Be to, šiame pasiūlyme atsižvelgiama į pastarojo meto reiškinius, tokius kaip kibernetinis smurtas prieš moteris, kurie nėra konkrečiai aptariami Stambulo konvencijoje. Dėl interneto ir IT priemonių naudojimo daugėja kibernetinio smurto atvejų. Dažnai tai yra smurto, kurį aukos patiria realiame gyvenime, tąsa. Nepaisant to, kad kibernetinis smurtas yra plačiai paplitęs, iki šiol reglamentavimas buvo labai fragmentiškas – nustatyta didelių teisinių spragų tiek ES, tiek valstybių narių lygmenimis.

Šiuo pasiūlymu siekiama Konvencijos tikslų ES kompetencijos ribose papildant galiojantį ES acquis ir valstybių narių nacionalinės teisės aktus Konvencijos taikymo srityse. Veiksmų reikia imtis ir Stambulo konvenciją ratifikavusiose valstybėse narėse, ir valstybėse narėse, kurios to nepadarė. Atliekant parengiamąjį darbą nustatyta, kad reikia imtis veiksmų teisės kreiptis į teismą srityje, be kita ko, nustatyti minimalias taisykles dėl apibrėžčių ir sankcijų, susijusių su tam tikromis nusikalstamomis veikomis, aukų teisių ir apsaugos baudžiamajame procese, specializuotos paramos aukoms, tokio smurto prevencijos ir glaudesnio koordinavimo ir bendradarbiavimo ES ir nacionaliniu lygmenimis. Atitinkami ES standartai yra nustatyti keliose atskirose teisinėse priemonėse ir neužtikrina veiksmingos stebėsenos ir vykdymo užtikrinimo. Nors Stambulo konvencija paskatino veiksmus nacionaliniu lygmeniu, Konvencijos įgyvendinimo stebėsena rodo, kad tebėra spragų. Atsižvelgiant į tai, kaip pastaraisiais dešimtmečiais evoliucionavo smurtas prieš moteris ir smurtas šeimoje, mažai tikėtina, kad nesiėmus papildomų ES veiksmų tokių rūšių nusikaltimų reikšmingai sumažės.

Smurtas prieš moteris yra smurtas dėl lyties, nukreiptas į moterį dėl to, kad ji yra moteris, arba nuo kurio neproporcingai kečia moterys. Jis apima visus smurto dėl lyties veiksmus, kurie lemia arba gali lemti fizinę, seksualinę, psichologinę ar ekonominę žalą ar kančias, įskaitant grasinimus tokiais veiksmais. Jis apima tokias nusikalstamas veikas kaip seksualinis smurtas, įskaitant išžaginimą, moterų lyties organų žalojimas, priverstinė santuoka, priverstiniai abortai ar sterilizavimas, prekyba žmonėmis seksualinio išnaudojimo tikslais, persekiojimas, seksualinis priekabiavimas, moterų žudymas dėl lyties, neapykantos kalba ir nusikaltimai dėl lyties ir įvairių formų smurtas internete (kibernetinis smurtas), įskaitant dalijimąsi intymia medžiaga be sutikimo ar manipuliavimą ja, kibernetinį persekiojimą ir kibernetinį priekabiavimą. Tokį smurtą lemia lyčių nelygybė, kuri yra struktūrinės moterų diskriminacijos apraiška. Smurtas šeimoje yra smurto prieš moteris forma, nes nuo jo neproporcingai kenčia moterys. Jis pasireiškia šeimoje arba namų ūkyje, nepriklausomai nuo šeimos biologinių ar teisinių ryšių, tarp lytinių partnerių ar kitų šeimos narių, įskaitant smurtą tarp tėvų ir vaikų. Dėl dominuojančių prievartos, galios ir (arba) kontrolės modelių neproporcingai daug moterų yra abiejų formų smurto aukos. Tačiau tokio smurto auka gali tapti bet kuris asmuo, nepriklausomai nuo biologinės ar socialinės lyties. Visų pirma smurto šeimoje atveju nuo jo nukentėti gali bet kuris asmuo, įskaitant vyrus, jaunesnius ar vyresnio amžiaus žmones, vaikus ir LGBTIQ asmenis.

Kalbant apie apsaugos ir paramos paslaugas, tarptautinės organizacijos nustatė, kad trūksta supratimo apie su lytimi susijusį smurtą, o tai gali lemti antrinę ir pakartotinę viktimizaciją, bauginimą ir kerštą. Jos nurodė, kad vieno langelio principu grindžiami būdai kreiptis pagalbos yra geriausia praktika. Dėl teisės kreiptis į teismą jos atkreipė dėmesį į trūkumus, susijusius su galimybe gauti žalos atlyginimą iš valstybės arba nusikalstamą veiką padariusio asmens, visų pirma dėl to, kad laikotarpiai, per kuriuos galima reikalauti žalos atlyginimo, yra per trumpi ir yra apribojimų, susijusių su reikalavimais dėl moralinės žalos atlyginimo (už tam tikrų rūšių nusikaltimus).

–Apklausa parodė, kad problema yra ta, kad visuomenė nepakankamai žino apie tokio pobūdžio smurtą arba jį laiko privačiu klausimu. Be to, apklausa parodė, kad nėra pakankamai tarnybų ir veiksmų, kurie aukoms suteiktų daugiau galių ir paskatintų jas pasisakyti. Kalbant apie galimas tolesnes prevencijos priemones, dauguma laikėsi nuomonės, jog yra svarbu kovoti su žalingais lyčių stereotipais.

Analizė rodo, kad atitinkamuose ES teisės aktuose smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukų teisės numatytos labai selektyviai. Tai padaryta pagal teisės aktus, kurie visų pirma nėra taikomi šių rūšių smurtui (dėl sąveikos su galiojančiais ES teisės aktais žr. pirmiau pateiktą dabartinės padėties apžvalgą). ES priemonės nėra aiškiai skirtos smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukoms. Atitinkami įpareigojimai nėra pakankamai konkrečiai susiję su smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukomis arba palieka valstybėms narėms didelę veiksmų laisvę. Be to, atitinkami ES teisės aktai vidutiniškai yra priimti seniau nei prieš 10 metų. Per šį laikotarpį aukų poreikiai nebuvo pakankamai tenkinami ir į juos turėtų būti atitinkamai atsižvelgta.

Kad palengvintų parengiamąjį darbą, Komisija pasamdė išorės konsultavimo įmonę atlikti pagalbinį tyrimą. Be to, ji pavedė Europos lyčių lygybės ir nediskriminavimo sričių teisės ekspertų tinklui atlikti lyginamąją baudžiamosios teisės nuostatų, nacionaliniu lygmeniu Europoje taikomų smurtui dėl lyties prieš moteris, įskaitant smurtą šeimoje ir kibernetinį smurtą, analizę. Be to, Europos lyčių lygybės institutas (EIGE) atnaujino savo 2014 m. tyrimą dėl nuostolių, kuriuos lemia smurtas prieš moteris. Ši medžiaga papildyta svarbia informacija, gauta iš kitų esamų šaltinių, kaip nurodyta poveikio vertinimo ataskaitos 1 priede.

Valstybės narės turės perkelti direktyvą į nacionalinę teisę praėjus dvejiems metams nuo jos įsigaliojimo. Jos turės pranešti Komisijai apie nacionalines įgyvendinimo priemones. Be to, praėjus 7 metams nuo direktyvos įsigaliojimo, valstybės narės turės pateikti Komisijai jos įgyvendinimo ataskaitas. Pasibaigus šiam laikotarpiui, ataskaitos turi būti teikiamos reguliariai, pateikiant valstybėms narėms klausimyną. Sugriežtinti duomenų rinkimo reikalavimai pagal šį pasiūlymą bus pagrindas stebint ir vertinant iniciatyvos poveikį konkretiems jos tikslams. Pasiūlymo stebėsena ir vertinimas visų pirma bus grindžiami dabartiniais suderintais EIGE parengtais rodikliais. Šį darbą rems ir papildys planuojamos derinimo priemonės, susijusios su suskirstytų administracinių duomenų rinkimų (įskaitant iš teisėsaugos institucijų, teismų, socialinių ir sveikatos priežiūros tarnybų) ir įpareigojimu atlikti reguliarius tyrimus smurto prieš moteris ir smurto šeimoje srityje ir siųsti atitinkamus duomenis Komisijai (Eurostatui). Išsami informacija bus pateikta stebėsenos ir vykdymo užtikrinimo plane, kurį parengs Komisija.

–aukų teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą (Chartijos 47 straipsnis), pavyzdžiui, užtikrinant veiksmingesnį smurto prieš moteris ir smurto šeimoje tyrimą ir baudžiamąjį persekiojimą už jį (pvz., baudžiamasis persekiojimas savo iniciatyva už tam tikrus nusikaltimus ir kaip viešojo intereso klausimas, suteikiant galimybių aukoms pranešti apie atvejus internete ir parengiant gaires teisėsaugos ir teisminėms institucijoms) ir užtikrinant aukų teisę reikalauti visapusiško žalos atlyginimo iš nusikalstamą veiką padariusio asmens ir to, kad atitinkamas sprendimas būtų priimtas to paties proceso metu;

4 skyriuje pateikiamos nuostatos dėl paramos aukoms, kurią aukos turi gauti prieš baudžiamąjį procesą, jo metu ir tinkamą laiką po jo. 27 straipsnyje nustatytos specialios paslaugos, tvarka ir specialūs ištekliai paramos tarnyboms, kurios teikia specializuotas paslaugas smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukoms. Šiame skyriuje taip pat numatyta konkreti ir skubi parama prievartą patyrusių moterų krizių ar seksualinio smurto aukų nukreipimo centruose (28 straipsnis) ir specializuota parama moterų lyties organų žalojimo aukoms (29 straipsnis). Valstybės narės taip pat turėtų užtikrinti, kad seksualinio priekabiavimo darbe aukos galėtų naudotis konsultavimo paslaugomis už darbo vietos ribų, įskaitant konsultacijas darbdaviams, kaip tinkamai spręsti tokių nusikaltimų klausimą (30 straipsnis). Valstybės narės turi įsteigti nacionalines pagalbos telefonu linijas aukoms ir užtikrinti, kad jos veiktų suderintu ES lygmens numeriu (31 straipsnis). Aukoms turi būti suteikta galimybė be atrankos naudotis specializuotomis prieglaudomis arba kitomis laikinomis apgyvendinimo paslaugomis siekiant užtikrinti, kad po patirto smurto joms būtų padedama grįžti į savarankišką gyvenimą (32 straipsnis). Be to, valstybės narės turi suteikti tinkamą apsaugą ir paramą nukentėjusiems vaikams atsižvelgdamos į vaiko interesus (33 straipsnis). Tai, be kita ko, yra saugių vietų suteikimas vaikams, kuriuos lanko nusikalstamą veiką padarę tėvai, turintys bendravimo teises (34 straipsnis). 35 straipsnyje aukoms, priklausančioms rizikos grupėms, suteikiamos apsaugos priemonės, pavyzdžiui, geresnės prieigos galimybės neįgalioms aukoms.

Šiame skyriuje pateikiamos taisyklės dėl pranešimo apie smurtą prieš moteris ir smurtą šeimoje siekiant užtikrinti, kad už tokius nusikaltimus būtų galima lengvai patraukti baudžiamojon atsakomybėn (16 straipsnis). Tai reiškia, kad tokie pranešimai tvarkomi operatyviai ir skatinama pranešti apie tokius nusikaltimus, pavyzdžiui, kai kuriais atvejais pašalinant konfidencialumo taisyklėmis nustatytas kliūtis, užtikrinant, kad apie nusikaltimus lengvai galėtų pranešti vaikai, ir užtikrinant, kad dokumentų neturintys asmenys ir asmenys, kurių gyventojo statusas yra neaiškus, nebijotų pranešti apie smurtą. Šiuo paskutiniu aspektu pagal šią direktyvą jokiu būdu nenustatoma asmenų, pranešančių apie smurtą, teisė į gyventojo statusą. 17 straipsniu užtikrinama, kad nusikaltimai būtų veiksmingai tiriami ir už juos būtų vykdomas baudžiamasis persekiojimas, kad būtų pakankamai ekspertinių žinių ir išteklių ir kad už išžaginimu laikomus nusikaltimus baudžiamasis persekiojimas būtų vykdomas ex officio. Šiame skyriuje nustatytas individualus rizikos vertinimas siekiant nustatyti aukų apsaugos ir paramos poreikius (18 ir 19 straipsniai). Šis vertinimas suprantamas kaip neatsiejama esamo individualaus vertinimo pagal Nusikaltimų aukų teisių direktyvą dalis ir turi būti pritaikytas konkretiems smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukų poreikiams. 20 straipsnyje nustatytos pareigos užtikrinti, kad aukos būtų nukreipiamos į tinkamas paramos tarnybas, pavyzdžiui, užtikrinant, kad paramos tarnybos iniciatyviai susisiektų su aukomis. Šiuo straipsniu taip pat siekiama užtikrinti atitiktį duomenų apsaugos taisyklėms. Be to, šiame skyriuje nustatyta, kad valstybės narės turi numatyti skubius draudimo ir apsaugos orderius, kad užtikrintų veiksmingą aukų apsaugą (21 straipsnis). 22 straipsnyje nustatyta, kad galimi klausimai, susiję su aukos seksualiniu elgesiu praeityje, neįtraukiami į nusikalstamos veikos tyrimus ir teismo procesus, nedarant poveikio teisėms į gynybą. Šiame skyriuje taip pat nustatyta pareiga teisėsaugos ir teisminėms institucijoms pateikti gaires siekiant užtikrinti, kad su aukomis būtų tinkamai elgiamasi viso proceso metu ir kad smurto prieš moteris ir smurto šeimoje atvejai būtų tinkamai nagrinėjami (23 straipsnis). Šiame skyriuje taip pat nustatyta, kad nacionalinės įstaigos, pavyzdžiui, lygybės įstaigos, yra kompetentingos, pavyzdžiui, padėti smurto prieš moteris ir smurto šeimoje (abi šio smurto rūšys yra sunkių formų moterų diskriminacija) aukoms ir jas konsultuoti (24 straipsnis). Tokioms įstaigoms taip pat suteikiama teisė veikti aukų vardu baudžiamajame procese, kai jos mano, kad tai tikslinga. 25 straipsniu užtikrinamas internetinio turinio, susijusio su kibernetinio smurto nusikaltimais, pašalinimas ir nukentėjusių naudotojų galimybės apskųsti teismine tvarka. Aukų teisė reikalauti žalos atlyginimo iš nusikalstamą veiką padariusio asmens aptariama 26 straipsnyje.

(2)vyrų ir moterų lygybė ir nediskriminavimas yra pagrindinės Sąjungos vertybės ir pagrindinės teisės, įtvirtintos atitinkamai Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 21 ir 23 straipsniuose. Smurtas prieš moteris ir smurtas šeimoje kelia pavojų šiems principams, menkina moterų ir mergaičių teises į lygybę visose gyvenimo srityse;

(3)smurtas prieš moteris ir smurtas šeimoje pažeidžia Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintas pagrindines teises, tokias kaip teisė į žmogaus orumą, teisė į gyvybę ir asmens neliečiamybę, nežmoniško ar žeminančio elgesio draudimas, teisė į privatų ir šeimos gyvenimą, asmens duomenų apsauga ir vaiko teisės;

(4)ši direktyva turėtų būti taikoma nusikalstamiems veiksmams, prilygstantiems smurtui prieš moteris arba smurtui šeimoje, kuris laikomas nusikaltimu pagal Sąjungos arba nacionalinę teisę. Šis smurtas apima šioje direktyvoje apibrėžtas nusikalstamas veikas, t. y. išžaginimą, moterų lyties organų žalojimą, dalijimąsi intymia ar manipuliuota medžiaga be sutikimo, persekiojimą kibernetinėje erdvėje, priekabiavimą kibernetinėje erdvėje, smurto ir neapykantos kurstymą kibernetinėje erdvėje ir nusikalstamą elgesį, kuriam taikomos kitos Sąjungos priemonės, visų pirma Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/36/ES ir 2011/93/ES, kuriose apibrėžtos nusikalstamos veikos, susijusios su seksualiniu vaikų išnaudojimu ir prekyba žmonėmis seksualinio išnaudojimo tikslais. Galiausiai tam tikros nusikalstamos veikos, kurios pagal nacionalinę teisę patenka į smurto prieš moteris apibrėžtį. Tai, be kita ko, yra moterų žudymas dėl lyties, seksualinis priekabiavimas, seksualinė prievarta, persekiojimas, ankstyva ir priverstinė santuoka, priverstinis abortas, priverstinė sterilizacija ir įvairių formų kibernetinis smurtas, pavyzdžiui, seksualinis priekabiavimas internete, tyčiojimasis internete ar nepageidaujamas akivaizdžiai seksualinio turinio medžiagos gavimas. Smurtas šeimoje yra smurto forma, kuri gali būti atskirai kriminalizuota pagal nacionalinę teisę arba priskiriama nusikalstamoms veikoms, kurios padaromos šeimoje ar namų ūkyje arba tarp buvusių ar esamų sutuoktinių;

(5)priemonės pagal šią direktyvą parengtos siekiant patenkinti konkrečius moterų ir mergaičių poreikius, atsižvelgiant į tai, kad jos neproporcingai kenčia nuo smurto formų, kurioms taikoma ši direktyva, t. y. smurto prieš moteris ir smurto šeimoje. Tačiau šioje direktyvoje pripažįstama, kad kiti asmenys taip pat gali tapti šių formų smurto aukomis ir jiems turėtų būti taikomos joje numatytos priemonės. Todėl sąvoka „auka“ turėtų reikšti visus asmenis, nepriklausomai nuo jų biologinės ar socialinės lyties;

(6)dėl savo pažeidžiamumo vaikai, kurie yra smurto prieš moteris ar smurto šeimoje liudytojai, patiria tiesioginę emocinę žalą, kuri daro poveikį jų vystymuisi. Todėl tokie vaikai turėtų būti laikomi aukomis ir jiems turėtų būti taikomos tikslinės apsaugos priemonės;

(7)smurtas prieš moteris yra nuolatinė struktūrinės moterų diskriminacijos, kurią lemia istoriškai susiklostę nevienodi moterų ir vyrų galios santykiai, apraiška. Tai yra tokios formos smurtas dėl lyties, kurį prieš moteris ir mergaites daugiausia vykdo vyrai. Jis kyla iš socialiniu požiūriu suformuotų vaidmenų, elgsenos, veiklos ir požymių, kuriuos tam tikra visuomenė laiko tinkamais moterims ir vyrams, kuriuos paprastai apima sąvoka „socialinė lytis“;

(8)smurtas šeimoje yra rimta socialinė problema, kuri dažnai lieka nematoma. Ji gali sukelti sunkią psichologinę ir fizinę traumą su sunkiomis pasekmėmis, nes nusikalstamą veiką padaręs asmuo paprastai yra aukoms žinomas asmuo, kuriuo, jų manymu, jos galėtų pasitikėti. Toks smurtas gali būti įvairių formų, įskaitant fizinį, seksualinį, psichologinį ir ekonominį. Smurtas šeimoje gali pasireikšti nepriklausomai nuo to, ar nusikalstamą veiką padaręs asmuo priklauso tam pačiam namų ūkiui kaip auka, ar ne;

(9)atsižvelgiant į šių rūšių nusikaltimų ypatumus, būtina nustatyti išsamų taisyklių rinkinį, kuriuo būtų tikslingai sprendžiama nuolatinė smurto prieš moteris ir smurto šeimoje problema ir atsižvelgiama į konkrečius smurto aukų poreikius. Galiojančių Sąjungos ir nacionalinio lygmens nuostatų nepakanka, kad būtų galima veiksmingai kovoti su smurtu prieš moteris ir smurtu šeimoje ir užkirsti jam kelią. Visų pirma direktyvose 2011/36/ES ir 2011/93/ES daugiausia dėmesio skiriama konkrečioms tokio smurto formoms, o Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2012/29/ES nustatyta bendra nusikaltimų aukoms skirta sistema. Nors smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukoms suteikiama tam tikrų apsaugos priemonių, nėra numatyta, kaip patenkinti konkrečius jų poreikius;

(10)šia direktyva remiami valstybių narių prisiimti tarptautiniai įsipareigojimai kovoti su smurtu prieš moteris ir smurtu šeimoje ir užkirsti jiems kelią, visų pirma pagal Jungtinių Tautų konvenciją dėl visų formų diskriminacijos panaikinimo moterims (CEDAW) ir, atitinkamais atvejais, Europos Tarybos konvenciją dėl smurto prieš moteris ir smurto šeimoje prevencijos ir kovos su juo (toliau – Stambulo konvencija), taip pat 2019 m. birželio 21 d. Ženevoje pasirašytą Tarptautinės darbo organizacijos konvencija dėl smurto ir priekabiavimo darbo pasaulyje panaikinimo;

(11)smurtas prieš moteris ir smurtas šeimoje gali paaštrėti, kai jis susijęs su diskriminacija dėl lyties ir diskriminacija kitais pagrindais, kurie draudžiami pagal Sąjungos teisę, t. y. dėl tautybės, rasės, odos spalvos, etninės ar socialinės kilmės, genetinių požymių, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, nuosavybės, gimimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos. Todėl valstybės narės turėtų tinkamai atsižvelgti į nuo tokios sąveikinės diskriminacijos kenčiančias aukas, numatydamos konkrečias priemones, kai esama tarpusavyje susijusių diskriminacijos formų. Didesnė rizika patirti smurtą dėl lyties visų pirma kyla lesbietėms, biseksualioms, translytėms, nebinarinio seksualumo, interseksualioms ir queer (LBTIQ) moterims, neįgalioms moterims ir rasinėms ar etninėms mažumoms priklausančioms moterims;

(12)smurto prieš moteris ir smurto šeimoje aukoms kyla didesnė bauginimo, keršto, antrinės ir pakartotinės viktimizacijos rizika. Todėl ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas šiai rizikai ir būtinybei apsaugoti tokių aukų orumą ir fizinę neliečiamybę;

(13)išžaginimas yra vienas iš sunkiausių nusikaltimų, kuriuo pažeidžiama asmens seksualinė neliečiamybė, ir nusikaltimas, nuo kurio neproporcingai kenčia moterys. Jis susijęs su nusikalstamą veiką padariusio asmens ir aukos galios disbalansu, dėl kurio nusikalstamą veiką padaręs asmuo gali seksualiai išnaudoti auką tokiais tikslais kaip asmeninis pasitenkinimas, dominavimo įtvirtinimas, socialinio pripažinimo siekiamas, paaukštinimas ar galima finansinė nauda. Daugelyje valstybių narių išžaginimo nusikaltimo požymiai vis dar yra jėgos naudojimas, grasinimai ar prievarta. Kitose valstybėse narėse pakanka sąlygos, kad auka nėra davusi sutikimo dėl seksualinio veiksmo. Tik pastarasis požiūris užtikrina visapusišką aukų lytinės neliečiamybės apsaugą. Todėl būtina užtikrinti vienodą apsaugą visoje Sąjungoje nustatant moterų išžaginimo nusikaltimo sudėties požymius;

(14)išžaginimas turėtų aiškiai apimti visų rūšių seksualinį įsiskverbimą su bet kuria kūno dalimi ar daiktu. Sutikimo nebuvimas turėtų būti pagrindinis ir esminis išžaginimo apibrėžties elementas, atsižvelgiant į tai, kad vykdant šį nusikaltimą dažnai netaikomas fizinis smurtas ir nenaudojama jėga. Pirminį sutikimą turėtų būti galima atšaukti bet kuriuo veiksmo metu, atsižvelgiant į aukos seksualinę autonomiją, ir jis neturėtų automatiškai reikšti sutikimo dėl veiksmų ateityje. Seksualinis įsiskverbimas be sutikimo turėtų būti laikomas išžaginimu net ir tuo atveju, kai jis įvykdomas prieš sutuoktinį ar lytinį partnerį;

(15)kalbant apie išžaginimu laikomas nusikalstamas veikas, nusikalstamą veiką padarę asmenys, kurie anksčiau buvo nuteisti už tokio paties pobūdžio nusikalstamas veikas, turėtų būti įpareigoti dalyvauti intervencijos programose, kad būtų sumažinta recidyvo rizika;

(16)siekiant spręsti nepataisomos ir visą gyvenimą trunkančios moterų lyties organų žalojimo aukoms padarytos žalos problemą, baudžiamosios teisės aktuose turėtų būti konkrečiai ir tinkamai sprendžiamas šios nusikalstamos veikos klausimas. Moterų lyties organų žalojimas yra išnaudojimo praktika, susijusi su mergaitės ar moters lyties organais ir vykdoma siekiant išsaugoti ir įtvirtinti dominavimą moterų ir mergaičių atžvilgiu ir vykdyti mergaičių ir moterų seksualumo socialinę kontrolę; kartais tai daroma vaikų ar priverstinės santuokos arba smurto šeimoje atvejais. Moterų lyties organų žalojimas gali būti tradicinė praktika, kurią kai kurios bendruomenės atlieka savo narėms moterims. Šis nusikaltimas turėtų apimti praktiką, vykdomą ne dėl medicininių priežasčių. Terminas „ekscizija“ turėtų reikšti dalinį ar visišką klitorio ir didžiųjų lytinių lupų pašalinimą. „Infibuliacija“ turėtų apimti didžiųjų lytinių lūpų užvėrimą dalinai susiuvant išorines vulvos lūpas siekiant susiaurinti makšties angą. Terminas „bet kokio kito žalojimo atlikimas“ turėtų reikšti visus kitus moterų lyties organų pakeitimus;

(17)būtina nustatyti suderintas nusikalstamų veikų ir bausmių, susijusių su tam tikrų formų kibernetiniu smurtu, apibrėžtis. Kibernetinis smurtas ypač dažnai nukreiptas į politikes, žurnalistes ir žmogaus teisių gynėjas ir daro joms poveikį. Jis gali nutildyti moteris ir trukdyti joms dalyvauti visuomenės gyvenime vienodomis sąlygomis su vyrais. Nuo kibernetinio smurto taip pat neproporcingai kenčia moterys ir mergaitės švietimo aplinkoje, pavyzdžiui, mokyklose ir universitetuose, o tai turi neigiamų pasekmių jų tolesniam mokymuisi ir psichikos sveikatai – kraštutiniais atvejais tai gali lemti savižudybę;

(18)naudojant informacines ir ryšių technologijas kyla pavojus, kad tam tikrų formų kibernetinis smurtas gali lengvai, greitai ir plačiai suintensyvėti, o tai gali sukelti arba pasunkinti didelę ir ilgalaikę žalą aukai. Tokio suintensyvėjimo, kuris yra būtina kelių šioje direktyvoje apibrėžtų kibernetinio smurto nusikaltimų įvykdymo sąlyga, potencialą turėtų reikšti tai, kad tam tikra medžiaga per informacines ir ryšių technologijas tampa prieinama daugybei galutinių naudotojų. Sąvoka „daugybė“ turėtų būti suprantama kaip reiškianti galimybę pasiekti didelį atitinkamų technologijų galutinių naudotojų skaičių, taip sudarant sąlygas dideliam prieinamumui prie tos medžiagos ir galimam tolesniam jos platinimui. Ta sąvoka turėtų būti aiškinama ir taikoma atsižvelgiant į atitinkamas aplinkybes, įskaitant technologijas, naudojamas tam, kad ta medžiaga taptų prieinama, ir būdus, kuriais šiomis technologijomis galima suintensyvinti poveikį;

(19)visų pirma dėl to, kad intymūs vaizdai ar vaizdo įrašai ir medžiaga, vaizduojanti seksualinius veiksmus, gali būti lengvai, greitai ir plačiai platinami, taip pat dėl jų intymaus pobūdžio, prieinamumas be sutikimo daugeliui galutinių naudotojų pasitelkiant informacines ir ryšių technologijas gali būti labai žalingas aukoms. Šioje direktyvoje nustatyta nusikalstama veika turėtų apimti visų rūšių tokią medžiagą, pavyzdžiui, vaizdus, nuotraukas ir vaizdo įrašus, įskaitant seksualizuotus vaizdus, garso įrašus ir vaizdo įrašus. Ji turėtų būti susijusi su situacijomis, kai pasitelkiant informacines ir ryšių technologijas medžiaga padaroma prieinama daugybei galutinių naudotojų be aukos sutikimo, neatsižvelgiant į tai, ar auka sutiko, kad tokia medžiaga būtų sukurta, ar galėjo ją perduoti konkrečiam asmeniui. Nusikalstama veika taip pat turėtų apimti medžiagos kūrimą be sutikimo ar manipuliavimą ja, pavyzdžiui, redaguojant vaizdus, dėl ko ji atrodo taip, tarsi kitas asmuo atliktų seksualinius veiksmus, jeigu vėliau medžiaga be to asmens sutikimo pasitelkiant informacines ir ryšių technologijas tampa prieinama daugybei galutinių naudotojų. Toks kūrimas ar manipuliavimas turėtų apimti sintetinės vaizdakaitos medžiagos kūrimą, kai medžiaga pastebimai panaši į esamą asmenį, objektus, vietas ar kitus subjektus ar įvykius, kuriuose vaizduojami kito asmens seksualiniai veiksmai, o kitiems tai klaidingai atrodo, jog medžiaga yra autentiška arba tikra. Siekiant veiksmingai apsaugoti tokio elgesio aukas, taip pat turėtų būti įtrauktas grasinimas tokiu elgesiu;

(20)persekiojimas kibernetinėje erdvėje yra šiuolaikinė smurto forma, kuri dažnai vykdoma prieš šeimos narius ar tame pačiame namų ūkyje gyvenančius asmenis, tačiau tokį smurtą taip pat vykdo buvę partneriai ar pažįstami asmenys. Paprastai nusikalstamą veiką padaręs asmuo piktnaudžiauja technologijomis, kad sustiprintų prievartinį ir kontroliuojantį elgesį, manipuliavimą ir sekimą, taip didindamas aukos baimę, nerimą ir laipsnišką izoliaciją nuo draugų ir šeimos. Todėl turėtų būti nustatytos minimalios taisyklės dėl persekiojimo kibernetinėje erdvėje. Persekiojimo kibernetinėje erdvėje nusikalstama veika turėtų apimti nuolatinį aukos stebėjimą be jos sutikimo ar teisinio leidimo pasitelkiant informacines ir ryšių technologijas. Tai gali vykti naudojant aukos asmens duomenis, pavyzdžiui, pavogus tapatybę arba šnipinėjant pasisavinus tokius duomenis įvairiose socialinėse medijose ar pranešimų platformose, jų e. laiškuose ir telefonuose, pavogus slaptažodžius ar įsilaužus į jų įrenginius siekiant patekti į privačią erdvę, įdiegiant geografinės padėties nustatymo programėles, įskaitant persekiojimo programinę įrangą, arba pavogus jų įrenginius. Be to, persekiojimas turėtų apimti aukų stebėseną be to asmens sutikimo ar leidimo naudojant technologinius įrenginius, prijungtus prie daiktų interneto, pavyzdžiui, išmaniuosius buitinius prietaisus;

(21)turėtų būti nustatytos minimalios taisyklės dėl priekabiavimo kibernetinėje erdvėje, kad būtų užkirstas kelias trečiųjų šalių išpuoliams arba dalyvavimui tokiame išpuolyje prieš kitą asmenį, kai grasinant ar įžeidžianti medžiaga tampa prieinama daugybei galutinių naudotojų. Tokie plataus masto išpuoliai, įskaitant koordinuotus internetinius minios išpuolius, gali virsti smurtavimu realybėje arba sukelti didelę psichologinę žalą, o kraštutiniais atvejais gali privesti auką prieš savižudybės. Jie dažnai yra nukreipti prieš žinomus politikus (moteris), žurnalistus ar kitus žinomus asmenis, tačiau jie taip pat gali pasitaikyti kitomis aplinkybėmis, pavyzdžiui, universitetų miesteliuose ar mokyklose. Tokio smurto internete problema turėtų būti sprendžiama visų pirma tais atvejais, kai išpuoliai vykdomi plačiu mastu, pavyzdžiui, kai priekabiavimą prie vieno asmens vykdo didelė asmenų grupė;