AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

1.REKOMENDACIJOS APLINKYBĖS

2003 m. sausio 1 d. įsigaliojo Susitarimas dėl tarptautinio nemaršrutinio keleivių vežimo tarpmiestiniais ir miesto autobusais (toliau – Interbus susitarimas). Europos Sąjunga yra viena iš Interbus susitarimo susitariančiųjų šalių.

Šiuo metu Interbus susitarimas taikomas tarptautiniam nemaršrutiniam keleivių vežimui tarpmiestiniais ir miesto autobusais.

2014 m. gruodžio 5 d. Taryba įgaliojo Komisiją Europos Sąjungos vardu pradėti derybas, kad į Interbus susitarimo taikymo sritį būtų įtrauktos reguliariosios ir specialios reguliariosios keleivių vežimo tarpmiestiniais ir miesto autobusais paslaugos. Pagal tuos pačius Tarybos suteiktus įgaliojimus Komisija taip pat susiderėjo dėl Protokolo, kuriuo Maroko Karalystei suteikiama galimybė prisijungti prie Interbus susitarimo.

Remdamasi Komisijos pasiūlymu, 2018 m. liepos 16 d. Taryba priėmė sprendimus dėl abiejų protokolų pasirašymo.

Susitarimo dėl tarptautinio nemaršrutinio keleivių vežimo tarpmiestiniais ir miesto autobusais (Interbus susitarimo) protokolo dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų tarptautinio keleivių vežimo tarpmiestiniais ir miesto autobusais paslaugų (toliau – Protokolas dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų paslaugų) 20 straipsnio 1 dalyje ir Protokolo, kuriuo iš dalies keičiamas Susitarimas dėl tarptautinio nemaršrutinio keleivių vežimo tarpmiestiniais ir miesto autobusais (Interbus susitarimas) ir suteikiama galimybė prie Susitarimo prisijungti Maroko Karalystei (toliau – Protokolas dėl Maroko Karalystės), 2 straipsnyje atitinkamai nustatyta: „Šis protokolas pateikiamas pasirašyti nuo 2018 m. liepos 16 d. iki 2019 m. balandžio 16 d. Briuselyje, Europos Sąjungos Tarybos generaliniame sekretoriate, kuris yra šio protokolo depozitaras.“

Iki pasirašymo laikotarpio pabaigos, t. y. 2019 m. balandžio 16 d., Protokolą dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų paslaugų pasirašė tik viena Interbus susitarimo susitariančioji šalis, o Protokolą dėl Maroko Karalystės pasirašė keturios Interbus susitarimo susitariančiosios šalys.

Protokole dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų paslaugų nustatyta, kad, kiek tai susiję su jo įsigaliojimu, mutatis mutandis taikomos atitinkamos Interbus susitarimo nuostatos, visų pirma jo 27 ir 28 straipsniai. Remiantis tomis nuostatomis, pasirašančios šalys Susitarimą patvirtina arba ratifikuoja pagal jose galiojančią tvarką, ir jį patvirtinusioms ar ratifikavusioms susitariančiosioms šalims Susitarimas įsigalioja tada, kai keturios susitariančiosios šalys, įskaitant ES, jį patvirtina arba ratifikuoja. Vadovaujantis ta nuoroda į pasirašančias šalis galima daryti išvadą, kad Protokolas dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų paslaugų galėtų įsigalioti tik jei jį pasirašytų ir atitinkamai patvirtintų ar ratifikuotų bent keturios susitariančiosios šalys. Kaip minėta pirmiau, iki laikotarpio, per kurį buvo galima pasirašyti Protokolą dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų paslaugų, pabaigos jį pasirašė tik Sąjunga.

Protokole dėl Maroko Karalystės savo ruožtu numatyta, kad pasirašančios šalys tą Protokolą pasirašo, patvirtina arba ratifikuoja pagal jose galiojančią tvarką. Tačiau jame nenumatytas to Protokolo nepasirašiusių ir nepatvirtinusių ar neratifikavusių susitariančiųjų šalių prisijungimas. Kaip minėta pirmiau, iki laikotarpio, per kurį buvo galima pasirašyti Protokolą dėl Maroko Karalystės, jį pasirašė ne visos Interbus susitarimo susitariančiosios šalys.

Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, jokia kita Interbus susitarimo susitariančioji šalis negalėtų pasirašyti tų protokolų ir atitinkamai jų patvirtinti ar ratifikuoti ir tapti jų susitariančiąja šalimi, nebent protokolų pasirašymo laikotarpis būtų pratęstas arba panaikintas. Tai turėtų rimtų pasekmių: Protokolas dėl reguliariųjų ir specialių reguliariųjų paslaugų negalėtų įsigalioti, nes tam reikia, kad jį ratifikuotų keturios susitariančiosios šalys, o Protokolas dėl Maroko Karalystės, kurį yra pasirašiusios ir patvirtinusios ar ratifikavusios keturios Interbus susitarimo susitariančiosios šalys, galėtų įsigalioti, tačiau jis būtų taikomas tik keturioms iš aštuonių esamų susitariančiųjų šalių, todėl viso Interbus susitarimo administravimas taptų pernelyg sudėtingas, o Maroko Karalystė faktiškai negalėtų palaikyti sutartinių santykių su visomis Interbus susitarimo susitariančiosiomis šalimis.

Be to, jei Maroko Karalystė prisijungtų prie Interbus susitarimo, kol visos esamos Interbus susitarimo susitariančiosios šalys neratifikavo Protokolo dėl Maroko Karalystės, tai praktiškai sudarytų sąlygas atsirasti naujam, mažesnės apimties Interbus susitarimui, kuris būtų pagrindinio Susitarimo dalis (vienas susitarimas būtų taikomas Maroko Karalystei ir susitariančiosioms šalims, kurioms Protokolas būtų įsigaliojęs, o kitas būtų taikomas esamoms aštuonioms susitariančiosioms šalims be Maroko Karalystės). Toks atvejis Interbus susitarime nenumatytas ir dėl jo Interbus susitarimo administravimas taptų praktiškai neįmanomas. Todėl būtų tikslinga iš dalies pakeisti Protokolo dėl Maroko Karalystės 4 straipsnį, kad tas Protokolas įsigaliotų tik po to, kai jį patvirtins ar ratifikuos visos susitariančiosios šalys.

Kadangi per tą laiką viena Interbus susitarimo susitariančioji šalis pakeitė savo oficialų pavadinimą, t. y. buvo pervadinta Šiaurės Makedonijos Respublika, taip pat gali būti tikslinga iš dalies pakeisti abu protokolus – nurodyti naująjį tos susitariančiosios šalies pavadinimą.

Protokolų pakeitimas neturėtų daryti poveikio jau atliktų pasirašymo aktų galiojimui.