KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI Laisvo lėšų judėjimo tarp vieno likvidumo pogrupio įstaigų teisinės kliūtys /* COM/2014/0327 final */





1. Įvadas ir tikslai Pagrindiniai faktai Reglamentas (ES) Nr. 575/2013[1] (toliau – Kapitalo reikalavimų reglamentas, KRR) ir Direktyva 2013/36/ES[2] (toliau – Kapitalo reikalavimų direktyva, KRD) kartu sudaro teisinę sistemą, pagal kurią reglamentuojama galimybė verstis kredito įstaigų ir investicinių įmonių (toliau kartu – įstaigos) veikla, jų priežiūros sistema ir rizikos ribojimo taisyklės. KRR yra nustatyti įstaigų rizikos ribojimo reikalavimai, susiję su bankininkystės ir finansinių paslaugų rinkų veikimu. Siekiama užtikrinti tų rinkų dalyvių finansinį stabilumą ir investuotojų bei indėlininkų aukšto lygio apsaugą. Kad būtų išvengta rinkos iškraipymų ir reguliacinio arbitražo, šiais rizikos ribojimo reikalavimais turėtų būti užtikrintas kuo didesnis suderinimas. Tačiau nacionalinėms kompetentingoms institucijoms ir valstybėms narėms tebepriklauso keletas pasirinkimo ir sprendimo galimybių. Viena iš jų – galimybė kompetentingoms institucijoms pagal KRR 8 straipsnį netaikyti individualaus likvidumo reikalavimų. Nors leidimas netaikyti reikalavimų priklauso nacionalinei kompetencijai, jis sudarytų kur kas geresnes sąlygas naujas likvidumo taisykles taikyti grupėms. Šios ataskaitos parengimo priežastis Pagal KRR 8 straipsnį kompetentingos institucijos gali leisti KRR šeštos dalies, t. y. likvidumo reikalavimų, visai arba iš dalies netaikyti įstaigai ir visoms arba kai kurioms jos patronuojamosioms įmonėms Sąjungoje ir jas prižiūrėti kaip vieną likvidumo pogrupį (toliau – VLP) tol, kol jos atitinka visas nurodytas sąlygas. Šios sąlygos yra: a) patronuojančioji įstaiga konsoliduotai, o patronuojamoji įstaiga – iš dalies konsoliduotai vykdo šeštoje dalyje nustatytas prievoles; b) patronuojančioji įstaiga konsoliduotai arba patronuojamoji įstaiga iš dalies konsoliduotai visą laiką stebi ir prižiūri visų grupei arba pogrupiui priklausančių įstaigų, kurioms leidžiama nesilaikyti tų reikalavimų, likvidumo pozicijas ir užtikrina pakankamą visų šių įstaigų likvidumo lygį; c) įstaigos yra sudariusios kompetentingoms institucijoms priimtinas sutartis, kuriose numatytas laisvas lėšų judėjimas tarp jų joms suteikiant galimybę suėjus jų terminui įvykdyti individualias ir bendras prievoles; d) šiuo metu nėra arba nenumatoma reikšmingų praktinių ar teisinių kliūčių c punkte nurodytoms sutartims įvykdyti. Pagal KRR 8 straipsnio 1 dalies paskutinę pastraipą Komisija praneša Europos Parlamentui ir Tarybai apie bet kokias teisines kliūtis, dėl kurių būtų neįmanoma taikyti c sąlygos, o prireikus iki 2015 m. gruodžio 31 d. pateikia pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kuriuo nustatoma, kurios iš tų kliūčių turėtų būti pašalintos. Keletą pastarųjų mėnesių Europos Komisija tiesiogiai konsultavosi ir su sektoriaus atstovais, ir su nacionalinėmis valdžios institucijomis, kad nustatytų galimas laisvo lėšų judėjimo tarp VLP įstaigų kliūtis Europos Sąjungoje, apsvarstytų, kaip būtų galima jas įveikti ir ar ES mastu reikia imtis reglamentavimo veiksmų. Be to, 2013 m. rugsėjo mėn. šią temą Komisija aptarė Komisijos bankininkystės, mokėjimų ir draudimo ekspertų grupėje. 2. Galimos laisvo lėšų judėjimo kliūtys Šioje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama tarpvalstybiniams atvejams, nes labiausiai tikėtina, kad praktikoje kliūčių kils būtent tokiomis aplinkybėmis. Be to, individualaus likvidumo reikalavimų netaikymas įstaigoms ir visoms arba kai kurioms jų patronuojamosioms įmonėms, kai visos vieno likvidumo pogrupio įstaigos turi veiklos leidimus toje pačioje valstybėje narėje, atskirai reglamentuojamas pagal KRR 8 straipsnio 2 dalį. Reikėtų atkreipti dėmesį, kad kliūtys, kurių galėtų kilti trečiosiose šalyse, šioje ataskaitoje nebus analizuojamos, nes pagal KRR 8 straipsnio 1 dalį leidimas netaikyti reikalavimų galioja tik Sąjungoje, nors Komisija pripažįsta, kad tokios kliūtys keltų nerimą vykdant konsoliduotą priežiūrą. Kapitalo judėjimo laisvė kaip bendra ES taisyklė Paprastai laisvas kapitalo judėjimas Europos Sąjungoje neturėtų būti niekaip ribojamas. Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 63 straipsnį uždraudžiami visi kapitalo judėjimo ir mokėjimų tarp valstybių narių apribojimai. Todėl nacionalinis teisės aktas, kuriuo būtų neleidžiama įstaigoms sudaryti sutartis, kuriose numatytas laisvas lėšų judėjimas tarp jų joms suteikiant galimybę suėjus jų terminui įvykdyti individualias ir bendras prievoles, iš esmės būtų pagal Sutartį draudžiamas apribojimas, dėl kurio gali būti pradėtos pažeidimo nagrinėjimo procedūros pagal SESV 258 et seq. straipsnius. Taigi apskritai valstybės narės negali priimti nacionalinės teisės aktų, kuriais tiesiogiai draudžiamas laisvas kapitalo judėjimas. Kita vertus, SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad 63 straipsnyje suformuluota bendroji taisyklė neturėtų daryti poveikio valstybių narių teisei imtis visų reikalingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams, ypač finansų įstaigų riziką ribojančios priežiūros srityje, arba imtis priemonių, pateisinamų viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo požiūriu. Pagal SESV 65 straipsnio 3 dalį tos priemonės neturi sudaryti laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo. Todėl nacionaliniai reikalavimai, kuriais ribojami kapitalo srautai, negali būti laikomi SESV 63 straipsnio pažeidimais per se, kai jie nėra diskriminaciniai ir yra tinkamai pagrįsti rizikos ribojimo tikslais, tinkami siekiamam tikslui pasiekti ir proporcingi to tikslo atžvilgiu. Gali būti išskirtinių aplinkybių, kai gali būti pagrindo riboti laisvą kapitalo judėjimą ir tam nustatyti, pvz., kapitalo kontrolės priemones. Pastaruoju metu Komisija šiuo atžvilgiu laikėsi nuomonės, kad Kipro nustatyti laikini kapitalo judėjimo apribojimai buvo pagrįsti viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo požiūriu (SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktas) ir svarbesni už bendrą interesą. Atskyrimo praktika Kartais valstybių narių kompetentingos institucijos imasi praktinių – atskyrimo (angl. ring-fencing) – veiksmų, kuriais siekiama likvidų turtą, dividendus ir kitą banko turtą išlaikyti valstybės viduje ir kurie gali būti žalingi kitoms valstybėms narėms. Tokios atskyrimo priemonės gali būti laisvo kapitalo judėjimo apribojimai, kurie yra draudžiami pagal Sutartį, jei jie nėra tinkamai pagrįsti ir proporcingi. Be to, nerimą kelia tai, kad nacionalinės kompetentingos institucijos kartais gali vengti vykdyti KRR ir KRD nustatytus bendradarbiavimo su kitomis valstybėmis narėmis įpareigojimus. Remdamosi konfidencialia apklausa, atlikta 27 valstybėse narėse, Komisijos tarnybos nustatė, kad konkrečios sritys, kuriose laisvas kapitalo judėjimas tarp įstaigų gali būti kliudomas pagal KRR ir KRD sistemą leistinomis priemonėmis arba imantis kitų neoficialių veiksmų, yra 2 ramstis[3], didelių pozicijų tvarka[4] ir nacionalinės likvidumo sistemos[5]. Kartais riba tarp teisėtų ir neteisėtų veiksmų nėra aiški, nes atskyrimo priemonės dažnai nustatomos (arba maskuojamos) taikant teisiškai leistinus veiksmus ir (arba) pasitaiko tose srityse, kuriose sprendimo teisė priklauso kompetentingoms institucijoms. Tačiau minėtose srityse naudojamomis priemonėmis, pvz., 2 ramsčio įgaliojimais, akivaizdžiai siekiama pagrįsto ir naudingo tikslo su sąlyga, kad jos taikomos laikantis teisės aktų ir nėra neproporcingos jomis siekiamam rizikos ribojimo tikslui. Vien tai, kad jų naudojimas gali turėti neigiamą poveikį galimybei pervesti lėšas grupės viduje, nėra pagrindas jas automatiškai priskirti teisinių kliūčių kategorijai vadovaujantis KRR 8 straipsniu. Tos priemonės gali būti laikomos kliūtimis tik tuomet, jei jos naudojamos ES teisės aktų neatitinkančiais tikslais. Tokio netinkamo jų naudojimo reikėtų vengti, tačiau tai nereiškia, kad pačias priemones reikėtų keisti. Be to, šioje ataskaitoje nesiekiama sukelti abejonių dėl neseniai suderintų KRR ir KRD nuostatų, kurios susijusios su minėtomis priemonėmis. Tokių priemonių akivaizdžiai ir pagrįstai reikia; į KRR bei KRD jos įtrauktos atsižvelgus į seniai ir tvirtai nustatytus priežiūros poreikius. Šioje ataskaitoje siekiama išnagrinėti teisines kliūtis, kylančias ne dėl KRR ir KRD nuostatų, bet dėl kitų priežasčių. Bendrovių teisės nuostatos Per konsultacijas su suinteresuotosiomis šalimis kaip galima laisvo kapitalo judėjimo grupės viduje kliūtis nurodytos kai kurios bendrovių teisės nuostatos, kuriomis įstaigoms neleidžiama neribotai užtikrinti kitų tos pačios grupės narių likvidumo. Tokia situacija visų pirma susidaro tuomet, kai įstaigos vadovybę saisto bendroji patikėtinio pareiga apsaugoti savo įstaigos interesus (taip pat ir platesnių grupės, kuriai įstaiga priklauso, interesų sąskaita). Todėl, net jei įstaigos likvidumas perteklinis, ji neturi automatiškos teisės perteklinių lėšų pervesti kitiems grupės nariams, jei neįmanoma garantuoti jų grąžinimo. Todėl įstaiga su kitais grupės nariais negali laisvai (bent jau be papildomo svarstymo) sudaryti sutarčių, kuriose būtų numatytas laisvas lėšų judėjimas tarp jų. Tačiau tokios „kliūtys“ atrodytų tinkamai pagrįstos, visų pirma dėl to, kad jos yra bendrųjų bendrovių teisės principų dalis, t. y. jos taikomos ir kitų sektorių, ne tik bankų, bendrovėms. Padėtis būtų gana abejotina, jei tokie principai nebūtų taikomi. Tokios problemos turi būti visiškai išspręstos: arba tinkamai garantuojant bet kokių suteiktų lėšų grąžinimą, arba naudojant kitokias struktūras, pvz., filialus, kurios nėra atskiri juridiniai subjektai. Nors šiuo metu valstybės narės turi nemažai įgaliojimų dėl filialų vykdomo likvidumo valdymo, jie yra kitokio pobūdžio. Jie yra susiję su rizikos ribojimo reikalavimais, o ne su bendrovių teisės įpareigojimais. Be to, jų svarba mažės (žr. toliau apie pokyčius, susijusius su Europos likvidumo taisyklėmis ir bendru priežiūros mechanizmu). Mokesčių teisės aktai Nors galima teigti, kad esami mokesčių teisės aktai, kuriais ribojamas palūkanų, sumokėtų už paskolas iš kitų grupės narių, išskaičiavimas iš mokėtinų mokesčių, yra kliūtis laisvam kapitalo judėjimui, neatrodo, kad tai neleistų įstaigoms sudaryti sutartis, kuriose numatytas laisvas kapitalo judėjimas tarp jų[6]. 3. Poreikis imtis veiksmų dėl dabartinės situacijos Atlikus šią analizę matyti, kad nėra didelių teisinių kliūčių (bent jau nepagrįstų teisinių kliūčių), dėl kurių būtų neleidžiama įstaigoms sudaryti sutartis, kuriose numatytas laisvas lėšų judėjimas tarp jų. Pirmąją sunkumų, kurių įstaigos gali patirti bandydamos sudaryti tokias sutartis, grupę sudaro (kompetentingų institucijų taikomi) priežiūros reikalavimai, kurie kartais yra laisvo kapitalo judėjimo grupėje kliūtis. Šie reikalavimai gali būti arba pagrįsti, jei jie pagrįstai reikalingi atskiros įstaigos, kuriai jie yra taikomi, atveju, arba abejotini, jei tikrasis pagrindinis kompetentingų institucijų tikslas – išlaikyti likvidumą savo teritorijoje ir taip perdėtai apsaugoti nacionalinius mokesčių mokėtojus bei prižiūrimos įstaigos kreditorius kitų ES valstybių narių mokesčių mokėtojų ir kitų grupės dalių kreditorių sąskaita. Iš daugelio valstybių narių ir jų kompetentingų institucijų gauti atsakymai rodo, kad tokie argumentai yra įprasti ir net atvirai pripažįstami. Todėl galima teigti, kad daugeliui kompetentingų institucijų (tarpvalstybinio) VLP sąvoka nėra visiškai priimtina, nes jos ją vertina kaip galimą pavojų nacionaliniams interesams. Tokį elgesį (atskyrimo praktiką), kuris yra logiškas žvelgiant vien iš nacionalinės perspektyvos, bet turi akivaizdų ir didelį neigiamą poveikį iš platesnės Europos perspektyvos, yra sunku pakeisti papildomai neintegruojant dabartinės reglamentavimo ir priežiūros sistemos. Kitaip tariant, siekiant efektyviai išnaikinti tokią praktiką, nepakanka pasirūpinti tik problemos simptomais, bet reikia šalinti ir jos priežastis bei baimes. Todėl, jei nebus kartu šalinamos problemos priežastys ir baimės, kompetentingos institucijos tų pačių tikslų galėtų siekti alternatyviomis priemonėmis. Efektyvesnis skirtingų nacionalinių interesų problemos sprendimas būtų suderinti viešųjų institucijų tikslus užtikrinant didesnę Europos masto integraciją finansinių paslaugų srityje ir integruotesnę priežiūros institucijų atsakomybę. Europos bankininkystės institucija Pirmasis svarbus būdas siekiant išvengti priežiūros praktikos, kuria ribojamas laisvas kapitalo judėjimas (jei ji nepagrįsta), arba spręsti tokią problemą – Europos bankininkystės institucijos (toliau – EBI) veikla. EBI atlieka vis svarbesnį vaidmenį lengvinant kompetentingų institucijų bendradarbiavimą, teikiant ekspertines žinias ir nustatant bendras priežiūros taisykles. Visų pirma kompetentingas institucijas reikėtų skatinti gerinti bendradarbiavimą ir naudotis neprivalomu EBI tarpininkavimu, kai nesutariama dėl to, ar laikomasi VLP nustatymo sąlygų. Tai pasakytina ir dėl laikotarpio iki 2015 m., po kurio įsigalios KRR nuostatos dėl bendro sprendimo priėmimo ir neprivalomo tarpininkavimo šiuo klausimu[7]. Pasibaigus stebėjimo laikotarpiui ir visiškai įgyvendinus padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą pagal KRR, Komisija įvertins, ar reikia papildomų priemonių[8]. Bendras priežiūros mechanizmas Svarbus žingsnis į priekį buvo bendro priežiūros mechanizmo (toliau – BPM) sukūrimas Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1024/2013[9]. ECB bus teisiškai įgaliotas prižiūrėti visas euro zonos ir prie bankų sąjungos nusprendusių prisijungti šalių kredito įstaigas. BPM reglamentu Europos Centriniam Bankui pavedami pagrindiniai visų euro zonoje įsteigtų kredito įstaigų priežiūros uždaviniai ir įgaliojimai. ECB tiesiogiai prižiūrės tam tikras dideles kredito įstaigas ir kredito įstaigas, kurios prašė arba gavo tiesioginę finansinę pagalbą iš valstybės. Be to, ECB stebės, kaip kompetentingos įstaigos prižiūri ne tokias svarbias kredito įstaigas. ECB gali bet kada nuspręsti imti tiesiogiai prižiūrėti vieną ar daugiau tokių kredito įstaigų, kad būtų užtikrintas nuoseklus priežiūros standartų taikymas. Tarpvalstybinėms kredito įstaigoms, kurios veikia ir prie BPM prisijungusiose valstybėse narėse, ir už jų ribų, toliau bus taikomos dabar galiojančios buveinės ir priimančiosios valstybių narių kompetentingų institucijų veiksmų koordinavimo procedūros. Tačiau turint omenyje ECB perimtus tiesioginės priežiūros uždavinius, jis vykdys buveinės ir priimančiosios valstybių narių institucijos funkcijas visų dalyvaujančių valstybių narių atžvilgiu. Dėl to turėtų išnykti nemažai pirmiau apibūdintos nepageidaujamos atskyrimo praktikos atvejų. Kuo daugiau valstybių narių prisijungs prie BPM, tuo labiau sumažės nepageidaujamos atskyrimo praktikos tikimybė. Bendras pertvarkymo mechanizmas BPM sukūrimas yra pirmasis žingsnis kuriant bankų sąjungą ir viena iš prielaidų norint užtikrinti tiesioginį kredito įstaigų rekapitalizavimą pagal Europos stabilumo mechanizmą. Integruota bankų sąjunga taip pat apima bendru taisyklių sąvadu grindžiamą bendrą kredito įstaigų pertvarkymo mechanizmą. Komisija pabrėžė, kad, siekiant veiksmingai pertvarkyti tarpvalstybines kredito įstaigas ir išvengti atvejų, kai kredito įstaigos turi būti sanuojamos mokesčių mokėtojų sąskaita, labai svarbu susitarti dėl pasiūlymų, susijusių su kredito įstaigų restruktūrizavimu bei pertvarkymu ir indėlių garantijų sistemomis, taip pat dėl Komisijos pasiūlymo sukurti bendrą Europos kredito įstaigų pertvarkymo mechanizmą. Susitarus dėl šių teisės aktų turėtų būti daug lengviau suderinti valdžios institucijų tikslus ir toliau riboti atskyrimo praktikos paskatas. Europos likvidumo reikalavimai Šiuo metu Komisija rengia deleguotąjį aktą, kuriuo Sąjungoje būtų nustatytas išsamus ir suderintas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas. Pagal KRR 460 straipsnio 2 dalį šis deleguotasis aktas turi įsigalioti iki 2014 m. gruodžio 31 d., bet jo taikymo pradžia turėtų būti 2015 m. sausio 1 d. Šis deleguotasis aktas taip pat turėtų padėti apriboti nepageidaujamą praktiką, kuria likvidumas sulaikomas šalies viduje, nes jame bus nustatytos suderintos, vienodos, išsamios ir privalomos likvidumo taisyklės ir taip skatinamas abipusis kompetentingų priežiūros institucijų pasitikėjimas. Konkrečiai deleguotuoju aktu reikėtų bandyti išspręsti kai kurias problemas, susijusias su tarpvalstybiniu grupės vidaus likvidumo valdymu. Veiksmingumo ir efektyvumo sumetimais kai kurių bankų likvidumo ir iždo valdymas vykdomas visos grupės mastu. Svarbus grupių, kurios nesinaudoja vienam likvidumo pogrupiui skirta galimybe netaikyti reikalavimų, likvidumo šaltinis gali būti lengvatiniai grupės vidaus srautai. Jie vadinami lengvatiniais, nes leistinas banko gaunamų pinigų srautas gali būti didesnis, negu pagal KRR paprastai būtų leidžiama atskiro subjekto mastu. Prireikus tai gali būti jungiama su atitinkamai didesniu likvidumą teikiančio banko netenkamų pinigų srautu. Tačiau per finansų krizę paaiškėjo, kad šių grupės vidaus srautų realizavimas tarpvalstybiniu mastu kartais nėra patikimas. KRR 425 straipsnio 4 dalyje nustatytos sąlygos, kurių reikia laikytis, kad kompetentingos institucijos tokią lengvatinę tvarką galėtų taikyti pagal kredito ir likvidumo priemonę gaunamų pinigų srautui. KRR 425 straipsnio 4 dalies d punkte reikalaujama, kad įstaiga ir sandorio šalis būtų įsteigtos toje pačioje valstybėje narėje. Tačiau KRR 425 straipsnio 5 dalyje kompetentingoms institucijoms leidžiama šios sąlygos netaikyti, jei laikomasi papildomų objektyvių kriterijų. Komisija išnagrinės, ar šiuos papildomus objektyvius kriterijus galima suformuluoti būsimame deleguotajame akte. KRR 422 straipsnio 8 dalies d punkte ir 422 straipsnio 9 dalyje nustatytos atitinkamos nuostatos dėl netenkamų pinigų srautų grupės viduje. Taigi, rengdamos deleguotąjį aktą dėl padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio, Komisijos tarnybos išnagrinės, ar galima nustatyti papildomus objektyvius kriterijus, kad lengvatinę tvarką būtų galima taikyti tarpvalstybiniams gaunamų ir netenkamų pinigų srautams grupės viduje. Taip būtų galima išaiškinti ir pagerinti tarpvalstybinių grupės vidaus srautų veikimą, kuris iki šiol kartais keldavo problemų. Apsauga nuo tarpvalstybinių grupių diskriminavimo Viena iš galimų diskriminavimo priežasčių yra tai, kad nacionalinės institucijos VLP leidžia suformuoti nacionaliniu lygmeniu, bet to neleidžia tarptautinei grupei. Tačiau šią situaciją turėtų iš dalies sušvelninti tai, kad pagal KRR 8 straipsnio 2 dalį kompetentingos institucijos gali leisti KRR likvidumo reikalavimų netaikyti vienam likvidumo pogrupiui nacionaliniu lygmeniu tik tuomet, jei įvykdomos tos pačios esminės sąlygos[10], kurių turi laikytis tarpvalstybinės grupės. Kadangi ir pagal ES teisės reikalavimus dėl nediskriminavimo, ir pagal bendruosius administracinės teisės principus būtų neleidžiama tų pačių sąlygų skirtingai taikyti grynai nacionalinėms ir tarpvalstybinėms grupėms, tarp tų grupių turėtų būti svarbių skirtumų, kad nebūtų leidžiama VLP sukurti tarpvalstybinėmis aplinkybėmis, jei tai leidžiama nacionalinėmis aplinkybėmis. Vien tai, kad grupė yra tarpvalstybinė ir ją prižiūri skirtingos kompetentingos institucijos, negali būti laikoma svarbiu skirtumu. Būsima KRR ir KRD peržiūra Komisija įsitikinusi, kad turint bendrą taisyklių sąvadą ir bankų sąjungą bus užtikrintas nuoseklumas ir apsaugotas finansinis stabilumas. Be to, šiomis naujomis taisyklėmis visoje bendrojoje rinkoje bus užtikrintos vienodos sąlygos tiek buveinės ir priimančiosios valstybių narių institucijoms, tiek prie BPM prisijungusioms ir neprisijungusioms valstybėms narėms. Taigi bus užkardytos reguliacinio arbitražo galimybės, dirbtinis kapitalo ir likvidumo atskyrimas ir sudarytos geresnės sąlygos vykdyti tarpvalstybinių bankų gaivinimą ir pertvarkymą. Ateityje galimai peržiūrint KRR ir KRD galėtų būti naudinga iš naujo išnagrinėti kompetentingų institucijų diskrecinių įgaliojimų poveikį laisvam kapitalo judėjimui grupių viduje. Jei būtina ir įmanoma (t. y. pagrįstais atvejais nesumažinant atitinkamų priemonių taikymo srities ir veiksmingumo), Komisija įvertins, ar tokius įgaliojimus būtų galima suformuluoti taip, kad liktų mažiau sprendimo laisvės dėl galimų priemonių, kuriomis ribojamas laisvas kapitalo judėjimas. 4. Išvada Taigi, turint omenyje tai, kad: i) su KRR ir KRD susijęs teisėkūros procesas užbaigtas labai neseniai (taigi ir esamus nacionalinius diskrecinius įgaliojimus teisėkūros institucijos patvirtino labai neseniai), ii) Komisija ištirs, ar būsimas deleguotasis aktas dėl padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio gali padėti apriboti bet kokios nepageidautinos praktikos, kuria likvidumas sulaikomas šalies viduje, taikymą. Šiuo atžvilgiu jame galima bandyti nustatyti vienodas, išsamias ir privalomas likvidumo taisykles ir taip skatinti abipusį kompetentingų priežiūros institucijų pasitikėjimą. Konkrečiau, šis deleguotasis aktas gali suteikti galimybę nustatyti papildomus objektyvius kriterijus, kad lengvatinę tvarką būtų lengviau taikyti tarpvalstybiniams gaunamų ir netenkamų pinigų srautams grupės viduje – taip būtų išaiškintas ir pagerintas tarpvalstybinių grupės vidaus srautų veikimas, iii) su bendru taisyklių sąvadu, EBI ir visų pirma bankų sąjunga gilinant integraciją Europos mastu, daroma nuolatinė geresnio valdžios institucijų tikslų suderinimo pažanga, iv) atlikus šią analizę nerasta svarbių teisinių kliūčių, dėl kurių būtų neleidžiama įstaigoms sudaryti sutartis, kuriose numatytas laisvas lėšų judėjimas tarp vieno likvidumo pogrupio įstaigų, šiuo metu Komisija nemato pagrindo šiuo klausimu pateikti teisės akto pasiūlymą. Tačiau Komisija toliau atidžiai stebės ir analizuos padėtį, o jai pablogėjus iš naujo įvertins poreikį pateikti tokį teisės akto pasiūlymą. [1] 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012. OL L 176, 2013 6 27, p. 1. [2] 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB. OL L 176, 2013 6 27, p. 338. [3] Jei laikoma, kad įstaigos būklė nėra pakankamai tvirta arba stabili, nors ir laikomasi 1 ramsčio reikalavimų, kompetentingoms institucijoms leidžiama imtis 2 ramsčio priemonių. Pagal KRD 86 straipsnio 3 dalį kompetentingos institucijos imasi veiksmingų priemonių, jeigu įstaigų rizikos pobūdis viršija nustatytą gerai veikiančios ir patikimos sistemos pobūdį. Pagal KRD 104 straipsnio 1 dalies k punktą ir 105 straipsnį leidžiama nustatyti specialius likvidumo reikalavimus. [4] Pagal didelių pozicijų tvarką gali būti leidžiama riboti kapitalo judėjimą, jei grupės vidaus pozicijos yra ribojamos laikantis privalomos didelių pozicijų ribos. Pagal KRR 395 straipsnio 1 dalį įstaigai nesusidaro pozicija kitam grupės subjektui, viršijanti 25 % jos reikalavimus atitinkančio kapitalo, atsižvelgus į kredito rizikos mažinimo poveikį, nebent didelių pozicijų tvarka jai netaikoma pagal KRR 400 straipsnio 1 dalies f punktą ir 2 dalies c, e ir f punktus. Be to, pagal 2 ramstį kompetentingos institucijos įstaigoms gali nustatyti griežtesnes didelių pozicijų ribas, ypač jei mano, kad koncentracijos rizika nėra tinkamai stebima ir mažinama (KRD 81 straipsnis). Pagal didelių pozicijų tvarką taip pat nustatytos konkrečios nuostatos, tiesiogiai susijusios su grupės vidaus pozicijomis, kurioms tam tikromis sąlygomis valstybės narės iš dalies konsoliduotai gali taikyti mažesnę nei 25 % didelių pozicijų ribą (KRR 395 straipsnio 6 dalis). Tačiau šiuo konkrečiu atveju Komisija gali atmesti pasiūlytas nacionalines priemones, jei mano, kad jos, inter alia, sukurtų kliūčių laisvam kapitalo judėjimui pagal SESV nuostatas (KRR 395 straipsnio 8 dalis). [5] Pagal KRR 412 straipsnio 5 dalį ir 413 straipsnio 3 dalį valstybės narės gali toliau taikyti arba nustatyti nacionalines nuostatas likvidumo ir pastovaus finansavimo reikalavimų srityje iki to laiko, kol Sąjungoje bus apibrėžti ir visiškai nustatyti privalomi būtiniausi standartai. Todėl padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimo atveju bent iki 2018 m. (arba 2019 m., jei Komisija nuspręs pakeisti 460 straipsnyje nurodytą laipsniško įdiegimo tvarkaraštį ir iki 2019 m. atidėti padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimo 100 % privalomo būtiniausio standarto įdiegimą pagal KRR 461 straipsnį) valstybėms narėms leidžiama likvidumo srityje toliau taikyti arba nustatyti nacionalines nuostatas, kurios yra konservatyvesnės už KRR ir KRD sistemą ir pagal kurias privalomas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas sudaro iki 100 %. [6] Tačiau dėl šių teisės aktų gali būti mažiau paskatų numatyti laisvą kapitalo judėjimą, nes dėl to didėja grupei tenkanti mokesčių našta. [7] Žr. KRR 8 straipsnio 3 dalį ir 21 straipsnį kartu su KRR 521 straipsnio 2 dalies a punktu. [8] Žr. KRR 30 konstatuojamąją dalį. [9] 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika. OL L 287, 2013 10 29, p. 63. [10] Tai yra sąlygos, nustatytos KRR 8 straipsnio 1 dalyje. Jei VLP yra tarpvalstybinio pobūdžio, taip pat reikia laikytis ir KRR 8 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų (kurios bus taikomos nuo 2015 m. sausio 1 d.).