KOMISIJOS TARNYBŲ DARBINIS DOKUMENTAS POVEIKIO VERTINIMO SANTRAUKA pridedamas prie Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui Žaliųjų produktų bendrosios rinkos kūrimas. Informacijos apie produktų ir organizacijų aplinkosauginį veiksmingumą kokybės gerinimas /* SWD/2013/0112 final */





KOMISIJOS TARNYBŲ DARBINIS DOKUMENTAS POVEIKIO VERTINIMO SANTRAUKA pridedamas prie Komisijos komunikato Tarybai ir Europos Parlamentui Žaliųjų produktų bendrosios rinkos kūrimas. Informacijos apie produktų ir organizacijų aplinkosauginį veiksmingumą kokybės gerinimas 1. Problemos apibrėžtis 1.1. Pagrindinė problema – metodikų gausa trukdo žaliųjų produktų rinkos veikimui Egzistuoja daug metodikų, pagal kurias produktų ir organizacijų aplinkosauginis pėdsakas vertinamas ir apie jį pranešama[1]. Šių metodikų sparčiai gausėja, todėl didėja ir nacionalinių[2] bei privačiojo sektoriaus iniciatyvų[3] skaičius. Iš esmės įmonės gali pačios pasirinkti, kurios metodikos laikytis, tačiau dažnai yra įpareigotos laikytis konkrečios metodikos nacionalinės administracijos arba savo klientų nurodymu. Jei įmonė yra kelių kitų įmonių tiekėja, jos gali būti paprašyta įvairiais būdais teikti aplinkosauginę informaciją, todėl jai tenka taikyti įvairias metodikas. Tačiau nėra taip, kad įsigalėtų kuri nors viena metodika. Sektoriuje pasigirsta vis daugiau raginimų suvienodinti metodus produktų aplinkosauginiam veiksmingumui vertinti ir taip sudaryti vienodas sąlygas, suteikti galimybę mažinti sąnaudas ir užkirsti kelią parazitavimui. Viešų konsultacijų dalyviai mano, kad nuoseklumo trūkumas – vienas iš svarbiausių veiksnių, labiausiai trukdančių skelbti ir lyginti aplinkosauginį veiksmingumą (tam pritarė 72,5 % respondentų). Atsakydamos į klausimą, kas labiausiai lemia tokių kliūčių susidarymą, dauguma suinteresuotųjų šalių nurodė ES iniciatyvų įvairovę (70,8 %) ir informacijos teikimo būdų įvairovę (76,3 %). 1.2. Problemos mastas ir svarba (a) Papildomos įmonių sąnaudos Dėl taikytinų metodikų įvairovės tiesiogiai didėja įmonių, pageidaujančių įvertinti savo produktų ar organizacijų aplinkosauginį veiksmingumą ir jį skelbti, patiriamos sąnaudos. Sąnaudų augimą lemia: 1) išaugusios mokymo sąnaudos, kurių prireikia norint laikytis reikalavimų pagal skirtingas metodikas; 2) išaugusios sąnaudos, susijusios su skirtingos informacijos rinkimu; 3) skirtingi ženklinimo reikalavimai; 4) skirtingi tikrinimo reikalavimai. (b) Mažesnės galimybės prekiauti žaliaisiais produktais tarptautiniu mastu Kadangi visuotinai priimtos žaliųjų produktų apibrėžties nėra, sudėtinga įrodyti, kokiai daliai ES vidaus ir išorės prekybos ši problema daro poveikį. Vis dėlto iš apklausų matyti, kad 90 % vartotojų žaliuosius produktus, tarp jų ir eksportinius, bent retsykiais perka. Apskritai akivaizdu, kad prekybos žaliaisiais produktais mastas yra nemažas ir greičiausiai didės. Vis dėlto šią teigiamą tendenciją gali stabdyti didėjanti metodikų gausa – dėl jos mažėja galimybės prekiauti žaliaisiais produktais tarptautiniu mastu, nes įmonėms paaiškėja, kad jų ketinamų parduoti produktų aplinkosauginei informacijai kitose šalyse taikomi kitokie reikalavimai. Vis dažniau prireikia teikti skirtingą aplinkosauginę informaciją, kai jos reikalauja nacionalinės valdžios institucijos viešojo pirkimo, ataskaitų teikimo ar ženklinimo reikmėms arba privatūs subjektai, pavyzdžiui, mažmenininkas savo parduotuvėse sutinka prekiauti tik produktais, ant kurių tokia informacija skelbiama. (c) Vartotojų pasirinkimą apsunkinantis neaiškumas Dabar vartotojai yra prastai informuoti, kas yra išties ekologiška. Negavę tokios patikimos informacijos, vartotojai apsipirkdami priima neteisingus sprendimus ir dauguma jų žaliųjų produktų taip ir neįsigyja, nors teigia ketinę tai padaryti. Tai matyti iš „Eurobarometro“ apklausų: nors 75 % respondentų teigia, kad yra pasirengę pirkti aplinką tausojančius produktus, per mėnesį iki apklausos juos pirko tik 17 % respondentų[4]. Ekologiškumo teiginių įvairovė auga, tačiau pačiuose teiginiuose vartojami terminai tampa vis paviršutiniškesni ir miglotesni, tad vartotojai jais vis mažiau pasitiki – 48 % vartotojų nepasitiki ant produktų skelbiama aplinkosaugine informacija[5]. Žmonės linkę nepasitikėti ekologiškumo teiginiais, skelbiamais tiek ant produktų, tiek įmonių socialinės atsakomybės arba kitose aplinkosaugos ataskaitose[6]. Dėl to kenčia įmonės, daug investavusios į savo verslo modelių veiksmingumo ir ekologiškumo didinimą. Susiformavo požiūris, kad įmonės konkuruoja savo ekologiškumo teiginiais, o ne tuo, kiek ekologiški patys produktai. (d) Prarastos išteklių tausojimo galimybės Iniciatyvesnės įmonės suvokia, koks didelis produktyvumo didinimo potencialas visoje tiekimo grandinėje, ir mėgindamos tuo pasinaudoti vis dažniau taiko gyvavimo ciklo valdymo metodus[7]. Įmonės, taikančios gyvavimo ciklo metodus savo ištekliams tausoti, gauna ir kitos naudos, pavyzdžiui, didesnę investicijų grąžą, naujas rinkas, geresnį įmonės įvaizdį, lojalesnius klientus, geresnį rizikos visoje tiekimo grandinėje suvokimą ir tinkamesnį produktų diferencijavimą. Strategijoje „Europa 2020“ ir jos pavyzdinėje iniciatyvoje „Tausiai išteklius naudojanti Europa“ numatytų tikslų padėtų siekti didesnis žaliųjų produktų skaičius rinkoje ir daugiau ekologiškesnių organizacijų. Nors aplinkosauginių ataskaitų teikimas savaime nereiškia geresnio aplinkosauginio veiksmingumo, daugelis veiksmingumą vertinančių įmonių nusistato atitinkamus tikslus ir veiksmus. Lėtas žaliųjų produktų įsitvirtinimas rinkoje daro poveikį ir ekologinių inovacijų įsisavinimui, o tai kenkia augančios ES ekologiškos pramonės, kuri kol kas pirmauja pasaulyje, konkurencingumui. Iš tikro dokumente „Komunikato dėl pramonės politikos atnaujinimas“[8] žaliosios technologijos išskiriamos kaip svarbus augimo šaltinis. 2. Subsidiarumo analizė ES veiksmais reikia spręsti metodikų įvairovės, susijusių sunkumų ir išaugusių sąnaudų problemas, nes jos daro tiesioginį poveikį sklandžiam bendrosios rinkos veikimui. Jei ES nuspręs įsikišti vėliau, įmonės jau bus įvykdžiusios reikalavimus pagal kelias metodikas ir patyrusios susijusių išlaidų; nacionalinės administracijos jau bus sukūrusios savo politikos įgyvendinimo struktūras ir patyrusios išlaidų, kurių būtų buvę galima išvengti, jei ES būtų ėmusi veikti anksčiau. Todėl yra svari priežastis imtis veiksmų ES lygmeniu dabar. Pasitelkusi valstybių narių ir šios srities privačių iniciatyvų patirtį ir aptardama veiksmus su suinteresuotosiomis šalimis, ES turi geriausias galimybes skatinti metodikų suvienodinimą visoje bendrojoje rinkoje. ES gali sukurti svarbią pridėtinę vertę, nes tolesnis koordinavimas leistų sutaupyti daug lėšų tiek nacionalinėms valdžios institucijoms, tiek privačiajam sektoriui[9]. 2.1. Netaikomas savitarpio pripažinimo principas Kadangi ES lygmens taisyklių nėra, privatūs ekonominės veiklos vykdytojai ir valdžios sektoriaus institucijos gali laisvai priimti ir taikyti labiausiai patinkančią sistemą aplinkosauginiam veiksmingumui apskaičiuoti ir apie jį informuoti. Vis dėlto valstybės narės atveju reglamentavimo lankstumą užtikrina tik reikalavimas rengti, tvirtinti ir taikyti technines taisykles taip, kad jomis nebūtų sukuriamos betikslės kliūtys prekybai. Kalbant apie nacionalinį reglamentavimą, dažnai tinkamiausias būdas laisvam prekių judėjimui vidaus rinkoje užtikrinti yra savitarpio pripažinimo principas. Tačiau šiomis aplinkybėmis jis neatrodo naudingas, nes šiuo metu kai kurios valstybės narės net nėra nustačiusios metodų aplinkosauginiam veiksmingumui apskaičiuoti ir apie jį informuoti, o kitose taikomų metodų taikymo sritis, mastas ir taisyklės skiriasi. Taigi dabar jų lygiavertiškumo nustatyti neįmanoma. Be to, savitarpio pripažinimas nepadėtų pašalinti kitų ES vidaus prekybai trukdančių netechninių kliūčių – nekalbant apie teisinius reikalavimus, eksportuotojams reikia taikyti užsienio rinkos vartotojams žinomus informavimo metodus, kad jų padėtis, palyginti su vietos gamintojais, nebūtų prastesnė. 3. Tikslai ES veiksmų bendras tikslas – paskatinti teikti patikimą informaciją apie produktų ir organizacijų aplinkosauginį veiksmingumą. 3.1. Konkretūs tikslai Vertinant produktų ir organizacijų aplinkosauginį veiksmingumą ir apie jį informuojant skatinti naudoti bendrą metodiką. 3.2. Veiklos tikslai Pirmiau pateiktas konkretus tikslas gali būti išskaidytas į šiuos veiklos tikslus: 1 lentelė. Veiklos tikslai Konkretus tikslas || Veiklos tikslai Vertinant produktų ir organizacijų aplinkosauginį veiksmingumą ir apie jį informuojant skatinti naudoti bendrą metodiką || 1. Pradėti taikyti dvi metodikas, kurios yra ne tik palyginti paprastai naudojamos, bet ir patikimos: pagal vieną jų vertinamas produktų aplinkosauginis veiksmingumas, pagal kitą – organizacijų aplinkosauginis veiksmingumas 2. Skatinti valstybes nares ir privačius veiklos vykdytojus šias metodikas diegti 3. Taikant atvirą, skaidrų procesą, kuriame dalyvauja įvairios suinteresuotosios šalys, parengti konkretaus produkto ir konkrečios organizacijos aplinkosauginio pėdsako kategorijos taisykles 4. Politikos variantai 4.1. 1 variantas. Pagrindinis scenarijus – nekeisti politikos Nesiėmus papildomų ES masto veiksmų augtų privačių ir viešų iniciatyvų įvairovė. Nors manoma, kad ypač populiariose srityse, pavyzdžiui, šiltnamio efektą sukeliančios dujų, metodai savaime ims šiek tiek vienodėti, įmonėms vis dar teks susidurti su rinkomis, taikančiomis skirtingus reikalavimus. Tai būtų ypač sunki našta mažosioms ir vidutinėms įmonėms. Dėl skelbiamos informacijos didelės įvairovės privatūs, viešieji ir verslo vartotojai ir toliau nepasitikėtų ekologiškumo teiginiais, susijusiais su aplinkosauginiu veiksmingumu. 4.2. 2 variantas. Nauja privaloma produkto politikos sistema Nauja ES lygmens tvarių produktų teisinė sistema pakeis ir sustiprins dabartines su produktais susijusias politikos priemones, numatytas 2008 m. tvaraus vartojimo bei gamybos ir tvarios pramonės politikos veiksmų plane (kaip antai ekologinį projektavimą ir ekologinį ženklą). Iš tikrųjų geresnis reikalavimų, susijusių su produkto aplinkosauginiu veiksmingumu, nuoseklumas būtų užtikrintas gerinant standartų nustatymo koordinavimą pagal bendrus įrodymus[10]; tos pačios kategorijos produktams nustatant vieną supaprastintą (ir taupesnį) „kriterijų nustatymo“ procesą[11] ir taikant vieną procesą, kuriuo parengiami ir patvirtinami tos pačios kategorijos produktų reikalavimai, vienarūšių produktų bandymo ir tikrinimo metodai. 4.3. 3 variantas. Privaloma organizacijos aplinkosauginio pėdsako (OAP) ataskaitų sistema Taikant šį variantą stambios organizacijos, vykdančios veiklą prioritetiniuose sektoriuose, ataskaitų teikimo ir (arba) informavimo tikslais būtų įpareigotos taikyti OAP metodiką[12]. Siekiant paskatinti nuolatinį tobulinimą, šis reikalavimas susietas su naudojimo ir lyginimo paskatomis. Bendradarbiaudama su suinteresuotosiomis šalimis, Komisija ilgainiui parengs OAP sektoriaus taisykles (OAPST)[13], tuo didindama organizacijų aplinkosauginių ataskaitų teikimo nuoseklumą, taip pat tam tikru mastu ir jų bendro aplinkosauginio veiksmingumo palyginamumą. Taip organizacija galės teikti OAP grįstą informaciją, siekdama informuoti apie savo aplinkosauginį veiksmingumą ir atskleisti padarytą pažangą bėgant metams; tačiau norėdama patekti į palyginamąsias arba sektorių lygmens lenteles, organizacija turės teikti ataskaitas pagal nustatytas sektoriaus taisykles (konkretaus sektoriaus OAPST). 4.4. 4 variantas. Produktų ir organizacijų aplinkosauginio pėdsako vertinimo metodikų integravimas atitinkamose politikos priemonėse Pasirinkus šį variantą PAP ir OAP metodikos integruojamos į esamas savanoriškas ir privalomas politikos priemones, kai tai tinka ir yra techniškai įgyvendinama[14]. Pavyzdžiui, PAP ir OAP bus nedelsiant pradėti naudoti tokiose priemonėse, kaip ekologinis ženklas, žaliasis viešasis pirkimas ir EMAS, kad kuriant kriterijus būtų teikiama informacija[15], taip pat rengiant sektorių informacinius dokumentus[16], kad būtų nustatyti atitinkami poveikio aplinkai rodikliai ir pagrindiniai veiksmingumo per gyvavimo ciklą rodikliai. Taikant šį variantą taip pat reikėtų nustatyti kelias tiek viešojo, tiek privačiojo sektorių paskatas, pagal kurias būtų apdovanojamos įmonės ir stiprinamas teigiamas aplinkosauginio veiksmingumo gerinimo poveikis[17]. 4.5. 5 variantas. Rekomendacija savanoriškai taikyti PAP ir OAP Valstybėms narėms skirtoje Komisijos rekomendacijoje bus patariama taikyti atitinkamai PAP arba OAP metodikas kiekvienu atveju, kai valstybė narė rengiasi paskelbti savanorišką sistemą arba reikalavimus, taikomus produktų ir organizacijų aplinkosauginio veiksmingumo vertinimui, tikrinimui, pranešimui, lyginimui ir skelbimui[18]. Rekomendacija bus skirta ir įmonėms. Ja bus rekomenduojama taikyti PAP ir OAP metodikas, kiekvienu atveju apskaičiuojant produktų aplinkosauginį pėdsaką arba bendrą įmonės aplinkosauginį pėdsaką. Be to, šia rekomendacija finansų bendruomenė (investuotojai, draudikai ir bankai) būtų paraginti vertinant aplinkosaugos riziką remtis aplinkosauginio veiksmingumo informacija, gauta pritaikius OAP ir (arba) OAPST. 5. Poveikio vertinimas ir variantų palyginimas Vertinimo ir palyginimo tikslais, taip pat siekiant nustatyti variantų, kurių įgyvendinti kartu neįmanoma, grupes, pirmiau pristatyti politikos variantai yra sugrupuoti pagal tai, ar jie susiję su produktų aplinkosauginiu veiksmingumu ar su organizacijų aplinkosauginiu veiksmingumu. Išsami kiekvieno varianto ekonominio, socialinio ir aplinkosauginio poveikio analizė pateikta Poveikio vertinimo ataskaitoje. 5.1. Su produktų aplinkosauginiu veiksmingumu susijusių politikos variantų palyginimas 2 lentelė. Su produktų aplinkosauginiu veiksmingumu susijusių variantų poveikio palyginimas Politikos variantas Poveikio kategorija || 2. Nauja privaloma produkto politikos sistema || 4. PAP ir OAP integravimas atitinkamose politikos priemonėse || 5. Rekomendacija savanoriškai taikyti PAP ir OAP Vidaus rinkos veikimas ir konkurencija || +++ || ++ || ++ Konkurencingumas, prekyba ir investicijų srautai || ++ || ++ || + Veiklos sąnaudos ir verslo veiklos vykdymas || - || 0 || + Poveikis MVĮ || - || 0 || + Administracinė našta įmonėms || + || 0 || 0 Našta viešosioms administracijoms ir supaprastinimo galimybės || - || + || + Inovacijos ir moksliniai tyrimai || ++ || ++ || ++ Vartotojai ir namų ūkiai || + || + || + Bendras ekonominis poveikis || 0 || 0 || + Užimtumas ir darbo rinkos || ++ || ++ || ++ Socialinė įtrauktis ir konkrečių grupių apsauga || + || 0 || 0 Visuomenės sveikata || + || + || + Bendras socialinis poveikis || + || + || + Bendras poveikis aplinkai || +++ || ++ || ++ 5.2. Su organizacijų aplinkosauginiu veiksmingumu susijusių politikos variantų palyginimas 3 lentelė. Su organizacijų aplinkosauginiu veiksmingumu susijusių variantų poveikio palyginimas Politikos variantas Poveikio kategorija || 3. Privaloma OAP ataskaitų sistema || 4. PAP ir OAP integravimas atitinkamose politikos priemonėse || 5. Rekomendacija savanoriškai taikyti PAP ir OAP Vidaus rinkos veikimas ir konkurencija || +++ || ++ || ++ Konkurencingumas, prekyba ir investicijų srautai || ++ || ++ || + Veiklos sąnaudos ir verslo veiklos vykdymas || - || 0 || + Poveikis MVĮ || - || 0 || + Administracinė našta įmonėms || - || 0 || 0 Našta viešosioms administracijoms ir supaprastinimo galimybės || - || + || + Inovacijos ir moksliniai tyrimai || ++ || ++ || ++ Vartotojai ir namų ūkiai || 0 || + || + Bendras ekonominis poveikis || 0 || 0 || + Užimtumas ir darbo rinkos || ++ || ++ || ++ Socialinė įtrauktis ir konkrečių grupių apsauga || 0 || 0 || 0 Visuomenės sveikata || + || + || + Bendras socialinis poveikis || + || + || + Bendras poveikis aplinkai || +++ || ++ || ++ 5.3. Variantų palyginimas taupumo, veiksmingumo ir darnumo atžvilgiais Vertinimo sistema, taikyta lyginant variantus 2 ir 3 lentelėse, padeda įvertinti alternatyvių variantų santykinį stiprumą kiekvienoje svarstytoje poveikio kategorijoje, tačiau nesudaro sąlygų nustatyti kiekvienos poveikio kategorijos santykinės svertinės vertės. Todėl analizė papildoma variantų palyginimu veiksmingumo, taupumo ir darnumo atžvilgiais[19]. Iš palyginimo matyti, kad nors privalomi variantai (2 ir 3) padeda pasiekti tikslus, be to, jiems būdingas didžiausias aplinkosaugos gerinimo potencialas, jie siejami ir su didesnėmis pradinėmis įmonių ir viešųjų institucijų sąnaudomis, todėl jie mažiau patrauklūs dabartinėmis ekonominio sunkmečio sąlygomis. Ankstesnė ES teisėkūros patirtis rodo, kad verslo ir viešosios administracijos prisitaikymo ir veiklos sąnaudos ne tokios didelės tada, kai prieš įsigaliojant teisės aktui juo numatoma veikla jau būna vykdoma savanoriškai. Remiantis šiai ataskaitai atliktos analizės duomenimis, panašu, kad šią sąlygą taip pat atitinka 2 ir 3 variantai, kurių įgyvendinimas galėtų tapti ekonomiškai efektyvesnis, jei jie būtų vykdomi po bandomojo PAP ir OAP taikymo etapo, numatyto pagal 5 variantą. Taikant 1 variantą būtų padaryta nedaug siekiant tikslų, o aplinkosaugos ir efektyvaus išteklių naudojimo padėtis nepagerėtų. 4 varianto rezultatai visiškai priklauso nuo priemonės, į kurią integruoti PAP ir OAP metodai. 5.4. Tinkamiausias variantas Tinkamiausias yra 5 variantas „Rekomendacija savanoriškai taikyti PAP ir OAP“, nes: · palyginti su pagrindiniu scenarijumi, jis teigiamai vertinamas pagal visus svarbius aspektus ir jo galutinis vertinimas geresnis nei visų kitų variantų; · savanoriškas šio varianto taikymas sudarys sąlygas toliau laipsniškai plėtoti PAP ir OAP metodikas per bandomąjį etapą, kuriame dalyvaus valstybės narės ir įvairiausios suinteresuotosios šalys, kad šios metodikos galėtų būti pilnavertiškai taikomos per ateinančius metus (pvz. paskelbus jas privalomomis arba ėmus visuotinai taikyti); · jis sudaro sąlygas pasinaudoti esminėmis taupymo galimybėmis tiek ekonominiu, tiek aplinkosaugos požiūriais; · nepaisant kai kurių didelių privalumų pagal tris ramsčius, šiuo metodikų vystymo etapu taikant 2 ir 3 variantus sąnaudos būtų didesnės. Be to, kyla pavojus, kad suinteresuotųjų šalių dalyvavimas būtų pasyvesnis, tad priemonės pripažinimas ir veiksmingumas nukentėtų; · apskritai savanoriškos sistemos pagal PAP metodiką nustatymui pritarė visos suinteresuotosios šalys, išskyrus NVO (50 % nepritarė). Suinteresuotųjų šalių nuomonės apie PAP metodikos integravimą į ES tvaraus vartojimo reguliavimo priemones ir politikos priemones išsiskyrė, o naujai privalomai priemonei dauguma (60 %) nepritarė; · pagal suinteresuotųjų šalių pritarimą 5 variantas buvo antroje vietoje (41 % visiškai pritarė arba pritarė). Dauguma nepritarė politikos variantams, susijusiems su privalomomis priemonėmis prioritetiniuose (43 %) arba visuose (52,8 %) sektoriuose ir su OAP integravimu į esamas privalomas priemones (44 %). 6. Stebėjimas ir vertinimas Atliekant poveikio vertinimą nustatyti ir pagal atitinkamus tikslus sugrupuoti išmatuojami ir pasiekiami svarbūs specifiniai rodikliai bei terminai, susiję su tinkamiausio varianto taikymu ir įgyvendinimu. Jie išsamiai aprašyti Poveikio vertinimo ataskaitoje. Bendra politikos, nustatytos šiuo poveikio vertinimu tiriama politikos iniciatyva, peržiūra numatyta 2015 m., nes tuo metu vyks ir kai kurių pagrindinių tvaraus vartojimo politikos priemonių peržiūra. [1] Žr. pačių svarbiausių (skirtingiausių) iniciatyvų, susijusių su produktų ir organizacijų aplinkosauginio pėdsako vertinimu, sąrašą 17, 18 ir 19 prieduose. [2] Pvz., Prancūzija šiuo metu vertina bandomąją produktų aplinkosauginio ženklinimo programą. Nuo 2008 m. privačios įmonės kviestos dalyvauti programoje, kad pademonstruotų ir išbandytų konkretų aplinkosauginio ženklinimo, grindžiamo įvairiais kriterijais, būdą. Iš preliminaraus žemės ūkio maisto produktų vertinimo matyti, kad 75 % bandomojoje programoje dalyvavusių įmonių ketina tęsti aplinkosauginį ženklinimą, o maždaug 64 % pritaria ES suderintam požiūriui. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf). JK, Šveicarijoje, tarptautiniu mastu – Japonijoje, Australijoje ir Kanadoje vykdomos kitos iniciatyvos. Daugiau informacijos pateikta 19 priede. [3] Pvz., Tvarumo konsorciumas, „Envifood“ protokolas, ŠESD produktų protokolas, skirtingi ženklai ir standartai (anglies dioksido pėdsakas, gyvavimo ciklo analizė, vandens naudojimo rodiklis); informavimo apie anglies dioksidą projektas, tvarumo indeksai, Visuotinė ataskaitų teikimo iniciatyva ir pan. Daugiau informacijos pateikta 18 ir 19 prieduose. [4] „Eurobarometras“, „Europos piliečių požiūris į aplinką“, 2008 m. [5] Greitoji „Eurobarometro“ apklausa Nr. 332. [6] Antrosios „Eurobarometro“ apklausos „Europos piliečių požiūris į aplinką“ (2011 m.) duomenimis, respondentų, kurie mano, kad iš produktų etikečių galima nustatyti aplinką tausojančius produktus, skaičius mažėja (47 %, palyginti su 52 % 2008 m.). [7] Šį teiginį patvirtinančių tyrimų sąrašas pateikiamas 21 priede. [8] COM(2012) 582 final, „Stipresnė Europos pramonė ekonomikos augimui ir atsigavimui skatinti. Komunikato dėl pramonės politikos atnaujinimas“. [9] Įdomu pastebėti, kad JK ir Prancūzijos sistemose daromos aiškios nuorodos į ES politikos pasikeitimus, Italija taip pat numato glaudų ryšį. Panašu, kad valstybės narės ragina rengti suvienodintas EB lygmens gaires ir (arba) paramą aplinkosauginio pėdsako vertinimui. Taip pat žr. 2010 m. gruodžio 20 d. Tarybos išvadas, kuriose Komisija raginama „parengti bendrą metodiką, pagal kurią būtų galima atlikti produktų poveikio aplinkai kiekybinį vertinimą visą produktų gyvavimo laikotarpį“. [10] ES produkto politikos priemonių kriterijai paprastai grindžiami techniniais ir rinkos įrodymais, surenkamais atliekant specifinius parengiamuosius tyrimus. Jei šie įrodymai vienodai naudojami visoms ES tvaraus vartojimo ir gamybos priemonėms, naujų kriterijų aplinkosaugos ir ekonominės (konkurencijos) prielaidos nesiskiria ir taip pasiekiamas didesnis vienodumas. [11] Jei kriterijai nustatomi vieno proceso metu skirtingoms paskirtims, atsižvelgiant į skirtingus ES produkto politikos priemonių tikslus, gali būti pasiektas didesnis nuoseklumas (pvz., nustatant ekologinio ženklo ir energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo ribas). [12] Nuo 2010 m. ES Jungtinis tyrimų centras rengia produkto aplinkosauginio pėdsako (PAP) ir organizacijos aplinkosauginio pėdsako (OAP) metodus (bendrus metodus). Tiek PAP, tiek OAP yra grindžiami gyvavimo ciklo analizės metodika, pagal kurią nustatomi ir išmatuojami patys svarbiausi produktų (prekių ir paslaugų) arba (organizacijos) produktų ir paslaugų portfelio poveikio aplinkai rodikliai. Šie metodai susiję su jau taikomais metodais ir tarptautiniais standartais, nors gyvavimo ciklo analizės taikymas atliekant organizacijos lygmens vertinimą yra palyginti naujas dalykas. Išsamiau PAP ir OAP savybės aprašomos 9 priede. [13] Organizacijos aplinkosauginio pėdsako sektoriaus taisyklės – tai metodinės specifikacijos ir nurodymai, pritaikyti ir taikomi konkrečiam sektoriui. Žr. 9 priedą. [14] Integravimo galimybė ir techninis įgyvendinamumas būtų išsamiai vertinami kiekvienu atveju atskirai. Daugiau informacijos apie metodinius pakeitimus, kurių reikia siekiant visapusiškai į esamas politikos priemones įtraukti PAP ir OAP, pateikiama 9 priede. [15] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html. [16] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html. [17] Daugiau informacijos apie paskatas pateikiama 14 ir 20 prieduose. [18] Pvz., tokiu atveju, kai tai yra nacionalinė sistema arba reikalavimai, susiję su nefinansinių ataskaitų teikimu, ar reikalavimai, kuriais skatinama naudoti aplinkosauginio veiksmingumo rodiklius atliekant investicijų rizikos vertinimą, reikėtų taikyti OAP metodiką kartu su OAPST. [19] Veiksmingumas – tai mastas, kuriuo taikant konkretų variantą pasiekiami tikslai; taupumas – mastas, kuriuo tikslai gali būti pasiekti ekonomiškai efektyviausiu būdu; darnumas – mastas, kuriuo variantai atitinka ES politikos tikslus ir greičiausiai leis sumažinti kompromisų tarp aplinkosaugos, socialinės ir ekonominės sričių skaičių. Žr. Poveikio vertinimo ataskaitos 6 lentelę.