KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 184 straipsnio 8 dalį dėl patirties, įgytos įgyvendinant 2008 m. vyno sektoriaus reformą /* COM/2012/0737 final */





KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 184 straipsnio 8 dalį dėl patirties, įgytos įgyvendinant 2008 m. vyno sektoriaus reformą 1. Įžanga Vyno bendro rinkos organizavimo (BRO) reforma, patvirtinta 2008 m.[1] ir įtraukta į 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007[2] (toliau – BBRO reglamentas), siekiama pagerinti ES vyno gamintojų konkurencingumą. Reformą buvo numatyta įgyvendinti dviem etapais. Pirmame etape svarbiausia buvo subalansuoti rinką palaipsniui šalinant rinkos intervencijos priemones ir kartu taikant trejų metų vynmedžių išnaikinimo schemą, o antrame etape nuo 2012 m. susitelkiama į ES vyno gamintojų konkurencingumo gerinimo priemones: vynuogynų perplanavimą ir konversiją, investicijas ir propagavimą trečiosiose šalyse. Šios priemonės valdomos nacionaliniais strateginiais planais (NSP). Be to, siekiant geriau orientuotis į vartotoją ir rinką, buvo suderintos, atnaujintos ir supaprastintos naujos reguliavimo priemonės dėl vynininkystės metodų, kokybės ir ženklinimo. Remiantis BBRO reglamento 184 straipsnio 8 dalimi, iki 2012 m. pabaigos Komisija parengia ataskaitą, „kurioje visų pirma bus atsižvelgta į patirtį, įgytą įgyvendinant reformą“. Todėl šioje ataskaitoje daugiausiai dėmesio skiriama reformos vykdymui pirmaisiais trejais metais, visų pirma vynmedžių išnaikinimo schemai, ir priemonėms, įtrauktoms į NSP. Ataskaitoje nagrinėjamas naujosios kokybės politikos poveikis, naujos vyno ženklinimo ir vynininkystės metodų taikymo taisyklės. Be to, nagrinėjamos ES vyno rinkos tendencijos nuo 2007 m., kai buvo priimta reforma. Ataskaita pagrįsta valstybių narių Komisijai pagal ES teisės aktus pateiktais pranešimais, vyno skatinimo trečiųjų šalių rinkose priemonės įgyvendinimo ataskaita[3], Audito Rūmų ataskaita[4], COGEA nepriklausomu vyno sektoriaus reformos vertinimu ir remiantis oficialia statistine informacija vidaus tarnybų parengta analize. Kadangi šioje ataskaitoje daugiausiai dėmesio skiriama 2008–2012 m. reformai, joje 1999 m. nuspręsto taikyti pereinamojo laikotarpio draudimo sodinti panaikinimas nėra aptariamas. Įgyvendinant reformą pakeitimų šioje srityje nebuvo padaryta, tik buvo pratęstas šio draudimo galiojimas. Tačiau tam tikroms valstybėms narėms ir suinteresuotiesiems subjektams išreiškus didelį susirūpinimą, buvo įsteigta Vynmedžių sodinimo teisių aukšto lygio darbo grupė, kad ji iki 2012 m. pabaigos parengtų ataskaitą. 2. Rinkos padėtis Paskutiniaisiais metais padėtis ES vyno rinkoje gali būti apibūdinta taip: mažėjanti ES vyno gamyba, mažėjantis ES vyno vartojimas ir išaugęs vyno eksportas į trečiąsias šalis, gerokai viršijantis vyno importą. Grynasis rezultatas: sumažėjusios atsargos ir atitinkamai augančios vyno kainos, ypač per paskutinius dvejus metus. Rinkos pusiausvyra buvo išlaikyta, nors kai kurios rinkos priemonės, pavyzdžiui, parama geriamojo alkoholio distiliavimui ir koncentruotos misos naudojimui, buvo palaipsniui panaikintos. 2.1. Tiekimas Bendra ES vyno ir misos gamyba laipsniškai mažėjo nuo 186 mln. hl 2006–2007 m. iki 163 mln. hl 2011–2012 m. Šį sumažėjimą galima paaiškinti tuo, kad smarkiai sumažėjo ES vynuogių auginimo plotų (2006–2011 m. jie sumažėjo -370 000 ha (-10 % visų plotų), iš dalies (44 %) dėl taikytos vynmedžių išnaikinimo schemos. Laikant, kad Europos Sąjungoje iš vieno hektaro vidutiniškai pagaminama 50 hl vyno, dabartiniame ES vynmedžių auginimo plote, kuris sudaro apie 3,3 mln. ha, vidutiniškai pagaminama 165 mln. hl vyno – šis kiekis nedaug skiriasi nuo visos dabartinės 2011–2012 m. produkcijos. Paskutiniais metais įvykdžius restruktūrizaciją ir konversiją didesniame nei 150 000 ha plote, bendros išeigos ES lygiu nepavyko padidinti, tačiau pradėtas gaminti aukštesnės kokybės vynas ir (arba) sumažintos vieneto sąnaudos. 2011–2012 m. 163 mln. hl pagaminto vyno ir misos galima išskirstyti į tokius produktus: 103 mln. hl (63 %) sudaro SKVN ir (arba) SGN vynas, 5 mln. hl (2 %) – rūšinis vynas, 51 mln. hl (31 %) – kitas vynas be geografinės nuorodos, o likę 7 mln. hl (4 %) – vynuogių sultys. 2011–2012 m. Prancūzija ir Italija išliko didžiausiomis ES vyno gamintojomis (atitinkamai 51 ir 45 mln. hl), po jų – Ispanija (37 mln. hl), Vokietija (9 mln. hl) ir Portugalija (5,6 mln. hl). Rūšiniai vynai, kurių iki reformos nebuvo leidžiama gaminti, dabar sudaro 2 % visos gamybos, o SGN vynai taip pat vis dažniau ženklinami, nurodant vynmedžių rūšį (-is). Tačiau atrodo, kad ES rūšinių vynų gamybos plėtra yra lėtesnė nei kelių trečiųjų šalių ir vyno negaminančių ES šalių vartojimo tendencijos, nes jose vartotojai labiau linkę vartoti rūšinius žemos ir vidutinės kokybės vynus, o ne SKVN ir (arba) SGI vynus. 2.2. Paklausa Europos Sąjungoje Europos Sąjungoje vyno suvartojimas sumažėjo nuo beveik 140 mln. hl 2006–2007 m. iki šiek tiek daugiau nei 135 mln. hl 2010–2011 m. Tačiau ši tendencija ne visur vienoda. Vyno (vienam gyventojui ir iš viso) suvartojimas mažėja pagrindinėse pietų Europos valstybėse narėse gamintojose ir didėja šiaurinėse valstybėse narėse. Kaip pirmiau paminėta, šiaurės Europos šalyse vartotojai labiau linkę vartoti rūšinį vyną arba firminį vyną, o ne vynus su SKVN ir (arba) SGN. Kitas svarbus pokytis – auganti neišpilstyto vyno paklausa dėl to, kad jo vežimo išlaidos yra mažesnės. Bendras ES pramoninis vyno sunaudojimas (pavyzdžiui, geriamojo alkoholio distiliavimui, šalutinių produktų distiliavimui, distiliavimui krizės atveju ir kt.) taip pat sumažėjo nuo apytiksliai 33 mln. hl 2006–2007 m. iki šiek tiek daugiau kaip 26 mln. hl 2009–2010 m. (-7 mln. hl (-21%)), daugiausiai dėl to, kad sumažėjo subsidijuojamas distiliavimas. Numatoma, kad pramoninis vyno suvartojimas artimiausiais metais gali būti toks: 13 mln. hl distiliuota į alkoholinių gėrimų pramonei skirtą geriamąjį alkoholį, 5–6 mln. hl – į energetikos tikslams skirtą ar kitokį negeriamąjį alkoholį (įskaitant alkoholį, kuris neišvengiamai arba planuotai gaunamas kaip šalutinis produktas) ir 3–4 mln. hl – į actą. 2.3. Prekyba 2.3.1. Eksportas ir importas Bendras ES eksportas į trečiąsias šalis išaugo nuo 17,9 mln. hl 2007 m. iki 22,8 mln. hl 2011 m. (+27 %). Bendra ES vynų eksporto vertė išaugo nuo 5,9 mlrd. EUR 2007 m. iki 8,1 mlrd. EUR 2011 m. (+36%). Dabar eksportuojama 15 % produkcijos, o 2007 m. – 10 %. 2007–2009 m. eksporto lygis buvo pastovus, o 2010 ir 2011 m. smarkiai išaugo. 2011 m. pagrindinės šalys, į kurias eksportuota, buvo JAV (23 %), Rusija (18 %) ir Kinija (10 %). 65 % visų Europos Sąjungos į trečiąsias šalis eksportuotų vynų buvo į butelius išpilstytas vynas, 24 % – neišpilstytas vynas ir 10 % – putojantis vynas. Lygiagrečiai bendras ES importas iš trečiųjų šalių išaugo nuo 12,9 mln. hl 2007 m. iki 13,6 mln. hl 2011 m. (+5%). Bendra ne ES vynų importo vertė sumažėjo nuo 2,7 mlrd. EUR 2007 m. iki 2,4 mlrd. EUR 2011 m. (-12%). 2011 m. daugiausiai vyno importuota iš Australijos (26 %), Čilės ir Pietų Afrikos (iš kiekvienos po 20 %), ir JAV (19 %). Labai smarkiai sumažėjo importuoto vyno vidutinės kainos visų pirma dėl to, kad imta daugiau importuoti į butelius neišpilstytą vyną; neišpilstytas vynas 2011 m. sudarė daugiau kaip 58 % viso importo (2007 m. tokio vyno importas sudarė 45 %) – dėl to pagerėjo žemesnės ir vidutinės kokybės vyno konkurencingumas. Ši tendencija taip pat pastebėta ES vidaus prekyboje. 2011 m. į Jungtinę Karalystę ir Vokietiją importuotas vynas sudarė 64 % viso į ES importuoto vyno kiekio. 2.3.2. ES vidaus rinka Beveik 33 % ES vynų parduodama vidaus rinkoje. Atsižvelgiant į tai, kad 15 % ES pagaminto vyno yra eksportuojama, galima daryti išvadą, kad beveik 50 % vyno produkcijos suvartojama ne tose šalyse, kur jis buvo pagamintas. Tai rodo, kad ES rinkos pusiausvyra priklauso nuo vidaus rinkos veikimo. ES vidaus prekyba išaugo nuo 43 mln. hl 2007 m. iki 49 mln. hl 2011 m. (+14 %). Į butelius išpilstytas vynas pamažu praranda savo pozicijas (2007 m. jis sudarė 52 % viso parduoto kiekio, o 2011 m. sumažėjo iki 49 %), tuo tarpu neišpilstyto vyno rinkos dalis didėja (ji išaugo nuo 39 % 2007 m. iki 42 % 2011 m. Tai sutampa su importo iš trečiųjų šalių tendencijomis. Išpilstant vyną į butelius pristatymo vietoje smarkiai sumažinama kaina ir ši praktika vis dažniau taikoma žemesnės ir vidutinės kokybės vynams. ES vidaus prekybos vertė yra pastovi ir siekia apie 8,8 mlrd. EUR. 2.3.3. Prekybos balansas ES vyno prekybos balansas yra teigimas ir išaugo nuo 5 mln. hl 2007 m. iki 9 mln. hl 2011 m. (+80 %), o pagal vertę jis išaugo nuo 3,2 mlrd. EUR 2007 m. iki 5,7 mlrd. EUR 2011 m. (+76 %). Labai išaugo į butelius išpilstyto neputojančio vyno paklausa (nuo 4,7 mln. hl iki 9,3 mln. hl (+100 %)) ir putojančio vyno paklausa (nuo 1,2 mln. hl iki 2 mln. hl (+80 %)), o neišpilstyto neputojančio vyno paklausa smarkiai sumažėjo (nuo -0,8 mln. hl iki -2,4 mln. hl (-200 %)). Tai rodo, kad ES užima tvirtas konkurencines pozicijas putojančio vyno ir į butelius išpilstyto vyno rinkoje. Tačiau ES neišpilstyto į butelius vyno pozicija rinkoje silpnėja ir jis užleidžia vietą užsienio neišpilstytam į butelius vynui. Per ataskaitos laikotarpį neišpilstyto į butelius vyno eksporto dalis sumažėjo. ES vynų užimama rinkos dalis mažėja JAV ir Kanadoje, tačiau auga Kinijoje ir Rusijoje. 2.3.4. Ištekliai ir kainos Visos vyno atsargos 2009–2010 m. ataskaitinio laikotarpio pradžioje sumažėjo nuo 175 mln. hl iki 164 mln. hl 2011–2012 m. (-6%). 2011–2012 m. ataskaitinio laikotarpio pradžioje atsargos sudarė apytiksliai 100 % visos produkcijos. ES atsargos šitaip smarkiai sumažėjo neseniai ir dabar yra mažiausios nuo 2004–2005 m. kampanijos pradžios. Nuo 2010–2011 m. kampanijos trijose pagrindinėse valstybėse narėse gamintojose neišpilstyto raudonojo ir baltojo vyno kainos smarkiai auga. Remiantis naujausia informacija, raudonųjų vynų kainos yra nuo 4,5 EUR/tūrio proc./hl (Prancūzijoje, ir tai didžiausia kaina nuo 2004 m.) iki 3,5 EUR/tūrio proc./hl (Ispanijoje, ir tai didžiausia kaina nuo 10-ojo dešimtmečio pabaigos). Baltojo vyno kainų svyravimai yra panašūs. Tačiau putojančio vyno vidutinė kaina per ataskaitos laikotarpį sumažėjo. Vyno atsargos ir kainos – svarbūs rodikliai, parodantys dabartinę ES vyno rinkos padėtį. 3. Vynmedžių išnaikinimo schema Įgyvendinant vynmedžių išnaikinimo schemą, buvo siekiama pašalinti iš rinkos nekonkurencingus, žemos kokybės vynus, kurių distiliavimas buvo subsidijuojamas. Ši priemonė buvo pritaikyta labai sėkmingai: išnaikinti 161 164 ha vynmedžių ir tai leido metinę ES vynų produkciją sumažinti apie 10,5 mln. hl. Vynmedžių išnaikinimo schema buvo skirta vyno gamintojams, nusprendusiems visiškai išnaikinti savo vynuogynus (92 % paramos gavėjų), taip pat vyresniems nei 55 metų gamintojams (75 % paramos gavėjų). Per trejų metų laikotarpį šiai priemonei išleista 1 024,62 mln. EUR. Ši vienkartinė priemonė yra laikoma sėkminga, nes ji padėjo nekonkurencingiems ūkininkams nutraukti vynuogių auginimą, subalansuoti ES vyno rinką ir pagerinti sektoriaus konkurencingumą. Per tą patį (2008–2011 m.) laikotarpį 111 364 ha vynuogynų buvo išnaikinti be paramos. 4. Nacionalinės paramos programos 2008 m. reformos pagrindinės sudedamosios dalys buvo NSP sukūrimas nustatant konkretų biudžeto paketą, skirtą ES vyno sektoriaus konkurencingumui pagerinti. 18-ai valstybių narių suteikta galimybė joms skirtą biudžetą panaudoti priemonėms, susijusioms su vyno sektoriumi, finansuoti pagal individualius poreikius, pasirenkant priemones iš nustatyto 11 priemonių rinkinio. NSP sudaroma 5 metams ir gali būti iš dalies keičiami du kartus per metus vienos priemonės finansinius išteklius perkeliant kitai priemonei arba iš dalies keičiant pačias priemones. Per šiuos pirmuosius trejus metus (2009–2011 m.) NSP buvo įgyvendinti be didesnių problemų. Kadangi valstybėms narėms pagrindiniai planų principai jau žinomi, planai yra sklandžiai įgyvendinami. Tuo laikotarpiu bendras biudžeto vykdymo lygis išliko aukštas, nes valstybės narės išleido 97 % viso joms skirto 2,8 mlrd. EUR biudžeto. 42 % lėšų panaudota vynuogynų restruktūrizavimui ir konversijai, 12 % – geriamajam alkoholiui distiliuoti, 10 % – šalutiniams vyno produktams distiliuoti, 8,5 % – ES vynams propaguoti trečiosiose šalyse ir 8,2 % – koncentruotai vynuogių misai naudoti vyno daryklose. Valstybės narės pervedė 7 % lėšų iš BBRO į BIS, o investicijoms panaudoti apie 6 % lėšų. Per likusius dvejus metus (2012–2013 m.) palaipsniui panaikinus tam tikras rinkos priemones, pavyzdžiui, pagalbą distiliavimui ir koncentruotai vynuogių misai, būtų galima skirti daugiau lėšų kitoms priemonėms: propagavimui (jų dalis turi išaugti nuo 8,5 % iki 17 % visų išlaidoms skiriamų lėšų), investicijoms (nuo 6 % iki 15 %), BIS (nuo 7 % iki 13 %), o restruktūrizavimui ir konversijai, kuri yra svarbiausia priemonė, – apie 40 %. Nors bendrai NSP vertinami labai gerai, kai kurios priemonės turi būti pagerintos ir išsamiau paaiškintos. Be to, turi būti nustatytos specialios nuostatos dėl Kroatijos NSP. 4.1. Restruktūrizavimo ir konversijos priemonė Restruktūrizavimo ir konversijos priemonė ir seniau buvo svarbiausia priemonė, tačiau per pirmuosius trejus metus jos vaidmuo dar labiau padidėjo. Per pirmuosius trejus metus restruktūrizuota 50 000 ha plotų ir per metus šiems darbams skirta 1 153 mlrd. EUR.; daugiausiai tokių plotų buvo Prancūzijoje, Ispanijoje ir Italijoje. Apskaičiuota, kad apie 305 000 ha (10 %) ES vynuogių auginimo plotų bus restruktūrizuota per pirmuosius penkerius reformos metus. Šios priemonės poveikis gamybos potencialui ES lygmeniu gamybos padidinimo prasme nebuvo didelis, tačiau ji visų pirma padeda pagerinti vyno kokybę, priderinti gamybą prie rinkos poreikių ir sumažinti gamybos sąnaudas geriau mechanizuojant ir modernizuojant žemės ūkio metodus. ES vyno gamintojų ir vyno sektoriaus konkurencingumą būtina pagerinti. Komisija svarsto, kaip būtų galima geriau apibrėžti tam tikrus veiksmus, visų pirma susijusius su vynuogynų valdymo pagerinimo būdais ir „žaliaisiais“ veiksmais, pavyzdžiui, energijos taupymu, taip pat įvesti nuostatas, kurios užtikrintų tinkamus išmokos apskaičiavimo kriterijus. Tai būtų galima padaryti parengiant atitinkamas rekomendacijas. 4.2. Vyno propagavimas trečiųjų šalių rinkose Vyno sektorius dažnai propaguoja vyną trečiųjų šalių rinkose – taip skatinamas paskutiniais metais augantis vyno su SKVN ir (arba) SGN eksportas. Tačiau reikėtų paminėti, kad priemone neremiami veiksmai, kuriais propaguojami vynai be geografinės nuorodos, išskyrus rūšinius vynus. Per pirmuosius trejus metus išleista daugiau kaip 236 mln. EUR, o laipsniškai naikinant kai kurias rinkos priemones (paramą alkoholio distiliavimui, distiliavimui krizės atveju ir t. t.), numatoma, kad šiai priemonei skiriama biudžeto dalis 2012–2013 m. padidės. Taikant priemonę, propaguojami vynai su SKVN ir (arba) SGN. Tikslinės trečiųjų šalių rinkos yra JAV, Kanada, Japonija ir Šveicarija. Ši priemonė taip pat taikoma naujose besivystančiose rinkose, pavyzdžiui, Kinijoje, Brazilijoje ir Indijoje. Finansuojami tokie veiksmai: viešieji ryšiai, propagavimo arba reklamos priemonės“, taip pat „informavimo kampanijos“, „dalyvavimas renginiuose, mugėse arba parodose“. Viena iš pagrindinių šios priemonės savybių yra ta, kad dotacijos gali prašyti privačios bendrovės ir tai, kad propagavimo kampanijose gali būti naudojami prekės ženklai. Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad 2010 m. spalio mėn. Komisija, reaguodama į valstybių narių prašymą, leido sudaryti sąlygas atitinkamam paramos gavėjui atitinkamoje trečioje šalyje pratęsti propagavimo veiksmų trukmę nuo trejų iki penkerių metų. Be to, 2011 m. lapkričio mėn. Komisija paskelbė šios priemonės įgyvendinimo per pirmuosius dvejus metus (2009 ir 2010 m.) ataskaitą. Komisija svarsto, kaip šią priemonę būtų galima geriau ir veiksmingiau taikyti, visų pirma vykdant kontrolę, nustatant mažosioms ir vidutinėms įmonėms teikiamą prioritetą, kolektyviniams prekės ženklams, ir nustatant tam tikrų išlaidų tinkamumą. Taip pat iškilo poreikis užtikrinti, kad praktikoje ši priemonė būtų taikoma rūšiniams vynams ir vynams be geografinės nuorodos, taip pat poreikis ištirti, ar ši priemonė yra suderinta su naujosiomis horizontaliai taikomomis propagavimo taisyklėmis. 4.3. Investicijos Pagrindinis investicijų priemonės tikslas – pagerinti labai mažų, mažųjų ir vidutinių įmonių ekonominę veiklą. Per pirmuosius trejus metus iš viso buvo išleista palyginti nedidelė 167 mln. EUR suma: 108,4 mln. EUR Prancūzijoje, 30,6 mln. EUR Vokietijoje ir 14 mln. EUR Austrijoje. Galimos priemonės: nekilnojamojo turto statymas, įsigijimas, įskaitant išperkamąją nuomą, arba gerinimas, naujų mašinų ir įrenginių, įskaitant kompiuterių programas, pirkimas arba išperkamoji nuoma ne didesne nei turto rinkos verte ir kitų išlaidų, susijusiu su išperkamosios nuomos sutartimi, padengimas. Paprastoms atnaujinimo investicijoms finansavimas neteikiamas. Nepaisant to, kad ši nauja BBRO reglamentu vynui įvesta priemonė buvo sėkmingai taikoma, vis dar būtina papildomai išaiškinti pagal priemonę galimus atlikti veiksmus. Dėl panašių veiksmų pagal kaimo plėtros programas ribų nustatymo problemų ši priemonė buvo įgyvendinama pavėluotai, visų pirma Italijoje ir Ispanijoje. Tas problemas būtų galima išspręsti parengiant atitinkamas rekomendacijas. 4.4. Perėjimas prie bendrosios išmokos schemos 2011 m. 16 % visų lėšų buvo pervesta į BIS, visų pirma todėl, kad Ispanija priėmė sprendimą kompensuoti su geriamojo alkoholio distiliavimo priemonės panaikinimu susijusius nuostolius. Valstybėms narėms kartą pervedus lėšas į BIS, jos negali būti vėl skiriamos vyno paramos paketams, t. y. tokia suma atitinkamai sumažinamas nacionalinėms paramos programoms vėlesniais metais numatytas biudžetas. 2009–2011 m. iš BBRO į BIS negrąžinamai pervesta iš viso 190 mln. EUR. Ispanija į BIS pervedė 32,6 % savo biudžeto. Liuksemburgas, Malta ir Jungtinė Karalystė pervedė visą savo paketą. Nacionaliniuose strateginiuose planuose (NSP) ši priemonė bus panaikinta. Pasiūlyme dėl BBRO pakeitimo šiuo klausimu valstybėms narėms numatyta galimybė nuspręsti 2013 m. (2015 biudžetiniams metams) dalį arba visą joms skirtą paketą galutinai perkelti į BIS. 4.5. Šalutinių produktų distiliavimas Parama teikiama distiliuotojams už vyno gaminimo šalutinių produktų (pavyzdžiui, išspaudų ir vyno nuosėdų) distiliavimą. Taip siekiama garantuoti vyno kokybę: priemonė padeda išvengti vynuogių perspaudimo (tai draudžiama ES teisės aktais) ir saugoti aplinką. Taikant šią priemonę pagamintas alkoholis gali būti išskirtinai naudojamas pramonės arba energetikos tikslais, siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo. Per trejus metus šalutinių produktų distiliavimui iš viso buvo išleista 267 mln. EUR, konkrečiai, Ispanijoje – 95,3 mln. EUR, Prancūzijoje – 92,8 mln. EUR, Italijoje – 66 mln. EUR. – Ši priemonė taikoma tik penkiose valstybėse narėse; kitose vyną gaminančiose šalyse tokios priemonės nėra. Ji dažnai pristatoma kaip būtina vyno darykloms. Atitinkamai, atrodo pagrįsta įvertinti, ar priemonę reikėtų toliau taikyti nepakeistą, ar ją būtų galima perorientuoti į paramą vyno darykloms arba vynuogių augintojams, atsižvelgiant į tai, kad alkoholio prekybos vietų mažėja. Reikėtų pažymėti, kad kai kuriuose regionuose, visų pirma, Prancūzijoje tiriamos alternatyvios šalutinių produktų panaudojimo galimybės (pavyzdžiui, kompostui, biologinėms dujoms gaminti). 4.6. Kitos priemonės 2009–2011 m. 71,5 mln. EUR išleista derliaus draudimui. Šiuo laikotarpiu išmokėti 41,5 mln. EUR neprinokusių vynuogių derliui nuimti 24 000 ha plotuose Italijoje, Slovėnijoje ir Kipre. Neprinokusių vynuogių derliaus nuėmimo priemonės sėkmė yra ribota dėl to, kad vynuogių kekės visiškai sunaikinamos arba pašalinamos vynuogėms dar nesubrendus, o tai vynuogių augintojams gali būti rizikinga. Derliaus draudimo atveju jau yra taikomos panašios nacionalinės priemonės. 4.7. Laipsniškai naikinamos priemonės Trijų priemonių (koncentruotos vynuogių misos naudojimo, geriamojo alkoholio distiliavimo ir distiliavimo krizės atveju), kurių galiojimas baigiasi 2012 m., reikšmė gerokai sumažėjo. Galima laikyti, kad šių subsidijuojamų priemonių laipsniškas naikinimas buvo labai sėkmingas, nes jis vyno sektoriaus balansui neigiamo poveikio neturėjo. Distiliavimo krizės atveju priemonė 2009 m. buvo toliau intensyviai taikoma daugiausiai Prancūzijoje ir Italijoje, 2010 ir 2011 m. jos taikymas sumažėjo, o 2012 m. visai nutrauktas. 5. Kokybės politika Nuo 2009 m. rugpjūčio 1 d. nauja kokybės politika taikoma SKVN, SGN ir Tradiciniams Terminams (TT). SKVN ir SGN atveju naujosios taisyklės visapusiškai atitinka PPO TRIPS susitarimo ir žemės ūkio produktų ir maisto produktų SKVN ir SGN tvarką. Buvo laikoma, kad šios politikos modernizacija yra būtina siekiant suderinti ES taisykles ir pritaikyti vyno produktus rinkos poreikiams. Vyno sektorius yra gana specifinis ta prasme, kad didelė dalis produkcijos žymima SKVN arba SGN, o vyno reputacija ir kokybė labai dažnai susijusi su gamybos regionu, visų pirma, vyną gaminančiose valstybėse narėse. Naujoji politika turėtų padėti konsoliduoti kokybiškus vynus su SKVN ir SGN ir apsaugoti juos nuo neteisėto pasisavinimo Europoje ir trečiosiose šalyse. Vienas iš pagrindinių ES uždavinių vykdant reformą buvo konsoliduoti saugomų ES vynų su SKVN ir SGN sąrašą. Kokybės politika neturėtų būti išskirtinai taikoma tik pirmiau nurodytų segmentų produktams, bet ir firminiams vynams ir rūšiniams vynams, nes vartotojai juos laiko kokybiškais produktais. 5.1. Saugoma kilmės vietos nuoroda ir saugoma geografinė nuoroda Iki 2011 m. gruodžio 31 d. valstybės narės pateikė Komisijai 1 561 SKVN ir SGN (1 122 SKVN ir 439 SGN) produkto specifikacijas, kad Komisijos tarnybos jas išnagrinėtų iki 2014 m. pabaigos. Specifikacijose nurodyti pavadinimai atitinka esamų vynų pavadinimus, kurie yra saugomi Bendrijos, remiantis Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1493/1999[5]. Reikia pažymėti, kad 143 vynų pavadinimai, dėl kurių nebuvo laiku pateiktos produktų specifikacijos, prarado Sąjungos apsaugą. Atlikus pirmąjį gautų produktų specifikacijų patikrinimą, nustatyta, kad daugumoje dokumentų rinkinių reikalingi pakeitimai, siekiant dokumentų atitikties ES taisyklėms. Siekiant supaprastinti ir pagerinti ES teisės aktų dėl SKVN ir (arba) SGN veiksmingumą, taip pat sumažinti administracinę naštą: – trečiųjų šalių geografines nuorodas, kurios Europos Sąjungoje saugomos tarptautiniais ES pasirašytais susitarimais, gali būti leista registruoti ES SKVN ir SGN registre; – darant nuorodą į TRIPS susitarimo galiojimo nutraukimo datą – 1996 m. sausio 1 d. – SKVN ir SGN santykio su ankstesniais prekės ženklais taisyklės turėtų būti suderintos horizontaliosiomis taisyklėmis. 5.2. Saugomi tradiciniai terminai TT taikomi vyno sektoriuje: jais apsaugomi tam tikri pavadinimai, tradiciškai siejami su tam tikrais vynais su SKVN. ES yra 359 saugomi TT: 100 TT saugomi kaip nacionaliniai SKVN ir (arba) SGN sinonimai (pvz. appellation d'origine contrôlée Prancūzijoje; Prädikatswein Vokietijoje arba Vino de la Tierra Ispanijoje ir t. t.), o 259 TT – kaip kokybės deskriptoriai (pvz. reserva, château, tawny ir t. t). Nuo 2009 m. rugpjūčio 1 d. Komisija gavo 22 naujas paraiškas: 7 iš valstybių narių ir 15 iš trečiųjų šalių (2 iš Argentinos ir 13 iš JAV). Tačiau TT nesuteikiamos pramoninės nuosavybės teisės kaip SKVN ir (arba) SGN ir jie yra labiau susiję su ženklinimo ypatumais, todėl TT taisykles, visų pirma susijusias su apsaugos ir kontrolės taisyklių taikymo sritimi, reikėtų peržiūrėti. 6. Ženklinimas ir pateikimas Skirtingų vyno produktų ženklinimo ir pateikimo nuostatos buvo iš esmės supaprastintos ir suvienodintos. Tai suteikia ES vyno sektoriui daugiau lankstumo, visų pirma vyno be SKVN ir (arba) SGN, ant kurio nurodyti derliaus metai ir vynmedžių rūšių pavadinimai (rūšiniai vynai), gamybos srityje. 2011 m. ES rūšinių vynų produktai sudarė 4,6 mln. hl (68 % pagaminta Ispanijoje ir 20 % – Prancūzijoje) ir tai įrodo prekybos šiais produktais svarbą vynuogių augintojams ir vartotojams. Tačiau keliose valstybėse narėse rūšinio vyno plėtra yra vangi, ir jose svarbiausių veislių vynuogynai panaudojami tik vynams su SKVN gaminti. Komisija taip pat pažymi, kad JAV apribojimai dėl derliaus metų nurodymo etiketėse taip pat daro poveikį ES rūšinių vynų eksportui į šią svarbią rinką. Siekiant sustiprinti šią naujo tipo prekybą, į Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 XIb priedą galėtų būti įtraukta nauja vyno produkto kategorija – rūšinis vynas. ES teisės aktai, reglamentuojantys vyninių vynuogių rūšies nuorodą vyno etiketėse, vis dar nėra gerai suderinti, visų pirma dėl vynuogių rūšių pavadinimų, sutampančių su ES SKVN ir (arba) SGN. Be to, nėra jokių mokslinių duomenų apie Vitis ir Vitis vinifera vyninių vynuogių rūšių skirtumus (pavyzdžiui, kai kurios vynmedžių rūšys vienoje valstybėje narėje gali būti klasifikuojamos kaip Vitis, o kitoje – kaip Vitis vinifera). Siekiant išspręsti šią situaciją, būtina apsvarstyti galimybę iš dalies pakeisti vyninių vynuogių rūšims taikomas taisykles. 7. Vynininkystės metodai Vienas iš didžiausių vyno sektoriaus reformos pasiekimų – iš dalies pakeistos vynininkystės metodų taisyklės, pagal kurias leidžiama lanksčiau taikyti naujus vynininkystės metodus, kad būtų galima ES sektorių pritaikyti prie mokslinių ir techninių pokyčių ir sudaryti sąlygas ES vynams konkuruoti su trečiųjų šalių vynais pasaulio rinkoje. Be to, siekiant laikytis vynininkystės metodams taikomų tarptautinių standartų, kaip rekomenduoja Tarptautinės vynuogių ir vyno organizacijos (toliau – OIV), ir suteikti ES gamintojams naujų, trečiųjų šalių gamintojams prieinamų galimybių, Europos Sąjungoje reikėjo suteikti leidimą taikyti naujus vynininkystės metodus laikantis OIV nustatytų sąlygų (dėl fermentinių (enziminių) parengiamojo rauginimo preparatų naudojimo, parūgštinimo apdorojant elektromembraniniu būdu, chitozano ir chitingliukano naudojimo, didžiausio leistino sieros dioksido kiekio tam tikruose specialiuose vynuose, dimetilo dikarbonatui taikomų reikalavimų pakeitimų arba išaiškinimų, susijusių su tam tikrais likeriniais vynais)[6]. Vis labiau auga sumažinto alkoholio stiprumo vyno produktų paklausa ir ES vyno gamintojai yra pakankamai susidomėję šia nauja galima rinkos segmentacija. Iki šiol tik keliose valstybėse narėse (pavyzdžiui, Austrijoje, Vokietijoje ir kitose šalyse) yra priimti tų produktų vyno pavadinimų naudojimą reguliuojantys teisės aktai. Siekdama išvengti vidaus rinkos susiskaldymo, ES turėtų sukurti bendrą ir vienodą politiką šiuo klausimu, pristatydama ir propaguodama naujų vynuogių produktų kategorijas (vyno be alkoholio ir vyno su sumažintu alkoholio kiekiu), laikydamasi OIV neseniai priimtų rezoliucijų dėl vyno be alkoholio. Vykdant reformą taip pat paaiškėjo, kad reikėtų labiau suvienodinti ir supaprastinti ES vynininkystės metodų taisykles siekiant garantuoti sąžiningą ES vyno gamintojų konkurenciją ir skaidrumą vartotojams. Visų pirma: – atskirų kategorijų vynuogių produktams nustatyti kelių rūšių mažiausią faktinę alkoholio koncentraciją (pavyzdžiui, 4,5 % tūrio – vynams su SKVN ir (arba) SGN, 6 % tūrio – kokybiškiems aromatiniams putojantiems vynams, 7 % tūrio – pusiau putojančiam vynui ir t. t.), o OIV nustato tik 8,5 % tūrio bendrą mažiausią faktinę alkoholio koncentraciją, su galimybe ją sumažinti iki 7 % tūrio; – toks pat nenuoseklumas nustatytas dėl didžiausios bendros alkoholio koncentracijos, priklausomai nuo zonų (A zonose – 15 % tūrio, C zonose ir kai kuriems vynams su SGN B zonoje – 20 % tūrio, ir jokie didžiausios leistinos bendros alkoholio koncentracijos reikalavimai nėra nustatyti SGN vynams, pagamintiems be sodrinimo). Galiausiai, būtų galima supaprastinti vynuogių perspaudimui, įskaitant perspaudimo kontrolę, taip pat mažiausiam alkoholio kiekiui šalutiniuose produktuose (BBRO reglamento XVb priedas) ir šalutinių produktų distiliavimui taikomas taisykles. 8. Išvados 2008 m. vyno sektoriaus reforma pirmiausiai buvo siekiama „pagerinti ES vyno gamintojų konkurencingumą“. Komisijos nuomone, 2008 m. vyno sektoriaus reforma įvykdyta sėkmingai. Rinkos intervencijos priemonės panaikintos be didesnių trikdžių. Paskutiniais metais buvo toliau siekiama suderinti ES vynuogynų plotus ir vyno gamybą su paklausa. Remiantis naujausiais duomenimis, rinka yra pakankamai stabili, kainų lygis pagerėjo ir, nepaisant nuolat mažėjančio vyno vartojimo ES viduje, nėra faktų, įrodančių, kad vyno sektoriuje yra struktūrinis perteklius. Vynmedžių išnaikinimo schema ir NSP buvo visapusiškai įgyvendinti. Buvo išnaikinti 161 164 ha vynmedžių, o apytiksliai 305 000 ha – restruktūrizuoti, panaudojant ES lėšas. Plačiai taikomos kitos svarbios priemonės – propagavimas ir investicijos. Remiantis turima naujausia prekybos informacija, nuo 2007 m. eksportas į trečiąsias šalis smarkiai išaugo ir dabar sudaro daugiau kaip 22 mln. hl (už 8,1 mlrd. EUR – suma, įrodanti, kad vidutinė 1 hl eksporto vertė išaugo). Vertė pirmaisiais 2012 m. mėnesiais, palyginti su tuo pačiu laikotarpiu 2011 m., net šiek tiek išaugo. Nors pasiekimai įsitvirtinant naujose rinkose yra įspūdingi, rinkos dalis kitose užsienio rinkose ir net kai kuriose valstybėse narėse mažėja dėl vynų iš trečiųjų šalių konkurencijos. Išvada būtų, kad, Komisijos nuomone, toliau vykdant vyno sektoriaus reformą, būtų galima pagerinti jo konkurencingumą. Komisija toliau išnagrinės galimus teisinius patobulinimus, siekdama išaiškinti ir išsamiai išdėstyti kai kuriuos specifinius klausimus, visų pirma dėl NSP, kokybės politikos, ženklinimo ir vyno gamybos metodų. [1] OL L 148, 2008 6 6, p. 1. [2] OL L 299, 2007 11 16, p. 1. [3] COM(2011) 774 galutinis. [4] OL C 167, 2012 6 13, p. 17. [5] OL L 179, 1999 7 14, p. 1. [6] OL L 19, 2011 1 21, p. 1. OL L 103, 2012 4 13, p. 38.