingų sąnaudų ir sugaišta daug laiko, o bendrovės ir piliečiai vengia visapusiškai naudotis vidaus rinkos privalumais. - Jei atsakovas gyvena už ES ribų, galimybė kreiptis į teismą Europos Sąjungoje apskritai nepatenkinama. Išskyrus tam tikras išimtis, dabartinis reglamentas taikomas tik tais atvejais, kai atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta yra ES. Kitu atveju jurisdikciją reglamentuoja nacionalinė teisė. Skirtingas nacionalinis reglamentavimas lemia nevienodas ES bendrovių galimybes kreiptis į teismą, kai sandoriai sudaromi su partneriais iš trečiųjų šalių: vienoms nekyla didesnių sunkumų bylinėtis ES, o kitos negali net ir tais atvejais, kai nėra kito kompetentingo teismo, užtikrinančio teisingą bylos nagrinėjimą. Be to, kai pagal nacionalinę teisę nesuteikiama galimybė kreiptis į teismą dėl ginčo, kurio šalys gyvena už ES ribų, neužtikrinamas imperatyvių ES teisės normų, kuriomis saugomi, pavyzdžiui, vartotojai, darbuotojai ir prekybos agentai, įgyvendinimas. - Būtina gerinti susitarimų dėl teismingumo veiksmingumą. Šiuo metu susitarime dėl teismingumo šalių nurodytas teismas pagal reglamentą įpareigotas sustabdyti bylos nagrinėjimą, jei į kitą teismą kreiptasi pirmiau. Ši nuostata leidžia nesąžiningai veikiančioms ginčo šalims pirmiausia kreiptis į teismą, kuriam ginčas nėra teismingas, ir taip vilkinti ginčo išsprendimą pasirinktame teisme. Dėl to patiriama papildomų sąnaudų, gaištamas laikas ir mažinamas teisinis tikrumas bei ginčo išsprendimo numatomumas, kurio kaip tik ir siekiama susitarimu dėl teismingumo. - Būtina gerinti arbitražo ir teisminio ginčo sprendimo sąsają. Arbitražas nepatenka į reglamento taikymo sritį. Tačiau teisme ginčydama arbitražinį susitarimą, šalis gali jį veiksmingai apeiti ir sudaryti sąlygas tam, kad lygiagrečiai ir neveiksmingai vyktų keli teismo procesai, kurie gali baigtis nesuderinamais ginčo sprendimais. Dėl to patiriama papildomų sąnaudų, gaištamas laikas, mažinamas ginčo išsprendimo numatomumas ir sukuriamos paskatos piktnaudžiauti bylinėjimosi taktika. Išsami dabartinės sistemos problemų analizė ir įvairių jų sprendimo galimybių poveikis pateikti prie šio pasiūlymo pridėtame poveikio vertinime. Bendras peržiūros tikslas – toliau plėtoti Europos teisingumo erdvę pašalinant likusias laisvo teismo sprendimų judėjimo kliūtis laikantis abipusio pripažinimo principo. Europos Vadovų Taryba šio tikslo svarbą pabrėžė 2009 m. Stokholmo programoje[1]. Konkrečiau, šiuo pasiūlymu siekiama palengvinti tarptautinį bylinėjimąsi ir laisvą teismo sprendimų judėjimą Europos Sąjungoje. Peržiūra taip pat turėtų padėti sukurti reikiamas teisines sąlygas Europos ekonomikai atsigauti. KONSULTACIJOS IR POVEIKIO VERTINIMAS Prieš pateikiant pasiūlymą dėl esamų dabartinės sistemos problemų ir galimų jų sprendimų buvo išsamiai konsultuotasi su suinteresuotomis visuomenės grupėmis, valstybėmis narėmis, kitomis institucijomis ir ekspertais. 2009 m. balandžio 21 d. Komisija priėmė reglamento taikymo ataskaitą ir žaliąją knygą, kurioje pateikė reglamento peržiūros pasiūlymų, dėl kurių sulaukė iš viso 130 nuomonių. Komisija atsižvelgė į keletą įvairiems peržiūros aspektams skirtų tyrimų, pavyzdžiui, 2007 m. praktinio reglamento taikymo tyrimo[2] ir 2006 m. likusios jurisdikcijos tyrimo[3], išvadas. Empiriniai duomenys apie įvairių reformos priemonių poveikį buvo surinkti dar dviejuose nepriklausomuose tyrimuose[4]. 2009 m.[5] ir 2010 m.[6] Komisija dalyvavo organizuojant dvi peržiūrai skirtas konferencijas. 2010 m. liepos mėn. įvyko susitikimas su nacionaliniais ekspertais. Arbitražo klausimams spręsti buvo įsteigta atskira ekspertų grupė, kuri susitiko tris kartus – 2010 m. liepos, rugsėjo ir spalio mėn. Toliau pateikiamos per konsultacijas pareikštos suinteresuotųjų subjektų nuomonės dėl pagrindinių reformos elementų. Kiek tai susiję su egzekvatūra , didžioji dauguma suinteresuotųjų subjektų ir visos valstybės narės pritarė laisvam teismo sprendimų judėjimui Europos Sąjungoje. Be to, iš esmės pritarta egzekvatūros procedūros panaikinimui siekiant minėto tikslo. Vyraujanti dauguma suinteresuotųjų subjektų manė, kad egzekvatūros panaikinimas turėtų būti susietas su procesinėmis garantijomis, visų pirma siekiant apsaugoti šalies, kurios atžvilgiu prašoma įvykdyti sprendimą, gynybos teises. Išsiskyrė nuomonės dėl tokių garantijų apimties ir vietos, kur jos turėtų būti suteikiamos (vykdymo valstybėje narėje ar kilmės valstybėje narėje). Tam tikrų abejonių išreikšta dėl egzekvatūros panaikinimo šmeižto bylose ir nagrinėjant kolektyvinius ieškinius. Kiek tai susiję su reglamento veikimu tarptautinėje teisės sistemoje, dauguma manė, kad daugiašalės tarptautinės derybos būtų tinkamiausias reglamentavimo variantas. Išsiskyrė nuomonės, kokių priemonių geriausiai imtis nesant tokio reglamentavimo. Nemažai suinteresuotųjų subjektų ir valstybių narių pritarė tam, kad jurisdikcijos taisyklės būtų taikomos ir atsakovams iš trečiųjų valstybių, visų pirma, kad būtų užtikrinta galimybė kreiptis į Europos teismus, tačiau dauguma suinteresuotųjų subjektų manė, kad trečiosios valstybės teismo sprendimo pripažinimas ir vykdymas turėtų būti reglamentuojamas daugiašaliu pagrindu, nes taip tarptautiniu lygmeniu būtų užtikrintas abipusiškumas. Kiek tai susiję su susitarimais dėl teismingumo, daugelis suinteresuotųjų subjektų ir valstybių narių pritarė būtinybei gerinti tokių susitarimų veiksmingumą. Iš įvairių būdų šiam tikslui pasiekti palankiausiai buvo įvertinta nuostata, kad pasirinktam teismui būtų teikiama pirmenybė spręsti dėl savo jurisdikcijos. Toks mechanizmas iš esmės atitiktų 2005 m. Hagos konvencijoje dėl susitarimų dėl teismingumo nustatytą sistemą ir užtikrintų nuoseklumą Sąjungoje bei tarptautiniu lygmeniu, jei Sąjunga nuspręstų ateityje prisijungti prie 2005 m. konvencijos. Kiek tai susiję su reglamento ir arbitražo sąsaja, daugelis suinteresuotųjų subjektų pripažino esant problemų ir pritarė ketinimui ateityje imtis priemonių, tačiau keletas arbitrų asociacijų išreiškė susirūpinimą, kad bet koks reglamentavimas gali turėti įtakos pirmaujančiam Europos arbitražo centrų vaidmeniui pasauliniu lygiu. Išsiskyrė nuomonės, kokių priemonių geriausia imtis, t. y. aktyviai populiarinti arbitražinius susitarimus su sąlyga, kad bus vengiama lygiagrečiai vykstančių teismo procesų ir piktnaudžiavimo bylinėjimosi taktikomis, ar iš esmės neįtraukti arbitražo į reglamento taikymo sritį. Nepaisant to, dauguma suinteresuotųjų subjektų nurodė iš esmės esantys patenkinti 1958 m. Niujorko konvencijos veikimu, todėl Sąjunga šiuo klausimu neturėtų imtis jokių priemonių. Prie šio pasiūlymo pridėtame poveikio vertinime Komisija išanalizavo pagrindinių siūlomos reformos aspektų sąnaudas ir naudą. TEISINIAI PASIūLYMO ASPEKTAI Siūlomų veiksmų santrauka Siūlomi tokie reformos elementai: - tarpinės teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo procedūros ( egzekvatūros ) panaikinimas, išskyrus teismo sprendimus, priimtus šmeižto bylose ir nagrinėjant kolektyvinius ieškinius dėl žalos atlyginimo; - reglamento jurisdikcijos taisyklių išplėtimas ir taikymas ginčams, kai atsakovas yra iš trečiosios šalies, įskaitant reglamentavimą tokių atvejų, kai tas pats dalykas yra ES ir užsienio teismo žinioje; - susitarimų dėl teismingumo veiksmingumo gerinimas; - reglamento ir arbitražo sąsajos gerinimas; - geresnis teismo procesų valstybių narių teismuose koordinavimas; - galimybių kreiptis į teismą dėl tam tikrų rūšių ginčų gerinimas ir - aiškus sąlygų, kuriomis laikinosios ir apsaugos priemonės galėtų judėti ES, apibrėžimas. Egzekvatūros panaikinimas Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose, grindžiamas abipusio teismo sprendimų pripažinimo principu, buvo plėtojamas lygiagrečiai kuriant vidaus rinką. Abipusis pripažinimas buvo palaipsniui gerinamas švelninant reikalavimus užsienio teismų sprendimų tikrinimui Sąjungoje. Šiuo metu teisminis bendradarbiavimas ir valstybių narių pasitikėjimas pasiekė tokį brandos lygį, kad galima pereiti prie paprastesnės, mažiau sąnaudų reikalaujančios ir labiau standartizuotos teismo sprendimų judėjimo sistemos ir panaikinti valstybėse narėse esančius formalumus. Todėl pasiūlymu naikinama visų teismo sprendimų, patenkančių į reglamento taikymo sritį, egzekvatūros procedūra, tačiau tai netaikoma teismo sprendimams, priimtiems šmeižto bylose ir nagrinėjant kolektyvinius ieškinius dėl žalos atlyginimo. Egzekvatūros panaikinimas bus susiejamas su procedūrinėmis garantijomis, kurios užtikrins tinkamą atsakovo teisės į teisingą bylos nagrinėjimą ir jo gynybos teisių, garantuojamų ES pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, apsaugą. Atsakovas galėtų naudotis trimis pagrindinėmis teisių gynimo priemonėmis, kuriomis išimtiniais atvejais jis galės užkirsti kelią tam, kad vienoje valstybėje narėje priimtas sprendimas įsigaliotų kitoje valstybėje narėje: pirma, jis galės ginčyti teismo sprendimą kilmės valstybėje narėje, jei nebuvo tinkamai informuotas apie teismo procesą toje valstybėje. Antra, pasiūlyme numatoma išimtinė teisių gynimo priemonė vykdymo valstybėje narėje, leidžianti atsakovui ginčyti bet kokius kitus procedūrinius trūkumus, kurių gali pasitaikyti kilmės valstybės narės teisme vykstančiame procese ir kurie gali pažeisti jo teises į teisingą bylos nagrinėjimą. Trečioji teisių gynimo priemonė leistų atsakovui sustabdyti teismo sprendimo vykdymą, jei jis prieštarauja kitam teismo sprendimui, priimtam vykdymo valstybėje narėje arba – jei įvykdomos tam tikros sąlygos – kitoje šalyje. Šiomis garantijomis reaguojama į tokias aplinkybes, kurios iki šiol buvo atsisakymo pripažinti ir vykdyti teismo sprendimą pagrindas, visų pirma siekiant užtikrinti gynybos teisių apsaugą; pagrindinis skirtumas tas, kad panaikinama viešosios tvarkos pažeidimo kontrolė. Bus išvengta egzekvatūros procedūros laiko sąnaudų bei išlaidų, o būtina atsakovų teisių apsauga – išsaugoma. Be to, šiame pasiūlyme pateikta vairių standartinių formų, kuriomis siekiama palengvinti užsienio teismų sprendimo pripažinimą ir vykdymą nesant egzekvatūros procedūros, taip pat prašymas peržiūrėti teismo sprendimą, kai taikoma pirmiau aprašyta gynybos teisių užtikrinimo procedūra. Šios formos palengvins kompetentingų institucijų darbą vykdant teismo sprendimus, ypač tais atvejais, kai reikia apskaičiuoti palūkanas ir išlaidas. Be to, jomis naudojantis nebereikės versti teismo sprendimų, o atsakovui, kuris turi imtis veiksmų kitoje valstybėje narėje, bus lengviau pateikti prašymą peržiūrėti teismo sprendimą. Pasiūlymu išsaugoma egzekvatūros procedūra teismo sprendimams šmeižto bylose, kai asmuo teigia, kad žiniasklaidos priemonės pažeidė jo asmenines arba privatumo teises. Tokios bylos itin delikačios, o valstybėse narėse vyrauja skirtingi požiūriai, kaip užtikrinti, kad būtų laikomasi įvairių paveiktų pagrindinių teisių, kaip antai, žmogaus orumas, pagarba privačiam ir šeimos gyvenimui, asmens duomenų apsauga, saviraiškos ir informacijos laisvė. Dėl šių skirtumų ir dėl to, kad nėra Sąjungos lygmeniu suderintų kolizijos taisyklių (žr. Reglamento (EB) Nr. 864/2007 (Roma II)[7] 1 straipsnio 2 dalies g punktą), per anksti daryti prielaidą, kad teisės sistemų tarpusavio pasitikėjimas jau yra pakankamas, kad šiuo klausimu būtų galima atsisakyti status quo . Todėl tikslinga laikinai, kol nėra aiškesnių šios srities materialinių ir (arba) kolizinių normų, toliau taikyti egzekvatūros procedūrą teismo sprendimams šmeižto bylose. Egzekvatūra taip pat toliau taikoma teismo sprendimams bylose, kuriose ieškinį pareiškė grupė ieškovų, įgaliotas asmuo arba viešąjį interesą ginanti institucija ir kurios susijusios su neteisėta verslo praktika ieškovų daugetui padarytos žalos atlyginimu (kolektyvinis ieškinys). Visoje ES taikomi labai skirtingi neteisėta verslo praktika grupei nukentėjusiųjų padarytos žalos atlyginimo mechanizmai. Iš esmės kiekviena nacionalinė ieškinių dėl žalos atlyginimo sistema yra unikali ir todėl šioje srityje nėra dviejų panašių nacionalinių sistemų. Kai kurios procedūros taikomos labai specifiniuose sektoriuose (pvz., prarastų kapitalo investicijų išieškojimas Vokietijoje arba antikonkurencine veikla padaryta žala Jungtinėje Karalystėje); kitų procedūrų taikymo sritis labai plati (pvz., su kolektyviniais ieškiniais susijusios procedūros Ispanijoje). Antras skirtumas – teisė pareikšti ieškinį bylose dėl žalos atlyginimo: kai kurios valstybės narės viešosioms institucijoms suteikė įgaliojimus tam tikrose srityse kelti bylas (pvz., ombudsmenas Suomijoje), kitos teisę pareikšti ieškinį suteikė privačioms organizacijoms, kaip antai vartotojų asociacijos (pvz., Bulgarija) arba grupės vardu veikiantiems privatiems asmenims (pvz., Portugalija). Daugelyje valstybių narių taikomas keleto teisės pareikšti ieškinį taisyklių derinys. Kitas skirtumas susijęs su nukentėjusiųjų, kurie gali pasinaudoti teise pareikšti kolektyvinį ieškinį dėl žalos atlyginimo, kategorija. Daugumoje pirmiau nurodytų nacionalinių sistemų teisė pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo suteikiama vartotojams ir tik keliose tokia teisė suteikiama ir kitiems nukentėjusiesiems, pavyzdžiui, mažosioms įmonėms. Be to, skiriasi ir teismo sprendimo poveikis tokios grupės nariams: daugumoje valstybių narių teismo sprendimas privalomas tik tiems, kurie aiškiai pritarė teismo procesui (angl. opt–in , pvz., Švedijoje, Italijoje). Keliose valstybėse narėse teismo sprendimas privalomas visiems grupės nariams, nebent jie teismo procesui nepritarė (Portugalijoje, Danijoje, Nyderlanduose). Be to, valstybėse narėse skiriasi momentas, kada konkrečiai apibrėžiami teisę pareikšti ieškinį turintys asmenys; vienose valstybėse narėse tokie asmenys apibrėžiami, kai pareiškiamas atstovaujamasis ieškinys (pvz., Jungtinėje Karalystėje), kitose tai gali būti nustatoma vėliau (pvz., Lenkijoje ir Ispanijoje). Be to, labai skiriasi kolektyvinių ieškinių dėl žalos atlyginimo finansavimas, kompensacijos paskirstymas ir alternatyvių ginčų sprendimo mechanizmų naudojimas. Atsižvelgiant į šiuos didelius skirtumus, šiuo metu negali būti daroma prielaida, kad pasiektas reikiamas pasitikėjimo lygis. Todėl Komisija turi surengti viešas konsultacijas dėl Europos kolektyvinio ieškinio koncepcijos, siekdama nustatyti, kokios kolektyvinio ieškinio formos tiktų ES teisės sistemai ir 27 ES valstybių narių teisėtvarkai. Viešos konsultacijos, be kita ko, padės įvertinti, kaip veiksmingai Europos civilinės ir procesinės teisės normos taikomos kolektyviniams ieškiniams ir visoje ES vykdytiniems teismo sprendimams. Kol nėra konsultacijų išvadų, kolektyvinio ieškinio dėl žalos atlyginimo klausimu per anksti atsisakyti status quo , panaikinant egzekvatūros procedūrą teismo sprendimams bylose, kuriose pareikšti kolektyviniai ieškiniai. Jei konsultacijų rezultatai paskatintų priimti šios srities derinimo arba suartinimo priemones, šio reglamento pasiūlymo projekto nuostatos, kuriomis panaikinama egzekvatūra , nuoseklumo dėlei turėtų būti taikomos ir minėto pobūdžio byloms. Net jei derinimo arba suartinimo priemonės nebūtų priimtos, išplėtus minėtų nuostatų taikymo sritį, Komisija neturėtų prarasti galimybės pasiūlyti panaikinti tarpines priemones byloms, kuriose nagrinėjami kolektyviniai ieškiniai dėl žalos atlyginimo, jei tai būtų veiksminga ir naudinga Europos teisėtvarkos vystymuisi šia kryptimi. Reglamento veikimo tarptautinėje teisės sistemoje gerinimas Siūloma keletas pakeitimų, kuriais siekiama pagerinti reglamento veikimą tarptautinėje teisės sistemoje. - Pagal reglamento pasiūlymą jurisdikcijos taisyklės pradedamos taikyti atsakovams iš trečiųjų šalių. Šiuo pakeitimu iš esmės bus išplečiamos bendrovių ir piliečių galimybės Europos Sąjungoje paduoti į teismą atsakovus iš trečiųjų šalių, nes tais atvejais galima pasinaudoti specialiomis jurisdikcijos taisyklėmis, kurios, pavyzdžiui, numato sutarties vykdymo vietos jurisdikciją. Konkrečiau – pakeitimu bus užtikrinta, kad vartotojams, darbuotojams, ir draudėjams skirtos apsauginės jurisdikcijos taisyklės taip pat bus taikomos, kai atsakovas gyvena ne ES. - Be to, pasiūlymu suderinamos papildomos jurisdikcijos taisyklės ir numatomi du papildomi ginčų, kai atsakovas gyvena ne ES, sprendimo institutai. Pirma, pasiūlyme numatyta, kad ne ES gyvenantis atsakovas gali būti paduotas į teismą jam priklausančio kilnojamojo turto buvimo vietoje, jei jo vertė nėra neproporcinga ieškinio vertei, o ginčas pakankamai glaudžiai susijęs su teismo, kuriame iškelta byla, valstybe nare. Be to, valstybės narės teismai galės pasinaudoti jurisdikcija, jei nėra jokio kito teismo, užtikrinančio teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, o ginčas pakankamai glaudžiai susijęs su atitinkama valstybe nare ( forum necessitatis ). Suderinus papildomą jurisdikciją užtikrinama, kad piliečiai ir bendrovės turės vienodas galimybes Sąjungoje kreiptis į teismą, o bendrovėms vidaus rinkoje šiuo klausimu sudaromos vienodos sąlygos. Suderintomis taisyklėmis pakeičiamos panaikintos dabartinės nacionalinės taisyklės. Pirma, turto buvimo vieta kompensuoja atsakovo nebuvimo Sąjungoje aplinkybę. Tokia taisyklė šiuo metu taikoma didelėje valstybių narių dalyje; jos privalumas – užtikrinama galimybė vykdyti teismo sprendimą valstybėje, kurioje jis buvo priimtas. Antra, forum necessitatis užtikrina ES ieškovo teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, kuri ypač svarbi ES bendrovėms, investuojančioms į šalis, kurių teisės sistema dar nėra brandi. - Pasiūlyme numatyta diskrecinė lis pendens taisyklė, taikoma ginčams dėl to paties dalyko ir tarp tų pačių šalių, kurie yra ES ir trečiosios šalies teismų žinioje. Išimties atveju valstybės narės teismas gali sustabdyti bylos nagrinėjimą, jei byla pirmiau iškelta ES nepriklausančios šalies teisme, kuris, tikėtina, priims sprendimą per protingą terminą, o sprendimą bus galima pripažinti ir vykdyti toje valstybėje narėje. Šiuo pakeitimu siekiama išvengti lygiagrečiai ES ir už jos ribų vykstančių teismo procesų. Susitarimų dėl teismingumo veiksmingumo gerinimas Į pasiūlymą įtraukti du pakeitimai, kuriais siekiama gerinti susitarimų dėl teismingumo veiksmingumą. Tais atvejais, kai šalys nurodė konkretų teismą ar teismus jų ginčui nagrinėti, pasiūlyme pasirinktajam teismui suteikiama pirmenybė spręsti dėl savo jurisdikcijos, nesvarbu, ar byla jame iškelta pirmiau ar vėliau. Bet kuris kitas teismas turi sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol pasirinktasis teismas konstatuos arba – jei susitarimas negalioja – paneigs savo jurisdikciją. Šiuo pakeitimu bus pagerintas susitarimų dėl teismingumo veiksmingumas ir pašalintos paskatos piktnaudžiauti teismo procesu nekompetentinguose teismuose. Be to, pasiūlyme numatyta suderinta kolizinė norma, reglamentuojanti materialinį susitarimų dėl teismingumo galiojimą, taip šiuo atžvilgiu užtikrinant panašų rezultatą, nesvarbu, kuriame teisme byla iškelta. Abu pakeitimai atspindi 2005 m. Hagos konvencijoje dėl susitarimų dėl teismingumo įtvirtintus sprendimus ir taip palengvina Europos Sąjungos galimybes prisijungti prie šios konvencijos. Reglamento ir arbitražo sąsajos gerinimas Pasiūlyme numatyta speciali taisyklė, reglamentuojanti arbitražo ir teismo proceso tarpusavio santykį. Pagal šią taisyklę teismas, kuriame pradėta byla dėl ginčo, privalo sustabdyti procesą, jei jo jurisdikcija ginčijama arbitražinio susitarimo pagrindu ir buvo kreiptasi į arbitražinį teismą arba su arbitražiniu susitarimu susijęs teismo procesas pradėtas arbitražo vietos valstybėje narėje. Šiuo pakeitimu bus pagerintas arbitražinių susitarimų veiksmingumas Europoje, užkirtas kelias lygiagrečiai vykstančiam teismo ir arbitražo procesui ir pašalintos paskatos piktnaudžiauti bylinėjimosi taktika. Geresnis teismo procesų valstybių narių teismuose koordinavimas Kita grupe pakeitimų siekiama gerinti teismo procesų valstybėse narėse koordinavimą. Tai yra: - Pasiūlymu siekiama pagerinti bendrąją lis pendens taisyklę, numatant terminą, per kurį teismas, kuriame byla iškelta pirmiau, nuspręstų dėl savo jurisdikcijos. Be to, pakeitimu numatoma, kad teismai, kuriuose iškeltos bylos dėl to paties dalyko, keičiasi informacija. - Pasiūlymu palengvinamas susijusių ieškinių sujungimas, nes panaikinamas reikalavimas, kad sujungimą turi numatyti nacionalinė teisė. - Kiek tai susiję su laikinosiomis ir apsaugos priemonėmis, pasiūlyme numatytas laisvas tokių priemonių judėjimas, kai jas skiria teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės, įskaitant ex parte skirtas priemones (jei įvykdomos tam tikros sąlygos). Ir priešingai, pasiūlyme draudžiamas teismo, neturinčio jurisdikcijos nagrinėti bylą iš esmės, skirtų laikinųjų priemonių judėjimas. Kadangi nacionalinės nuostatos šiuo klausimu labai skiriasi, šių priemonių poveikis turėtų būti ribojamas valstybės narės, kurioje jos buvo skirtos, teritorija, taip užkertant kelią pavojui, kad bus piktnaudžiaujama ieškant palankesnio teisinio reglamentavimo (angl. forum shopping ). Jei bylos nagrinėjimas iš esmės yra vieno teismo žinioje, o kito teismo prašoma skirti laikinąsias priemones, pasiūlyme numatoma abiejų teismų pareiga bendradarbiauti siekiant užtikrinti, kad skiriant laikinąsias priemones būtų atsižvelgta į visas bylos aplinkybes. Teisės kreiptis į teismą stiprinimas Paskutine pakeitimų grupe gerinamas praktinis jurisdikcijos taisyklių veikimas. Tai yra: - suteikiama galimybė ieškinius dėl daiktinių teisių pareikšti kilnojamojo turto buvimo vietoje; - darbuotojams suteikiama galimybė pareikšti darbo srities ieškinius atsakovų daugetui pagal 6 straipsnio 1 dalį. Ši galimybė buvo numatyta 1968 m. Briuselio konvencijoje. Jos įtraukimas į reglamentą bus naudingas darbuotojams, norintiems iškelti bylą tos pačios grupės darbdaviams, turintiems buveines skirtingose valstybėse narėse (žr. byloje C-462/06 aprašytą situaciją). Vėl numatyta galimybė sujungti bylas prieš keletą atsakovų šiame kontekste daugiausia bus naudinga darbuotojams. Priešinga situacija, t. y., kai darbdavys sujungia bylas prieš keletą darbuotojų, individualių darbo sutarčių klausimais praktikoje iš esmės nepasitaiko; - numatoma galimybė sudaryti susitarimą dėl teismingumo, kilus ginčams dėl patalpų nuomos profesiniams tikslams, ir - atsakovui atvykus į teismą numatoma pareiga jį informuoti apie teismo jurisdikcijos neginčijimo teisines pasekmes. Teisinis pagrindas Šiuo pasiūlymu keičiamas Reglamentas Nr. 44/2001, kuris buvo pagrįstas Europos bendrijos steigimo sutarties 61 straipsnio c punktu ir 67 straipsnio 1 dalimi. Įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, atitinkamą teisinį pagrindą sudaro Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 81 straipsnio 2 dalies a, c ir e punktai. Remiantis prie sutarčių pridėtu Protokolu dėl Danijos pozicijos, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinė dalis Danijai netaikoma. Tačiau Reglamento Nr. 44/2001 taisyklės Danijai taikomos pagal 2005 m. spalio 19 d. Europos bendrijos ir Danijos Karalystės susitarimo dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo nuostatas. Tame susitarime taip pat įtvirtintas mechanizmas, leidžiantis Danijai taikyti bet kokią priemonę, keičiančią Reglamentą Nr. 44/2001. Remiantis atitinkamomis Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės nuostatomis, V antraštinė dalis šioms šalims netaikoma nebent jos nuspręstų kitaip. Subsidiarumas ir proporcingumas Pirmiau išvardyti įvairūs peržiūros elementai atitinka subsidiarumo ir proporcingumo reikalavimus. Kiek tai susiję su subsidiarumu, valstybės narės negali panaikinti egzekvatūros , nes ši procedūra buvo suderinta reglamentu „Briuselis I“, todėl gali būti keičiama tik reglamentu. Tie patys argumentai galioja ir dabartinių jurisdikcijos taisyklių gerinimui ir teismo procesų koordinavimui tarp valstybių narių. Kiek tai susiję su siūlomu likusios valstybių narių jurisdikcijos derinimu, dėl skirtingų galiojančių nacionalinių normų sandorius su šalimis iš ES nepriklausančių valstybių sudarančioms įmonėms sukuriamos nevienodos rinkos sąlygos. Tik Europos lygmens teisės aktais gali būti sukurtos vienodos sąlygos. Kalbant apie sąsają su arbitražu pasakytina, kad valstybės narės negali pačios užtikrinti, kad jose vykstančios arbitražo procedūros būtų tinkamai koordinuojamos su teismo procesu kitoje valstybėje narėje, nes nacionalinių teisės aktų poveikį riboja teritorialumo principas. Todėl būtina imtis priemonių ES lygmeniu. Iš prieš šio pasiūlymo pridėto poveikio vertinimo matyti, kad visų pasiūlytų pakeitimų nauda atsveria jų sąnaudas, todėl siūlomos priemonės yra proporcingos. Poveikis pagrindinėms teisėms Kaip išsamiai išdėstyta prie šio pasiūlymo pridedamame poveikio vertinime ir vadovaujantis Veiksmingo Pagrindinių teisių chartijos įgyvendinimo Europos Sąjungoje strategija[8], visi reformos elementai atitinka Pagrindinių teisių chartijoje numatytas teises, visų pirma jos 47 straipsnyje įtvirtintą teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą. Be to, jais pagerinamas 38 straipsnyje numatyta vartotojų apsauga. Panaikinant egzekvatūrą bus sukurtos specialios peržiūros procedūros, kuriomis bus užtikrinama, kad atsakovas galėtų naudotis veiksmingomis teisių gynimo priemonėmis, o teismo sprendimas, kuriuo nepaisyta jo teisės į teisingą bylos nagrinėjimą arba gynybos teisių, neturės jam poveikio. Su tarptautine teisės sistema susiję pokyčiai pagerins piliečių, ypač silpnesniųjų šalių, ir įmonių galimybes kreiptis į teismą Europos Sąjungoje. Pašalinus galimybes apeiti susitarimą dėl teismingumo arba arbitražinį susitarimą, sumažėja pavojus, kad lygiagrečiai vyks keli procesai, todėl pagerėja bendrasis teisingumo ir Chartijos 16 straipsnyje įtvirtintos laisvės užsiimti verslu veiksmingumas. Nė viena šio reglamento nuostata nedaro poveikio darbuotojų ir darbdavių arba atitinkamų jų organizacijų teisei derėtis dėl kolektyvinių susitarimų ir juos sudaryti, o interesų konflikto atveju – imtis kolektyvinių veiksmų, įskaitant streikus, savo interesams apginti, kaip nurodyta Chartijos 28 straipsnyje. ê 44/2001 2010/0383 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (EB) NR. 44/2001 2000 m. gruodžio 22 d. dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (Nauja redakcija) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, ê 44/2001 (pritaikytas) atsižvelgdamia į Europos bendrijos steigimo sutartį √ Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo ∏, ir ypač į jos 61 √ 67 ∏ straipsnio c √ 4 ∏ punktą ir 67 √ 81 ∏ straipsnio 1 √ 2 ∏ daliesį √ a, c ir e punktus ∏, ê 44/2001 atsižvelgdamia į Europos Komisijos pasiūlymą[9], teisės akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[10], atsižvelgdamia į Europos Eekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[11], laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: ò naujas (1) 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[12] buvo keičiamas keletą kartų[13]. Kadangi reikia priimti naujus pakeitimus, dėl aiškumo reikėtų reglamentą išdėstyti nauja redakcija. ê 44/2001 1 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (2) Bendrija √ Sąjunga ∏ yra nustačiusi sau tikslą prižiūrėti ir vystyti laisvės, saugumo ir teisingumo sritį, kurioje užtikrinamas laisvas asmenų judėjimas √ ir palengvinti galimybes kreiptis į teismą, visų pirma taikant teismo ir neteisminių sprendimų civilinėse bylose abipusio pripažinimo principą ∏. Siekdama iš lėto palaipsniui sukurti tokią sritį, Bendrija √ Sąjunga ∏ tarp, be kitų dalykų, turėtų priimti patikimam vidaus rinkos veikimui užtikrinti būtinas priemones, susijusias su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose √ , ypač, kai jos reikalingos tam, kad vidaus rinka veiktų tinkamai ∏. ê 44/2001 2 konstatuojamoji dalis ð naujas (3) Tam tikri skirtumai tarp jurisdikciją ir teismo sprendimų pripažinimą reglamentuojančių nacionalinių taisyklių trukdo patikimai veikti vidaus rinkai. Nuostatos dėl jurisdikcijos kolizinių normų civilinėse ir komercinėse bylose suvienodinimo ir formalumų supaprastinimo, siekiant užtikrinti greitą ir paprastą teismo priimtų sprendimų valstybėse narėse, kurios privalo laikytis šio reglamento, pripažinimą ir vykdymą, yra labai svarbios. ê 44/2001 3 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (4) Ši sritis priskiriama teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose sričiai, kaip nurodoma Sutarties √ dėl Europos Sąjungos veikimo ∏ 65 √ 81 ∏ straipsnyje. ê 44/2001 6 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (5) Siekiant įgyvendinti Ö užtikrinti Õ laisvą civilinėse ir komercinėse bylose priimtų sprendimų judėjimą, reikia Ö ir dera Õ numatyti, kad jurisdikciją ir teismo sprendimų pripažinimą bei vykdymą reguliuojančias taisykles reglamentuotų privalomas ir tiesiogiai taikomas Bendrijos √ Sąjungos ∏ teisinis dokumentas. ê 44/2001 4 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (6) √Kadangi šio reglamento tikslo valstybės narės tinkamai pasiekti negali, tačiau jį galima geriau pasiekti Sąjungos lygiu, Sąjunga gali priimti priemones, vadovaudamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu∏ Vadovaujantis Sutarties 5 straipsnyje nustatytais subsidiarumo ir proporcingumo principais, valstybės narės neturi galimybės pakankamai įgyvendinti šio reglamento tikslų ir dėl to juos geriau gali įgyvendinti Bendrija. √ Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti. ∏ ê 44/2001 5 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (7) 1968 m. rugsėjo 27 d. valstybės narės, veikdamos pagal √ Europos bendrijos steigimo ∏ Ssutarties 293 straipsnio ketvirtąją įtrauką, priėmė Briuselio konvenciją dėl jurisdikcijos ir sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo su pakeitimais, padarytais Konvencijomis dėl naujų valstybių narių prisijungimo prie minėtos konvencijos (toliau – Briuselio konvencija)[14]. 1988 m. rugsėjo 16 d. valstybės narės ir ELPA valstybės priėmė Lugano konvenciją dėl jurisdikcijos ir sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo, panašią kuria reglamentuojama ta pati sritis, kaip ir į 1968 m. Briuselio konvencijaą. ò naujas (8) 2000 m. gruodžio 22 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo, kuris santykiuose su visomis valstybėmis narėmis, išskyrus Daniją, Sąjungos teritorijoje pakeitė Briuselio konvenciją. 2006 m. balandžio 27 d. Tarybos sprendimu 2006/325/EB Sąjunga ir Danija sudarė susitarimą, kuriuo užtikrinamas Reglamento Nr. 44/2001 nuostatų taikymas Danijoje. 1988 m. Lugano konvencija buvo pakeista Lugano konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo, kurią 2007 m. spalio 30 d. pasirašė Sąjunga, Danija ir ELPA valstybės[15]. Turėtų būti užtikrintas tų konvencijų ir šio reglamento aiškinimo nuoseklumas. (9) 2009 m. balandžio 21 d. Komisija priėmė Reglamento (EB) Nr. 44/2001 taikymo ataskaitą[16]. Šioje atskaitoje prieita prie išvados, kad apskritai reglamentas veikia patenkinamai, tačiau pageidautina gerinti tam tikrų jo nuostatų taikymą, toliau lengvinti laisvą teismo sprendimų judėjimą ir gerinti galimybes kreiptis į teismą. ê 44/2001 7 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (10) Būtina, kad šio reglamento taikymo sritis apimtų visas pagrindines civilines ir komercines bylas, išskyrus aiškiai nustatytas bylas. Ö Kadangi 2008 m. gruodžio 18 d. buvo priimtas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 4/2009 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo išlaikymo prievolių srityje, šie klausimai neturėtų būti įtraukti į šio reglamento taikymo sritį. Õ ò naujas (11) Šis reglamentas netaikomas arbitražui, išskyrus tam tikrus nurodytus atvejus. Visų pirma jis netaikomas arbitražinių susitarimų formai, buvimui, galiojimui arba pasekmėms, arbitrų įgaliojimams, procedūrai arbitražiniame teisme ir arbitražo sprendimo galiojimui, panaikinimui, pripažinimui ir vykdymui. ê 44/2001 8 konstatuojamoji dalis Bylos, kurioms taikomas šis reglamentas, ir jo laikytis privalančių valstybių narių teritorijos turi būti susijusios. Atitinkamai bendros jurisdikcijos taisyklės iš principo turėtų būti taikomos tada, kai atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta yra vienoje minėtų valstybių narių. ê 44/2001 9 konstatuojamoji dalis Valstybėje narėje negyvenančiam atsakovui apskritai yra taikomos nacionalinės jurisdikcijos taisyklės, galiojančios valstybės narės, kurioje veikia teismas, teritorijoje, o atsakovas, gyvenantis valstybėje narėje, kuriai šis reglamentas netaikomas, turi laikytis Briuselio konvencijos. ê 44/2001 10 konstatuojamoji dalis Siekiant užtikrinti laisvą teismo sprendimų judėjimą, šio reglamento privalančiose laikytis valstybėse narėse priimti teismo sprendimai turėtų būti pripažįstami ir vykdomi kitoje valstybėje narėje, kuriai taikomas šis reglamentas, net ir tuo atveju, kai teismo sprendimu pripažintas skolininkas gyvena trečioje valstybėje narėje. ê 44/2001 11 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (12) Jurisdikcijos taisyklės turi būti ypač nuspėjamos ir pagrįstos principu, pagal kurį jurisdikcija paprastai priklauso nuo atsakovo gyvenamosios vietos, ir šiuo pagrindu jurisdikcija turi būti visada prieinama galima, išskyrus keletą aiškiai nustatytų situacijų, kuriuose bylinėjimosi objektas arba šalių autonomija pateisinama kaip kitokia susijusi aplinkybė √ pateisina kitą sąsają ∏. Turi būti atskirai apibrėžta juridinio asmens buveinė, siekiant didesnio bendrų taisyklių aiškumo ir išvengti jurisdikcijos prieštaravimų. ê 44/2001 12 konstatuojamoji dalis ð naujas (13) Jurisdikcija turėtų būti nustatoma ne tik pagal atsakovo gyvenamąją vietą, bet ir pagal kitą alternatyvų jurisdikcijos pagrindą, atsižvelgiant į glaudų ryšį tarp teismo ir bylos arba siekiant padėti tinkamai vykdyti teisingumą. ð Glaudus ryšys turėtų užtikrinti teisinį tikrumą ir užkirsti kelią tam, kad atsakovui būtų iškelta byla valstybės narės, kurios jis negali pagrįstai numatyti, teisme. Tai ypač svarbu ginčuose, susijusiuose su nesutartinėmis prievolėmis, kylančiomis dėl privatumo ir asmeninių teisių, įskaitant šmeižtą, pažeidimo. ï ê 44/2001 13 konstatuojamoji dalis (14) Kalbant apie draudimo, vartotojų ir darbo sutartis, silpnesniąją šalį turėtų ginti palankesnės tokios šalies interesams jurisdikcijos taisyklės nei bendrosios taisyklės. ê 44/2001 14 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (15) Ö Nepažeidžiant šiame reglamente nustatytų išimtinės jurisdikcijos pagrindų, turi būti paisoma sutarčių šalių laisvės, išskyrus Õ Pagal kitokias nei draudimo, vartojimotojų arba darbo, sutartis Ö , kur laisvė Õ teismų savarankiškumas nustatytiant teismo jurisdikciją yra ribotas, ir šalių autonomija dėl šiame reglamente nustatytų išimtinės jurisdikcijos pagrindų turi būti gerbiama. ò naujas (16) Siekiant užtikrinti ieškovų ir atsakovų interesus ir tinkamą teisingumo vykdymą Sąjungoje, aplinkybė, kad atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje, nebegali būti pagrindas netaikyti tam tikrų Sąjungos jurisdikcijos taisyklių, ir nebeturėtų būti grąžinama į nacionalinę teisę. (17) Todėl šiame reglamente turėtų būti nustatytos išsamios valstybių narių teismų tarptautinės jurisdikcijos taisyklės. Galiojančios jurisdikcijos taisyklės užtikrina glaudų ryšį tarp teismo proceso, kuriam taikomas šis reglamentas, ir valstybių narių teritorijos, o tai pateisina platesnį jų taikymą atsakovams, nepaisant jų gyvenamosios vietos. Be to, šiame reglamente turėtų būti apibrėžtos bylos, kuriose tam tikros valstybės narės teismas gali vykdyti papildomą jurisdikciją. ê 44/2001 15 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (18) Siekiant harmoningai vykdyti teisingumą, reikia sumažinti vienu metu vykstančių teismo procesų galimybę ir užtikrinti, kad dviejose valstybėse narėse nebūtų priimami nesuderinami sprendimai. Reikia nustatyti aiškų ir efektyvų lis pendens bylų atvejų ir susijusių ieškinių sprendimo mechanizmą, kuris taip pat padėtų išvengti dėl nacionalinių skirtumų atsirandančių problemų, kai reikia nustatyti laiką momentą, kada byla yra laikytina dar neišspręsta √ esančia teismo žinioje ∏. Pagal šį reglamentą minėtas laikas momentas turėtų būti atskirai apibrėžtas. ò naujas (19) Turėtų būti gerinamas susitarimų dėl teismingumo veiksmingumas, kad būtų visapusiškai atsižvelgta į šalių valią ir išvengta piktnaudžiavimo bylinėjimosi taktikomis. Todėl šiame reglamente pirmenybė spręsti dėl savo jurisdikcijos turėtų būti suteikiama susitarime nurodytam teismui, nesvarbu, ar byla jame iškelta pirmiau ar vėliau. (20) Siekiant visapusiškai atsižvelgti į šalių valią, turėtų būti gerinamas ir arbitražinių susitarimų veiksmingumas. Tai taikytina visų pirma tais atvejais, kai sutarta arba nurodyta arbitražo vieta yra valstybėje narėje. Todėl šiame reglamente turėtų būti įtvirtintos specialios taisyklės, kuriomis siekiama tokiais atvejais išvengti lygiagrečiai vykstančių procesų ir piktnaudžiavimo bylinėjimosi taktikomis. Arbitražo vieta turėtų būti šalių pasirinkta arba arbitražinio teismo, arbitražinės institucijos ar kitos šalių tiesiogiai ar netiesiogiai pasirinktos institucijos nurodyta vieta. (21) Turėtų būti sukurtas lankstus mechanizmas, leidžiantis valstybių narių teismams atsižvelgti į trečiųjų valstybių teismų žinioje esančius procesus, visų pirma turint omenyje tinkamą teisingumo vykdymą ir tai, ar trečiojoje valstybėje priimtas teismo sprendimas gali būti pripažintas ir vykdomas toje valstybėje narėje. (22) Reikėtų aiškiau apibrėžti laikinųjų priemonių, įskaitant apsaugos priemones, sąvoką. Jos turėtų apimti visų pirma apsauginio pobūdžio nurodymus, kuriais siekiama surinkti informacijos arba užtikrinti įrodymus, įskaitant nurodymus atlikti kratą ir konfiskuoti, kaip nurodyta 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo[17] 6 ir 7 straipsniuose. Jos neturėtų apimti priemonių, kurios nėra apsauginės, pavyzdžiui, nurodymų apklausti liudytojus, siekiant padėti ieškovui nuspręsti, ar kelti bylą. ê 44/2001 16 konstatuojamoji dalis Tarpusavio pasitikėjimas, vykdant teisingumą Bendrijoje, pateisina valstybėje narėje priimtų teismo sprendimų automatišką pripažinimą, nepradedant jokio proceso, išskyrus tuos atvejus, kai kyla ginčas. ê 44/2001 17 konstatuojamoji dalis Vadovaujantis tuo pačiu tarpusavio pasitikėjimo principu, vienoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo vykdymo kitoje valstybėje narėje procesas turi būti veiksmingas ir greitas. Tuo tikslu teismo sprendimas turėtų būti paskelbtas vykdytinu automatiškai, formaliai patikrinus pateiktus dokumentus, nepaliekant teismui jokios galimybės savo iniciatyva nurodyti bet kokį sprendimo nevykdymo pagrindą pagal šį reglamentą. ê 44/2001 18 konstatuojamoji dalis Tačiau gerbti gynybos teises reiškia, kad gynėjas gali rungtyniškame procese apskųsti teismo sprendimo paskelbimą vykdytinu, jeigu jis mano, kad yra bent vienas sprendimo nevykdymo pagrindas. Ieškovui taip pat reikėtų sudaryti galimybę pasinaudoti žalos atlyginimo procesu, jeigu jo prašymas paskelbti teismo sprendimą vykdytinu atmetamas. ò naujas (23) Abipusis pasitikėjimas teisingumo vykdymu Sąjungoje ir siekis sumažinti tarptautinio bylinėjimosi laiko sąnaudas ir išlaidas pateisina esamų tarpinių priemonių, kurių reikėjo imtis iki prašomo vykdymo valstybėje narėje, panaikinimą. Todėl vykdymo tikslais vienos valstybės narės teismo sprendimas turėtų būti traktuojamas taip, tarsi jis būtų priimtas valstybėje narėje, kurioje prašoma vykdymo. Tačiau dėl skirtingų valstybių narių sistemų ir ypatingo bylų, susijusių su šmeižtu ir žalos atlyginimu nagrinėjant kolektyvinius ieškinius, delikatumo tokio pobūdžio byloms kol kas reikėtų toliau taikyti dabartinę pripažinimo ir vykdymo procedūrą, kol teisė šioje srityje toliau vystosi. Specialios šmeižto bylas reglamentuojančios nuostatos turi būti taikomos tiek, kiek jos nereglamentuojamos 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma II) ir turėtų būti aiškinamos tokiu pačiu būdu. Nuostatos, kuriomis panaikinamos tarpinės vykdymo priemonės, turėtų būti taikomos ir teismo sprendimams dėl žalos atlyginimo kolektyvinių ieškinių atveju, jei būtų priimtos tokioms byloms taikytinų procesinių normų derinimo arba suartinimo priemonės. Tačiau net jei derinimo arba suartinimo priemonės nebūtų priimtos, išplėtus minėtų nuostatų taikymo sritį, Komisija neturėtų prarasti galimybės pasiūlyti panaikinti tarpines priemones byloms, kuriose nagrinėjami kolektyviniai ieškiniai dėl žalos atlyginimo, jei tai būtų veiksminga ir naudinga Europos teisėtvarkos vystymuisi šia kryptimi. (24) Panaikinant tarpines priemones turėtų būti suteikiamos būtinos garantijos, kuriomis siekiama visų pirma užtikrinti besąlygišką Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtintų gynybos teisių ir teisės į teisingą bylos nagrinėjimą laikymąsi. Tam vykdymo stadijoje reikia numatyti specialias teisių gynimo priemones, kuriomis galėtų pasinaudoti atsakovai, kurie neatvyko į bylos nagrinėjimą dėl to, kad nebuvo informuoti, arba kurių procese kilmės valstybės teisme buvo procesinių trūkumų, kurie gali reikšti Chartijos 47 straipsnio pažeidimą. (25) Panaikinus tarpines priemones reikia numatyti laisvą laikinųjų priemonių, įskaitant apsaugos priemones, judėjimą. Kai tokias priemones skiria teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti ginčą iš esmės, turėtų būti užtikrinamas laisvas jų judėjimas. Tačiau jei tokias priemones paskiria teismas, neturintis jurisdikcijos nagrinėti bylą iš esmės, tokių priemonių poveikis turėtų būti ribojamas tos valstybės narės teritorija. Be to, laisvas ex parte taikytų priemonių judėjimas turėtų būti leidžiamas tik tuomet, jei jos susiejamos su tinkamomis garantijomis. ê 44/2001 19 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (26) Reikėtų užtikrinti Briuselio konvencijos ir šio reglamento tęstinumą ir tuo tikslu nustatyti pereinamąsias nuostatas. Tęstinumą taip pat turi užtikrinti Europos Bendrijų √ Sąjungos ∏ Teisingumo Teismas, aiškindamas Briuselio konvenciją √ ir ją pakeičiančius reglamentus ∏ , o 1971 m. Protokolas[18] turėtų būti toliau taikomas byloms, kurios dar nebus išspręstos įsigaliojus šiam reglamentui. ò naujas (27) Šiuo reglamentu reikėtų užtikrinti besąlygišką pagrindinių teisių laikymąsi, kaip nustatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, visų pirma Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintos teisės į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą. Nė viena šio reglamento nuostata neturėtų daryti poveikio nei saviraiškos ir informacijos laisvei (11 straipsnis), nei teisei į privatų ir šeimos gyvenimą (7 straipsnis), nei darbuotojų ir darbdavių arba atitinkamų jų organizacijų teisei pagal Sąjungos ir nacionalinę teisę bei praktiką derėtis dėl kolektyvinių susitarimų ir atitinkamu lygiu juos sudaryti, o interesų konflikto atveju – imtis kolektyvinių veiksmų, įskaitant streikus, savo interesams apginti (28 straipsnis). ê 44/2001 20 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) ð naujas (28) Pagal Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos 3 straipsnį Jungtinė Karalystė ir Airija pranešė apie savo norą dalyvauti √ dalyvavo ∏ priimant ir taikant šį rReglamentą (EB) Nr. 44/2001. ð Remiantis prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos 1 ir 2 straipsniais, [Jungtinė Karalystė ir Airija pranešė apie savo norą dalyvauti priimant ir taikant šį reglamentą]/[nepažeidžiant Protokolo 4 straipsnio, Jungtinė Karalystė ir Airija nedalyvaus priimant šį reglamentą, jis nebus joms privalomas ar taikomas] ï. ê 44/2001 21 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) ð naujas (29) Pagal Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties √ Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ∏ Protokolo dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį reglamentą, ir dėl to neprivalo jo laikytis ir jis neturi būti jai taikomas ð , nepanaikinant Danijos galimybės taikyti Reglamento (EB) Nr. 44/2001 pakeitimus remiantis 2005 m. spalio 19 d. sudaryto Europos bendrijos ir Danijos Karalystės susitarimo dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[19] 3 straipsniu ï. ê 44/2001 22 konstatuojamoji dalis Kadangi Briuselio konvencija ir toliau lieka galioti santykiams tarp Danijos ir valstybių narių, kurios privalo laikytis šio reglamento, Konvencija ir 1971 m. Protokolas toliau taikomi santykiams tarp Danijos ir valstybių narių, kurios privalo laikytis šio reglamento. ê 44/2001 23 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (30) Briuselio konvencija taip pat toliau taikoma valstybių narių teritorijoms, kurios yra patenka į minėtos konvencijos teritorinę taikymo teritorijoje sritį ir kurioms pagal Sutarties √ dėl Europos Sąjungos veikimo ∏ 299 √ 355 ∏ straipsnį šis reglamentas netaikomas. ê 44/2001 24 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) (31) Taip pat, siekiant užtikrinti nuoseklumą, šis reglamentas neturėtų paveikti specialiuose Bendrijos √ Sąjungos ∏ dokumentuose numatytų jurisdikciją ir teismo sprendimų pripažinimą reglamentuojančių taisyklių. ê 44/2001 25 konstatuojamoji dalis (32) Valstybių narių prisiimtų tarptautinių įsipareigojimų gerbimas reiškia, kad šis reglamentas neturėtų daryti poveikio specialioms konvencijoms, kurių šalimis yra valstybės narės. ê 44/2001 26 konstatuojamoji dalis Siekiant atsižvelgti į tam tikrų valstybių narių specialias procesines taisykles, reikėtų būtinai numatyti pagrindinių šio reglamento taisyklių lankstumą. Tam tikros Briuselio konvencijos Protokolo nuostatos turėtų būti atitinkamai įtrauktos į šį reglamentą. ê 44/2001 27 konstatuojamoji dalis Siekiant harmoningo perėjimo tam tikrose srityse, kurioms buvo taikomos specialios Briuselio konvencijos Protokolo nuostatos, šiame reglamente yra nurodytos nuostatos pereinamajam laikotarpiui, atsižvelgiant į specifinę padėtį tam tikrose valstybėse narėse. ê 44/2001 28 konstatuojamoji dalis (pritaikytas) Ne vėliau kaip praėjus penkeriems metams nuo šio reglamento įsigaliojimo, Komisija pateiks jo taikymo ataskaitą ir prireikus pasiūlys pakeitimus. ê 44/2001 29 konstatuojamoji dalis Komisijai teks patikslinti I–IV priedus dėl nacionalinės jurisdikcijos taisyklių, teismų arba kompetentingų institucijų ir žalos kompensavimo procedūrų, atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės pateiktus pakeitimus; V ir VI priedų pakeitimus reikėtų priimti pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimąsi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[20], ò naujas (33) Siekiant pritaikyti I, II, V, VI ir VII priedus, Komisija pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį turėtų būti įgaliojama priimti deleguotus teisės aktus, ê 44/2001 (pritaikytas) PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I SKYRIUS TAIKYMO SRITIS √ IR APIBRĖŽTYS ∏ ê 44/2001 ð naujas 1 straipsnis 1. Šis reglamentas taikomas civilinėse ir komercinėse bylose, neatsižvelgiant į teismo pobūdį. Jis ypač netaikomas mokesčių, muitinių arba administracinėms byloms. 2. Šis reglamentas netaikomas: a) fizinių asmenų statusui arba teisnumui ir veiksnumui, nuosavybės teisėms, susijusioms su santuokiniais ryšiais, testamentais ir paveldėjimu; b) bankrotui, nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimo procedūromssams, teisminėms priemonėms, kompromisiniams susitarimams ir panašioms byloms; c) socialiniam draudimui; d) arbitražui ð , išskyrus 29 straipsnio 4 dalyje ir 33 straipsnio 3 dalyje nurodytus atvejus; ï ò naujas e) iš šeimos santykių, giminystės, santuokos arba svainystės kylančioms išlaikymo prievolėms. ê 44/2001 3. Šiame reglamente sąvoka „valstybė narė“ reiškia valstybes nares, išskyrus Daniją. 322 straipsnis Šiame reglamente: ê 44/2001 (pritaikytas) √a) ∏ „teismo sprendimas“ reiškia bet kokį valstybės narės teismo sprendimą, nepaisant to, kaip jis yra įvardijamas, įskaitant dekretą, įsakymą, nutartį ar teismo įsakymų, o taip pat ir teismo pareigūno nurodymą dėl sumokėtinųo bylinėjimosi žyminio mokesčio bei išlaidų, susijusių su bylos nagrinėjimu. ò naujas III skyriuje terminas „teismo sprendimas“ apima teismo, kuris pagal šį reglamentą turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės, paskirtas laikinąsias priemones, įskaitant apsaugos priemones. Be to, jis apima priemones, kurios buvo paskirtos atsakovui neįteikus šaukimo atvykti į teismą ir kurias ketinama vykdyti neįteikiant atsakovui vykdomojo dokumento, jei atsakovas turi teisę priemonę apskųsti pagal kilmės valstybės narės nacionalinę teisę; b) laikinosios priemonės, įskaitant apsaugos priemones – apsauginio pobūdžio nurodymai, kuriais siekiama surinkti informacijos arba įrodymų; c) teismas – bet kokia valstybės narės paskirta institucija, turinti jurisdikciją į šio reglamento taikymo sritį patenkančiais klausimais; d) taikos sutartis – teismo proceso metu teismo patvirtinta arba teisme sudaryta sutartis; e) autentiškas dokumentas – kilmės valstybėje narėje oficialiai parengtas arba kaip autentiškas dokumentas užregistruotas dokumentas, kurio autentiškumas: i) siejamas su parašu bei dokumento turiniu ir ii) pagrindžiamas aplinkybe, kad jį parengė viešoji arba kita šiam tikslui įgaliota institucija. f) kilmės valstybė narė – valstybė narė, kurioje atitinkamai priimtas teismo sprendimas, patvirtinta arba sudaryta taikos sutartis arba parengtas autentiškas dokumentas; g) vykdymo valstybė narė – valstybė narė, kurioje prašoma vykdyti teismo sprendimą, taikos sutartį arba autentišką dokumentą; h) kilmės teismas – teismas, priėmęs sprendimą, kuris turi būti pripažintas ir vykdomas. ê 44/2001 II SKYRIUS JURISDIKCIJA 1 SKIRSNIS BENDROSIOS NUOSTATOS 23 straipsnis 1. Pagal šį reglamentą valstybėje narėje nuolat gyvenantiems asmenims, neatsižvelgiant į jų pilietybę, bylos turi būti keliamos tos valstybės narės teismuose. 2. Asmenims, kurie nėra valstybės narės, kurioje jie nuolat gyvena, piliečiai, taikomos tos valstybės narės piliečiams taikomos jurisdikcijos taisyklės. 34 straipsnis 1. Valstybėje narėje nuolat gyvenantiems asmenims bylos gali būti keliamos kitos valstybės narės teismuose tik pagal šio skyriaus 2–7 skirsniuose nustatytas taisykles. 2. Prieš pirmiau nurodytus asmenis netaikomos I priede nustatytos nacionalinės jurisdikcijos taisyklės. ò naujas 2. Asmenims, nuolat negyvenantiems kurioje nors valstybėje narėje, bylos gali būti keliamos tam tikros valstybės narės teismuose tik pagal šio skyriaus 2–8 skirsniuose nustatytas taisykles. ê 44/2001 4 straipsnis 1. Jeigu atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne valstybėje narėje, kiekvienos valstybės narės teismų jurisdikciją pagal 22 ir 23 straipsnius nustato tos valstybės narės teisė. 2. Prieš tokį atsakovą, bet kuris valstybėje narėje nuolat gyvenantis asmuo, neatsižvelgiant į jo pilietybę, taip pat, kaip tos valstybės narės piliečiai, gali naudotis toje valstybėje narėje galiojančiomis jurisdikcijos taisyklėmis, ypač I priede nurodytomis taisyklėmis. 2 SKIRSNIS SPECIALI JURISDIKCIJA 5 STRAIPSNIS ê 44/2001 (pritaikytas) Valstybėje narėje nuolat gyvenančiam asmeniui kitoje valstybėje narėje byla dėl √ Šie teismai turi jurisdikciją ∏ : 1. a) √ bylose dėl ∏ sutarties – gali būti iškelta atitinkamos prievolės vykdymo vietos teismaiuose; ê 44/2001 b) pagal šią nuostatą ir jeigu nesusitariama kitaip, atitinkamos prievolės vykdymo vieta yra: - parduodant prekes – valstybėje narėje, į kurią prekės buvo arba turėtų būti pristatytos pagal sutartį, - teikiant paslaugas – valstybėje narėje, kurioje paslaugos buvo arba turėtų būti suteiktos pagal sutartį; c) a papunktis punktas taikomas tuomet, kai netaikomas b papunktis punktas; 2. išlaikymo gali būti iškelta kreditoriaus nuolatinės gyvenamosios arba gyvenamosios vietos teismuose arba, jeigu tokia byla yra susijusi su byla dėl asmens statuso, teisme, kuris pagal jam taikomą teisę turi jurisdikciją nagrinėti minėtas bylas, jeigu tokia jurisdikcija nėra pagrįsta vien tik vienos iš šalių pilietybe; ê 44/2001 (pritaikytas) 32. √ bylose dėl ∏ civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto, √ – ∏ gali būti iškelta vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti √ , teismai ∏; ò naujas 3. bylose dėl daiktinių teisių arba kilnojamojo turto valdymo – turto buvimo vietos teismai; ê 44/2001 (pritaikytas) 4. √ dėl ∏ reikalavimo atlyginti nuostolius arba žalą √ arba taikyti restituciją ∏, padarytą √ grindžiamo ∏ veiksmu, dėl kurio keliama baudžiamoji byla, √ – ∏ gali būti iškelta tokias bylas nagrinėjantisčiame teismase, jeigu minėtas teismas pagal jam taikomą teisę turi jurisdikciją nagrinėti civilines bylas; 5. √ dėl ∏ ginčo, susijusio su filialo, agentūros arba kitokio įmonės padalinio veiklaos, gali būti nagrinėjamos √ – ∏ vietos, kurioje veikia toks filialas, agentūra arba kitoks įmonės padalinys, teismaiuose; 6. √ dėl ∏ turto patikėtojo, patikėtinio ar dėl turto patikėjimo sutarties, sudarytos pagal įstatymą arba rašytine forma, arba žodžiu ir patvirtintos raštu, naudos gavėjo, gali būti nagrinėjama √ – ∏ valstybės narės, kurioje yra patikėtas turtas, teismaiuose; 7. √ dėl ∏ ginčo, susijusio su reikalavimu išmokėti kompensaciją Ö atlygį Õ už krovinio arba frachto išgelbėjimą, gali būti nagrinėjama √ – ∏ teismasuose, kurioų kompetencijosai priklausantis √ srityje yra ∏ atitinkamas krovinys arba frachtas: ê 44/2001 (pritaikytas) a) buvo areštuotas kaip kompensacijos √ atlygio ∏ sumokėjimo užtikrinimo priemonė arba (b) galėjo būti tokiu būdu tikslu areštuotas, bet buvo pateiktas laidavimas arba kitau prievolės įvykdymo užtikrinimo būdu Ö priemonė Õ; su sąlyga, kad ši nuostata yra taikoma tik pareiškus, kad atsakovui priklauso dalis krovinio arba frachto arba kad jo dalis atsakovui priklausė išgelbėjimo metu. 6 straipsnis ê 44/2001 (pritaikytas) Valstybėje narėje gyvenančiam aAsmeniui byla taip pat gali būti iškelta: 1. kai minėtas asmuo √ nuolat gyvena valstybėje narėje ir ∏ yra vienas iš atsakovų, teismuose pagal bet kurio iš jų nuolatinę gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad yra tikslinga juos nagrinėti ir spręsti visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų sprendimų nesuderinamumo; ê 44/2001 2. kaip trečiajam asmeniui byloje dėl laidavimo arba garantijos ar bet kurioje kitoje byloje kaip trečiajam asmeniui, teisme, kuriame buvo iškelta pagrindinė byla, išskyrus, jeigu tokia byla buvo iškelta vien tik siekiant pašalinti minėtą asmenį iš ją nagrinėti kompetentingo teismo jurisdikcijos; 3. pagal priešieškinį, susijusį su ta pačia sutartimi arba faktais, kuriais buvo pagrįstas pagrindinis ieškinys, teisme, kurios žinioje yra nagrinėja pagrindinisį ieškinysį; 4. dėl sutarties, jeigu ją galima nagrinėti kartu su tam pačiam atsakovui iškelta byla, kai tokios bylos yra susijusiose su daiktinėmis teisėmis į nekilnojamąjį turtą, valstybės narės, kurioje yra turtas, teismuose. 7 straipsnis Jeigu pagal šį reglamentą valstybės narės teismas turi jurisdikciją bylose, susijusiose su atsakomybe už laivo naudojimą arba eksploataciją, toks teismas arba bet kuris kitas tuo tikslu vietoj jo valstybės narės nacionaliniame įstatyme numatytas teismas taip pat turi jurisdikciją nagrinėti tokios atsakomybės apribojimo bylas. 3 skirsnis JURISDIKCIJA BYLOSE, SUSIJUSIOSE SU DRAUDIMU 8 STRAIPSNIS Bylose, susijusiose su draudimu, jurisdikcija nustatoma pagal šį skirsnį, nepažeidžiant 4 straipsnio ir 5 straipsnio 5 punkto. 9 straipsnis ê 44/2001 (pritaikytas) 1. Draudikui, nuolat gyvenančiam ar kurio verslo vieta yra valstybėje narėje, bylą galima iškelti: ê 44/2001 (pritaikytas) a) valstybės narės, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji ar verslo vieta, teismuose arba b) kitoje valstybėje narėje, jeigu ieškinius pateikia draudėjas, apdraustasis arba naudos gavėjas, ieškovo nuolatinės gyvenamosios vietos teismuose; c) bendro draudimo sutarties atveju – valstybės narės, kurioje yra iškelta byla pagrindiniam draudėjui, teismuose. 2. Draudiko, kurio nuolatinėio buvimo gyvenamoji ar verslo vieta yra kita nei valstybė narė, tačiau turinčio filialąskyrių, agentūrą atstovybę arba padalinįįstaigą vienoje iš valstybių narių, ginčuose, susijusiuose su filialoskyriaus, agentūros atstovybės arba padalinioįstaigos veikla, tokia valstybė narė yra laikoma nuolatine draudiko buvimo gyvenamąja ar verslo vieta. 10 straipsnis Byla, susijusi su atsakomybės arba nekilnojamojo turto draudimu, draudikui taip pat gali būti iškelta vietos, kurioje įvyko žalingas įvykis, teismuose. Ši nuostata taip pat taikoma ir tuomet, kai kilnojamasis ir nekilnojamasis turtas yra nurodyti vienoje draudimo sutartyje ir kai abiejų rūšių turtui žalą padaro tas pats įvykis. 11 straipsnis 1. Bylose, susijusiose su atsakomybės draudimu, draudikas taip pat gali būti įtrauktas į nukentėjusiosios šalies apdraustajam iškeltą bylą, jeigu įstatymai, kuriais vadovaujasi teismas, tai leidžia. 2. 8, 9 ir 10 straipsniai taikomi nukentėjusiosios šalies draudikui tiesiogiai iškeltoms byloms pareikštiems ieškiniams, jeigu tokieos tiesioginiaisės bylos ieškiniai yra leidžiamios. 3. Jeigu pirmiau nurodytusas tiesioginiuses bylas ieškinius reglamentuojančiuose įstatymuose yra numatyta, kad draudėją arba draudiką √ apdraustąjį ∏ galima įtraukti į bylą kaip šalį, jieos priskiriamios to paties teismo jurisdikcijai. 12 straipsnis 1. Nepažeisdamas 11 straipsnio 3 dalies, draudikas gali kelti bylą tik valstybės narės, kurioje yra atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta, teismuose, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra draudėjas, apdraustasis ar naudos gavėjas. 2. Šio skirsnio nuostatos nedaro poveikio teisei kelti priešieškinį teisme, kurioame žinioje, kaip nurodoma šiame skirsnyje, yra dar nebaigtas nagrinėti pagrindinis ieškinys. 13 straipsnis Šio skirsnio nuostatų galima nesilaikyti tik pagal susitarimą, kuris: 1. sudaromas kilus ginčui; arba 2. leidžia draudėjui, apdraustajam arba naudos gavėjui kelti bylą kituose teismuose, nei nurodyti šiame skirsnyje; arba 3. sudaromas tarp draudėjo ir draudiko, kurių abiejų nuolatinė gyvenamoji arba gyvenamoji vieta sutarties sudarymo metu yra toje pačioje valstybėje narėje, ir kuris tos valstybės narės teismams suteikia jurisdikciją, netgi jei žalingas įvykis įvyktų užsienyje, jeigu toks susitarimas neprieštarauja minėtos valstybės įstatymams; arba 4. sudaromas tarp valstybėje narėje nuolat negyvenančio draudėjo, išskyrus privalomąjį arba su nekilnojamuoju turtu valstybėje narėje susijusį draudimą; arba 5. yra susijęs su draudimo sutartimi, sudaryta dėl vienos ar daugiau 14 straipsnyje nustatytų rizikos rūšių. 14 straipsnis 13 straipsnio 5 dalyje minimos rizikos rūšys yra šios: 1. visų rūšių nuostoliai arba žala, kuriuos patiria: a) jūroje plaukiojantys laivai, √ pakrančių ∏ vandenysje arba atviroje jūrojse esantys įrenginiai arba orlaiviai, kylantysčios iš pavojų, susijusių su jų naudojimu komerciniams tikslams; b) tranzitu gabenamos prekės, kitos nei keleivių bagažas, jeigu tranzitą vykdo arba jeigu jis apima gabenimą jos visiškai arba iš dalies gabenamos laivais arba orlaiviais; 2. visų rūšių atsakomybė, kita nei atsakomybė už keleivių kūno sužalojimą arba jų bagažo praradimą ar sugadinimą: a) kuri atsiranda dėl 1 dalies a punkte nurodytų laivų, įrenginių arba orlaivių naudojimo arba eksploatacijos, jeigu valstybė narė, kurioje tokie orlaiviai yra registruoti, nedraudžia sudaryti susitarimų dėl tokios rizikos draudimo jurisdikcijos; b) už 1 dalies b punkte apibūdintų tranzitu gabenamų prekių padarytus nuostolius arba žalą; 3. visų rūšių finansiniai nuostoliai, susiję su 1 dalies a punkte nurodytų laivų, įrenginių arba orlaivių naudojimu arba eksploatacija, ypač frachto arba laivo nuomos mokesčio praradimas; 4. kita visų rūšių rizika arba turtinės teisės, susijusios su bet kuriomis 1–3 punktuose nurodytomis rizikos rūšimis; ê 44/2001 (pritaikytas) 5. neatsižvelgiant į 1–4 punktus, visos „didelės rizikos“ yra apibūdintos Tarybos direktyvoje 73/239/EEB[21] Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/138/EB[22] su pakeitimais, padarytais Tarybos direktyvomis 88/357/EEB[23] ir 90/618/EEB[24], su galimais pakeitimais. ê 44/2001 ð naujas 4 SKIRSNIS JURISDIKCIJA, SUSIJUSI SU VARTOJIMOTOJų SUTARTIMIS 15 STRAIPSNIS 1. Bylose dėl sutarties, kurią asmuo, vartotojas, sudaro tokiam tikslui, kuris gali būti laikomas nesusijusiu su jo darbu arba profesija, jurisdikcija nustatoma vadovaujantis šiuo skirsniu, nepažeidžiant 4 straipsnio ir 5 straipsnio 5 punkto, jeigu: a) sutartis sudaryta dėl prekių pardavimo išsimokėtinai grąžinantmo dalinių įmokų kreditąo sąlygomis; arba b) sutartis sudaryta dėl paskolos, kuri turi būti grąžinta dalimis, arba dėl bet kurios kitos formos kredito, suteikto prekių pardavimui finansuoti; arba c) visais kitais atvejais, sutartis buvo sudaryta su šalimi, vykdančia komercinę arba profesinę veiklą valstybėje narėje, kurioje yra vartotojo nuolatinė gyvenamoji vieta, arba kitu būdu tokią veiklą susiejančia su minėta valstybe nare ar keliomis valstybėmis, įskaitant pastarąją tą valstybę narę, ir jeigu minima sutartis yra priskiriama tokios veiklos sričiai. 2. Jeigu vartotojas sudaro sutartį su šalimi, kuri minėtoje valstybėje narėje nuolat negyvena, bet vienoje valstybių narių turi filialą, agentūrą atstovybę arba kitokį įmonės padalinį, visuose su minėto filialo, agentūros atstovybės arba įmonės padalinio operacijomis susijusiuose ginčuose laikoma, kad tokios šalies nuolatinė gyvenamoji vieta yra toje valstybėje narėje. 3. Šis skirsnis netaikomas vežimo sutarčiai, kitai nei išskyrus sutartis, kuriosje už įskaitytą bendrą kainą numatyta kelionė ir nakvynė. 16 straipsnis 1. Vartotojas kitai sutarties šaliai bylą gali iškelti valstybės narės, kurioje yra nuolatinė tos sutarties šalies gyvenamoji ar verslo vieta, teismuose arba vartotojo nuolatinės gyvenamosios vietos teismuose. 2. Bylą vartotojui kita sutarties šalis gali iškelti tik valstybės narės, kurioje yra vartotojo nuolatinė gyvenamoji vieta, teismuose. 3. Šis straipsnis nedaro poveikio teisei kelti priešieškinį teisme, kurioame žinioje, kaip nurodoma šiameoje dalyje skirsnyje, yra dar nebaigtas nagrinėti pagrindinis ieškinys. 17 straipsnis Šio skirsnio nuostatų galima nesilaikyti tik pagal susitarimą, kuris: 1. sudaromas po to, kai kyla ginčas; arba 2. leidžia vartotojui iškelti bylą teismuose, kituose nei nurodyti šiame skirsnyje; arba 3. sudaromas tarp vartotojo ir kitos sutarties šalies, kurių abiejų nuolatinė gyvenamoji arba gyvenamoji vieta sutarties sudarymo metu yra toje pačioje valstybėje narėje, ir kuris tos valstybės narės teismams suteikia jurisdikciją, jeigu toks susitarimas neprieštarauja minėtos valstybės įstatymams. 5 skirsnis JURISDIKCIJA, SUSIJUSI SU INDIVIDUALIOMIS DARBO SUTARTIMIS 18 STRAIPSNIS 1. Bylose, susijusiose su individualiomis darbo sutartimis, jurisdikcija nustatoma vadovaujantis šiuo skirsniu, nepažeidžiant 4 straipsnio ir 5 straipsnio 5 punkto ð ir 6 straipsnio 1 dalies ï . 2. Jeigu darbuotojas sudaro individualią darbo sutartį su darbdaviu, kuris minėtoje valstybėje narėje nuolat negyvena, bet vienoje valstybių narių turi filialą, agentūrą arba kitokį įmonės padalinį, visuose su minėto filialo, agentūros arba įmonės padalinio veikla susijusiuose ginčuose laikoma, kad darbdavio nuolatinė gyvenamoji vieta yra toje valstybėje narėje. 19 straipsnis ê 44/2001 (pritaikytas) Valstybėje narėje nuolat gyvenančiam dDarbdaviui bylą galima iškelti: ê 44/2001 1. valstybės narės, kurioje yra jo nuolatinė buvimo gyvenamoji ar verslo vieta, teismuose arba 2. kitoje valstybėje narėje: ê 44/2001 (pritaikytas) a) darbuotojo darbo vietos √ ,kurioje arba iš kurios darbuotojas paprastai atlieka savo darbą, ∏ teismuose arba paskutinės tokios darbo vietos teismuose; arba ê 44/2001 b) jeigu darbuotojo darbo vieta yra arba buvo ne kurioje nors šalyje jei darbuotojas paprastai savo darbą atlieka arba atliko ne toje pačioje šalyje, vietos, kurioje yra arba buvo darbuotoją įdarbinusi įmonė, teismuose. 20 straipsnis 1. Darbdavys bylą gali iškelti tik valstybės narės, kurioje yra darbuotojo nuolatinė gyvenamoji vieta, teismuose. 2. Šio skirsnio nuostatos nedaro poveikio teisei kelti priešieškinį teisme, kurioame žinioje, kaip nurodoma šiameoje dalyje skirsnyje, yra dar nebaigtas nagrinėti pagrindinis ieškinys. 21 straipsnis Šio skirsnio nuostatų galima nesilaikyti tik pagal susitarimą, kuris: 1. sudaromas po to, kai kyla ginčas; arba 2. leidžia darbuotojui iškelti bylą teismuose, kituose nei nurodyti šioje šiame dalyje skirsnyje. 6 skirsnis IšIMTINė JURISDIKCIJA 22 STRAIPSNIS ê 44/2001 (pritaikytas) ð naujas Toliau išvardyti teismai turi išimtinę jurisdikciją, neatsižvelgiant į nuolatinę gyvenamąją vietą: 1. teismo procesuose, kurių objektas yra daiktinės teisės į nekilnojamąjį turtą arba nekilnojamojo turto nuoma, valstybės narės, kurioje yra turtas, teismuose. √ Tačiau ∏ a) Tačiau teismo procesuose, kurių objektas yra nekilnojamojo turto nuoma laikinam privačiam naudojimui ne ilgesniam kaip šešių mėnesių iš eilės laikotarpiui, valstybės narės, kurioje yra atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta, teismai taip pat turi jurisdikciją, jeigu nuomininkas yra fizinis asmuo, ir jeigu nuomojamos nuosavybės turto savininko ir nuomininko nuolatinė gyvenamoji vieta ð susitarimo sudarymo arba bylos iškėlimo metu ï yra toje pačioje valstybėje narėje; ò naujas b) susitarimuose dėl patalpų nuomos profesiniams tikslams šalys gali susitarti, kad pagal 23 straipsnį jurisdikciją turi tam tikros valstybės narės teismas arba teismai; ê 44/2001 2. teismo procesuose, kurių objektas yra įstatų galiojimas, bendrovių ar kitų juridinių asmenų arba fizinių ar juridinių asmenų asociacijų steigimo galiojimas, negaliojimaso, likvidavimaso ar jų valdymo organų sprendimų galiojimas, valstybės narės, kurioje yra minėtos bendrovės, juridinio asmens arba asociacijos buveinė, teismuose. Minėtai buveinės vietai nustatyti teismas taiko savo tarptautinės privatinės teisės taisykles; 3. teismo procesuose, kurių objektas yra įrašų valstybiniuose registruose galiojimas, valstybės narės, kurioje tvarkomas registras, teismuose; ê 44/2001 (pritaikytas) 4. teismo procesuose, susijusiuose su patentų, prekės ženklų, dizainų pramoninių pavyzdžių arba kitų panašių teisių registracija arba galiojimu, kurias reikalaujama deponuoti arba registruoti, registracija arba galiojimu, √ nepaisant to, ar šis klausimas iškeltas pareiškiant ieškinį ar prieštaravimą,[25] ∏ valstybės narės, kurioje buvo kreiptasi dėl deponavimo arba registravimo, deponavimas arba registravimas buvo atliktas arba pagal Bendrijos √ Sąjungos ∏ dokumento arba tarptautinės konvencijos sąlygas yra laikomas atliktu, teismuose. ê 44/2001 Nepažeidžiant Europos patentų biuro jurisdikcijos, pagal 1973 m. spalio 5 d. Miunchene pasirašytą Europos patentų išdavimo konvenciją, kiekvienos valstybės narės teismai turi išimtinę jurisdikciją, neatsižvelgiant į nuolatinę gyvenamąją vietą, teismo procesuose, susijusiuose su bet kurio tai valstybei išduoto Europos patento registravimu arba galiojimu; 5. teismo procesuose, susijusiuose su teismo sprendimų vykdymu, valstybės narės, kurioje minėtas teismo sprendimas buvo arba turi būti įvykdytas, teismuose. 7 skirsnis SUSITARIMAS DėL JURISDIKCIJOS 23 STRAIPSNIS ê 44/2001 (pritaikytas) ð naujas 1. Jeigu šalys, kurių vienos arba daugiau nuolatinė gyvenamoji vieta yra valstybėje narėje, yra susitarusios, kad valstybės narės teismas arba teismai turi jurisdikciją spręsti bet kuriuos ginčus, kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių teisinių santykių, minėtas teismas arba minėti teismai turi jurisdikciją ð nebent susitarimas pagal tos valstybės narės teisę iš esmės negalioja nuo pat sudarymo momento ï . Tokia jurisdikcija yra išimtinė, jeigu šalys nebuvo susitarusios kitaip. Toks jurisdikciją suteikiantis susitarimas: ê 44/2001 (pritaikytas) a) priimamas arba paliudijamas raštu; arba b) priimamas tokia forma, kuri atitinka šalių tarpusavyje nustatytą praktiką; arba c) tarptautinės prekybos arba komercijos srityje priimamas tokia forma, kuri atitinka panaudojimą, apie kurį šalys žino arba turėjo žinoti, ir kurį tokioje prekyboje arba komercijoje plačiai žino ir vykdo kurio nuolat laikosi sutarčių, susijusių su konkrečia prekyba arba atitinkama komercija, šalys. 2. Bet kuris elektroninėmis priemonėmis perduodamas informacinis pranešimas, kuris yra ilgalaikis susitarimo įrašas, laikomas lygiaverčiu rašytinei formai. 3. Jeigu tokį susitarimą priima šalys, kurių nė vienos nuolatinė gyvenamoji vieta nėra valstybėje narėje, kitų valstybių narių teismai minėtų šalių ginčams neturi jurisdikcijos, išskyrus tuos atvejus, kai pasirinktas teismas arba teismai jurisdikcijos atsisakė. 3. Valstybės narės, kuriai turto patikėjimo dokumentu buvo suteikta jurisdikcija, teismas arba teismai turi išimtinę jurisdikciją bet kurioje byloje, iškeltoje patikėtojui, patikėtiniui arba naudos gavėjui, jeigu byla yra susijusi su turto patikėjimo santykiais tarp šių asmenų arba jų teisėmis ar įsipareigojimais pareigomis. 4. Susitarimai arba jurisdikciją suteikiančio turto patikėjimo dokumento nuostatos neturi teisinės galios, jeigu jie prieštarauja 13, 17 arba 21 straipsniui arba jeigu teismai, kurių jurisdikcija juose nenumatyta √ paneigiama ∏, turi išimtinę jurisdikciją pagal 22 straipsnį. 24 straipsnis 1. Be jurisdikcijos, kylančios iš kitų šio reglamento nuostatų, jurisdikciją turi valstybės narės teismas, į kurį atvyksta atsakovas. Ši taisyklė netaikoma, jeigu atsakovas atvyksta į teismą dėl jurisdikcijos užginčijimo arba jeigu pagal 22 straipsnį kitas teismas turi išimtinę jurisdikciją. ò naujas 2. Šio skyriaus 3, 4 ir 5 skirsniuose nurodytose bylose dokumentu, kuriuo iškeliama byla, arba lygiaverčiu dokumentu atsakovas turi būti informuojamas apie savo teisę ginčyti teismo jurisdikciją ir įstojimo į bylą pasekmes. Prieš nustatydamas savo jurisdikciją pagal šį straipsnį, teismas užtikrina, kad tokia informacija būtų pateikta atsakovui. 8 skirsnis PAPILDOMA JURISDIKCIJA IR FORUM NECESSITATIS 25 STRAIPSNIS Kai pagal 2–24 straipsnius jurisdikcijos neturi nė vienas valstybės narės teismas, byla teisminga valstybės narės, kurioje yra atsakovui priklausantis turtas, teismui, jei a) turto vertė nėra neproporcinga ieškinio vertei: ir b) ginčas turi pakankamą sąsają su valstybe nare, kurios teisme iškelta byla. 26 straipsnis Kai pagal šį reglamentą jurisdikcijos neturi nė vienas valstybės narės teismas, išimtiniais atvejais bylą gali nagrinėti tam tikros valstybės narės teismai, jei to reikia siekiant užtikrinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą arba teisę kreiptis į teismą, visų pirma: a) jei nepriimtina arba būtų neįmanoma bylą iškelti arba ją vesti trečiojoje valstybėje, su kuria ginčas glaudžiai susijęs; arba b) jei trečiojoje valstybėje dėl reikalavimo priimto teismo sprendimo nebūtų galima pripažinti ir vykdyti valstybėje narėje, kurios teisme byla iškelta pagal jos nacionalinę teisę, o toks pripažinimas ir vykdymas būtinas siekiant užtikrinti, kad būtų įgyvendintos ieškovo teisės; ir ginčas turi pakankamą sąsają su valstybe nare, kurios teisme iškelta byla. ê 44/2001 ð naujas 89 SKIRSNIS JURISDIKCIJOS IR PRIIMTINUMO TIKRINIMAS 2527 straipsnis Jeigu valstybės narės teismui pateikiamas reikalavimas, iš esmės susijęs su byla, kuri pagal 22 straipsnį priskiriama išimtinei kitos valstybės narės teismų jurisdikcijai ð jam pagal šį reglamentą neteisminga ï , pirmiau nurodytas teismas savo iniciatyva viešai paskelbia, kad neturi jurisdikcijos. ê 44/2001 (pritaikytas) 2628 straipsnis 1. Jeigu atsakovui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta yra vienoje valstybėje narėje, byla iškeliama kitos valstybės narės teisme ir jis neatvyksta į teismą, teismas savo iniciatyva viešai paskelbia, kad neturi jurisdikcijos, nebent jo jurisdikcija numatyta šio reglamento nuostatose. 2. Teismas sustabdo bylos procesą nagrinėjimą, kol įrodoma, kad atsakovas turėjo galimybę laiku gauti bylos iškėlimo arba lygiavertį dokumentą, kad galėtų susitarti dėl pasirengti savo gynybaios, arba kad buvo imtasi visų šiam tikslui būtinų priemonių. ê 44/2001 ð naujas 32. 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1348/2000 dėl civilinių arba komercinių bylų teisminių ir neteisminių dokumentų įteikimo valstybėse narėse[26] Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1393/2007[27] 19 straipsnios 1, 2 ir 3 dalys taikomosas vietoj 2 dalies nuostatų, jeigu pagal šį reglamentą bylos iškėlimo dokumentą ar lygiavertį dokumentą viena valstybė narė turi perduoti kitai valstybei narei. 43. Kai Reglamento (EB) Nr. 1348/2000 1393/2007 nuostatos netaikomos, galioja 1965 m. lapkričio 15 d. Hagos konvencijos dėl civilinių ir komercinių bylų teisminių ir neteisminių dokumentų įteikimo užsienyje, jeigu bylos iškėlimo dokumentas, arba lygiavertis dokumentas turi būti perduotas, kaip nurodoma šioje konvencijoje. 910 SKIRSNIS LIS PENDENS – SUSIJę IEšKINIAI 2729 straipsnis 1. ð Nepažeidžiant 32 straipsnio 2 dalies, ï Jjeigu skirtingų valstybių narių teismuose iškeliamos bylos tuo pačiu ieškinio pagrindu ir tarp tų pačių šalių, bet kuris teismas, kitas nei teismas, kuriame byla buvo iškelta pirmoji byla vėliau , savo iniciatyva sustabdo bylos procesą nagrinėjimą, kol nustatoma pirmojo iškėlusio bylą teismo jurisdikcija. ò naujas 2. 1 dalyje nurodytais atvejais teismas, kuriame byla iškelta pirmiau, savo jurisdikciją nustato per 6 mėnesius, nebent tai neįmanoma dėl išimtinių aplinkybių. Bet kurio kito teismo, į kurį kreiptasi dėl ginčo, prašymu teismas, kuriame byla iškelta pirmiau, jį informuoja, kada byla jame iškelta ir ar jis nustatė savo jurisdikciją dėl ginčo, o jei to nepadarė – kada preliminariai nustatys jurisdikciją. ê 44/2001 23. Jeigu nustatoma teismo, kuriame byla buvo iškelta pirmiauoji byla, jurisdikcija, bet kuris teismas, kitas nei pirmiau nurodytas teismas, atsisako jurisdikcijos pastarojo naudai. ò naujas 4. Jei sutarta arba paskirta arbitražo vieta yra tam tikroje valstybėje narėje, kitos valstybės narės teismai, kurių jurisdikcija ginčijama remiantis arbitražiniu susitarimu, sustabdo bylos nagrinėjimą, kai į valstybės narės, kurioje yra arbitražo vieta, teismus arba į arbitražinį teismą kreipiamasi su pagrindiniu arba šalutiniu klausimu dėl tokio arbitražinio susitarimo buvimo, galiojimo arba pasekmių. Ši dalis neužkerta kelio teismui, kurio jurisdikcija ginčijama, atsisakyti jurisdikcijos pirmiau nurodytais atvejais, jei to reikalaujama pagal jo nacionalinę teisę. Jei nustatomas arbitražinio susitarimo buvimas, galiojimas arba pasekmės, teismas, kuriame iškelta byla, atsisako savo jurisdikcijos. Ši dalis netaikoma II skyriaus 3, 4 ir 5 skirsniuose nurodytuose ginčuose. ê 44/2001 2830 straipsnis 1. Jeigu skirtingų valstybių narių teismųuose žinioje yra nagrinėjamos susijęusios bylos ieškiniai, bet kuris teismas, kitas nei teismas, kuriame byla buvo iškelta vėliau pirmoji byla, gali sustabdyti savo bylos procesą nagrinėjimą. ê 44/2001 (pritaikytas) 2. Jeigu √ teisme, kuriame byla iškelta pirmiau, ∏ šieos bylos ieškinys yra nagrinėjamasos pirmąjaosios instancijaos teisme, bet kuris kitas teismas, kitas nei teismas, kuriame buvo iškelta pirmoji byla, vienos iš šalių prašymu taip pat gali atsisakyti jurisdikcijos, jeigu nagrinėjamose bylose jurisdikciją nagrinėti tuos ieškinius turi pirmiauąją bylą iškėlęs teismas ir jeigu jo įstatymas leidžia minėtas bylas nagrinėti kartu. ê 44/2001 3. Pagal šį straipsnį bylos ieškiniai laikytinios susijusiaisomis, kai jieos yra tokieos panašūsios, kad juosas tikslinga nagrinėti ir spręsti kartu, siekiant išvengti sprendimų nesuderinamumo rizikos, atsirandančios bylas nagrinėjant atskirai. ò naujas 31 straipsnis Jei bylos nagrinėjimas iš esmės yra tam tikros valstybės narės teismo žinioje, o į kitos valstybės narės teismus kreiptasi su prašymu skirti laikinąsias priemones, įskaitant apsaugos priemones, šie teismai bendradarbiauja, kad užtikrintų tinkamą bylos nagrinėjimo iš esmės ir laikinųjų apsaugos priemonių procedūros koordinavimą. Teismas, į kurį kreiptasi su prašymu skirti laikinąsias priemones, įskaitant apsaugos priemones, visų pirma prašo kito teismo suteikti informacijos apie reikšmingas bylos aplinkybes, pavyzdžiui, prašomų priemonių skubą arba teismo, kuriame byla nagrinėjama iš esmės, atsisakymą skirti panašias priemones. ê 44/2001 2932 straipsnis 1. Jeigu bylos ieškiniai priskiriamios išimtinei kelių teismų jurisdikcijai, bet kuris teismas, kitas nei teismas, kuriame byla buvo iškelta pirmiauą kartą, atsisako jurisdikcijos pastarojo teismo naudai. ò naujas 2. Kai 23 straipsnyje nurodytame susitarime išimtinė jurisdikcija suteikiama tam tikros valstybės narės teismui arba teismams, kitos valstybės narės teismai neturi jurisdikcijos nagrinėti ginčo, kol susitarime numatytas teismas arba teismai neatsisako savo jurisdikcijos, išskyrus šio skyriaus 3, 4 ir 5 skirsniuose nustatytus susitarimus. ê 44/2001 3033 straipsnis 1. Pagal šį skirsnį laikoma, kad byla teisme iškeliama tuomet: 1.a) kai teismui įteikiamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokumentas, nurodantis, kad ieškovas ėmėsi būtinų priemonių, kad minėtas dokumentas būtų įteiktas atsakovui; arba 2.b) jeigu pirmiausia dokumentas turi būti įteiktas ne teismui, kai jį gauna už dokumento įteikimą atsakinga institucija, jeigu ieškovas ėmėsi būtinų priemonių, kad minėtas dokumentas būtų pateiktas teismui. ò naujas b punkte nurodyta už dokumento įteikimą atsakinga institucija yra institucija, kuri pirmoji gauna įteiktinus dokumentus. 2. 1 dalyje nurodyti teismai ir institucijos, atsakingos už dokumentų įteikimą, prireikus pažymi bylos iškėlimo dokumento įteikimo datą ir laiką arba įteiktino dokumento gavimo faktą. 3. Šiame skirsnyje laikoma, kad į arbitražinį teismą kreiptasi, kai šalis paskyrė arbitrą arba paprašė įtaigos, institucijos arba teismo pagalbos teismui suformuoti. 34 straipsnis 1. Nepažeidžiant 3–7 straipsnių taisyklių, jei kreipiantis į valstybės narės teismą, byla tuo pačiu ieškinio pagrindu ir tarp tų pačių šalių yra trečiosios valstybės teismų žinioje, valstybės narės teismas gali sustabdyti bylos nagrinėjimą, jei: a) trečiosios valstybės teisme byla iškelta pirmiau; b) galima tikėtis, kad trečiosios valstybės teismas per protingą laikotarpį priims sprendimą, kurį bus galima pripažinti ir prireikus vykdyti toje valstybėje narėje; ir c) teismas yra įsitikinęs, kad tai būtina norint tinkamai vykdyti teisingumą. 2. Kol bylos nagrinėjimas sustabdytas, šalis, iškėlusi bylą valstybės narės teisme, išsaugo teisę sustabdyti tos valstybės narės teisėje numatyto senaties termino skaičiavimą. Teismas šalies prašymu arba savo iniciatyva bet kuriuo metu gali panaikinti bylos nagrinėjimo sustabdymą, jei įvykdomos šios sąlygos: a) bylos nagrinėjimas trečiosios valstybės teisme taip pat sustabdytas arba nutrauktas; b) teismas mano, kad mažai tikėtina, jog bylos nagrinėjimas trečiosios valstybės teisme bus užbaigtas per protingą terminą; c) panaikinti bylos nagrinėjimo sustabdymą būtina siekiant tinkamai vykdyti teisingumą. 4. Teimas šalies prašymu arba savo iniciatyva nutraukia bylos nagrinėjimą, jei byla baigta nagrinėti trečiosios valstybės narės teisme ir priimtas toje valstybėje vykdytinas teismo sprendimas arba sprendimas, kurį galima pripažinti arba prireikus vykdyti valstybėje narėje. ê 44/2001 1011 SKIRSNIS LAIKINOSIOS, įSKAITANT APSAUGOS, PRIEMONėS ò naujas 35 straipsnis Kai tam tikros valstybės narės teismai turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės, jie turi jurisdikciją skirti laikinąsias priemones, įskaitant apsaugos priemones, kurios numatytos pagal tos valstybės teisę. ê 44/2001 (pritaikytas) ð naujas 3136 straipsnis Prašymas dėl laikinųjų, įskaitant ir apsaugos, priemonių, kurias numato tos valstybės įstatymas teisė, taikymo gali būti paduotas valstybės narės teismui, net jeigu pagal šį Reglamentą kitos valstybės narės teismai ð arba arbitražinis teismas ï turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės. ê 44/2001 (pritaikytas) III SKYRIUS TEISMO SPRENDIMŲ PRIPAŽINIMAS √ , VYKDOMUMAS ∏ IR VYKDYMAS 32 straipsnis Šiame reglamente „teismo sprendimas“ reiškia bet kokį valstybės narės teismo sprendimą, nepaisant to kaip jis yra įvardijamas, įskaitant dekretą, įsakymą, nutartį ar teismo įsakymų, o taip pat ir teismo pareigūno nurodymą dėl sumokėtino žyminio mokesčio bei išlaidų, susijusių su bylos nagrinėjimu. ò naujas 37 straipsnis 1. Šiame skyriuje reglamentuojamas teismų sprendimų, kuriems taikomas šis reglamentas, pripažinimas, vykdomumas ir vykdymas. 2. 1 skirsnis taikomas visiems teismo sprendimams, išskyrus nurodytus 3 dalyje. 3. 2 skirsnis taikomas kitoje valstybėje narėje priimtiems teismo sprendimams a) dėl nesutartinių prievolių, kylančių dėl privatumo ir asmeninių teisių pažeidimo, įskaitant šmeižtą, ir b) bylose dėl neteisėta verslo praktika padarytos žalos atlyginimo nukentėjusių šalių daugetui, kurias iškėlė i. valstybinė institucija, ii. ne pelno siekianti organizacija, kurios pagrindinė paskirtis ir veikla – neatlygintinai atstovauti fiziniams ir juridiniams asmenims ir ginti jų interesus teikiant jiems teisinę konsultaciją arba atstovaujant teisme, arba iii. daugiau nei dvylikos ieškovų grupė. 4. 4. Nepažeidžiant Komisijos kompetencijos atsižvelgiant į valstybių narių nacionalinės teisės nuostatų suderinimo lygį ir Sąjungos teisės vystymąsi bet kuriuo metu pasiūlyti 1 skirsnio taisykles pradėti taikyti teismo sprendimams, patenkantiems į 3 dalies b punkto taikymo sritį, praėjus trejiems metams po šio reglamento įsigaliojimo arba anksčiau, jei Komisija pasiūlytų toliau tęsti derinimą, Komisija pateikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ataskaitą, kurioje įvertinama, ar tebėra būtina 3 dalies b punkte nurodytose bylose priimtiems teismo sprendimams taikyti pripažinimo ir vykdymo procedūrą. 1 SKIRSNIS TEISMO SPRENDIMAI , KURIų NEREIKIA PASKELBTI VYKDYTINAIS 1 POSKIRSNIS EGZEKVATūROS PANAIKINIMAS 38 STRAIPSNIS 1. Pagal šio skyriaus nuostatas vienoje valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas pripažįstamas kitoje valstybėje narėje netaikant jokios specialios procedūros ir nenumatant galimybės ginčyti jo pripažinimą. 2. Vienoje valstybėje narėje priimtas sprendimas, kuris yra vykdytinas toje valstybėje narėje, vykdytinas ir kitoje valstybėje narėje nereikalaujant jo paskelbti vykdytinu. 39 straipsnis 1. Šalis, norinti kitoje valstybėje narėje remtis pagal 38 straipsnio 1 dalį pripažintu teismo sprendimu, pateikia teismo sprendimo kopiją, atitinkančią sąlygas, būtinas jos autentiškumui patvirtinti. 2. Teismas, kuriame remiamasi pripažintu teismo sprendimu, prireikus gali nurodyti juo besiremiančiai šaliai pateikti I priede nustatytos formos kilmės teismo išduotą pažymą ir formos turinio transliteraciją arba vertimą, kaip nustatyta 69 straipsnyje. Kilmės teismas suinteresuotosios šalies prašymu taip pat išduoda tokią pažymą. 3. Teismas, kuriame remiamasi pripažintu teismo sprendimu, gali visiškai arba iš dalies sustabdyti bylos nagrinėjimą, jei teismo sprendimas ginčijamas kilmės valstybėje narėje arba prašoma jį peržiūrėti pagal 45 arba 46 straipsnius. 2 poskirsnis VYKDYMAS 40 STRAIPSNIS Vykdytinas teismo sprendimas ipso iure suteikia teisę taikyti apsaugos priemones, numatytas vykdymo valstybės narės teisėje. 41 straipsnis 1. Pagal šio skyriaus nuostatas kitoje valstybėje narėje priimtų teismo sprendimų vykdymo procedūrą reglamentuoja vykdymo valstybės narės teisė. Vienoje valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas, vykdytinas vykdymo valstybėje narėje, joje vykdomas tokiomis pačiomis sąlygomis kaip toje valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas. 2. Nepaisant 1 dalies, vykdymo valstybės narės teisėje numatyti atsisakymo vykdyti arba vykdymo sustabdymo pagrindai netaikomi, kai jie susiję su 43–46 straipsnių aplinkybėmis. 42 straipsnis 1. Jei kitoje valstybėje narėje vykdomas kitas nei 2 dalyje nurodytas teismo sprendimas, pareiškėjas kompetentingai vykdymo institucijai pateikia: a) teismo sprendimo kopiją, atitinkančią sąlygas, būtinas jo autentiškumui patvirtinti, ir b) I priede nurodytos formos kilmės teismo išduotą pažymą, kuria patvirtinama, kad teismo sprendimas vykdytinas ir kurioje pateikiama teismo sprendimo santrauka ir informacija apie atlygintinas proceso išlaidas ir apskaičiuotas palūkanas. 2. Jei kitoje valstybėje narėje vykdomas teismo sprendimas, kuriuo paskiriamos laikinosios priemonės, įskaitant apsaugos priemones, pareiškėjas kompetentingai vykdymo institucijai pateikia: a) teismo sprendimo kopiją, atitinkančią sąlygas, būtinas jo autentiškumui patvirtinti; ir b) I priede nurodytos formos kilmės teismo išduotą pažymą, kurioje aprašomos priemonės ir patvirtinama, kad i) teismas turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės; ir ii) atsakovas turi teisę ginčyti priemonę pagal kilmės valstybės narės teisę, kai priemonė paskiriama neįteikus jam šaukimo atvykti į teismą ir kurią ketinama vykdyti prieš tai jam neįteikus vykdomojo dokumento. 3. Kompetentinga institucija prireikus gali paprašyti pateikti 1 ir 2 dalių b punkte nurodytos formos turinio transliteraciją arba vertimą pagal 69 straipsnį. 4. Kompetentingos institucijos neturi teisės reikalauti, kad pareiškėjas pateiktų teismo sprendimo vertimą. Tačiau vertimo gali būti reikalaujama, jei ginčijamas teismo sprendimo vykdymas ir vertimas atrodo reikalingas. 43 straipsnis Kompetentinga vykdymo valstybės narės institucija atsakovo prašymu atsisako visiškai arba iš dalies vykdyti teismo sprendimą, jei a) jis yra nesuderinamas su teismo sprendimu, priimtu vykdymo valstybėje narėje dėl ginčo tarp tų pačių šalių; b) jis yra nesuderinamas su anksčiau kitoje valstybėje narėje arba trečiojoje valstybėje priimtu teismo sprendimu dėl ieškinio tuo pačiu pagrindu tarp tų pačių šalių, jei ankstesnis teismo sprendimas atitinka privalomas teismo sprendimų pripažinimo vykdymo valstybėje narėje sąlygas. 44 straipsnis 1. Jei teismo sprendimą prašoma peržiūrėti pagal 45 arba 46 straipsnius, kompetentinga vykdymo valstybės narės institucija atsakovo prašymu gali: a) vykdymo procedūrą apriboti taikant tik apsaugos priemones; b) vykdymą susieti su sąlyga, pagal kurią sprendimas vykdomas tik pateikus jos nustatytą užtikrinimą; arba c) visiškai arba iš dalies sustabdyti teismo sprendimo vykdymą. 2. Kompetentinga institucija atsakovo prašymu sustabdo teismo sprendimo vykdymą, kai to teismo sprendimo vykdymas sustabdomas kilmės valstybėje narėje. 3. Jei apsaugos priemonė paskirta neįteikus atsakovui šaukimo atvykti į teismą ir įvykdyta prieš tai jam neįteikus vykdomojo dokumento, kompetentinga institucija gali atsakovo prašymu sustabdyti vykdymą, jei atsakovas priemonę ginčijo kilmės valstybėje narėje. 3 poskirsnis BENDROSIOS NUOSTATOS 45 straipsnis 1. Į teismo procesą kilmės valstybėje narėje neatvykęs atsakovas turi teisę prašyti kompetentingo tos valstybės narės teismo peržiūrėti teismo sprendimą, jei a) jam laiku nebuvo įteiktas bylos iškėlimo arba lygiavertis dokumentas, kad jis galėtų pasirengti gynybai; arba b) dėl nenugalimos jėgos arba išimtinių aplinkybių jis ne dėl savo kaltės negalėjo pateikti prieštaravimo; nebent jis teismo sprendimo neginčijo, nors tokią galimybę turėjo. 2. Prašymas pateikiamas naudojantis II priede nurodyta forma. 3. Prašymas gali būti pateikiamas tiesiogiai kilmės valstybės narės teismui, kompetentingam peržiūrėti teismo sprendimą pagal šį straipsnį. Prašymas taip pat gali būti pateikiamas kompetentingam vykdymo valstybės narės teismui, kuris nedelsdamas ryšio priemonėmis, apie kurias pranešta pagal 87 straipsnio b punktą, perduoda prašymą kompetentingam kilmės valstybės narės teismui. 4. Prašymas peržiūrėti teismo sprendimą pateikiamas nedelsiant, bet kokiu atveju nė vėliau kaip per 45 dienas nuo to momento, kai atsakovas faktiškai sužinojo teismo sprendimo turinį ir galėjo imtis veiksmų. Kai atsakovas prašo peržiūrėti teismo sprendimą vykdymo procedūros metu, terminas pradedamas skaičiuoti ne vėliau kaip nuo pirmosios vykdymo priemonės, dėl kurios jis visiškai arba iš dalies negali disponuoti savo turtu, taikymo dienos. Laikoma, kad prašymas pateiktas, kai jį gauna kuris nors 3 dalyje nurodytas teismas. 5. Jei prašymas peržiūrėti teismo sprendimą akivaizdžiai nepagrįstas, teismas nedelsdamas, tačiau bet kokiu atveju ne vėliau kaip per 30 dienų nuo prašymo gavimo jį atmeta. Tokiu atveju teismo sprendimas lieka galioti. Jei teismas nusprendžia, kad yra vienas iš 1 dalyje nurodytų sprendimo peržiūrėjimo pagrindų, teismo sprendimas panaikinamas. Tačiau šalis, kurios prašymu buvo priimtas kilmės teismo sprendimas, nepraranda per pirminį bylos nagrinėjimą įgytų teisių dėl senaties termino sustabdymo. 6. Ši nuostata taikoma vietoj Reglamento (EB) Nr. 1393/2007 19 straipsnio 4 dalies, jei viena valstybė narė kitai valstybei narei pagal tą reglamentą turi perduoti bylos iškėlimo ar lygiavertį dokumentą. 46 straipsnis 1. 45 straipsnio nereglamentuojamais atvejais šalis turi teisę prašyti nepripažinti arba nevykdyti teismo sprendimo, jei pripažinimas arba vykdymas prieštarautų pagrindiniams principams, kuriais grindžiama teisė į teisingą bylos nagrinėjimą. 2. Prašymas pateikiamas III priede nurodytam vykdymo valstybės narės teismui. Teritorinė jurisdikcija nustatoma pagal šalies, kurios atžvilgiu reikalaujama pripažinti arba vykdyti teismo sprendimą, nuolatinę gyvenamąją vietą arba sprendimo vykdymo vietą. 3. Prašymo pateikimo procedūrą reglamentuoja vykdymo valstybės narės teisė. 4. Jei prašymas akivaizdžiai nepagrįstas, teismas nedelsdamas, tačiau bet kokiu atveju ne vėliau kaip per 30 dienų nuo prašymo gavimo jį atmeta. 5. Jei teismas nusprendžia, kad prašymas pagrįstas, teismo sprendimas nepripažįstamas ir nevykdomas. 6. Pagal šį straipsnį priimtą teismo sprendimą galima ginčyti tik pateiktus IV priede nurodytą skundą. 7. Teismas, kuriam pagal šį straipsnį pateiktas prašymas, gali sustabdyti bylos nagrinėjimą, jei teismo sprendimas kilmės valstybėje narėje buvo apskųstas įprastine tvarka arba jeigu tokio skundo pateikimo terminas dar nesibaigė. Jei tokio skundo pateikimo terminas dar nesibaigė, teismas gali nurodyti terminą, per kurį skundas turi būti pateiktas. 8. Bylos nagrinėjimo pagal šį straipsnį išlaidos, įskaitant kitos šalies bylinėjimosi išlaidas, priteisiamos pralaimėjusiai šaliai. ê 44/2001 (pritaikytas) 12 SKIRSNIS √ TEISMO SPRENDIMAI, KURIUOS PEREINAMUOJU LAIKOTARPIU REIKIA PASKELBTI VYKDYTINAIS ∏ TEISMO SPRENDIMų PRIPAžINIMAS 3347 straipsnis 1. Vienoje valstybėje narėje Ö 37 straipsnio 3 dalyje nurodytose bylose Õ priimtas teismo sprendimas turi būti pripažintas kitoje valstybėje narėje nereikalaujant pradėti kokio nors specialaus proceso. 2. Bet kuri suinteresuota šalis, kuri pateikia teismo sprendimo pripažinimo klausimą kaip ginčo esmę, gali pagal šio skyriaus 2 ir 63 skirsniuose numatytą tvarką, √ 50–63 straipsniuose numatyta tvarka ∏ kreiptis dėl nutarties dėl teismo sprendimo pripažinimo išdavimo. ê 44/2001 (pritaikytas) 3. Jei proceso baigtis valstybės narės teisme priklauso nuo √ nepagrindinio ∏ neesminio pripažinimui klausimo √ dėl pripažinimo ∏ nustatymo sprendimo, teismas turi jurisdikciją tokįio klausimąo nusprendimui spręsti. ê 44/2001 (pritaikytas) 3448 straipsnis Teismo sprendimas nėra pripažįstamas: 1. jei toks pripažinimas yra aiškiai prieštaraujantis valstybės narės, kurioje siekiama jį pripažinti, viešajai tvarkai √ ( ordre public ) ∏ ; ê 44/2001 2. jei jis buvo priimtas atsakovui nedalyvaujant procese, ir jei atsakovas neturėjo galimybės negavo laiku ir tinkamu būdu gauti bylos iškėlimo arba lygiaverčio dokumento, kad galėtų susitarti dėl savo pasirengti gynybaios, išskyrus, jei atsakovas nepradėjo proceso siekdamas nesiėmė veiksmų apskųsti tokį sprendimą, kai tai jam buvo įmanoma padaryti; 3. jei jis yra nesuderinamas su sprendimu, priimtu dėl ginčo tarp tų pačių šalių prašomoje sprendimo pripažinimo valstybėje narėje, kurioje prašoma pripažinti teismo sprendimą; ê 44/2001 (pritaikytas) 4. jei jis yra nesuderinamas su anksčiau priimtu kitoje valstybėje narėje arba trečiojoje valstybėje priimtu teismo sprendimu dėl ieškinio tuo pačiu pagrindu tarp tų pačių šalių, jei su sąlyga, kad ankstesnis sprendimas atitinka sprendimų pripažinimo sąlygas prašomoje pripažinti valstybėje narėje √ , kurioje prašoma pripažinti teismo sprendimą ∏ . ê 44/2001 ð naujas 35 straipsnis 1. Be to, sprendimas nėra pripažįstamas, jei jis prieštarauja II skyriaus 3, 4 ar 6 skirsniams, arba 72 straipsnyje numatytu atveju. 2. Nagrinėdamas pirmiau minėtoje dalyje numatytus jurisdikcijos pagrindus, prašomas teismas ar kompetentinga institucija yra įpareigotas kilmės valstybės narės teismo faktų aiškinimu. 3. Priklausomai nuo 1 dalies, kilmės valstybės narės teismo jurisdikcija gali nebūti peržiūrima. 34 straipsnio 1 punkte minimas viešosios tvarkos kriterijus negali būti taikomas taisyklėms dėl jurisdikcijos. 3749 straipsnis 1. Valstybės narės, kurioje prašoma pripažinti kitoje valstybėje narėje priimtą teismo sprendimą, teismas, gali sustabdoyti bylos nagrinėjimą, jei šis sprendimas yra įprastai apskundžiamas ð nutarties vykdymas kilmės valstybėje narėje sustabdytas dėl to, kad nutartis buvo apskųsta ï . 2. Valstybės narės, kurioje prašoma pripažinti Airijoje ar Jungtinėje Karalystėje priimtą teismo sprendimą, teismas, gali sustabdyti bylos nagrinėjimą, jei sprendimo vykdymas yra sustabdomas dėl jo apskundimo jį priėmusio teismo valstybėje. ê 44/2001 (pritaikytas) 2 SKIRSNIS TEISMO SPRENDIMO VYKDYMAS 3850 straipsnis 1. Valstybėje narėje priimtas ir joje turintis būti vykdytinasomas teismo sprendimas vykdomas √ vykdytinas ∏ kitoje valstybėje narėje √ kitose valstybėse narėse ∏ , kai suinteresuotos šalies prašymu jis ten buvo paskelbtas vykdytinu toje kitoje valstybėje narėje √ 51–63 straipsniuose numatyta tvarka ∏ . ê 44/2001 2. Tačiau Jungtinėje Karalystėje toks teismo sprendimas vykdomas Anglijoje ir Velse, Škotijoje arba Šiaurės Airijoje, kai suinteresuotos šalies prašymu jis buvo užregistruotas vykdyti toje Jungtinės Karalystės dalyje. 3951 straipsnis ê 44/2001 (pritaikytas) ð naujas 1. Prašymas √ dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu ∏ pateikiamas II priedo sąraše nurodytam ð vykdymo valstybės narės ï teismui ar kompetentingai institucijai ð , apie kurią ta valstybė narė pagal 87 straipsnio d punktą pranešė Komisijai ï . ê 44/2001 2. Vietos Teritorinė jurisdikcija nustatoma pagal šalies, kurios atžvilgiu reikalaujama vykdyti sprendimą, nuolatinę gyvenamąją vietą arba sprendimo vykdymo vietą. 4052 straipsnis ê 44/2001 (pritaikytas) 5. Prašymo Ö dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu Õ pateikimo procedūrą reglamentuoja Ö vykdymo Õ valstybės narės, kurioje prašoma vykdyti sprendimą, įstatymai. 6. Ö Prie prašymo pridedami šie dokumentai: Õ √ a) teismo sprendimo kopija, atitinkanti sąlygas, būtinas jo autentiškumui patvirtinti, ∏ √ b) kilmės valstybės narės teismo arba kompetentingos institucijos išduota VI priede nustatytos formos pažyma, nepažeidžiant 53 straipsnio. ∏ ê 44/2001 2. Pareiškėjas privalo nurodyti adresą, pagal kurį turi būti įteikti teismo proceso dokumentai, teismo, į kurį kreipiamasi, jurisdikcijoje. Jeigu valstybės narės, kurioje prašoma vykdyti sprendimą, įstatymuose nėra numatytas tokio adreso pateikimas, pareiškėjas paskiria atstovą ad litem. 3. Prie prašymo pridedami 53 straipsnyje nurodyti dokumentai. 5553 straipsnis 1. Jeigu 54 52 straipsnioyje 2 dalies b punkte nurodytas pažymėjimas nepateikiamas, teismas arba kompetentinga institucija gali nustatyti jos pateikimo laiką terminą arba priimti lygiavertį dokumentą ar, jeigu ji mano, kad turi pakankamai informacijos, apsieiti be nereikalauti minėtos pažymėjimos. ê 44/2001 (pritaikytas) 2. √ 1 dalyje nurodytu atveju, ∏ Jjeigu teismas arba kompetentinga institucija reikalauja, reikia pateikti šių dokumentų vertimą. Vertimą patvirtina vienoje iš valstybių narių specialiai įgaliotas asmuo. 4154 straipsnis Sprendimas paskelbiamas vykdytinu √ jo neperžiūrint pagal 48 straipsnį ∏ iš karto, kai užbaigiami 53 52 straipsnyje nurodyti formalumai, jo neperžiūrint 34 ir 35 straipsniuose nurodyta tvarka. Šalis, kurios atžvilgiu sprendimas yra vykdytinas, šiame bylos proceso etape neturi jokios teisės pateikti prašymo. 4255 straipsnis 1. Pareiškėjas iš karto informuojamas apie nutartį, susijusią su prašymu dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu, √ vykdymo ∏ valstybės narės, kurioje prašoma vykdyti sprendimą, įstatymo nustatyta tvarka. ê 44/2001 2. Prašymas dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu pateikiamas šaliai, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti sprendimą, kartu su teismo sprendimu, jeigu jis minėtai šaliai dar nepateiktas. 4356 straipsnis 1. Bet kuri šalis gali apskųsti nutartį, susijusią su prašymu dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu. ê 44/2001 (pritaikytas) ð naujas 2. Skundas turi būti pateiktas III priedo sąraše nurodytam ð vykdymo valstybės narės teismui , apie kurį ta valstybė narė pagal 87 straipsnio e punktą pranešė Komisijai ï . 3. Skundas nagrinėjamas pagal konfliktų sprendimo tvarką ginčo teiseną reglamentuojančias taisykles. 4. Jeigu šalis, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti sprendimą, neatvyksta į apeliacinį teismą, nagrinėjantį bylą, susijusią su pareiškėjo pateiktua skundu apeliacija, 26 straipsnio 2–4 dalys 28 straipsnis taikomaos netgi tuomet, kai šalies, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti sprendimą, nuolatinė gyvenamoji vieta yra bet √ nėra ∏ kurioje √ nors ∏ valstybėje narėje. 5. Skundas dėl sprendimo paskelbimo vykdytinu turi būti priimtas pateiktas per vieną mėnesį ð 30 dienų ï nuo sprendimo įteikimo. Jeigu šalies, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti sprendimą, nuolatinė gyvenamoji vieta yra valstybėje narėje, kitoje nei valstybė narė, kurioje sprendimas buvo paskelbtas vykdytinu, laikotarpis, per kurį jį galima apskųsti, yra du