1.17

įvardija toliau minimus aspektus kaip pagrindines problemas, su kuriomis neišvengiamai susiduria vietos ir regionų valdžios institucijos įgyvendindamos direktyvą: a. Sąvartynuose šalinamų biologiškai skaidomų atliekų kiekio sumažinimo tikslinių rodiklių įgyvendinimas: Regionų ir vietos valdžios institucijos, ypač valstybių narių, kuriose nacionalinės biologiškai skaidomų atliekų mažinimo strategijos dar nepriimtos arba priimtos neseniai, laiko tai pagrindine problema. Šiose šalyse tai dažnai sutampa su išsivysčiusios biologiškai skaidomų atliekų pakartotinio panaudojimo rinkos nebuvimu. Be to, problema laikoma ir tai, kad nacionalinėse strategijose nėra veiksmingų priemonių biologiškai skaidomų atliekų kiekiui mažinti. b. Sąvartynų projektavimas, eksploatavimas ir vėlesnė priežiūra: Dauguma institucijų projektavimą, eksploatavimą ir vėlesnę priežiūrą laiko sudėtingais arba sudėtingais kai kuriais atvejais; sunkiausias aspektas yra vėlesnė priežiūra. Sunkumų kartais kelia techninių reikalavimų griežtumas, kadangi jis nepalieka erdvės konkrečiai prisitaikyti prie geologinių sąlygų, naujoviškų metodų ar pažangių žinių. c. Finansinių ir žmonių išteklių stygius: Praktiškai nuo šalinimo sąvartynuose iki tvaresnių metodų besikeičianti atliekų tvarkymo politika reikalauja finansinių ir žmonių išteklių. Dauguma regioninių ir vietos valdžios institucijų, ypač naujųjų valstybių narių, įgyvendindamos tikslinius biologiškai skaidomų atliekų rodiklius, laiko šių išteklių stygių pagrindine problema. d. Visuomenės informuotumo stygius: Daugelis regionų ir vietos valdžios institucijų labai stengiasi didinti visuomenės informuotumą ir motyvuoti piliečius ir įmones bendradarbiauti taikant atskiro surinkimo metodus. e. Procedūrų sudėtingumas: Dėl Direktyvos dėl atliekų sąvartynų, ypač šalyse be atskiros sąvartynų politikos, leidimų išdavimo procedūros tapo sudėtingesnės ir ilgesnės. f. Neteisėtas atliekų suvertimas: Iki šiol sąvartynai dažnai būdavo pigus būdas atliekoms šalinti. Didėjant sąvartynų tarifams, neteisėto suvertimo atvejų dažnai daugėja ir dėl to reikalingi griežti atsakomieji veiksmai. g. Transporto priemonės atliekoms vežti: Dėl Direktyvos dėl atliekų sąvartynų daugelis vietos sąvartynų uždaromi, o nauji sąvartynai aptarnauja didesnes teritorijas. Dėl to didėja transporto priemonių, o tai didina išlaidas ir neigiamai veikia aplinką. Ši problema labiausiai juntama retai apgyvendintose vietovėse. h. Nevienodos veiklos sąlygos: Ir tarp valstybių narių, ir kartais konkrečioje valstybėje narėje dar nėra vienodų veiklos sąlygų, nes skiriasi įgyvendinimo tvarkaraščiai, aplinkosaugos standartai, atliekų šalinimo išlaidos ir iš dalies perdirbimo sąvokos. Todėl dažnai esama stiprių finansinių paskatų teisėtai ar neteisėtai eksportuoti atliekas — į kaimynines šalis, taip pažeidžiant artumo principą ir savarankiškumo šalinant atliekas tikslą. Be to, dėl to taip pat dažnėja atliekų transportavimas ilgais atstumais. i. Pavojus dėl per siauro požiūrio: Yra pavojus, kad direktyvoje suteikiama paskata mažinti tik komunalinių atliekų kiekį, bet pamirštamos kitų kategorijų atliekos, kurias mažinti taip pat labai svarbu, pvz. pramonės atliekas. j. Gairių stygius: Gali būti sunku skatinti atskirą biologiškai skaidomų atliekų surinkimą ir sukurti šių atliekų pakartotinio panaudojimo rinką, nes šiuo klausimu nėra nei gairių, nei informacijos šaltinių.