Tarptautinė jūrų tyrinėjimo taryba (ICES) kas dvejus metus teikia giliavandenių žuvų išteklių biologinės būklės apžvalgą. Naujausios ICES rekomendacijos paskelbtos 2018 m. birželio 7 d. Iš ICES rekomendacijų matyti, kad kai kurių šiame pasiūlyme aptariamų giliavandenių žuvų išteklių žvejyba vis dar per intensyvi ir kad norint užtikrinti tų išteklių tvarumą jų žvejybos galimybės turėtų būti toliau mažinamos, kol jų būklė ims gerėti. Tuo remiantis ir vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1380/2013 3 straipsnio c punkte nustatytu principu, pagal kurį bendros žuvininkystės politikos sprendimai turi būti priimami vadovaujantis, be kita ko, mokslinėmis rekomendacijomis, nustatomos giliavandenių žuvų išteklių žvejybos galimybės.

Bendrosios aplinkybės ES nuo 2003 m. giliavandenių žuvų žvejybą reguliuoja nustatydama tam tikrų rūšių žuvų ir tam tikruose žvejybos rajonuose bendrus leidžiamus sužvejoti kiekius (BLSK) ir didžiausias šiaurės rytų Atlante leidžiamas žvejybos pastangas. 2017 ir 2018 m. tam tikrų rūšių giliavandenių žuvų BLSK nustatyti Tarybos reglamentu (ES) 2016/2285, kuriuo 2017 m. ir 2018 m. nustatomos Sąjungos žvejybos laivams taikomos tam tikrų giliavandenių žuvų išteklių žvejybos galimybės. Sąjunga turi išimtinę kompetenciją nustatyti ir paskirstyti žvejybos galimybes. Su tausiu gyvųjų vandens išteklių naudojimu susiję įpareigojimai nustatyti Reglamento (ES) Nr. 1380/2013 2 straipsnyje. Visų pirma to reglamento 2 straipsnio 2 dalyje nustatytas žuvininkystės valdymui taikytinas atsargumo principas (apibrėžtas to reglamento 4 straipsnio 1 dalies 8 punkte) ir numatyta, kad bendra žuvininkystės politika siekiama atkurti ir išlaikyti tokį žuvų išteklių dydį, kuriam esant būtų užtikrintas didžiausias galimas tausios žvejybos laimikis (angl. MSY). Remiantis to reglamento 16 straipsnio 4 dalimi, žvejybos galimybės turi būti nustatomos atsižvelgiant į 2 straipsnio 2 dalyje nustatytus tikslus. Be to, giliavandenės žvejybos galimybės turėtų būti nustatomos remiantis tarptautiniais susitarimais, inter alia, 1995 m. Jungtinių Tautų susitarimu dėl vienos valstybės ribas viršijančių žuvų išteklių ir toli migruojančių žuvų išteklių apsaugos ir valdymo (1995 m. JT susitarimu dėl žuvų išteklių). Visų pirma atsargumas svarbus, jei informacija netiksli, nepatikima arba nepakankama. Remiantis 1995 m. JT susitarimo dėl žuvų išteklių 6 straipsnio 2 dalimi, tinkamos mokslinės informacijos trūkumas neturi būti priežastis, dėl kurios išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonių įgyvendinimas būtų atidėtas ar tų priemonių visai nebūtų imamasi. Siūlomi BLSK taip pat atitinka 2008 m. Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos tarptautines giliavandenės žvejybos atviroje jūroje valdymo gaires, patvirtintas vėlesnėmis JT Generalinės Asamblėjos rezoliucijomis (2007 m. rezoliucija Nr. 61/105, 2009 m. rezoliucija Nr. 64/72 ir naujausia 2015 m. rezoliucija Nr. 70/235). Keletą giliavandenių žuvų išteklių naudoja ir kitos žvejojančios šalys, visų pirma Norvegija, Islandija, Farerų Salos, Rusija bei Marokas, ir reikia siekti susitarimo dėl suderintų valdymo priemonių su tomis žvejojančiomis šalimis arba, jei ištekliai yra tarptautiniuose vandenyse, Žvejybos šiaurės rytų Atlante komisijoje (NEAFC), tačiau, kol tokie susitarimai bus pasiekti, Europos Sąjungos laivams reikia taikyti vienašales priemones.