2017 m. – pirmą kartą nuo 2008 m. – ES namų ūkių mažmeninės kainos sumažėjo. Tinklo rinkliavų ir mokesčių didėjimo tendencija baigėsi. Rinkliavos nedidėjo iš dalies todėl, kad mažėjo investicijų į atsinaujinančiąją energiją vieneto sąnaudos ir dėl to mažėjo investicijoms reikalingų pajamų poreikis. Mokesčiai ir rinkliavos sudaro 40 proc. vidutinių ES elektros kainų.

ES mažmeninėse dujų rinkose dėl konkurencingumo priežasčių įmonėms ir – kai kuriose valstybėse narėse – namų ūkiams, kuriuose dujos yra pagrindinis šildymo šaltinis, todėl yra pirminio būtinumo išteklius, taikomi mažesni mokesčių tarifai. Tad mažmenines kainas daugiausia lemia didmeninės kainos, o energijos sudedamoji dalis sudaro iki 80 proc. kainos. Vertinant absoliučiais dydžiais, energijos sudedamoji dalis pramoniniams vartotojams per metus sumažėjo 2,4 proc. ir skirtumai per paskutinįjį dešimtmetį sumažėjo 11 proc., o tai atspindi pažangą, padarytą kuriant bendrąją dujų rinką. Pažymėtina ir tai, kad stambūs pramoniniai energijos vartotojai moka mažesnius mokesčius ir mažesnes rinkliavas negu vidutinio dydžio pramoniniai energijos vartotojai.

Elektros kainos iš dalies nustatomos pagal iškastinio kuro kainas (kainoms įtakos turi ir kiti, labiau nacionalinio arba regioninio pobūdžio veiksniai), o gamtinių dujų kainos priklauso nuo pasaulinių iškastinio kuro, įskaitant naftą, kainų. Plečiantis pasaulinėms SGD rinkoms ir didėjant kitų išteklių pasiūlai, didžiuliai dujų kainų skirtumai 2011–2014 m., žinoma, sumažėjo. Tačiau neseniai, ekonomikai atsigavus ir naftos kainoms augant, dujų kainos vėl padidėjo. Kaip 2018 m. liepos mėn. pažymėjo Komisijos Pirmininkas J.-C. Junckeris, ES rinka tebėra atvira didesniam ES dujų eksportui. Europos ir Azijos kainų konvergencija pavasario ir vasaros mėnesiais galėjo būti ypač palanki atsargoms papildyti. Šalių gamintojų (JAV, Kanados, Rusijos) kainos tebėra mažesnės už grynųjų importuotojų (Japonijos, Kinijos, Korėjos) kainas, o ES kainos išlieka per vidurį.

Didėjančios iškastinio kuro kainos primena ES, kad reikia didinti energijos vartojimo efektyvumą, sparčiau mažinti priklausomybę nuo iškastinio kuro ir pertvarkyti energetiką, bei yra paskata to siekti. Naftos ir dujų kainos nustatomos pasaulinėse rinkose. Jos kinta keičiantis pasaulinei pasiūlai ir paklausai. Nuo 2016 m. jos (apskritai) didėjo, daugumai ES valstybių narių, kurios yra grynosios importuotojos, primindamos apie jų, kaip pirkėjų, priklausomybę. Elektros kainų svyravimą taip pat netiesiogiai lemia iškastinio kuro kainos. Taigi ES ir toliau veikia išorinės rinkos jėgos ir geopolitiniai įvykiai, dėl to kainų pokyčiai gali lengvai paveikti pramonę ir namų ūkius, jie taip pat turi įtakos prekybos balansui ir bendriems ekonominės veiklos rezultatams. Iš Europos Komisijos atlikto modeliavimo rezultatų matyti, kad, jeigu 2018 m. vidutinės naftos kainos bus 75 JAV doleriai už barelį, 2018 ir 2019 m. ES BVP sumažės maždaug 0,4 proc., o infliacija 2018 m. padidės 0,6 procentinio punkto, palyginti su tuo, ko būtų galima tikėtis, jeigu naftos kainos ir toliau atitiktų 2017 m. lygį.

Kadangi ES valstybėse narėse palyginti didelę naftos produktų mažmeninių kainų dalį sudaro mokesčiai, naftos kainos svyravimo poveikis yra mažesnis. Nepaisant to, iki 2018 m. vidurio mažmeninės kainos vėl pasiekė 2015 m. lygį.

Gamybos sąnaudų dalį sudarančios energijos išlaidos 2008–2015 m. mažėjo didžiojoje daugumoje nagrinėtų sektorių (remiantis naujausiais turimais duomenimis), o labiausiai sumažėjo kai kuriuose energijai imliuose sektoriuose, tuo patvirtindamos ankstesnes 2016 m. ataskaitoje dėl energijos kainų ir išlaidų padarytas išvadas. 2010–2015 m. laikotarpiu visa nagrinėtų sektorių energijos išlaidų suma sumažėjo 8 proc. Ji sumažėjo nepaisant augančių kainų ir stabilios gamybos apimties, o tai iš dalies lėmė pagerėję energijos vartojimo intensyvumo rodikliai. Didžiojoje daugumoje per paskutiniuosius metus nagrinėtų gamybos sektorių energijos išlaidos neprisidėjo prie bendrų gamybos sąnaudų didėjimo. Tačiau tai pasakytina ne apie visus energijai imlių sektorių pasektorius. Pavyzdžiui, 2017 m. pirminio aliuminio sektoriaus energijos išlaidos padidėjo ir sudarė 40 proc. visų gamybos sąnaudų.

Be to, kad energijos kainoms valdyti ES taiko namų ūkių kainodaros priemones, ji taip pat yra pasaulio lyderė energijos vartojimo efektyvumo politikos ir išlaidų mažinimo priemonių įgyvendinimo srityje. Energijos vartojimą, taigi ir namų ūkių energijos išlaidas, siekiama sumažinti pagal ES ekologinio projektavimo ir energijos ženklinimo iniciatyvas naudojant energiją taupančius prietaisus, ES teisės aktais ir ES bei nacionalinėmis finansavimo programomis skatinant pastatų renovaciją.

Energijos nepritekliaus mažinimo priemonės tradiciškai buvo sutelkiamos į kainų palaikymą arba kainų lengvatas. Siekiant užtikrinti, kad kainos visiems būtų vienodos, jos buvo reguliuojamos. Kainų reguliavimo priemonė nėra skirta mažas pajamas gaunantiems namų ūkiams, dėl jos ir gamintojams, ir vartotojams mažėja kainų lengvatos, ji taip pat trukdo diegti technologijas, pavyzdžiui, išmaniuosius skaitiklius. Vis labiau tikimasi, kad daugiau naudos visiems namų ūkiams suteiks konkurencija mažmeninėje rinkoje. Ypač pažymėtina, kad keleto valstybių narių mažmeninės elektros įmonės pradėjo naudoti „dinaminės kainos sutartis“ – pagal jas naudojantis naujomis technologijomis (paslaugas teikiant automatizuotai ir naudojant išmaniuosius skaitiklius) galima taikyti lanksčią ir rinkos sąlygas atitinkančią kainodarą. Taip namų ūkiams galima suteikti daugiau savarankiškumo ir galimybių sumažinti energijos išlaidas, kartu nereikalaujant kaip nors keisti elgseną. Apskaičiuota, kad dėl tokių sutarčių nedaug elektros suvartojantys namų ūkiai per metus gali sutaupyti nuo 22 iki 70 proc. metinių išlaidų energijos tiekimui. Kiek mažesnės naudos galima tikėtis tik gamtinių dujų atveju.

2016 m. ES valstybės narės surinko 280 mlrd. EUR energijos mokesčių, tai yra, energijos mokesčiai sudarė 4,7 proc. visų mokestinių pajamų. Santykinė pajamų iš energijos mokesčių dalis nuo 2008 m. ekonomikos krizės beveik nekito. Akcizai (daugiau kaip 80 proc. jų surenkama už naftos produktus) sudaro didžiausią energijos mokesčių dalį.

Svarbu pažymėti energijos mokesčių vaidmenį ekonomikoje. Pirma, iš jų surenkama nemažai pajamų į bendrąjį biudžetą, o pajamos yra svarbios ne vien fiskalinių suvaržymų laikotarpiais. Kadangi mokesčiai sudaro didelę energijos kainų dalį, jais galima švelninti iškastinio kuro kainų svyravimo poveikį; sušvelninus netikėtų kainų pokyčių poveikį, apsaugomi ir vartotojai, ir pramonė. Be to, energijos mokesčius ir rinkliavas galima panaudoti kainų signalams sustiprinti ir tam tikrai elgsenai stabdyti (pavyzdžiui, pernelyg intensyvų taršių arba dėl kitų priežasčių žalingų degalų vartojimą). Valdžios sektoriaus pajamas taip pat galima panaudoti tam tikram rinkos nepakankamumui mažinti subsidijuojant pageidaujamą plėtrą, pavyzdžiui, investuojant į sritis, kuriose kylantys uždaviniai (energijos) rinkos priemonėmis sprendžiami nepakankamai. Todėl valdžios sektoriaus renkami energijos mokesčiai ir rinkliavos bei pajamos ir energijos subsidijos yra susiję.

Kiekvienoje diskusijoje subsidijų klausimais svarbu pažymėti, kad yra nemažai pagrįstų priežasčių energetikos sektoriuje imtis intervencinių veiksmų ir šį sektorių remti finansinėmis arba reguliavimo priemonėmis, siekiant sumažinti netobulos rinkos spragas ir nubrėžti ilgalaikę strateginę kryptį, kai kitais būdais to padaryti negalima. Kaip jau buvo pažymėta, siekiant sumažinti priklausomybę nuo iškastinio kuro ir įgyvendinti energetikos pertvarką, naujų sektorių, medžiagų arba procesų inovacijų skatinimas yra labai pagrįstas. Tačiau taip pat gali būti, kad kai kurios subsidijos dėl pakitusių aplinkybių yra nebereikalingos arba pernelyg didelės. ES (ir G 20) ypač ragina panaikinti neveiksmingas iškastinio kuro subsidijas, nes jos trukdo užtikrinti perėjimą prie švarios energijos.

Apskritai Europos energijos subsidijos per pastarąjį laikotarpį padidėjo – nuo 148 mlrd. EUR 2008 m. iki 169 mlrd. EUR 2016 m. Didžiausia subsidijų dalis skiriama energetikos sektoriui (2016 m. skirta 102 mlrd. EUR), už jo rikiuojasi gyvenamųjų namų sektorius (24 mlrd. EUR), energijai imlus gamybos sektorius (18 mlrd. EUR) ir transporto sektorius (13 mlrd. EUR). Didėjimą lėmė didesnės atsinaujinančiosios energijos subsidijos – 2016 m. joms skirta 76 mlrd. EUR. 2008–2016 m. laikotarpiu sumažėjus anglies dioksido kainai ir sumažėjus sektorių, galinčių gauti nemokamus apyvartinius taršos leidimus, nemokamų ATL vertė sumažėjo nuo 41 iki 4 mlrd. EUR.

Laikantis Paryžiaus susitarimo, ES ir nacionaliniu lygmenimis, žinoma, imamasi įvairių priemonių siekiant sukurti palankesnes sąlygas priklausomybės nuo iškastinio kuro mažinimui ir inovacijoms į energetikos, būsto ir transporto sektorius. Tačiau nepaisant to ir tarptautinių įsipareigojimų, prisiimtų susitarus G20 ir G7, ES iškastinio kuro subsidijos nesumažėjo. Apskaičiuota, kad jos sieks 55 mlrd. EUR, vadinasi, įvairiuose sektoriuose jų lygis išliks beveik toks pat, tad tam, kad tokių subsidijų pamažu būtų atsisakyta, gali tekti griežtinti ES ir nacionalinę politiką. Remiantis turimais naujausio tarptautinio palyginimo duomenimis (2015 m. duomenys), ES nepriklausančiose šalyse iškastinio kuro subsidijos yra dar didesnės. Didžiausią iškastinio kuro subsidijų dalį sudaro subsidijos naftos produktams (daugiausia mokesčių sumažinimas).

10

diagrama. Finansinė parama ES iškastinio kuro sektoriams. Šaltinis – EK, „Trinomics“

5.Kainos, išlaidos ir investicijos

Iš to, kas išdėstyta pirmiau, matyti, kokį poveikį kainos daro energijos vartotojams, tačiau kitas svarbus aspektas yra kainų vaidmuo užtikrinant energijos įmonių pajamas išlaidoms padengti ir investicijoms finansuoti. Nepaisant kainų svyravimo ir didėjimo, iš augančios konkurencijos Europos energijos rinkoje, rinkos modelio trūkumų ir poreikio įgyvendinti nemažai naujų investicijų matyti, kad pritraukti lėšų investicijoms rinkoje galima ne visada, o kainų ne visada pakanka išlaidoms padengti. Dėl to svarbu nagrinėti energijos ir kuro kainų tendencijas ir palyginti jas su investicijų į energetiką išlaidomis, ypač su bendromis išlygintomis energijos gamybos sąnaudomis (angl. levelised cost of electricity, LCOE), apimančiomis ir kapitalo, ir veiklos sąnaudas, kurias reikia padengti. Šiuo metu, kaip minėta pirmiau, elektros energijos gamintojams mokamos nemažos subsidijos, ypač atsinaujinančiosios energijos subsidijos ir išmokos pagal pajėgumo mechanizmą, o iš jų dengiamos investicinės sąnaudos, kurios nėra finansuojamos įprastais pagal dabartinį elektros energijos rinkos modelį sudaromais komerciniais sandoriais.

Nors investicijų į atsinaujinančiosios energijos gamybą poreikis vis didėja, tokio pobūdžio technologijų sąnaudos mažėja. Kartu tikimasi, kad Europos elektros energijos rinka ims veikti sklandžiau, taip pat tikimasi pasiekti vis geresnių rezultatų energijos saugojimo ir paklausos valdymo srityse, dėl to per artimiausią dešimtmetį rinkoje surenkamų pajamų vis dažniau pakaks visoms su naujais pajėgumais susijusioms investicinėms sąnaudoms ar daugumai jų padengti. Tuo tarpu iš iškastinio kuro kainų, kapitalo sąnaudų, išlaidų dėl išmetamo anglies dioksido ir mažesnio apkrovos koeficiento prognozių matyti, kad ateityje investicijomis į iškastinį kurą deginančias elektrines padengti (išlygintinas) iškastinį kurą deginančių elektrinių sąnaudas bus vis sunkiau.

1 pastaba. Diagramose parodytas pasirinktu laikotarpiu nustatytas mažiausias lygis (apatinis brūkšnelis), pirmasis kvartilis (žemesnioji vertikalė), mediana (juoda linija), trečiasis kvartilis (viršutinė vertikalė) ir didžiausias lygis (viršutinis brūkšnelis).

2 pastaba. Kad pavyzdys būtų aiškesnis, kairiojoje diagramoje pasirinkta 200 EUR/MWh viršutinė riba.

3 pastaba. Šioje diagramoje neatsižvelgta į saugojimo ir papildomų energetikos tinklų jungčių išlaidas.

4 pastaba. Ankstesnių laikotarpių kainos atitinka dabartines kainas eurais, 2030 m. vertės atitinka 2013 m. kainas eurais. Kainų ir išlaidų reikšmės atitinka ES 28 vidurkį.

Elektros paklausai pamažu augant, o iškastinio kuro technologijų parkui senstant, numatoma, kad ateityje elektros kainos bus panašios į daugelio atsinaujinančiosios energijos technologijų kainas. Vadinasi, tam, kad būtų galima investuoti į brandžiausias atsinaujinančiosios energijos technologijas, rinkos kainas papildančios valstybės paramos reikės mažiau (arba jos nereikės apskritai).