LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 89/13

Paraiškos paskelbimas pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos 6 straipsnio 2 dalį

2009/C 89/06

Šis paskelbimas suteikia teisę užprotestuoti paraišką pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 (1) 7 straipsnį. Užprotestavimas turi būti pateiktas Komisijai per šešis mėnesius nuo paskelbimo.

SANTRAUKA

TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 510/2006

„INSALATA DI LUSIA“

EB Nr.: IT-PGI-0005-0433-22.11.2004

SKVN ( ) SGN ( X )

Ši santrauka yra tik informacinė.

1. Kompetentinga valstybės narės įstaiga:

Pavadinimas: Ministero delle politiche agricole e forestali Adresas: Via XX Settembre n. 20 – 00187 ROMA ITALIA Telefonas +39 064819968 Faksas +39 0642013126 el. Paštas: qtc3@politicheagricole.it

2. Grupė:

Pavadinimas: Cooperativa Ortolani di Lusia s.c.r.l. Adresas: Via Provvidenza, 1 – 45020 Lusia (RO) ITALIA Telefonas +39 0425607069 Faksas +39 0425667722 el. Paštas: ortolani@gal.adigecolli.it Sudėtis: Gamintojai ir (arba) perdirbėjai ( X ) kiti ( )

3. Produkto rūšis:

1.6 klasė. Vaisiai, daržovės ir grūdai, švieži arba perdirbti, nurodyti II priede - Salotos

4. Specifikacija: (Reglamento (EB) Nr. 510/2006 4 straipsnio 2 dalyje pateiktų reikalavimų santrauka)

4.1. Pavadinimas:

„Insalata di Lusia“

4.2. Apibūdinimas:

„Insalata di Lusia“ saugoma geografinė nuoroda suteikiama tik Cappuccia ir Gentile veislių Lactuca Sativa salotoms.

Kotas: trumpas, ne ilgesnis nei 6 cm, labai mėsingas, ant jo auga lapai.

Skonis: šviežias ir traškus;

Augalas: salotų gūžė šiek tiek mažesnė ir labiau išsiskleidusiais lapais, palyginti su atvirame lauke auginamomis salotų gūžėmis.

Pagrindinės savybės:

— lengvas kotas;

— švelnios, nes jose nėra skaidulų, ir išlieka standžios net kai nuo nuėmimo praeina 10-12 valandų, nes nevyksta medėjimo procesas.

— jauni ir švieži lapai traškūs bei standūs;

— aiškiai išreikštas skonis, todėl ruošiant druskos dėti nebūtina.

4.3. Vietovė:

Auginimo vietovė yra šiose Rovigo ir Padovos provincijoms priklausančiose komunose:

— Rodvigo provincijoje: Lusia, Badia Polesine, Lendinara, Costa di Rovigo, Fratta Polesine, Villanova del Ghebbo ir Rovigo komunose;

— Padovos provincijoje: Barbona, Vescovana ir Sant’Urbano komunose.

4.4. Kilmės įrodymas:

Kiekvienas gamybos procesas prižiūrimas registruojant pradinius ir galutinius proceso produktus. Tokia priežiūra, taip pat įrašymas į tam numatytus registrus, kuriuos tvarko už dirbamų kadastrinių sklypų, gamintojų ir fasuotojų kontrolę atsakinga institucija, bei priežiūros institucijai pateikiama užauginto kiekio deklaracija padeda užtikrinti produkto atsekamumą.

Kontrolės institucija gali tikrinti visus įregistruotus fizinius ir juridinius asmenis pagal gamybos specifikacijos sąlygas ir atitinkamą stebėjimo planą.

4.5. Gamybos būdas:

Sklypų dirvožemyje turi būti ne mažiau nei 30 % smėlio ir ne daugiau kaip 20 % molio. Be to, turi būti pakankamai vandens laistymui. Lusia salotos gali būti auginamos ir laukuose, ir dengtuose plotuose.

Ruošiant dirvą būtina ją aparti (arba apdoroti panašiu būdu) bent kartą per metus, kad į dirvą 30-40 cm gylyje būtų įterpti anksčiau augintų kultūrų likučiai ir giluminio tręšimo trąšos.

Kadangi salotas auginant šiltnamyje toks dirvos dirbimas gali būti sudėtingas, leidžiamas ją sukasti arba anksčiau augintas kultūras išrauti.

Vėlesniais auginimo ciklais leidžiami dirvos atkūrimo darbai, apariant, sukasant, išpurenant dirvą ar išraunant anksčiau augintas kultūras ir taip į dirvą įterpiant jų likučius.

Atlikus pirmiau minėtus darbus prieš sodinimą dirva frezuojama arba valkiuojama, paskui voluojama, siekiant išlyginti paviršių ir sudaryti geresnes sąlygas augalui įsišaknyti.

Atsižvelgiant į fizines ir agronomines nurodytos vietovės savybes, sėjomaina nereikalaujama.

Sodinami ne mažiau kaip tris lapus turintys daigai kartu su žeme. Tarp salotų ežių turi būti 30–40 cm atstumas, o tarp salotų ežioje – 30–35 cm atstumas.

Vienam auginimo ciklui skirtas azoto, fosforo ir kalio kiekis bei trąšos vienetų skaičius apskaičiuojamas, atsižvelgiant į dirvos analizės rezultatus, tačiau neturi viršyti tokio kiekio hektarui: 150- azoto, 100- fosforo, 200- kalio.

Būtina tręšti galvijų mėšlu arba kitomis organinėmis trąšomis.

Azotinėmis trąšomis turi būti tręšiama dviem etapais: prieš sodinimą gali būti įterpta ne daugiau nei 50 % viso trąšų kiekio, antrasis tręšimo etapas turi būti atliktas ne vėliau kaip per 15 d. nuo daigų pasodinimo.

Drėkinimui leidžiama naudoti lašelinį būdą arba purškimą (mini drėkintuvai) vengiant suplakti dirvą.

Su piktžolėmis turi būti kovojama taikant agronominius metodus (mulčiavimą, sėklos guoliavietės paruošimą, ravėjimą, frezavimą) ir (arba) chemines priemones (herbicidus). Didžiausias vieno auginimo ciklo derlius iš hektaro turėtų būti 55 tonos ( Cappuccia veislės salotų) ir 50 tonų (Gentile veislės salotų).

Nuimtos salotos baigiamos ruošti nuvalant kotą (pašalinant apatinius lapus) ir jas sudedant į specialius prekybos dėklus. Abu darbai atliekami laukuose, siekiant atlikti kuo mažiau operacijų, kad būtų išsaugota salotų kokybė.

Atlikus minėtus darbus, salotos vežamos į augintojo ūkį, kuriame jos plaunamos neišimant iš pakuotės. Nuplautos salotos papildomai pakuojamos, ant viršutinės pakuotės dalies uždedant permatomą plėvelę.

Jei individualaus augintojo ūkis priklauso kooperatyvui, šios operacijos gali būti atliekamos pagrindinėse kooperatyvo patalpose.

Svarbu, kad salotos būtų pakuojamos vietoje, kad tarp nuėmimo, tvarkymo ir plovimo etapų praeitų kuo mažiau laiko, siekiant nepakenkti fizinėms ir organoleptinėms salotų savybėms. Jei su „Insalata di Lusia“ būtų atliekama daug operacijų ir jų vežimas užtruktų ilgai, jos prarastų būdingą stangrumą ir traškumą.

4.6. Ryšys su vietove:

„Insalata di Lusia“ salotas vartotojai vertina, nes jų kotas lengvas, jos ilgai išsilaiko, neturi skaidulų (salotose labai daug vandens), jų jauni ir švieži lapai traškūs bei standūs, o skonis natūralus.

Tokios salotų savybės susijusios su vietove ir su ypatingu tam tikrų „Insalata di Lusia“ salotos auginimo vietovės dirvos ir klimato sąlygų, t. y. lengvu derlingu daug mineralinių druskų turinčiu dirvožemiu, oro drėgme bei nuolatos pakankamą vandens kiekį teikiančiais kanalais, deriniu.

Dėl gausios druskos dirvožemyje Lusia salotos išsiskiria ypatingomis skoninėmis savybėmis ir todėl jas ruošiant druskos papildomai dėti nereikia. Vietovės, kuriai taikoma SGN, dirvožemio paviršius sudarytas iš smėlio sąnašų, kurios susidarė prieš romaniškąjį laikotarpį ir Viduramžiais, patvinus kai kurioms Tartaro upės atšakoms ir Viduramžiais bei naujaisiais amžiais Adidžės upei pralaužus užtvankas. Paskutinį kartą Adidžės užtvanka buvo pralaužta XIX a. pabaigoje, tada iš sąnašų susiformavo didžiulės smėlio kopos, kurios buvo išlygintos atlikus net iki 1960 m. užtrukusius darbus. Daugiau nei kitos salotos kalio ir kalcio turinčios „Insalata di Lusia“ salotos auginamos būtent šiame per amžių laukinių augalų išlygintame smėlyje.

Kadangi po dirbamais laukais, kurie šioje išsidėstę terasomis, esantis požeminių vandenų sluoksnis storas, nes jį „maitina“ Adidžės upė, ir drėkinimo kanalai nuolatos pilni vandens, galima išlaikyti vienodą dirvožemio drėgmę ir apriboti drėkinimą laikotarpiu po salotų sodinimo. Dėl to vanduo mažiau nuteka nuo salotų lapų ir maistingųjų medžiagų prarandama nedaug, taip pat galima mažiau apdoroti priešgrybelinėmis priemonėmis.

Požeminiai vandenys yra apie 1 m gylyje, jų lygis pastoviai palaikomas pasitelkiant dirbtinių kanalų sistemą. Dėl visų minėtų sąlygų drėkinti galima mažiau ir dėl to sumažinti puvinio sklidimą bei išsaugoti „Insalata di Lusia“ salotoms būdingą ir iš kitų salotų jas išskiriantį šviežią skonį ir traškumą.

Dėl pakankamo Adidžės upės teikiamo vandens kiekio, storo požeminių vandenų sluoksnio ir dirvožemio sandaros išauginamos puikios kokybės salotos, įskaitant vasaros laikotarpiu (liepos – rugpjūčio mėnesiais) ir rinkai tiekiamos 10–11 mėnesių per metus.

Lengvas ar vidutiniškai lengvas Adidžės upės pakrantėms būdingas purus ir gerai sugeriantis dirvožemis leidžia gerai nutekėti lietaus vandeniui, tinkamai jį dirbti, esant bet kokioms klimato ir metereologinėms sąlygoms.

Be to, per penkiasdešimt metų salotų augintojų įgyta patirtis ir įgūdžiai, suteikė galimybę pagerinti gamybos metodus ir optimaliai panaudoti tinkamos klimato ir agronomijos pusiausvyros sinergiją.

4.7. Kontrolės institucija:

Pavadinimas: CSQA Srl Certificazioni (Ente privato conforme alla norma EN 45011) Adresas: Via S. Gaetano, 74 Thiene (VI) ITALIA Telefonas +39 0445366094 Faksas +39 0445382672 el. Paštas: f.broggiato@csqa.it

4.8. Ženklinimas etiketėmis:

Su SGN INSALATA DI LUSIA skirtos prekiauti salotos turi būti įpakuotos į plastiko, medžio, kartono, poliesterio ar kitokių medžiagų maistui tinkamus dėklus.

Kiekvienos pakuotės turinys turi būti vienodas, pakuotėje turi būti tik tos pačios kilmės, veislės, kategorijos ir kalibro salotos. Matomoji pakuotės turinio dalis turi atitikti visą pakuotės turinį.

Viršutinę pakuotės dalį būtina apsaugoti permatoma plėvele, pagaminta iš maisto produktams tinkamų medžiagų, ant jos turi būti tik SGN „INSALATA DI LUSIA“ logotipas, netrukdantis matyti produkto ir natūralaus vėdinimo.

Ant dėklų matomoje vietoje turi būti pažymėtas SGN logotipas, kuris turi būti ne mažesnis už kitus ant pakuotės esančius užrašus.

Logotipas sudarytas iš raidės „I“ (kurios taškas elipsės formos) ir raidės „L“. Vidinės šių raidžių dalys išlenktos ir išlinkiai centre sudaro elipsės formos rėmelį, kuriame pavaizduotas stilizuotas Lusia viduramžių bokštas. Logotipo išorinė viršutinė dalis apvesta rėmeliu, kurio viršuje centre įrašyta santrumpa IGP. Logotipo apačioje, vidinėje rėmelio dalyje įrašytas užrašas „INSALATA di LUSIA“.

Pakartotinai panaudoti ant dėklų dedamą SGN „INSALATA DI LUSIA“ logotipą draudžiama.

(1) OL L 93, 2006 3 31, p. 12.