LT    LT  EUROPOS BENDRIJ Ų KOMISIJA 
Briuselis, 06.07.2004 
KOM(2004)457 galutinis 
 
KOMISIJOS ATASKAITA 
dėl 2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimo, įkuriančio Eurojust ą, siekiant sustiprinti 
kovą su sunkiais nusikaltimais, teisini ų nuostatų perkėlimo 
{SEC(2004)884} 
 
LT 2   LT 1. ĮVADAS  
Vadovaudamasi ESS 31 straipsnio 2 dalimi, su  daliniais pakeitimai s padarytais Nicos 
sutartimi, Taryba skatina bendradarbiauti per Eurojust ą, visų pirma, suteikiant jam 
įgaliojimus gerinti tinkam ą nacionalini ų baudžiam ųjų institucij ų veiklos 
koordinavim ą. Eurojustas yra pagrindinis laisv ės, saugumo ir teisingumo erdv ės 
elementas (ESS 29 straipsnis). 
Eurojustas, kaip Europos S ąjungos institucija, buvo įkurtas 2002 m. vasario 28 d. 
Tarybos sprendimu 20021 (toliau: „Eurojusto sprendimas“), siekiant paskatinti ir 
sustiprinti baudžiam ųjų tyrimų ir patraukimo baudžiamojon atsakomyb ėn veiksm ų 
koordinavim ą valstybėse narėse, pagerinti bendradarbiavim ą tarp kompetenting ų 
nacionalini ų institucij ų ir suteikti joms pagalb ą.  
Eurojusto sprendimo paskirtis yra kita, nei pamatinio sprendimo, kuriuo siekiama 
derinti nacionalinius įstatymus, kaip nurodoma Europos S ąjungos sutarties 34 
straipsnio 2 dalie s b punkte. Vis d ėlto, kai kurioms valstyb ėms narėms gali tekti iš 
dalies pakeisti savo nacionalinius įstatymus, kad jie atitikt ų minėtąjį sprendim ą. 
Pagal Eurojusto sprendimo 42 straipsn į, tai būtina padaryti „kuo anks čiau, bet ne 
vėliau kaip iki 2003 m. rugs ėjo 6 d.“  
Europos Vadov ų Taryba ir Taryba ne kart ą pabrėžė Eurojusto svarb ą kovai su 
terorizmu. Kaip pavyzd į, galima nurodyti 2002 m. gruodžio 19 d. Tarybos sprendim ą 
dėl Eurojusto nacionalinio korespondento terorizmo klausimais paskyrimo.2  
Po 2004 m. kovo m ėn. teroristini ų išpuolių Ispanijoje, 2004 m. kovo 25 d. Europos 
Vadovų Taryba savo deklaracijoje d ėl kovos su terorizmu dar kart ą pabrėžė svarbų 
Eurojusto vaidmen į. Ji paragino valstybes nares imtis vis ų būtinų priemoni ų, kad iki 
2004 m. birželio m ėn. būtų įgyvendintas Eurojusto priimtas sprendimas, kviesdama 
„užtikrinti optimaliausi ą ir veiksmingiausi ą esamų ES strukt ūrų, ypač Europolo ir 
Eurojusto, dalyvavim ą, skatinant bendradarbiavim ą kovojant su terorizmu, ir b ūtinai 
šiam tikslui „maksimaliai išnaudojant” Eurojust ą3. Eurojustui tenka svarbus vaidmuo 
ne tik kovoje su terorizmu. Tai pagrindin ė struktūra, padedanti taikyti daugel į 
bendrųjų ES teisminio bendradarbiavimo instrument ų, kaip konkre čiai nurodoma 
Pagrindų sprendimo d ėl Europos arešto orderio 16 straipsnyje.4  
Eurojusto sprendimo 41 ir 42 straipsni uose nenustatyta jokia bendra visoms 
valstybėms narėms taikytina taisykl ė, nurodanti, kokias nuostatas reikia perkelti į 
nacionalin ės teisės aktus, jų perkėlimo pobūdį ir apimtį. Valstybės narės pačios turi 
peržiūrėti savo nacionalin ės teisės aktus, nustatyti galimas taikymo problemas ir 
imtis reikiam ų priemoni ų. Vienoms valstyb ėms narėms gali prireikti priimti 
konkrečius teisės aktus dėl Eurojusto, o kitoms gali užte kti adaptuoti tam tikras savo 
teisminio bendradarbiavimo ir/arba duomen ų apsaugos įstatymų nuostatas, arba 
nesiimti joki ų teisės aktų rengimo priemoni ų. 
                                                 
1 OL L 63, 2002 3 6, p. 1. 
2 OL L 16, 2003 1 22, p. 68. 
3 Tarybos dokumentas 7906/04/TVR 100 ir kt., p. 4 ir tolesni, 16.  
4 OL L 190, 2002 7 18, p. 1. 
 
LT 3   LT Priimdama Eurojusto sprendim ą, Taryba r ėmėsi prielaida, kad priemoni ų, 
užtikrinan čių jo tinkam ą taikymą, būtina imtis iš karto. Ši ą mintį aiškiai atspindi 
pirmiau min ėtas kontekstas, ypa č Tarybos išvados d ėl 2001 m. rugs ėjo 11 d. įvykių, 
kuriose nurodoma, kad Eurojustas „tur ėtų pradėti veikti 2002 m. pradžioje“.  
Ši nuostata taip pat aiškiai išd ėstyta minėto sprendimo 42 straipsnio ir 41 straipsnio 2 
dalies tekste: taikant išimt į, 41 straipsnio 2 dalyje valstyb ėms narėms buvo leista tam 
tikrų nuostatų netaikyti ne ilgiau kaip iki 2003 m. rugs ėjo 6 d., paskelbus apie 
nacionalin ės teisės ir Eurojusto sprendimo nesuderinamum ą. Apie tai nepaskelbus, 
visas Eurojusto sprendimas turi b ūti taikomas nuo jo įsigaliojimo, t.y. nuo 2002 m. 
kovo 6d. Tai reiškia, kad valstyb ė narė, kuri nepaskelbia apie tok į nesuderinamum ą 
pagal Eurojusto sprendimo 41 straipsnio 2 dalies reikalavimus ir taiko su juo 
nesuderinamas nacionalin ės teisės nuostatas, nuo 2002 m. kovo 6 d. laikoma 
pažeidusia š į sprendim ą ir ESS. 
Eurojusto sprendimo 41 straipsnio 2 dalyje nurodytas paskelbimas apie 
nesuderinamum ą yra svarbus valstybi ų narių būtinumo adaptuoti nacionalin ės teisės 
aktus rodiklis, ta čiau tai, kad valstyb ės narės nepaskelbia apie nesuderinamum ą, 
neleidžia daryti išvados, kad nereikia imtis joki ų teisės aktų rengimo priemoni ų. 
Tačiau ne visos valstyb ės narės, kurios turi suderinti savo nacionalin ės teisės aktus su 
Eurojusto sprendimu, yr a paskelbusios apie j ų nesuderinamum ą.  
2. ATASKAITOS PASKIRTIS IR VERTINIMO METODAS  
Komisija neprivalo skelbti ataskaito s apie Eurojusto sprendimo nuostat ų perkėlimą. 
Tačiau ji nusprend ė tai padaryti, nes daugeliui valstybi ų narių reikia adaptuoti 
nacionalin ės teisės nuostatas, o Eurojustui tenka labai svarbus vaidmuo teisminio 
bendradarbiavimo su tre čiosiomis šalimis srityje. 
2003 m. birželio m ėn. Komisija papraš ė valstybi ų narių pateikti atitinkam ą 
informacij ą. Priminimo laiškai buvo išsi ųsti 2003 m. gruodžio m ėn. Į juos atsak ė 
dauguma valstybi ų narių, tačiau ne visos. Vertinimas vis ų pirma remiasi šiais 
atsakymais ir pareiškimais, pateiktais pagal min ėto sprendimo 41 straipsnio 2 dal į. 
Be to, Komisija atsižvelg ė į neformali ą informacij ą, kurią surinko Italijos teisingumo 
ministerija, nusiuntusi valstyb ėms narėms klausimyn ą, įgyvendinant projekt ą pagal 
ES pagrind ų program ą dėl policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose 
bylose (AGIS).5 
Dėl to Komisija tik sp ėja, kad b ūtina imtis teisini ų priemoni ų, jeigu taip nurodo 
valstybių narių atsakingos institucijos, kai aiški ų tokio būtinumo požymi ų nėra. Vis 
dėlto, nacionalin ės (pirmin ės ir/arba antrin ės) teisės aktai taip pat gali b ūti 
pageidautini, užtikrinant teis ės skaidrum ą ir aiškum ą, kadangi Eurojustas gali 
tinkamai dirbti tik esant aiškiai sufo rmuluotoms ir nedviprasmiškoms taisykl ėms.  
Vadovaudamosi turima informacija, trys valstyb ės narės (AT, DE, FR) pri ėmė teisės 
aktus dėl Eurojusto, pasibaigus Eurojusto sp rendimo 42 straipsnyje nustatytam 
                                                 
5 2002 7 22 Tarybos sprendimu įsteigtos AGIS programos Projektas Nr. 189/2003 (Eurojusto 
nacionalini ų narių galios), OL L 203, 2002 8 1, p. 5. 
 
LT 4   LT teisinių nuostatų perkėlimo terminui6. Ataskaitoje atsižvelgiama į visus iki 2004 m. 
kovo 31 d. Komisijos gautus valstybi ų narių atsakymus arba kitoki ą informacij ą, 
tačiau neanalizuojama pad ėtis naujosiose valstyb ėse narėse. 
3. IŠVADOS  
Eurojusto sprendimo įgyvendinimo b ūklė yra toli gražu nepatenkinama. Iki nustatyto 
termino pabaigos (2003 m. rugs ėjo mėn.) tik viena valstyb ė narė (PT) priėmė visus 
būtinus teis ės aktus, įgyvendinan čius Eurojusto sprendim ą. Nors iki 2004 m. 
balandžio m ėn. reikiamus įstatymus pri ėmė dar trys valstyb ės narės (AT, DE, FR), 
penkios valstyb ės narės (BE, EL, ES, IT, LU) n ėra priėmusios jų nacionalin ėje 
teisėje numatyt ų teisės aktų, įgyvendinan čių minėtą sprendim ą. Vienoje iš ši ų penkių 
valstybių iki ataskaitos parengim o (2004 m. kovo/balandžio m ėn.) nacionaliniam 
Parlamentui net nebuvo pateiktas vyriausybinis įstatymo projektas. Kadangi Suomija 
Eurojusto sprendim ą įgyvendino tik iš dalies, dar šešios valstyb ės narės turi suderinti 
savo nacionalin ę teisę su sprendimu. Atsižvelgiant į Eurojusto grup ės pagrindin į 
vaidmenį ir reikšm ę kovojant su terorizmu ir bendr adarbiaujant baudžiamosiose 
bylose apskritai, bei į įvairias Europos Vadov ų Tarybos ir Tarybos deklaracijas, tokia 
padėtis kelia didel į nusivylim ą.  
Likusios valstyb ės narės nusprend ė, kad joms nereikia keisti savo nacionalin ės teisės. 
Komisija neturi joki ų priežasčių suabejoti tokiomis išvadomis, nors ilgas laikotarpis, 
kurio prireik ė kai kurioms valstyb ėms narėms, aiškinantis, ar reikia taikyti teis ės aktų 
rengimo priemones, rodo, kad teisin ė padėtis ne visada yra visiškai aiški. Be to, 
sklandžią Eurojusto veikl ą ir bendradarbiavim ą su nacionalin ėmis institucijomis 
galima užtikrinti tik taikant skaidrias, aiškiai suformuluotas taisykles, užtikrinan čias 
teisės normų tvirtumą. Net ir tada, kai teis ės aktai nėra privalomi, rekomenduotina 
parengti gaires arba aplinkraš čius, paaiškinan čius tam tikrus pagrin dinius klausimus. 
Tačiau tokį aktą, vyriausiojo prokuroro potvark į, Komisijai yra perdavusi tik viena 
valstybė narė (SE). Atsižvelgiant į tai, sunku susidaryti bendr ą vaizdą ir atlikti 
kruopštų įvertinimą. Būsima patirtis tur ėtų parodyti, ar valstyb ėse narėse galiojan čios 
taisyklės bus pakankamos, užtikrinant visišk ą Eurojusto sprendimo įsigaliojim ą ir 
veiksming ą bei efektyvi ą Eurojusto veikl ą. 
Svarbus klausimas, kur į reikės spręsti ateityje, yra keitimasis informacija tarp 
kompetenting ų nacionalini ų institucij ų ir Eurojusto. Kaip min ėta pirmiau, šiuo metu 
nėra visai aišku, ar priemon ės, kurių iki šiol ėmėsi valstyb ės narės, visiškai užtikrins, 
kad Eurojusto nacionaliniai nariai gaut ų visą informacij ą, kurios reikia j ų užduotims 
ir įsipareigojimams vykdyti. In formacijos perdavimas tur ėtų būti sklandus, o skubiais 
atvejais, pakankamai greitas. D ėl to Komisija nor ėtų atkreipti ypating ą valstybių 
narių dėmesį į sprendimo 9 straipsnio 4 dalies ir 13 straipsnio 1 dalies d ėl 
nacionalini ų narių galimyb ės naudotis informacija apie tyrimus ir patraukimo 
baudžiamojon atsakomyb ėn veiksmus įgyvendinim ą. 
                                                 
6 2004 m. kovo pabaigoje Vokietija praneš ė Komisijai apie dviej ų Parlamento R ūmų Taikinimo komiteto 
priimtą politinį sprendim ą dėl šio nacionalinio statymo (žr. Bundesrat pranešimą spaudai Nr. 52/2004, 
2004 3 31). Taigi, nors Vokietijos įstatymas iki to laiko formaliai priimtas nebuvo, šioje ataskaitoje 
galima remtis jo turiniu. 
 
LT 5   LT Be to, Komisija nor ėtų paskatinti valstybes nares suteikti savo nacionaliniams 
Eurojusto nariams teismines ir/arba tyrim ų galias, kuriomis paprastai naudojasi toki ą 
pat kompetencij ą pagal nacionalin ę teisę turintys prokurorai, teis ėjai arba policijos 
pareigūnai. Nors pagal 9 straipsnio 3 dal į valstybėms narėms leidžiama pa čioms 
nustatyti tiksli ą šių teisminių galių apimtį (išskyrus klausim ą dėl galimyb ės naudotis 
informacija), min ėtosios galios tur ėtų būti tokio pob ūdžio, kad Eurojustas gal ėtų 
vykdyti savo užduotis ir kad b ūtų įgyvendinti Eurojusto sprendimo tikslai. Per dideli 
skirtumai arba nuoseklumo stoka tarp nacionalini ų narių galių gali sumažinti 
Eurojusto veiklos veiksmingum ą ir patikimum ą bei susilpninti bendradarbiavim ą tarp 
nacionalin ės valdžios institucij ų. Dėl to reik ėtų ir toliau skirti d ėmesį narių 
nacionalini ų galių nuoseklumo ir suderinamumo klausimo sprendimui.  
Nuo 2004 m. geguž ės 1 d. naujosios valstyb ės narės taip pat privalo imtis vis ų 
reikiamų priemoni ų, įgyvendinan čių Eurojusto sprendim ą. Komisija nuspr ęs, ar 
reikia nustatytu laiku paskelbti paskesn ę ataskaitą, įtraukiant į ją naująsias valstybes 
nares. Atsižvelgdama į pirmiau pateiktas nuostatas, Komisija ragina visas valstybes 
nares užtikrinti greit ą visų Eurojusto sprendimo nuostat ų perkėlimą į nacionalin ę 
teisę ir pranešti jai apie visas taikytas priemones, ypa č susijusias su pirmiau 
išdėstytais klausimais.