ĮVADAS

Endokrininę sistemą ardančios medžiagos – cheminės medžiagos, keičiančios endokrininės sistemos veikimą ir darančios neigiamą poveikį žmonių ir gyvūnų sveikatai. Jos gali būti sintetinės arba natūralios. Į organizmą jų gali patekti iš įvairių šaltinių, pavyzdžiui, iš pesticidų liekanų arba kasdieniame gyvenime naudojamų ar mus supančių vartojimo produktų.

Kas yra endokrininė sistema? Endokrininė sistema yra organizmo kurjeris. Informaciją ji perduoda per hormonus – kraujotakos sistema keliaujančias signalines molekules – ir taip gali daryti poveikį tolimoms ląstelėms, audiniams ir organams. Hormonai yra būtini daugelio organizmo procesų – nuo ankstyvųjų, pavyzdžiui, embriono vystymosi ir organų formavimosi, iki suaugusio organizmo audinių ir organų funkcijų – kontrolei.

Susirūpinimas dėl endokrininę sistemą ardančių medžiagų auga nuo praeito amžiaus paskutinio dešimtmečio. Europos Parlamentui 1998 m. priėmus rezoliuciją dėl endokrininę sistemą ardančių medžiagų, 1999 m. gruodžio mėn. Komisija priėmė Bendrijos strategiją dėl endokrininę sistemą ardančių medžiagų. Nuo to laiko, įgyvendinant šią strategiją, imamasi veiksmų mokslinių tyrimų, reglamentavimo ir tarptautinio bendradarbiavimo srityse.

Dabar apie endokrininę sistemą ardančias medžiagas žinoma daug daugiau ir jos daug labiau reglamentuojamos. Šioje srityje ES laikoma viena iš pasaulio lyderių. Vis dėlto visuomenė ir toliau yra labai susirūpinusi.

Komisija visuomet buvo ir bus pasiryžusi saugoti ES piliečius ir aplinką nuo visų pavojingųjų cheminių medžiagų. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, praėjus beveik dvidešimčiai metų po Bendrijos strategijos priėmimo 1999 m., ES endokrininę sistemą ardančių medžiagų reglamentavimo sistemą reikia atnaujinti, kad ji išliktų aktuali ir padėtų nuosekliai spręsti su šiomis medžiagomis susijusius klausimus visose srityse remiantis geresnėmis žiniomis, pasiektais rezultatais ir įgyta patirtimi. Todėl šiandien Komisija išdėsto savo tolesnę strategiją dėl endokrininę sistemą ardančių medžiagų, kurios bendras galutinis tikslas – užtikrinti ES piliečių ir aplinkos aukšto lygio apsaugą kartu išlaikant tokią vidaus rinką, kurioje paisoma vartotojų poreikių, o ES įmonės gali klestėti.

Šiame komunikate atsižvelgiama į Europos Parlamento ir Tarybos raginimus, 7-osios aplinkosaugos veiksmų programos rezultatus ir tarptautinius įsipareigojimus dėl pavojingųjų cheminių medžiagų.

1 skirsnyje aprašoma per pastaruosius dvidešimt metų tyrinėjant endokrininę sistemą ardančias medžiagas padaryta mokslo pažanga. 2 skirsnyje apibendrinami ligšioliniai ES veiksmai, o 3 skirsnyje išdėstoma Komisijos siūloma veiksmingos ES endokrininę sistemą ardančių medžiagų politikos vizija.

1. ENDOKRININĘ SISTEMĄ ARDANČIŲ MEDŽIAGŲ MOKSLAS

Pastaraisiais dešimtmečiais mokslas apie endokrininės sistemos veiklos sutrikimus gerokai pažengė į priekį. Nuo tada, kai priimta 1999 m. Bendrijos strategija, paskelbta tūkstančiai recenzuotų mokslinių publikacijų, kuriose nagrinėjama, kaip ardoma endokrininė sistema, to ardymo priežastys ir padariniai žmonių sveikatai bei laukinių gyvūnų populiacijoms. Be to, apie pažangą skelbiama pačios Europos Komisijos, ES agentūrų arba vykdant Komisijos koordinuojamą veiklą paskelbtose publikacijose.

Nuo 1999 m. padaugėjo mokslinių įrodymų, kad esama sąsajos tarp endokrininę sistemą ardančių medžiagų ekspozicijos ir žmonių ligų arba neigiamo poveikio laukinei gyvūnijai. Be to, mokslo pažanga padėjo pasiekti bendrą sutarimą daugeliu klausimų, svarbių norint suprasti endokrininės sistemos sutrikimus. Šiuo metu iš esmės sutariama dėl apibrėžties, kuri pateikta 2002 m., įgyvendinant Tarptautinę cheminės saugos programą (jungtinę įvairių Jungtinių Tautų agentūrų, įskaitant Pasaulio sveikatos organizaciją, programą). Endokrininę sistemą ardanti medžiaga apibrėžiama kaip „egzogeninė medžiaga ar mišinys, kuris pakeičia endokrininės sistemos funkciją (-as) ir taip sukelia nepageidaujamą poveikį visam individo organizmui arba to individo palikuonių arba populiacijos (jos grupių) sveikatai“.

Taip pat sutariama, kad jautriausi endokrininę sistemą ardančioms medžiagoms esame svarbiais raidos etapais, kaip antai vaisiaus vystymosi laikotarpiu arba paauglystėje. Šiais laikotarpiais patirta endokrininę sistemą ardančių medžiagų ekspozicija gali turėti ilgalaikių pasekmių ir lemti didesnį imlumą ligoms vėlesniuose gyvenimo etapuose. Taip pat plačiai pripažįstama, kad endokrininę sistemą ardančios medžiagos mūsų endokrininę sistemą gali paveikti įvairiai. Iki šiol mokslininkų pastangos buvo sutelktos tik į tam tikrus poveikio endokrininei sistemai aspektus. Tačiau pastaraisiais metais įrodyta, kad endokrininę sistemą ardančioms medžiagoms gali būti jautrūs ir kiti endokrininės sistemos elementai. Be to, daugėja įrodymų, kad endokrininę sistemą ardančių medžiagų derinys gali turėti didesnį poveikį (vadinamasis mišinio efektas arba kokteilio efektas) ir neigiamai paveikti organizmą net esant tokiai koncentracijai, kuri pavienių medžiagų atveju jokio poveikio nepadarytų (tiesa, tai būdinga ne vien endokrininę sistemą ardančioms medžiagoms).

Vis dėlto žinių dar stinga. Visų pirma apie tai,

·kiek endokrininę sistemą ardančių medžiagų ekspozicija lemia ligų išsivystymą ir koks poveikis daromas laukiniams gyvūnams. Šioje srityje mūsų žinios apie tai, kiek konkrečiai prie to prisideda cheminių medžiagų ekspozicija ir kaip jos poveikį atskirti nuo kitų tyrinėjamo neigiamo poveikio priežasčių, yra ribotos. Prie žmonių ligų, susijusių su endokrinine sistema, išsivystymo neabejotinai prisideda ir kiti veiksniai (pvz., genetika, mityba, gyvenimo būdas ar kiti aplinkos veiksniai). Laukinių gyvūnų atveju tokie papildomi veiksniai yra, pavyzdžiui, pernelyg didelis išteklių eikvojimas ir klimato kaita;

·kiek ir ar apskritai endokrininę sistemą ardančių medžiagų saugai vertinti galima taikyti pagrindinius toksikologinius principus, tokius kaip saugi slenkstinė koncentracija, t. y. dozė, kurios nepasiekus neigiamo poveikio turėtų nebūti. Dalis mokslo bendruomenės mano, kad saugios slenkstinės endokrininę sistemą ardančių medžiagų koncentracijos apskritai nustatyti negalima;

·koks iš tikrųjų yra bendras įvairių medžiagų ekspozicijos poveikis (mišinio arba kokteilio efektas);

·kaip galėtume sukurti saugesnių endokrininę sistemą ardančių medžiagų alternatyvų (įskaitant necheminius metodus);

·koks yra endokrininės sistemos ardymo mechanizmas.