KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl reikalavimų, taikomų vaikams, kertantiems valstybių narių išorės sienas /* COM/2013/0567 final */





KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl reikalavimų, taikomų vaikams, kertantiems valstybių narių išorės sienas 1. Įžanga 2009 m. gegužės 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 444/2009[1], iš dalies keičiančiu Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2252/2004 dėl valstybių narių išduodamų pasų ir kelionės dokumentų apsauginių savybių ir biometrikos standartų (toliau – reglamentas), nustatytas principas „vienas asmuo, vienas pasas“. Pagal šį principą pasai ir kelionės dokumentai išduodami kaip individualūs dokumentai; šeimos ar kitų grupės pasų nebegalima išduoti. Šį principą rekomendavo Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija (TCAO) jau 1997 m., nes manoma, kad saugiau, jei kiekvienas asmuo, įskaitant vaikus, turi savo pasą[2]. Ši ataskaita parengta laikantis reglamento 1 straipsnyje nustatyto įpareigojimo, pagal kurį „ne vėliau kaip 2012 m. birželio 26 d. Komisija pateikia ataskaitą, kurioje būtų išdėstyti reikalavimai, taikomi tais atvejais, kai keliaujantys vieni arba lydimi vaikai kerta išorines valstybių narių sienas, ir prireikus pateikia pasiūlymus dėl atitinkamų iniciatyvų, kuriomis būtų siekiama užtikrinti bendrą strategiją nustatant vaikų, kertančių valstybių narių išorines sienas, apsaugos taisykles“. Šis dokumentas pagrįstas išsamiu Komisijos užsakymu atliktu tyrimu (toliau – tyrimas[3]) dėl ES, jos valstybių narių ir Šengeno asocijuotųjų šalių[4] teisės aktų ir praktikos dėl ES ir trečiųjų šalių vaikų[5], vienų ar lydimų, kertančių išorės sienas[6]. Ataskaitoje (konkrečiai) nagrinėjami vaikų, teisėtai kertančių išorės sienas, patikrinimai. 2. Principo „vienas asmuo, vienas pasas“ įgyvendinimas Dauguma valstybių narių jau daug metų laikosi šio principo. Vis dėlto reglamente nustatytas pereinamasis laikotarpis, per kurį valstybės narės iki 2012 m. birželio 26 d. turėjo įgyvendinti principą taip, kad dokumento savininkui tai nekeistų pirminio dokumento galiojimo laiko. Įgyvendinant šią nuostatą: · nuo 2012 m. birželio 26 d. ES piliečių pasai turi būti išduodami tik kaip individualūs dokumentai; · po šios datos visi vaikai, nesvarbu, kokio amžiaus, turi turėti savo ES pasą ir negali keliauti vieni vien tik remiantis įrašu savo tėvų pasuose; · tėvų pasai jiems (t. y. pasų savininkams) tebegalioja po 2012 m. birželio 26 d., net jei juose įrašyti jų vaikų vardai. Tačiau kai kurios valstybės narės kitaip suprato pereinamojo laikotarpio pobūdį ir tvirtino, kad jos ir toliau galėjo iki 2012 m. birželio 26 d. išduoti pasus, kuriuose įrašyti vaikų vardai (vadinamuosius šeimos pasus), ir kad vaikų įrašai galios visą paso galiojimo laikotarpį. Komisija atitinkamoje Tarybos darbo grupėje aiškiai nurodė, kad toks aiškinimas prieštarautų nuostatos tikslui ir trejų metų pereinamojo laikotarpio nustatymui. Komisija pateikė daugiau gairių šiuo klausimu 2012 m. gruodžio 14 d. Rekomendacijoje[7], kuria iš dalies keičiama Rekomendacija, nustatanti bendrą „Praktinį sienos apsaugos pareigūnų vadovą (Šengeno vadovą)“ valstybių narių kompetentingoms institucijoms naudoti vykdant asmenų kontrolę prie sienų (C(2006) 5186 galutinis)[8]. Joje paaiškinama, kad reglamentas netaikomas Airijai ir Jungtinei Karalystei, taip pat trečiųjų šalių išduotiems pasams. Rekomendacijoje primenama, kad taikomos Direktyvos 2004/38/EB[9] dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje nuostatos. Pagal šios direktyvos[10] 5 straipsnio 4 dalį, jeigu tėvų pasuose įrašyti vaikai neturi savo paso, jiems neturėtų būti automatiškai neleidžiama išvykti iš valstybės narės teritorijos ar atvykti į ją. Įrašas apie vaiką tėvų pasuose galėtų būti laikomas kita priemone „įrodyti, kad jie turi laisvo judėjimo ir gyvenimo šalyje teisę“. Daugumoje valstybių narių principas „vienas asmuo, vienas pasas“ jau seniai taikomas remiantis nacionaline teise. Tik kelios valstybės narės šeimos pasus visai panaikino laukė tik 2012 m. birželio 26 d. Valstybės narės nepranešė apie problemas, susijusias su šio principo įdiegimu, tokių problemų taip pat nenustatyta atliekant tyrimą. Iš tiesų tyrimas parodė, kad principą „vienas asmuo, vienas pasas“ gerai vertina atitinkami suinteresuotieji subjektai, visų pirma sienos apsaugos pareigūnai, nacionalinės valdžios institucijos ir vaikų apsaugos srityje dirbančios NVO. Dauguma mano, kad dėl šio principo vaikai gali saugiau keliauti ir greičiau kirsti sienas, nes dabar sienos apsaugos pareigūnai gali nustatyti, kad vaikas yra pase nurodytas asmuo. Tam tikrais atvejais, kai keliaujančio vaiko ir tėvų pavardės nevienodos, juos tapo sunkiau susieti. Todėl keli suinteresuotieji subjektai, įskaitant FRONTEX, pritaria idėjai vaiko pase įrašyti informaciją apie tėvus ar teisėtus globėjus[11]. 3. Su vaikais, kertančiais sienas, susiję teisės aktai ir praktika Principas „vienas asmuo, vienas pasas“ tėra vienas iš reikalavimų, kuriuo siekiama apsaugoti sienas kertančius vaikus ir jų teises, taip pat kovoti su vaikų grobimu ir prekyba jais. Šioje srityje taikomos kelios kitos nuostatos ir procesai ES ir nacionaliniu lygmenimis. Šio skyriaus tikslas – trumpai apžvelgti svarbiausias nuostatas ir praktiką. 3.1. ES teisės aktai ir praktika Pagrindinės nuostatos, susijusios su Šengeno erdvės išorės sienas kertančiais vaikais, išdėstytos Reglamente (EB) Nr. 562/2006[12], nustatančiame taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas), ir jo prieduose[13]. Šengeno sienų kodekso VI priedo 6 punkte ne tik primenama, kad „sienos apsaugos pareigūnai ypatingą dėmesį atkreipia į nepilnamečius“, bet ir nurodoma, kad būtina patikrinti, ar nepilnamečius lydintys asmenys turi tėvų globos teises juos globoti. Tai turėtų visų pirma būti daroma, kai vaiką lydi vienas suaugęs asmuo arba kai sienos apsaugos pareigūnas įtaria, kad vaikas galėjo būti neteisėtai atskirtas nuo asmens, kuris yra teisėtas jo globėjas. Jei „yra rimtų priežasčių įtarti“, sienos apsaugos pareigūnai atlieka tolesnį tyrimą. Keliaujančių nelydimų vaikų dokumentai paprastai turi būti nuodugniai patikrinami sienos apsaugos pareigūnų. Be to, Praktinio sienų apsaugos pareigūnų vadovo[14]2 dalies 1 skirsnio 3.7 punkte nustatyta, kad kilus abejonei dėl vaiko leidimo kirsti sieną išvykstant, sienos apsaugos pareigūnai turėtų susisiekti su vaiko tautybės ar gyvenamosios vietos Šengeno valstybės narės nacionaliniu informaciniu centru[15]. Jeigu kokia nors informacija kelia įtarimų, kad vaikas galėjo būtų pagrobtas arba išvyksta neteisėtai, sienos apsaugos pareigūnai gali neleisti vaikui išvykti arba gali surinkti visą esamą informaciją apie vaiko kelionės tikslą ir jį lydintį asmenį. Į Šengeno erdvę atvykstantiems ir privalantiems turėti vizą trečiųjų šalių piliečiams taikomos procedūros ir sąlygos yra nustatytos Reglamente (EB) Nr. 810/2009[16], nustatančiame Bendrijos vizų kodeksą (Vizų kodeksas). Prašymo išduoti vizą vaikui formą turi pasirašyti tėvų teises turintis asmuo arba teisėtas globėjas. Pagal prašymų išduoti vizą tvarkymo ir išduotų vizų keitimo vadovą[17] (toliau – Vizų kodekso vadovas) konsulatai turi patikrinti, ar nepilnamečio vardu prašymą išduoti vizą pateikiantys asmenys yra jo tėvai arba teisėti globėjai. Jaunesnių nei 18 metų amžiaus prašymą išduoti vizą pateikiančių asmenų turėtų būti prašoma pateikti tėvų teises turinčių asmenų arba teisėtų globėjų sutikimą, neatsižvelgiant į pilnametystės amžių gyvenamosios vietos šalyje. Konsulatai taip pat turėtų patikrinti, ar nepilnametis nebuvo neteisėtai paimtas iš asmens, kuris yra teisėtas nepilnamečio globėjas. Jeigu kyla įtarimų dėl tokio neteisėto paėmimo, konsulatas turi atlikti visus reikiamus tyrimus, kad užkirstų tam kelią. Praktiškai ES lygmeniu 2010 m. lapkričio–gruodžio mėn. FRONTEX atliko bendrą operaciją neteisėtos vaikų imigracijos srityje („Agelaus 2010“). Ji vykdyta 42 Europos oro uostuose siekiant padidinti informuotumą apie neteisėtos vaikų migracijos reiškinį. 2011 m. lapkričio mėn. FRONTEX vadovaujamoje bendroje operacijoje „Hammer“, kurioje dalyvavo įvairios agentūros, dėmesys taip pat skirtas prekybai vaikais. Parengtos šios srities veiklos gairės. Gairėse pabrėžiama, kad pirmiausia reikia atsižvelgti į vaiko interesus ir laikytis negrąžinimo principo. Jose pateikiamas nebaigtinis prekybos vaikais požymių sąrašas ir pabrėžiama, kad jeigu yra bet kokių požymių, kad vaikui gali kilti pavojus, sienos apsaugos pareigūnai turėtų atlikti išsamesnį patikrinimą (vadinamąjį antros linijos patikrinimą). Gairėse taip pat pateikiama naudingų patarimų, kaip bendrauti su vaikais. 2011 m. FRONTEX taip pat parengė kovos su prekyba žmonėmis srities mokymo programas sienos apsaugos pareigūnams. Mokymo vadove įtraukti skyriai, kuriuose nagrinėjami konkretūs su vaikais susiję atvejai ir vaikų poreikiai. 3.2. Nacionaliniai teisės aktai ir praktika Kalbant apie nacionalinę teisę ir praktiką, yra labai nedaug konkrečių reikalavimų, susijusių su vaikais, kertančiais sienas. Viena bendra apsaugos priemonė – tėvų sutikimo reikalavimas. Daugumoje valstybių narių sutikimas privalomas jau teikiant prašymą gauti pasą. Kai kuriose valstybėse narėse[18] reikalaujama, kad vienas iš tėvų ar teisėtų globėjų užpildytų rašytinio sutikimo formą arba prašymą. Kitose valstybėse narėse[19] rašytinį sutikimą turi duoti abu tėvai. Kai kuriose valstybėse narėse[20] vienas iš tėvų turi būti su vaiku, kai teikiama paraiška, o kai kuriose[21] – dalyvauti iš principo turi abu tėvai. Be to, ypač jei kyla įtarimų, sienos apsaugos pareigūnai daugumoje valstybių narių pagal Šengeno sienų kodekso VII priedą turi teisę paprašyti pateikti patvirtinamuosius dokumentus, kad nustatytų vaiko ir jį lydinčio (-ių) suaugusiojo (-iųjų) ryšį. Praktiškai tai dažniausiai yra tėvų sutikimas, kuriame nurodoma, kad vienas iš tėvų ar abu tėvai sutinka, kad vaikas gali išvykti iš šalies ar į ją atvykti. Skirtingai traktuojama, ar tokį sutikimą turi pateikti Sąjungos piliečiai[22], savo šalies piliečiai[23] ar trečiosios šalies piliečiai vaikai[24]. Savo piliečių atveju kelios valstybės narės yra paskyrusios konkrečias institucijas sutikimui išduoti, tačiau dauguma valstybių narių neturi konkrečios išduodančios institucijos ar tokios tėvų sutikimo formos. Taip pat taikomos skirtingos taisyklės ir praktika, susijusi su tapatumo nustatymu ir (arba) sutikimo vertimu. Tam tikromis aplinkybėmis siekiant užtikrinti, kad vaikas keliauja turėdamas tinkamą teisėto (-ų) globėjo (-ų) sutikimą, naudinga pasienyje patikrinti globos sąlygas. Daugelyje valstybių narių sienos apsaugos pareigūnams, ypač per trumpą laiką, gana sunku gauti informacijos apie globos sąlygas. Kai kurių valstybių narių[25] sienos apsaugos pareigūnai turi tiesioginę prieigą prie nacionalinių duomenų bazių ar gyventojų registrų, tačiau kitose valstybėse narėse[26] jiems, norint gauti informacijos, reikia kreiptis į savivaldybes ir vietos teismus. Pagal ES teisės aktus dėl vežėjo atsakomybės, ypač 2001 m. birželio 28 d. Direktyvą 2001/51[27], vežėjai turi užtikrinti, kad iš trečiųjų šalių keliaujantys piliečiai turėtų kelionės dokumentus, būtinus norint patekti į valstybių narių teritoriją. Šiomis aplinkybėmis vežėjai gali padėti patikrinti vaiko tapatybę ir jo ryšį su lydinčiais suaugusiaisiais. Iš tyrimo paaiškėjo, kad vežėjai skiria ypatingą dėmesį tik nelydimiems vaikams, o vaikai, keliaujantys su vienu iš tėvų, sulaukia gerokai mažiau dėmesio. Vaikai, kurie keliauja vieni oro transportu, laikomi labiausiai apsaugotais, nes oro transporto bendrovės laikosi Tarptautinės oro transporto asociacijos (IATA) gairių[28], skirtų vaikams, kurie keliauja vieni. Taip pat dauguma oro transporto bendrovių teikia vadinamąsias pasirūpinimo nelydimais nepilnamečiais paslaugas. Jūrų ar sausumos transportu keliaujantiems vaikams taikomos įvairesnės procedūros. Valstybėse narėse taip pat skiriasi sienos apsaugos pareigūnų ir vežėjų bendradarbiavimo mastas. Kai kuriose valstybėse narėse oro vežėjai ir sienos apsaugos pareigūnai bendradarbiauja aktyviai ir oficialiai, pavyzdžiui, nustatant įtartinus atvejus, tačiau taip yra toli gražu ne visur. Tėvų sutikimo reikalavimai skiriasi, tačiau valstybės narės taiko gana panašią praktiką, kad nustatytų galimo pavojaus atvejus (pvz., galimo pagrobimo ar prekybos žmonėmis). Dažnai individualus padėties vertinimas arba sienos apsaugos pareigūno ir vaiko susitikimas lemia, ar sienos apsaugos pareigūnui kyla įtarimas ar ne. Be to, šie veiksniai gali sukelti sienos apsaugos pareigūnų įtarimą ar bent paskatinti juos atlikti įprastą paso patikrinimą ir užduoti keletą klausimų: skirtingos vaiko ir jį lydinčio suaugusiojo pavardės ir nepanaši išvaizda; vaiko elgesys ir vaiko bei jį lydinčio suaugusiojo bendravimas; išvykimo arba tikslo šalis, pvz., šalys, siejamos su žinomais prekybos žmonėmis keliais. Tyrimas parodė, kad sprendimus priimdami sienos apsaugos pareigūnai dažniausiai labiau atsižvelgia į vaiko saugumą, o ne keliavimo poreikį, nes kilus menkiausiam įtarimui atliekamas antros linijos patikrinimas. Tačiau yra nedaug statistinių duomenų apie tai, kiek nustatyta pavojaus atvejų vaikams kertant sieną (ir apskritai apie sienas kertančius vaikus). Sienos apsaugos pareigūnai dirba remdamiesi profesiniu mokymu, gairėmis, patirtimi ir sveika nuovoka. Nors kai kuriose valstybėse narėse[29] egzistuoja specialios mokymo programos, o daugumoje kitų valstybių narių sienos apsaugos pareigūnai yra parengiami vaikų apsaugos srityje, tačiau iš tyrimo paaiškėjo, kad šiam klausimui labai dažnai skiriama nedaug dėmesio. Taip pat yra konkrečių perspėjimų, kurie gali patraukti sienos apsaugos pareigūnų dėmesį ir paskatinti imtis tolesnių veiksmų. Visos Šengeno šalys naudojasi ne tik savo duomenų bazėmis, bet ir antrosios kartos Šengeno informacine sistema (SIS II), kaip pagrindiniu informacijos apie dingusius vaikus ir konkrečių perspėjimų apie lydinčius suaugusiuosius šaltiniu. Tokiais atvejais sienos apsaugos pareigūnai susisiekia su vaiko kilmės šalies vadinamuoju SIRENE biuru. Be to, jie gali susisiekti su nepilnamečių klausimais konsultuojančiais nacionaliniais kontaktiniais centrais (Sienų apsaugos pareigūnų vadovo 37 priedas) ir naudotis Europolo bei Interpolo duomenų bazėmis, kuriuose saugoma informacija, pavyzdžiui, apie nusikaltėlius, dingusius asmenis, taip pat apie vaikų išnaudojimo aukas. Kai sienos apsaugos pareigūnai nustato pavojaus atvejį, jų taikomi nacionaliniai koordinavimo (perdavimo) mechanizmai įvairios valstybėse narėse skiriasi. Kai kuriose valstybėse narėse[30] tokie perdavimo mechanizmai yra labai aiškiai apibrėžti ir taikomi, o kitose jie labiau pagrįsti ad hoc sprendimais. Sienos apsaugos pareigūnai paprastai žino, į kurias socialines tarnybas kreiptis, tačiau ne visada yra aiškiai nustatyta, kada jie turėtų į jas kreiptis ir kokios procedūros laikytis, ypač susidarius ypatingoms aplinkybėms (pvz., kai pavojaus atvejis nustatomas anksti ryte ar vėlai vakare). 4. Geroji patirtis Siekiant geriau apsaugoti vaikus nustatyta gerosios patirties pavyzdžių: · specialūs sienos apsaugos pareigūnams skirti mokymai apie vaikų apsaugą; kai kuriose valstybėse narėse tokie mokymai rengiami ir oro transporto bendrovių antžeminei ir lėktuvo įgulai; · pagrindiniuose sienos perėjimo punktuose kiekvienoje pamainoje paskiriamas budintis sienos apsaugos pareigūnas, specialiai parengtas spręsti su vaikais susijusius klausimus; · geras sienos apsaugos pareigūnų ir registravimo darbuotojų pagrindiniuose oro uostuose bendradarbiavimas; · kai reikalingas tėvų sutikimas, įtartinais atvejais patikrinamas dokumentų autentiškumas susisiekiant su (kitu) tėvu ar tėvais ir užduodant kontrolinių klausimų siekiant nustatyti, ar asmuo yra tas, kuo sakosi esąs; · manoma, kad jaunesnių nei tam tikro amžiaus vaikų atveju yra saugiau, kai pasienio kontrolę atlieka sienos apsaugos pareigūnai, o ne kai atliekama automatinė kontrolė; · sienos apsaugos pareigūnai turi tiesioginę prieigą prie nacionalinių gyventojų registrų; · nustatomi aiškūs perdavimo mechanizmai – į kurią instituciją ir kada kreiptis, kai reikia perduoti perspėjimą. 5. Išvados 5.1. „Vienas asmuo, vienas pasas“ Dėl principo „vienas asmuo, vienas pasas“ įgyvendinimo problemų nekyla. Praktikuojantys specialistai ir suinteresuotieji subjektai mano, kad dėl šio principo vaikai gali saugiau keliauti ir greičiau kirsti sienas, nes sienos apsaugos pareigūnai dabar gali nustatyti, ar vaikas yra tas pats asmuo, kuris nurodytas pase. Tai buvo sudėtingiau padaryti, kai vaikai keliaudavo su šeimos pasu. Jau per diskusijas dėl pasų reglamento iškilo klausimas, ar teisėto (-ų) globėjo (-ų) pavardės (-džių) įtraukimas į vaiko pasą duotų papildomos naudos. Dėl to sienos kirtimo procesas galbūt būtų paprastesnis (tiek keliautojams, tiek sienos apsaugos pareigūnams), kai keliaujančių tėvų ir vaikų pavardės skiriasi. Kita vertus, tokia iniciatyva gali sukelti poreikį pateikti papildomų dokumentų, kai su vaiku keliaujantys suaugusieji nėra pase įrašyti tėvai ar teisėti globėjai. Pasikeitus globos sąlygoms ar tėvams pakeitus pavardes (pvz., sudarius naują santuoką) vaiko pasas turėtų būti atnaujintas, todėl susidarytų papildoma administracinė našta. Kol kas Komisija neturi pakankamai pagrindo teigti, kad tokia iniciatyva padėtų nustatyti prekybos vaikais ir (arba) pagrobimo aukas ir todėl reikia imtis ES veiksmų. Komisija yra pasirengusi toliau su valstybėmis narėmis ir suinteresuotaisiais subjektais nagrinėti privalumus ir trūkumus. Bet kuriuo atveju niekas netrukdo valstybėms narėms nustatyti reikalavimo į vaiko pasą įrašyti tėvų arba teisėtų globėjų pavardes. Atsižvelgiant į reglamento taikymo sritį principas „vienas asmuo, vienas pasas“ taikomas Šengeno valstybių piliečiams. Pagal Šengeno sienų kodeksą trečiųjų šalių piliečiai vaikai, atvykdami į Šengeno erdvę ar iš jos išvykdami, neprivalo turėti savo individualaus paso. Kiek tai susiję su trečiųjų šalių piliečiais vaikais, kuriems taikomas reikalavimas turėti vizą, Šengeno viza suteikia panašią apsaugą kaip ir principas „vienas asmuo, vienas pasas“, nes joje yra naujausia vaiko nuotrauka, net jei informacija apie jį įtraukta į jo tėvo ar motinos pasą, t. y. net šeimos paso atveju išduodamos atskiros vizos kiekvienam iš tėvų ir kiekvienam vaikui. Be to, nagrinėdami prašymą išduoti vizą konsulatai turi patikrinti, ar vaiko vardu vizą išduoti prašantis (-ys) asmuo (-enys) yra jo tėvas ar motina (tėvai) ar teisėtas (-i) globėjas (-ai). Tačiau tokia apsauga nesuteikiama trečiųjų šalių piliečiams vaikams, kuriems vizos nereikia. Vis dėlto principas „vienas asmuo, vienas pasas“ yra rekomenduojamas ICAO standartas ir jau taikomas daugumoje bevizio režimo šalių. Todėl Komisija nemato poreikio nustatyti reikalavimo trečiųjų šalių piliečiams vaikams turėti savo individualų pasą. 5.2. ES teisės aktai ir praktika Tam tikri suinteresuotieji subjektai mano, kad išsamesnės gairės ir geriausios praktikos pavyzdžių taikymas palengvintų darbą sienos perėjimo punktuose. Kita vertus, būtų sudėtinga oficialiose taisyklėse ir procedūrose numatyti visus atvejus, su kuriais susiduria sienos apsaugos pareigūnai. Komisija pasiūlė iš dalies pakeisti Šengeno sienų kodeksą[31] ir nustatyti reikalavimą į pagrindinę sienos apsaugos pareigūnų mokymo programą įtraukti specialius mokymus, kaip nustatyti ir spręsti atvejus, susijusius su pažeidžiamais asmenimis, pavyzdžiui, nelydimais nepilnamečiais ir prekybos žmonėmis aukomis. Pagal iš dalies pakeistą Šengeno sienų kodeksą taip pat bus privaloma oficialiai sudaryti nacionalinių kontaktinių centrų, galinčių konsultuoti nepilnamečių klausimais, sąrašą (šiuo metu sudaromą savanoriškai) ir įpareigojama jį naudoti, kai kyla abejonių dėl bet kokių aplinkybių, susijusių su keliaujančiu lydimu ar nelydimu nepilnamečiu. Atsižvelgdama į tai, kad su vaikų patikrinimu kertant sieną susiję atvejai yra labai įvairūs, Komisija nemato būtinybės ES teisės aktais nustatyti išsamesnių sąlygų. Tačiau Komisija yra pasirengusi ieškoti kitokių būdų padėti sienos apsaugos pareigūnams, ar tai būtų gairės, mokymai ar kitokios priemonės. Remiantis ligšioliniais laimėjimais, svarbių bendrų operacijų patirtimi ir sinergija su Komisijoje vykdoma veikla siekiant parengti konsulinėms tarnyboms ir sienos apsaugos pareigūnams skirtas mokslines prekybos žmonėmis aukų nustatymo gaires, FRONTEX skatinama toliau didinti informuotumą apie klausimus, susijusius su sienas kertančiais vaikais, pavyzdžiui, tobulinti bendrąją pagrindinę mokymo programą[32] ir (arba) kurti specialų mokymo modulį ir (arba) rengti gaires ir (arba) praktinius seminarus. Valstybės narės taip pat skatinamos daugiau dėmesio skirti šiam klausimui savo sienos apsaugos pareigūnų mokymo programose. Panašu, kad vaikų saugumas sienos apsaugos pareigūnams yra be galo svarbus. Kilus bent menkiausiam įtarimui vaikai paprastai yra nuodugniau patikrinami. Vis dėlto Komisija svarsto galimybę atnaujinti praktinį sienos apsaugos pareigūnų vadovą ir vizų kodekso vadovą ir aiškiai nustatyti, kad pirmiausia reikia atsižvelgti į vaiko interesus. 5.3. Nacionaliniai teisės aktai ir praktika Nacionalinės teisės aktai ir praktika dėl tėvų sutikimo valstybėse narėse gerokai skiriasi. Tačiau nepaisant suderinimo trūkumo šioje srityje, sienos apsaugos pareigūnai taiko gana panašią vaikų patikrinimo praktiką. Neįmanoma padaryti išvados, ar vaikai geriau apsaugoti valstybėse narėse, kuriose pasienyje prašoma pateikti tėvų sutikimą. Kai kurie praktikuojantys specialistai teigia, kad tėvų sutikimo formas lengva suklastoti, kiti mano, kad jos tik bergždžiai apsunkina procesą, ypač kai tėvų sutikimas reikalingas ir gaunant pasą. Tačiau keletas suinteresuotųjų subjektų pritaria, kad reikia sukurti standartinę tėvų sutikimo formą, kuri būtų naudojama keliaujant į Šengeno erdvę ir iš jos (FRONTEX) arba tarptautiniu mastu (ICAO). Iš tiesų dėl tokio suderinimo keliautojai geriau žinotų, kokie reikalavimai dėl tėvų sutikimo pasienyje taikomi lydinčiam suaugusiajam ir vaikui, keliaujančiam vienam. Todėl Komisija ir valstybės narės turėtų tęsti diskusijas dėl galimo pavyzdinės „sutikimo keliauti“ formos sukūrimo. Ši forma buvo pristatyta Hagos tarptautinės privatinės teisės konferencijos Nuolatiniam biurui[33] ir gali būti toliau svarstoma ICAO. Atsižvelgiant į tai, kad valstybėse narėse galioja skirtingos nuostatos, ypač dėl būtinybės pasienyje pateikti tėvų sutikimą, labai svarbu tinkamai informuoti visuomenę. Nors informacija apie paso ir vizos reikalavimus keliautojams yra lengvai prieinama keliomis kalbomis, tačiau atrodo labai sunku gauti konkrečios informacijos apie būtinybę pateikti patvirtinamuosius dokumentus, kaip antai tėvų sutikimą. Informacija dažnai pateikta tik valstybės narės kalba, kartais sunku nustatyti, kur ji pateikta, o kartais net prieštarauja kitiems informacijos šaltiniams. Oficialioje ES svetainėje „Europa Portal“ informacijos šiuo klausimu taip pat nėra. Europos teisminis tinklas civilinėse ir komercinėse bylose pradėjo rengti faktų suvestinę, skirtą civilinės teisės aspektams, susijusiems su neteisėtu vaiko išvežimu į kitą valstybę. Faktų suvestinė bus pagrįsta valstybių narių informacija ir paskelbta Europos e. teisingumo portale[34]. Be to, Komisija, remdamasi valstybių narių informacija, yra pasirengusi atnaujinti svetainę europa.eu/travel. Valstybės narės taip pat turėtų labai pagerinti visuomenei teikiamos informacijos apie kertantiems sienas vaikams taikomus reikalavimus kokybę. Kai sienos apsaugos pareigūnai nustato galimo pavojaus atvejį, jų taikomos procedūros ir žinios apie nacionalinius koordinavimo mechanizmus valstybėse narėse nevienodos. Atrodo, kad tik keliose valstybėse narėse veikia aiškūs nacionaliniai koordinavimo mechanizmai. Todėl valstybės narės skatinamos kurti tinkamus nacionalinius koordinavimo mechanizmus ir informuoti apie juos sienos perėjimo punktus, kad sienos apsaugos pareigūnai žinotų, į ką kokiu atveju kreiptis ir kas už ką atsakingas. Ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas sunkumams, kurie kyla sienos apsaugos pareigūnams, siekiantiems rasti pusiausvyrą tarp vaiko interesų apsaugos ir galimo jo kelionės sutrukdymo. Kuriant tokius perdavimo mechanizmus įkvėpimo būtų galima remtis prekybos žmonėmis srityje nuveiktu darbu. Galiausiai yra nedaug statistinių duomenų apie tai, kiek nustatyta pavojaus atvejų vaikams kertant sieną (ir apskritai apie sienas kertančius vaikus), taip apie prekybą vaikais ir jų pagrobimą. Siekiant sukurti labiau įrodymais pagrįstas politikos galimybes šioje srityje, valstybės narės ir FRONTEX yra skatinamos tobulinti duomenų ir statistinių duomenų apie vaikus, kertančius sieną, rinkimą. [1] OL L 142, 2009 6 6, p. 1. [2] http://legacy.icao.int/icao/en/atb/sgm/OnePassportConcept.htm. [3] Tyrimą Išorės sienų fondo lėšomis atliko konsorciumas „Ramboll-EurAsylum“. Galutinė ataskaita pateikta Europos Komisijos Vidaus reikalų generalinio direktorato svetainėje. http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/e-library/documents/policies/borders-and-visas/general/index_en.htm. Jis apima klausimus, susijusius su vaikais, kertančiais sienas. Tačiau šioje ataskaitoje nagrinėjami svarbiausi klausimai, kaip antai principo „vienas asmuo, vienas pasas“ poveikis. [4] Islandija, Lichtenšteinas, Norvegija ir Šveicarija. [5] Pagal JT vaiko teisių konvencijos 1 straipsnį šioje ataskaitoje vaikais laikomi visi jaunesni nei 18 metų asmenys. [6] Atsižvelgiant į tai, kad nėra vidaus sienų kontrolės, ir į reglamento 1 straipsnį, šioje ataskaitoje nenagrinėjami klausimai, susiję su vaikų judėjimu Šengeno erdvėje, nors Komisija yra informuota apie prekybos vaikais ir vaikų grobimo atvejus. [7] C(2012) 9330 galutinis. [8] C(2006) 5186 galutinis. [9] OL L 158, 2004 4 30, p. 77. [10] „Jei Sąjungos pilietis ar šeimos narys, kuris nėra valstybės narės pilietis, neturi būtinų kelionės dokumentų arba, jei reikalaujama, būtinų vizų, atitinkama valstybė narė, prieš grąžindama juos, suteikia tokiems asmenims visas pagrįstas galimybes gauti būtinus dokumentus ar pristatyti juos jiems per pagrįstą laikotarpį, patvirtinti ar kitomis priemonėmis įrodyti, kad jie turi laisvo judėjimo ir gyvenimo šalyje teisę.“ [11] Ši idėja taip pat buvo pristatyta per derybas dėl reglamento. Tačiau jos atsisakyta dėl įvairių priežasčių, kaip antai, tokios nuostatos teisinis pagrindas (taip pat žr. 5.1 punktą). [12] OL L 105, 2006 4 13, p. 1. [13] Visų pirma VII priedas „Specialios nuostatos dėl tam tikrų kategorijų asmenų“. [14] Komisijos rekomendacija, nustatanti bendrą „Praktinį sienos apsaugos pareigūnų vadovą (Šengeno vadovą)“ valstybių narių kompetentingoms institucijoms naudoti vykdant asmenų kontrolę prie sienų (C(2006) 5186 galutinis), iš dalies pakeista Komisijos rekomendacija (C(2008) 2976 galutinis). [15] Nacionaliniai kontaktiniai centrai, į kuriuos galima kreiptis konsultacijos nepilnamečių klausimais, yra išvardyti vadovo 37 priede. [16] OL L 243, 2009 9 15, p. 1. [17] 2010 m. kovo 19 d. Komisijos sprendimas C(2010) 1620 galutinis, kuriuo teikiamas „Prašymų išduoti vizą tvarkymo ir išduotų vizų keitimo vadovas“. [18] Pvz., Čekijoje, Estijoje, Latvijoje, Austrijoje, Portugalijoje, Rumunijoje, Slovėnijoje, Jungtinėje Karalystėje. [19] Pvz., Danijoje, Graikijoje, Airijoje, Maltoje, Nyderlanduose, Lenkijoje, Suomijoje, Švedijoje. [20] Pvz., Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Lietuvoje, Slovakijoje. [21] Pvz., Bulgarijoje, Prancūzijoje, Italijoje. [22] Pvz., Italijoje, Lenkijoje, Portugalijoje. [23] Pvz., Bulgarijoje, Lietuvoje, Rumunijoje. [24] Pvz., Belgijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Kipre, Latvijoje, Maltoje, Portugalijoje. [25] Pvz., Vokietijos, Estijos, Latvijos, Nyderlandų, Suomijos, Švedijos. [26] Pvz., Čekijoje, Maltoje. [27] OL L 187, 2001 7 10, p. 45. [28] Rekomenduojama geriausia su nepilnamečiais susijusi praktika, 41-asis IATA/CAWG susitikimas, 2007 m. gegužės 16–17 d., Tokijas. [29] Pvz., Jungtinėje Karalystėje rengiami specialūs su vaikais susiję mokymai, kurie papildomi Jungtinės Karalystės Sienų agentūros „Vaikų apsaugos nuo pavojų praktikos kodeksu“. [30] Pvz., Bulgarijoje, Jungtinėje Karalystėje. [31] COM(2011) 118 galutinis. [32] 2004 m. spalio 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2007/2004, į įsteigiančio Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrą, 5 straipsnis. [33] http://www.hcch.net/upload/wop/abduct2012pd15e.pdf. [34] https://e-justice.europa.eu/home.do.