Komisijos komunikatas Europos parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui dėl 2004 m. balandžio 26 d. direktyvos 2004/67/EB dėl priemonių, skirtų gamtinių dujų tiekimo patikimumui užtikrinti /* KOM/2008/0769 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 13.11.2008 KOM(2008) 769 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl 2004 m. balandžio 26 d. Direktyvos 2004/67/EB dėl priemonių, skirtų gamtinių dujų tiekimo patikimumui užtikrinti KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl 2004 m. balandžio 26 d. Direktyvos 2004/67/EB dėl priemonių, skirtų gamtinių dujų tiekimo patikimumui užtikrinti (tekstas svarbus EEE) TURINYS 1. Įvadas 3 2. Dujų tiekimo užtikrinimo sąvoka 3 3. Direktyvos 2004/67/EB įgyvendinimo vertinimas 4 3.1. Taikymo sritis 4 3.2. Tiekimo užtikrinimo standartai 4 3.3. Rinkos dalyvių vaidmuo ir atsakomybė 4 3.4. Didelio tiekimo sutrikimo apibrėžtis 4 3.5. Bendrijos mechanizmas 4 3.6. Dujų koordinavimo grupė 4 3.7. Skaidrumas ir ataskaitų teikimas 4 3.8. Dujų tiekimo užtikrinimo priemonės ir nacionalinės kritinės padėties priemonės 4 4. Ateities galimybės 4 4.1. Tiekimo užtikrinimo standartų taikymo sritis ir geresnis įgyvendinimas nacionaliniu lygmeniu 4 4.2. Bendrijos mechanizmas ir solidarumas 4 4.2.1. Regioninis ir ES lygmenys 4 4.2.2. Naujas Bendrijos veiksmų apibrėžimas 4 4.3. Skaidrumas 4 4.4. Papildomas tiekimo užtikrinimas 4 5. Išvados 4 1 PRIEDAS. Valstybių narių palyginimas 4 Įvadas Šiuo metu gamtinės dujos yra antra pagal svarbą Europos Sąjungoje kuro rūšis – jos sudaro maždaug ketvirtadalį bendro ES viduje suvartojamo kuro kiekio. Jos daug naudojamos įvairiuose sektoriuose, tokiuose kaip elektros energijos gamyba, centrinis šildymas, namų ūkiai ir pramonė. Šio komunikato tikslas – išnagrinėti ir aptarti pasiūlymus, kaip dabar ir ateityje ES galėtų veiksmingiau spręsti gamtinių dujų tiekimo užtikrinimo (patikimumo) klausimus ir kokius dabartinės ES dujų tiekimo užtikrinimo politikos aspektus reikėtų toliau tobulinti. Dujų tiekimo užtikrinimas, vienas iš trijų 2007 m. kovo mėn. Europos Vadovų Tarybos apibrėžtos Europos energetikos politikos ramsčių, vis labiau laikomas viešąja gėrybe, kuriai Europos Sąjunga turėtų skirti daugiau dėmesio. Vertinant dabartinę ES dujų tiekimo padėtį ir priemones, kurias reikėtų įgyvendinti nutrūkus tiekimui, būtina atsižvelgti į išorinių tiekėjų ir ES vartotojų tarpusavio priklausomybę ir nacionalinių rinkų sujungimą į bendrą Europos Sąjungos rinką. Dujų vidaus rinka tebekuriama. Ji reglamentuojama Direktyva 2003/55/EB[1] ir Reglamentu 1775/2005[2], kurie bus persvarstyti 2007 m. rugsėjo mėn. pateiktu pasiūlymu – vadinamuoju trečiuoju pasiūlymų dėl elektros ir dujų vidaus rinkų paketu[3]. Su dujų tiekimo užtikrinimu susijusiai reglamentavimo sistemai sustiprinti buvo priimta Direktyva 2004/67/EB[4] dėl priemonių, skirtų gamtinių dujų tiekimo patikimumui užtikrinti. 6 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai turi pateikti šios direktyvos įgyvendinimo ir veiksmingumo ataskaitą. Visos atitinkamos valstybės narės[5] įgyvendino šią direktyvą ir pranešė Komisijai apie jos nuostatų perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Dujų tiekimo užtikrinimo sąvoka Dujų tiekimo užtikrinimo sąvoką apibrėžti nelengva. Paprastai ši sąvoka reiškia galimybę vartotojams naudoti dujas už priimtiną kainą. Bet kuriuo atveju reikia atskirti ilgalaikio ir trumpalaikio dujų tiekimo užtikrinimą , nes skiriasi pavojai, priemonės, taikomos siekiant užkirsti kelią tiekimo sutrikimams, ir galimos pavojaus mažinimo priemonės. Ilgalaikio dujų tiekimo užtikrinimas daugiausia priklauso nuo: - paklausos valdymo („20-20-20“ politika[6]); - ES vietos gamybos plėtros, kurią, atsižvelgiant į naujas technologijas ir aukštas kainas, galima toliau nagrinėti ar galbūt skatinti; - veiksmingos išorinės ES energetikos politikos: šiuo metu 58 % suvartojamų dujų pagaminama EEE, o 42 % importuojama iš EEE nepriklausančių valstybių. Tačiau naujosios valstybės narės[7] iš trečiųjų valstybių importuoja daug daugiau (63 %) nei senosios valstybės narės (39 %). Todėl labai svarbu bendradarbiauti su esamomis šalimis gamintojomis ir tranzito šalimis, ieškoti naujų tiekimo šaltinių ir transportavimo maršrutų, formuoti ir įgyvendinti politiką, kuria būtų daroma įtaka paklausos ir pasiūlos pusiausvyros pasaulinėje dujų rinkoje raidai; - investicijų į infrastruktūrą, skirtą ES ir ES bei išorinių tiekėjų paklausai ir pasiūlai suvienodinti, skatinimo; - sėkmingo ES dujų vidaus rinkos veikimo. Reikia užbaigti dujų vidaus rinkos kūrimą. Subsidijos, kainų reguliavimas arba nekonkurencingų kainų nustatymas neturėtų trukdyti dujų ir kitų kuro rūšių konkurencijai ir daryti įtaką dujų svarbai visų vartojamų kuro rūšių atžvilgiu. Gerai veikianti vidaus rinka padidins galimybes naudotis infrastruktūra, pagal kainas tinkamai parodys galimybes investuoti į naują infrastruktūrą, padidins ES dujų rinkos patrauklumą tiekėjams ir taip padidins tiekimo užtikrinimą. Šiame komunikate didžiausias dėmesys skiriamas trumpalaikio tiekimo užtikrinimui. Trumpalaikio tiekimo užtikrinimas ir valstybių narių solidarumas yra labai svarbūs su dujų rinkomis susiję klausimai. Jei vidaus rinka gerai veikia, tinkamos kainos sukuria paklausos ir pasiūlos pusiausvyrą ir nukreipia dujas ten, kur jų vertė didžiausia. Tačiau kartais rinka gali veikti nesėkmingai; šiuo metu nėra parengtas ES kritinės padėties planas , skirtas trumpalaikio tiekimo nutrūkimo ar sutrikimo klausimams spręsti tada, kai nepakanka rinkos mechanizmų, sektoriaus priemonių ir nacionalinių kritinės padėties priemonių. Didelės grėsmės ES dujų tiekimui atveju regioniniu ar ES lygmeniu iš anksto nustatytas kritinės padėties planas būtų veiksmingesnis ir tinkamesnis laiko atžvilgiu nei dabartinis ad hoc sprendimų procesas. Direktyvos 2004/67/EB įgyvendinimo vertinimas Dujų tiekimo užtikrinimo atžvilgiu pradinė valstybių narių padėtis labai skiriasi; tiekimo užtikrinimui įtaką daro šie veiksniai: galimybės gaminti šalyje, geografinė padėtis, geologinės galimybės įrengti saugyklas, atskirų dujų rinkų istorinė raida, skirtingas esamų jungiamųjų vamzdynų mastas ir skirtingi dujų naudojimo būdai, nuo kurių priklauso galimybės dujas pakeisti kitomis kuro rūšimis (namų šildymas ar elektros energijos gamyba). Šia direktyva atsižvelgta į šiuos skirtumus ir atskiroms valstybėms narėms palikta laisvė pritaikyti standartus ir priemones pagal savo ypatumus. Komisija įvertino[8], kaip direktyva įgyvendinta kiekvienoje valstybėje narėje. Šiame komunikate apibendrinami svarbiausi rezultatai. Taikymo sritis Šia direktyva valstybės narės įpareigojamos „užtikrinti, kad jų teritorijoje būtų tam tikru mastu garantuojamas namų ūkių vartotojų aprūpinimas“ iš dalies sutrikus dujų tiekimui ir šaltais žiemos laikotarpiais. Leidžiama direktyvos taikymo sritį išplėsti ir direktyvą taikyti mažoms bei vidutinėms įmonėms ir vartotojams, kurie dujų negali pakeisti kitomis kuro rūšimis. Todėl šia apibrėžtimi neatsižvelgiama į kainų klausimus ir išsamiau nenurodoma tinkama taikymo sritis. Aštuonios valstybės narės išplėtė taikymo sritį ir taiko direktyvą ne tik namų ūkiams. Taip pat reikia išnagrinėti, ar yra alternatyvių tiekimo užtikrinimo priemonių (pavyzdžiui, įpareigojimai pakeisti kuro rūšį, privalomas kitų rūšių kuro kaupimas arba papildomos elektros energijos gamybos naudojant ne dujas galimybės) šalyse, kuriose elektros energija daugiausia gaminama naudojant dujas, o elektrinėms netaikomos nacionalinės dujų tiekimo užtikrinimo priemonės (Liuksemburgas – 75 %, Nyderlandai – 60 %, Italija – 52 % arba Airija – 51 %). Valstybėse narėse nustatytas skirtingas vartotojų apsaugos mastas; todėl direktyva įgyvendinama labai nenuosekliai. Nėra nustatyta, ar šis nenuoseklumas reiškia skirtingą naštą skirtingų valstybių narių rinkos dalyviams ir todėl iškraipoma konkurencija, taip pat ar atskirai nustatytais standartais numatomas panašus skirtingų valstybių narių tiekimo užtikrinimas. Tiekimo užtikrinimo standartai Direktyvoje apibrėžti toliau nurodyti atvejai, kai įprastų rinkos mechanizmų nepakaktų ir valstybės narės turėtų sugebėti užtikrinti tinkamą dujų tiekimą bent jau namų ūkių vartotojams: a) dalinis nacionalinio dujų tiekimo sutrikimas (mastą ir trukmę nustato valstybės narės, atsižvelgdamos į savo ypatumus), b) labai nepalankios oro sąlygos žiemą : didžiausia paklausa labai šaltą žiemą (mastą ir trukmę nustato valstybės narės) ir suvartojimas, kai visą žiemą labai šalta (temperatūra nustatoma kartą per 20 metų). Tiekimo užtikrinimo standartas – mastas, kuriuo kiekviena valstybė narė turi sugebėti nustatytų vartotojų dujų poreikius patenkinti savo pačios priemonėmis (sektoriaus veiksmais ir nacionalinėmis priemonėmis). Taip numatyta pagal pirmiau aprašytų atvejų apibrėžtį. Perkėlus direktyvos nuostatas į įvairių valstybių narių nacionalinę teisę susidarė labai nevienoda padėtis, o penkiose šalyse[9] šie atvejai neapibrėžti. Dalinis dujų tiekimo sutrikimas , kurio apibrėžtis direktyvoje nenustatyta, skirtingose valstybėse narėse apibrėžiamas nevienodai: nuo maždaug 10 % (Slovėnijoje) vidutinio suvartojamų dujų kiekio iki maždaug 30 % (Slovakijoje), o tiekimo sutrikimo trukmė – nuo 48 valandų (Bulgarijoje) iki 6 mėnesių (Prancūzijoje). Todėl turėtų būti numatytos apibrėžto sutrikimo mažinimo priemonės. Reikia atlikti papildomą analizę, norint įvertinti, ar nustatytų tiekimo užtikrinimo standartų galima laikytis taikant priemones, kurias įgyvendino konkreti valstybė narė. Direktyvoje nenurodyta išsamesnė informacija apie standartą, susijusį su didžiausia paklausa žiemą ir didele paklausa visą žiemą . Šie rodikliai (mastas ir trukmė) skirtingose valstybėse narėse apibrėžiami ir taikomi nevienodai; dažniausiai taikoma šalčiausios žiemos per 20 metų arba šalčiausios žiemos per 50 metų taisyklė[10]. Be to, kai kurios šalys (pavyzdžiui, Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Austrija) yra atlikusios labai išsamią dujų tiekimo padėties ir pavojų mažinimo priemonių veiksmingumo analizę ir atlieka tų priemonių bandymus krizių imitavimo pratybose, o kitose šalyse to nėra. Rinkos dalyvių vaidmuo ir atsakomybė Rinkos dalyvių vaidmuo ir atsakomybė dujų tiekimo užtikrinimo atžvilgiu apibrėžti labai nevienodai. Visa tiekimo užtikrinimo atsakomybė tenka skirtingiems rinkos dalyviams, dviejose valstybėse narėse numatyta bendra atsakomybė. Tiekimo užtikrinimo stebėseną 6 valstybėse narėse užtikrina atitinkama ministerija, 4 valstybėse narėse – reguliavimo institucija, kitose – perdavimo sistemų operatoriai (PSO). Reikia papildomai išnagrinėti, ar šie skirtumai apsunkintų tarpvalstybinį bendradarbiavimą krizių metu. Trečiajame pasiūlymų dėl energijos vidaus rinkos pakete numatytas perdavimo sistemų operatorių bendradarbiavimas. Tačiau tai susiję tik su tinklų plėtros planavimu, kuris svarbus ilgalaikio tiekimo užtikrinimui, o ne bendradarbiavimu trumpalaikio tiekimo užtikrinimo užtikrinimo srityje. Didelio tiekimo sutrikimo apibrėžtis Šiuo metu direktyvoje didelis tiekimo sutrikimas (DTS) apibrėžiamas kaip iš trečiųjų valstybių į Europos bendriją tiekiamo dujų kiekio sumažėjimas 20 % mažiausiai 8 savaites arba tokio sumažėjimo pavojus. Dujų koordinavimo grupė nustatė, kad šis rodiklis yra labai aukštas ir kad, net jei trūkumas mažesnis, gali prireikti Bendrijos veiksmų. Didėjant priklausomybei nuo importo vis mažiau tikėtina, kad šis lygis bus pasiektas prieš atsirandant būtinybei Bendrijai imtis veiksmų. Kita vertus, direktyvoje numatytas DTS rodiklis iš tiesų nėra būtina sąlyga Bendrijai imtis veiksmų. Bet kuri valstybė narė gali paprašyti Komisijos imti taikyti Bendrijos mechanizmą, jei mano, kad sumažėjus dujų tiekimui šios padėties ji negali tinkamai valdyti nacionaliniu lygmeniu, net jei sumažėjimas neatitinka DTS lygio. Bendrijos mechanizmas Direktyvoje numatytas trijų etapų metodas. Pirmiausia dujų pramonės atstovai imasi priemonių tiekiamo kiekio sumažėjimo klausimui spręsti. Antra, imamos taikyti nacionalinės valstybių narių priemonės. Jeigu sumažėjusio tiekiamo kiekio ar tiekimo sutrikimo klausimui spręsti nepakanka priemonių, kurių imtasi pirmais dviem etapais, „Komisija valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva […] sušaukia [Dujų koordinavimo] grupę “. „Grupė išnagrinėja ir atitinkamais atvejais padeda valstybėms narėms koordinuoti nacionaliniu lygiu taikomas priemones, skirtas dideliam tiekimo sutrikimui spręsti. […] Jei […] nacionaliniu lygiu taikytų priemonių nepakanka [tiekiamo kiekio sumažėjimo arba tiekimo sutrikimo] padariniams išspręsti, Komisija, pasikonsultavusi su Grupe, gali teikti rekomendacijas valstybėms narėms dėl papildomų priemonių, skirtų padėti labiausiai nuo didelio tiekimo sutrikimo nukentėjusioms valstybėms narėms“ arba „Komisija gali teikti pasiūlymą Tarybai dėl būtinų papildomų priemonių“. Iki šiol didžiausias dujų tiekimo trūkumas užregistruotas 2006 m. sausio mėn. – jis buvo susijęs su dešimtadaliu trečiųjų valstybių Bendrijai tiekiamo kiekio ir truko 36 valandas. Šią kritinę padėtį galiausiai pavyko suvaldyti taikant nacionalines priemones. Tačiau dėl to Komisijos iniciatyva surengtas pirmasis Dujų koordinavimo grupės susitikimas. Iki grupei susitinkant tiekimas buvo visiškai atnaujintas. Visi kiti tiekiamo kiekio sumažėjimo atvejai taip pat sėkmingai išspręsti taikant sektoriaus arba nacionalines priemones. Iki šiol nė viena valstybė narė nėra prašiusi Komisijos suteikti Bendrijos pagalbą. Tačiau valstybės narės dažnai pareiškia apie būtinybę nustatyti platesnio masto (regioninį arba ES) kritinės padėties planą ir (arba) solidarumo mechanizmą , nes šiandien galiojantis Bendrijos mechanizmas krizės atveju gali būti neveiksmingas ir netinkamas laiko atžvilgiu. Šiuo metu, kai pradedamas taikyti Bendrijos mechanizmas, prireikia penkių dienų Dujų koordinavimo grupei sušaukti; tuomet ji aptaria padėtį, remdamasi valstybių narių ir, kai reikia, atitinkamų trečiųjų valstybių narių pateikta informacija apie priemones, kurių jos ėmėsi problemai sumažinti. Geriausia būtų, jei po diskusijų grupė nustatytų ad hoc priemones, kurias tuomet Komisija turi siūlyti Tarybai, o ši – jas patvirtinti, kad jos įsigaliotų. Šis procesas yra ilgas ir tikros krizės atveju gali būti per lėtas. Dujų koordinavimo grupė Dujų koordinavimo grupė, kurią sudaro valstybių narių bei dujų pramonės ir vartotojų atstovai Europos asociacijose ( Eurogas , OGP, GIE, IFIEC, BEUC, Eurelectric )[11], sėkmingai veikė ES lygmeniu aptariant dujų tiekimo užtikrinimo klausimus ir keičiantis gerąja patirtimi. Grupės susitikimai vyksta reguliariai keturis kartus per metus, ir ji šaukiama kiekvienu konkrečiu atveju, kai Bendrijos dujų tiekimui iškyla didelė grėsmė. Iki šiol visos galimos kritinės padėtys pašalintos prieš atsirandant būtinybei imtis Bendrijos veiksmų, todėl grupės vaidmuo tariantis dėl kitų ( ad hoc ) priemonių ir jas siūlant Tarybai nepatikrintas. Taip pat labai svarbu, kad grupė gali pareikšti bendrą politinę poziciją ir kalbėti visų ES valstybių narių vardu. Skaidrumas ir ataskaitų teikimas Svarbus direktyvos trūkumas yra tai, kad, vertinant esamą arba būsimą valstybių narių ir ES ilgalaikio arba trumpalaikio tiekimo užtikrinimo padėtį arba pavojaus mažinimo priemonių veiksmingumą, valstybių narių pagal ataskaitų teikimo reikalavimus[12] teikiamų duomenų nepakanka. Valstybių narių ataskaitų teikimo įpareigojimai yra riboti ataskaitų teikimo dažnumo (kartą per metus) ir apimties atžvilgiu. Be to, valstybės narės tinkamai nesilaiko net ir šių ataskaitų teikimo reikalavimų: išsamias ataskaitas pateikė tik dvi valstybės narės. Dažniausiai nepateikiama informacija apie rinkos likvidumą (ją teikia tik trys valstybės narės), investicijų skatinimą, priemones, kurių imamasi didžiausiai paklausai patenkinti, ir tiekimo užtikrinimo priemonių poveikį konkurencijai. Ataskaitose apie priemones informacija daugiausia pateikiama apie ilgalaikes sutartis ir didžiausius laikymo pajėgumus; nepanaudoti pajėgumai nežinomi. Neprašoma pateikti informaciją apie kitas direktyvos priede išvardytas tiekimo problemų mažinimo priemones, pavyzdžiui, galimybes pakeisti dujas kita kuro rūšimi ir sudaryti pertraukiamo tiekimo sutartis, tiekimo, susijusio su gamyba šalyje arba importo sutartimis, lankstumą. Kai kurios valstybės narės tokių duomenų nerenka. Teigimas pavyzdys – Italijos reguliavimo institucija, kuri surenka pakankamai duomenų, kad būtų galima stebėti, kaip padėtis keičiasi žiemą: reguliavimo institucijai reikia pateikti duomenis ne tik apie laikomą kiekį bei infrastruktūrą, bet ir apie pertraukiamo tiekimo sutarčių mastą ir importo sutarčių sąlygas (lankstumą), todėl ši institucija žino, kurią tiekiamo kiekio sumažėjimo problemą galima išspręsti daugiau importuojant iš galimų tiekėjų. Europos elektros energijos ir dujų rinkos reguliavimo institucijų grupė (angl. ERGEG) priėmė naujas gaires nacionalinių ataskaitų kokybei ir išsamumui pagerinti. Trečiajame pasiūlymų pakete taip pat siūloma labai padidinti duomenų skaidrumą. Reikia atidžiai išnagrinėti papildomų duomenų ir jų teikimo dažnumo būtinybę, kad būtų galima išvengti neproporcingos ataskaitų teikimo naštos sektoriaus atstovams ir valstybėms narėms ir tuo pačiu aiškiai suprasti dujų tiekimo užtikrinimo padėtį ES. Dujų tiekimo užtikrinimo priemonės ir nacionalinės kritinės padėties priemonės Direktyvos priede pateiktas priemonių sąrašas be papildomos informacijos. Sąrašas yra neišsamus; taip valstybėms narėms leidžiama numatyti papildomas dujų tiekimo užtikrinimo priemones, visų pirma ilgalaikes planavimo procedūras ir viešųjų paslaugų teikimo įpareigojimus. Įvairių priemonių deriniai ir pusiausvyra priklauso nuo skirtingos nacionalinių dujų rinkų struktūros. Dažniausiai taikomos priemonės – dujų saugyklos, ilgalaikės tiekimo sutartys, gamybos ir importo lankstumas ir dujų tiekimo šaltinių įvairinimas. Priemonių įvairovė valstybėms narėms suteikia galimybę atsižvelgti į savo nacionalines aplinkybes, tačiau apsunkina įvairių priemonių vaidmens vertinimą ES kontekste. 18 valstybių narių Komisijai pranešė apie nacionalines kritinės padėties priemones. 10 valstybių narių sistemingai parengė nacionalines kritinės padėties priemones, sukurdamos nacionalinius kritinės padėties planus. Valstybėse narėse kritinė padėtis apibrėžiama skirtingai. Ateities galimybės Tiekimo užtikrinimo standartų taikymo sritis ir geresnis įgyvendinimas nacionaliniu lygmeniu Reikėtų atidžiai išnagrinėti, ar privalomą tiekimo užtikrinimo standartų taikymo sritį reikėtų išplėsti ir juos taikyti ne vien namų ūkiams. Ypač tais atvejais, kai daug elektros energijos gaminama naudojant dujas, nes nėra tinkamų alternatyvių priemonių (dujų pakeitimas kita kuro rūšimi, alternatyvaus kuro atsargos, nepanaudoti pajėgumai), tiekimas turėtų būti užtikrintas ir kritiniais atvejais. Komisija kartu su valstybėmis narėmis ir sektoriaus atstovais turėtų išnagrinėti, ar rinkos dalyvių vaidmens ir atsakomybės apibrėžimo skirtumai reiškia rinkos iškraipymą arba tarpvalstybinio bendradarbiavimo kliūtis krizės atveju. Pabrėžiama, kad tiekimo užtikrinimo standartai nepakankamai įgyvendinami ir yra labai įvairūs. Valstybės narės turėtų baigti juos įgyvendinti. Kiekvienoje šalyje reikėtų atlikti išsamią analizę, siekiant nustatyti, ar: - kiekvienoje šalyje nustatyti tiekimo užtikrinimo standartai atitinka patiriamą riziką; - skirtumai daro poveikį konkurencijai arba kliudo solidarumo susitarimams. Ši išsami analizė gali atskleisti būtinybę nustatyti išsamesnius arba labiau suderintus tiekimo užtikrinimo standartus, kad būtų sumažintas rinkos iškraipymas ir užtikrintas tinkamas tiekimas visoje ES. Reikėtų išnagrinėti šiuos klausimus: ar, be dalinio tiekimo sutrikimo ir labai nepalankių oro sąlygų žiemą, dar reikėtų apsvarstyti kitus atvejus? Koks turėtų būti būtiniausias trumpalaikio tiekimo užtikrinimo lygmuo, kuriam pasirengusi turėtų būti kiekviena valstybė narė? Kaip jis turėtų būti apibrėžiamas? Dalinio tiekimo sutrikimo standartai galėtų būti apibrėžiami kaip: - vidutinio suvartojamų dujų kiekio, kuriam poveikį turi dalinis tiekimo sutrikimas, procentinė dalis arba - didžiausio tiekėjo, infrastruktūros ir (arba) dujų įleidimo į perdavimo sistemą punkto (svarbiausiojo iš šių trijų) tiekimo sutrikimas. Taikant šį modelį būtų galima pasiekti ilgalaikius tikslus: jeigu kiekviena valstybė narė būtų įpareigota numatyti veiksmus nutrūkus tiekimui iš didžiausio dujų tiekėjo ar infrastruktūros konkrečiu laikotarpiu, tai galėtų paskatinti įvairinti tiekimo šaltinius ar transportavimo maršrutus, o tai galėtų kainuoti mažiau nei dujų saugyklų įrengimas, arba - konkrečios normos, kurias nustatytų, pavyzdžiui, reguliavimo institucija, susijusios su jungiamųjų vamzdynų pajėgumais, tiekimo šaltinių įvairinimu (pavyzdžiui, tiekėjai iš to paties šaltinio neturėtų tiekti daugiau dujų nei tam tikra procentinė dalis), dujų pakeitimo kitomis kuro rūšimis galimybėmis. Dalinio tiekimo sutrikimo trukmė turėtų būti suvienodinta arba nustatyta remiantis bendrais kriterijais. Didžiausios paklausos žiemą atveju galėtų būti nustatytas tas pats šalčiausios žiemos per 20 arba 50 metų įpareigojimas ir suderinta didžiausios paklausos trukmė. Papildomo dujų kiekio, reikalingo labai nepalankiomis oro sąlygomis žiemą (ir didžiausiai paklausai žiemą, ir vartojimui visą žiemą užtikrinti), apskaičiavimo metodai ir pagrindinės prielaidos turėtų būti suderinti regioniniu lygmeniu. Reikia papildomos kritinės padėties priemonių, kurias taiko valstybės narės, analizės. Šalims atliekant viena kitos tiekimo užtikrinimo vertinimą, būtų galima nustatyti gerąją patirtį ir daugiausia taikomas priemones, kurias paskui galėtų aptarti Dujų koordinavimo grupė. Bendrijos mechanizmas ir solidarumas Regioninis ir ES lygmenys Labai svarbus regioninis bendradarbiavimas. Dujų rinkos, kuriose dujos daugiausia (90 %) tiekiamos dujotiekiais, daugiausia yra regioninės: kelios šalys turi tą pačią pagrindinę dujotiekio infrastruktūrą. Todėl paprastai tos valstybės narės priklauso nuo viena kitos veiksmų ir vartojimo. Jeigu, pavyzdžiui, sutrinka tiekimas konkrečiu dujotiekiu, valstybės narės turėtų bendradarbiauti skirstydamos esamą dujų kiekį, mažindamos vartojimą, didindamos dujų iš saugyklų vartojimą, t. t. Europos Sąjungoje dujos fiziškai transportuojamos tik dujotiekiais, todėl regioninis bendradarbiavimas galėtų padėti imtis veiksmų laiku; tai gali nepavykti taikant ES veiksmus. Tačiau dėl tos pačios priežasties labai tikėtina, kad tiekimo sutrikimas paveiktų visą regioną, ir jis pats vienas negalėtų išspręsti šios problemos. Todėl galima būtų numatyti papildomą intervencijos lygmenį: 1) sektorius, 2) valstybės narės, 3) regioninis lygmuo, 4) Bendrijos lygmuo. Jeigu tiekimo sutrikimo problemos negalima tinkamai išspręsti regioniniu lygmeniu, regionas turėtų teisę prašyti Bendrijos pagalbos. Trečiajame pasiūlymų dėl energijos vidaus rinkos pakete šis klausimas iš dalies svarstytas ir siūloma numatyti įpareigojimą vykdyti regioninį bendradarbiavimą ir parengti trijų ar daugiau valstybių narių solidarumo susitarimus. Tačiau reikia tiksliau nustatyti konkrečius mechanizmus ir tvarką. Naujas Bendrijos veiksmų apibrėžimas Kaip nustatyta ankstesniame skyriuje, dabartinis Bendrijos mechanizmas, nors dar neišbandytas, esant kritinei padėčiai gali neužtikrinti, kad laiku būtų imtasi veiksmingų veiksmų. Iš anksto nustatyti veiksmai leistų laiku priimti aiškų ir prognozuojamą sprendimą. Nustatyti veiksmai galėtų būti šie: - bendra deklaracija, kuria paskelbiama kritinė padėtis; - turimo dujų kiekio ir infrastruktūros pajėgumų paskirstymas paveiktoms šalims; - suderintas dujų perdavimas, - kritinės padėties priemonių taikymas nepaveiktose arba mažiau paveiktose valstybėse, siekiant padidinti dujų kiekį, kurį būtų galima tiekti paveiktoms rinkoms (pertraukiamo tiekimo sutartys, dujų pakeitimas kita kuro rūšimi, dujų iš saugyklų vartojimas, tiekimo lankstumas, žr. toliau skyrių „Papildomas tiekimo užtikrinimas“). Taikant šį metodą turėtų būti nustatytas veiksmingas ES kritinės padėties planas , kuriame be kita ko būtų numatytas kritinės padėties Europoje mastas ir nustatytas nominalusis dujų rinkos veikimo lygmuo, prevenciniai mechanizmai ir įvairūs kritinės padėties ir padėties iki jos lygmenys, apibūdinami pagal sutrikimo mastą ir ekonominį poveikį. Bendrijos veiksmai būtų solidarumo veiksmai de facto . Solidarumas jokiu būdu nėra labdara, todėl reikėtų nustatyti tinkamus kompensavimo mechanizmus. Kiekviena valstybė narė turėtų atitikti nustatytus tiekimo užtikrinimo standartus. Jeigu susidarytų padėtis, kurioje poveikis viršytų nustatytus standartus (tikra krizė), automatiškai reikėtų skelbti kritinę padėtį ir imtis Bendrijos veiksmų – solidarumo veiksmų. Taip de facto būtų panaikintas dabar galiojantis didelio tiekimo sutrikimo rodiklis. Žinoma, numačius solidarumo mechanizmus, valstybės narės neturėtų nutraukti investicijų į savo pačių tiekimo užtikrinimą. Skaidrumas Siekiant padidinti skaidrumą ir įvertinti ES tiekimo užtikrinimo padėtį, reikėtų pasiūlyti tinkamus ataskaitų teikimo įpareigojimus. Siekiant padidinti skaidrumą, reikėtų atsižvelgti į šias trečiajame pasiūlymų dėl energijos vidaus rinkos pakete siūlomas priemones: Europos PSO tinklo būsimos paklausos ir pasiūlos vertinimą, įpareigojimą skelbti bendrus paklausos ir pasiūlos, laikomų dujų, saugyklų ir suskystintų gamtinių dujų įrenginių naudojimo lygmenis. Papildomas tiekimo užtikrinimas Sutrikus dujų tiekimui, namų ūkiams ir kitiems pagal šią direktyvą saugomiems subjektams turėtų būti užtikrintas dujų tiekimas. Reikalingi du dalykai: - padidinti dujų kiekį, kurį galima tiekti pagal šią direktyvą saugomiems vartotojams ir - turėti tinkamą infrastruktūrą , reikalingą dujoms transportuoti iki šių vartotojų. Šios papildomos dujos ir pajėgumai galėtų būti vadinami papildomu tiekimo užtikrinimu. Šio papildomo užtikrinimo mastas galėtų būti tiesiogiai apskaičiuojamas pagal iš naujo apibrėžtus nacionalinius tiekimo užtikrinimo standartus. Tuomet šiuos kiekius būtų galima išreikšti vidutinio suvartojamo kiekio procentine dalimi. Šį rodiklį turėtų atitikti nepanaudoti pajėgumai ir papildomų dujų kiekis. a) Galimas tiekti dujų kiekis. Tais atvejais, kai prašoma vykdyti solidarumo ir (arba) tarpusavio pagalbos veiksmus, nepaveiktos valstybės narės, neviršydamos savo pačių papildomo užtikrinimo ribos, galėtų skirti galimą tiekti dujų kiekį paveiktiems regionams. Šis dujų perviršis galėtų būti gaunamas taikant įvairias priemones, kurias turėtų nustatyti kiekviena valstybė narė: - pertraukiamo tiekimo sutartys, - atsargos, - tiekimo lankstumas (gamyba, importas arba suskystintos gamtinės dujos). b) Perdavimo infrastruktūra. Solidarumui galima labai pakenkti, jei galimų tiekti dujų negalima transportuoti ten, kur jų reikia. Tačiau šis sunkumas neturėtų trukdyti įgyvendinti šį principą. Kai kuriais atvejais dujas galima perduoti pagal mainų sutartis, taip dujos paveiktoms rinkoms gali būti tiekiamos, net jei fizinis dujų grąžinimas neįmanomas. Pavyzdžiui, tokį susitarimą yra sudariusios Vengrijos ir Prancūzijos bendrovės; pagal jį sumažėjus iš Rusijos tiekiamam dujų kiekiui, Prancūzijos bendrovė Vengrijoje paliktų dalį savo dujų kiekio. Solidarumas turėtų padėti valstybėms narėms skatinti tiesti jungiamuosius vamzdynus. Būtų galima nustatyti infrastruktūros tikslus, susijusius su transportavimo maršrutų įvairinimu (išreikštus dujų įleidimo į perdavimo sistemą punktų skaičiumi), jungiamųjų vamzdynų mastu ir nepanaudotais pajėgumais. Įpareigojimas arba galimybė skirti dujas pagal pirmiau nurodytas priemones ir pajėgumai turi būti griežtai reguliuojami (pavyzdžiui, susiejant su kritinės padėties paskelbimu), kad normaliomis rinkos sąlygomis nebūtų galima jais piktnaudžiauti. Strateginės atsargos Strateginės dujų atsargos yra sukauptos gamtinės dujos, skirtos naudoti tik kritinėmis sąlygomis, todėl jų negalima naudoti įprastomis rinkos sąlygomis. Gamtinių dujų kaupimas yra brangus: energijos vieneto savikaina yra daug didesnė nei naftos (maždaug 16,7 mln. EUR už vieną PJ, palyginti su 3,33 už naftą[13]). Taip pat tam tikrose vietovėse dujų saugyklų įrengimo galimybes gali riboti geologinės sąlygos. Valstybėms narėms gresia nevienodas pavojus, todėl jų dujų tiekimo užtikrinimo reikalavimai taip pat skiriasi (žr. 1 priedą). Strateginės atsargos gali būti pageidaujamas arba tik vidutinės trukmės laikotarpio sprendimas šalims, kurios priklauso nuo vieno dujų tiekimo šaltinio ir kuriose labai reikalingas nepertraukiamas tiekimas. Komisija nesiūlo su strateginėmis atsargomis susijusio įpareigojimo ES lygmeniu. Jei valstybė narė pasirenka šią galimybę kaip nacionalinę priemonę, strateginių atsargų naudojimą reikia atidžiai reguliuoti, kad būtų išvengta rinkos iškraipymų: strateginės atsargos neturėtų būti naudojamos ne kritinėmis sąlygomis, siekiant daryti įtaką atsargų vertei ir kitoms lankstumo priemonėms, parengtoms rinkos konkurencijos sąlygomis. Reikėtų skatinti įrengti komercines saugyklas. Išvados ES turi imtis veiksmų dujų tiekimo užtikrinimui ir solidarumui padidinti. Nors krizės įvyksta retai, jų ekonominis ir socialinis poveikis gali būti labai didelis. Todėl ES turi būti pasirengusi veiksmingai užtikrinti tiekimą. Šiandieninio Bendrijos mechanizmo (nors, laimei, jo taikyti dar neprireikė) nepakanka norint laiku imtis veiksmų įvykus dujų tiekimo krizei, kurios negalima išspręsti nacionalinėmis priemonėmis. Be to, trūkstant skaidrumo, negalima vertinti tikralaikės dujų tiekimo padėties ir galimų veiksmų Europos Sąjungoje. Todėl reikia persvarstyti direktyvą atsižvelgiant į šio komunikato 4 skyriuje pateiktus pasiūlymus. Šio komunikato tikslas – pradėti diskusijas su valstybėmis narėmis, Europos Sąjungos institucijomis ir suinteresuotosiomis šalimis, siekiant persvarstyti Direktyvą 2004/67/EB, kad būtų ištaisyti pagrindiniai nustatyti trūkumai. Iškyla šie klausimai: 1. Kaip apibrėžti palyginamus tiekimo užtikrinimo standartus, kuriais būtų sukurta vienoda ir pagrįsta našta rinkos dalyviams ir atsižvelgiama į valstybių narių skirtumus? 2. Ar reikėtų išplėsti direktyvos taikymo sritį ir taikyti ją ne tik namų ūkiams, bet ir elektrinėms, mažoms ir vidutinėms įmonėms ar kitiems pažeidžiamiems vartotojams? 3. Kokius tikslius veiksmus reikėtų apibrėžti Bendrijos mechanizme, regioniniuose ir ES kritinės padėties planuose? 4. Kaip geriausiai nustatyti regionus dujų tiekimo užtikrinimo atžvilgiu? 5. Kokias ekonomines kompensacijas galima skirti už solidarumą? 6. Kaip mažiausiomis sąnaudomis padidinti dujų tiekimo užtikrinimą? Ilgalaikė ES dujų ir energijos tiekimo užtikrinimo strategija, aptarta strateginėje energetikos apžvalgoje[14], išlieka svarbi, nors nepriklauso šios direktyvos taikymo sričiai. Siekdama ateityje sumažinti trumpalaikių dujų tiekimo sutrikimo pavojų ir poveikį, ES turi toliau siekti energijos vartojimo efektyvumo, gerai veikiančios, tarpusavyje sujungtos vidaus energijos rinkos, naujovių ir technologijų tobulinimo, energijos teikimo šaltinių, rūšių bei transportavimo maršrutų įvairinimo ir veiksmingų tarptautinių sistemų bei ryšių. Valstybių narių veiksmų trečiųjų valstybių atžvilgiu skaidrumas ir derinimas turėtų padidinti galimybes reikšti vieningą poziciją tarptautiniu lygmeniu svarstomais energetikos klausimais. Taip ES padės tvirtus pagrindus energijos tiekimo užtikrinimui ateityje. 1 PRIEDAS. Valstybių narių palyginimas Toliau pateikti paveikslai rodo valstybių narių pažeidžiamumo lygį pagal jų tiekimo šaltinių koncentraciją[15] ir dujų dalį, suvartojamą namų ūkių bei naudojamą gaminant elektros energiją. Nenumačius apsaugos priemonių, tokių kaip atsargos, didžiausias pažeidžiamumas pastebimas viršutiniame dešiniajame kvadrante: tai dujų, vartojamų namų ūkiuose, kiekis ir maža šaltinių įvairovė. [pic] [pic] [1] 2003 m. birželio 26 d. Direktyva 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (OL L 176, 2003 7 15, p. 57–78). [2] 2005 m. rugsėjo 28 d. Reglamentas (EB) Nr. 1775/2005 dėl teisės naudotis gamtinių dujų perdavimo tinklais sąlygų (OL L 289, 2005 11 3, p. 1–13). [3] 2007 m. rugsėjo 19 d. pasiūlymas dėl direktyvos, iš dalies keičiančios Direktyvą 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (COM 2007 (0529) galutinis). [4] 2004 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyva 2004/67/EB dėl priemonių, skirtų gamtinių dujų tiekimo patikimumui užtikrinti (OL L 127, 2004 4 29, p. 92–96). [5] Maltai ir Kiprui taikyta išimtis, tačiau Malta direktyvos nuostatas perkėlė į nacionalinę teisę. [6] 2008 m. sausio 23 d. komunikatas „Du kartus po 20 iki 2020-ųjų: Europos galimybė išspręsti klimato kaitos klausimus“ (COM 2008 (0030) galutinis) [7] Naujosios valstybės narės – šalys, įstojusios į ES po 2004 m. gegužės 1 d. [8] http://ec.europa.eu/energy/gas/sos/index_en.htm [9] Bulgarija, Graikija, Airija, Liuksemburgas, Malta. [10] Šalčiausia žiema per 20 arba 50 metų. [11] 2006 m. lapkričio 7 d. Komisijos sprendimas 2006/791/EB, nustatantis Dujų koordinavimo grupės sudėtį (tekstas svarbus EEE) (OL L 319, 2006 11 18, p. 49–50). [12] Direktyvos 2004/67/EB 5 straipsnis ir Direktyvos 2003/55/EB 5 straipsnis [13] ES gamtinių dujų saugyklų tyrimas, Europos Komisijos Energetikos ir transporto generalinis direktoratas, 2008 m. [14] Komisijos komunikatas dėl antrosios strateginės energetikos apžvalgos (COM 2008 (XXX)). [15] Šaltinių koncentracija apskaičiuojama taip: ∑(dujų importas iš šalies i / visas suvartojamas kiekis)2, i = nuo 1 iki n; duomenų šaltinis – Eurostat, 2006 m.