EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2022 11 15 COM(2022) 638 final KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl paramos, per konkurso procedūras skirtos Sąjungoje elektros energijos gamybai iš atsinaujinančiųjų šaltinių, veikimo rezultatų



1. Įvadas Pereinant prie neutralaus poveikio klimatui ekonomikos reikės sparčiau diegti paskirstytąją elektros energijos gamybą iš atsinaujinančiųjų išteklių, be kita ko, vykdant pramoninio masto projektus. Iki šiol daugumai projektų buvo teikiama tam tikra viešoji parama, tačiau nuolat mažėjant atsinaujinančiųjų išteklių technologijų sąnaudoms jie turėtų būti vis daugiau vykdomi rinkos sąlygomis. Paramos schemos gali būti įvairios ir jos skirstomos į dvi pagrindines kategorijas: paramą investicijoms (kaip antai investicines dotacijas, paskolų nuolaidas ar lengvatas) ir paramą veiklai (kaip antai sertifikavimo schemas, tarifus ar priemokas). Visoje ES plačiau taikoma parama veiklai: pramoninio masto projektų atveju ji dažniausiai skiriama pagal rinkos principus, skelbiant konkurso procedūras (šioje ataskaitoje vadinamas konkursais arba aukcionais). Atsinaujinančiųjų išteklių energijos paramos schemų, kurios pagrįstos konkursais, vaidmuo ir principai pripažinti Direktyvos (ES) 2018/2001 (toliau – Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyva) 4 straipsnyje. Be to, valstybės pagalbos taisyklėse pirmenybė taip pat teikiama konkurencinio viešojo pirkimo procesams, tokiems kaip konkursai, nes jos laikomos tinkamu paramos skirstymo atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamintojams mechanizmu. Tam, kad būtų suprastas platesnis konkursu tvarka teikiamos paramos schemų poveikis, Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalyje Komisijai pavesta teikti Europos Parlamentui ir Tarybai šių paramos schemų rezultatų ataskaitas, kuriose jų veikimas įvertinamas septyniais aspektais, t. y.: i) kaip sumažintos sąnaudos; ii) kaip patobulintos technologijos; iii) kiek pasiekti aukšti įgyvendinimo rodikliai; iv) kiek užtikrintas mažų subjektų ir, kai taikytina, vietos institucijų, nediskriminacinis dalyvavimas; v) kiek apribotas poveikis aplinkai; vi) kiek užtikrintas priimtinumas vietos lygmeniu; vii) kiek užtikrintas tiekimo saugumas ir tinklų integracija. Šiame kontekste ataskaitoje įvertinama, kaip konkursų procedūros, kaip vienas iš viešosios paramos būdų, skatina diegti atsinaujinančiųjų išteklių energiją ir taip prisideda prie platesnio masto energetikos sistemos pertvarkos. Todėl ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama konkursų ir ne konkursais pagrįstų paramos schemų palyginimui, o ne skirtingų konkurso modelių variantų palyginimui. Be to, ataskaitoje pateikiama įžvalgų apie tai, kaip ateityje gali keistis konkursų procedūros, siekiant atsižvelgti į esamas energetikos politikos aplinkybes, esamą energijos rinkų padėtį ir naujausius atsinaujinančiųjų energijos išteklių rinkos integracijos uždavinius. Ataskaitos išvados turėtų būti vertinamos atsižvelgiant į Europos žaliojo kurso įgyvendinimą ir planą „REPowerEU“: jų abiejų sėkmę lemia spartesnis atsinaujinančiųjų energijos išteklių diegimas dideliu mastu, vienas pagrindinių ekonomikos ir elektros energijos sektoriaus priklausomybės nuo iškastinio kuro mažinimo veiksnių. 2. Metodika Šios ataskaitos metodologinis pagrindas susietas su septyniais Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalyje nurodytais aspektais: pagal juos Komisija vertina konkurso tvarka teikiamos paramos schemų rezultatus. Šie septyni veikimo rezultatų aspektai pirmiausia nusakomi kaip konkretūs rodikliai, pagal kuriuos vertinamas konkretus konkursų procedūros taikymo poveikis . Kitas metodinis etapas – palyginti konkurso procedūros rezultatus su priešingos padėties scenarijumi, kad būtų galima įvertinti, kuo skiriasi atvejai, kai konkursai vykdomi ir kai jie nevykdomi. Ataskaitoje naudojami toliau nurodyti poveikio apskaičiavimo metodai. Pirmojo tipo priešingos padėties scenarijus, t. y. šalies vidaus duomenų palyginimas, naudojamas tose šalyse, kuriose yra duomenų, susijusių su rodikliu prieš pradedant vykdyti konkursų procedūras ir po jų. Šis metodas tinkamiausias, kai siekiama nustatyti trumpalaikį poveikį, konkrečiai, lyginant laikotarpį iki konkurso schemos taikymo pradžios ir pirmąjį laikotarpį, kuriuo pasireiškė konkurso schemos poveikis. Atliekant palyginimą gali būti neįtraukiami kiti išorės veiksniai, kurie gali daryti poveikį vertinamam rodikliui. Antrojo tipo priešingos padėties scenarijaus, t. y. šalių palyginimo, atveju padėtis šalyje palyginama su padėtimi panašioje lyginamojoje šalyje. Šiuo atveju vertinamos šalies rezultatų „prieš ir po“ skirtumas palyginamas su kitos šalies, kuri tuo pačiu laikotarpiu netaikė konkurso tvarka teikiamos paramos schemų, lyginamaisiais rezultatais, ir pagal šių dviejų rezultatų skirtumą įvertinamas konkurso schemų poveikis. Šioje ataskaitoje pateikiami vertinimai grindžiami keturiais pagrindiniais informacijos šaltiniais: i) AURES II aukcionų duomenų baze, kurioje pateikiama informacija apie aukcionus (datos, ciklai, technologijos, taisyklės, pajėgumai, kuriems skirta parama, kainos ir kt.); ii) viešai prieinami duomenys, skelbiami aukcionų rengėjų interneto svetainėse (daugiausia nacionalinių reguliavimo agentūrų); iii) viešai prieinamos ataskaitos ir leidiniai; iv) aukcionų rengėjų, atsakiusių į Komisijos prašymus pateikti duomenis, suteikta informacija. Konkrečios valstybės narės buvo įtrauktos arba neįtrauktos į ataskaitos palyginimus ir skaičiavimus atsižvelgiant į tai, kiek prieinami buvo jų duomenys. Siekiant įvertinti poveikį veikimo rezultatų aspektams (kai įmanoma), ataskaitoje atliekama kiekybinė analizė. Tai pasakytina apie i–iv veikimo rezultatų aspektus. Siekiant parodyti atitinkamą valstybių narių praktiką tais atvejais, kai palyginimo negalima parengti (dėl iškraipančio poveikio veiksnių arba duomenų trūkumo), buvo atlikta v–vii aspektų kokybinė analizė, kurios metu buvo naudojami atvejų tyrimai. 2022 m. balandžio 22 d. Komisija surengė praktinį seminarą, kurio metu suinteresuotieji subjektai turėjo galimybę pateikti pastabų dėl tyrimo projekto, kuriuo remiantis buvo parengta ši ataskaita, išvadų. Renginyje dalyvavo valstybių narių aukcionų rengėjų ir reguliavimo institucijų atstovai ir nepriklausomi atsinaujinančiųjų išteklių elektros energijos ir aukcionų ekspertai. 3. Aspektų vertinimas 3.1. Sąnaudų sumažinimas Šioje ataskaitoje Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies a punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „sumažinti sąnaudas“ yra suprantamas kaip parama, teikiama siekiant sumažinti atsinaujinančiųjų išteklių energiją naudojančių įrenginių sąnaudas valstybės biudžeto požiūriu, taip sumažinant vartotojams ir mokesčių mokėtojams tenkančią naštą. Paramos sąnaudų sumažinimo vertinimo rodiklis – elektros energijos vieneto kaina, mokama atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamintojams už vieną Mwh ir apibrėžiama kaip gamintojui už kiekvieną elektros energijos vienetą iš konkurso biudžeto mokama kaina. Iki konkursų išpopuliarėjimo dažniausiai naudota paramos schema buvo supirkimo tarifas, kuris atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamintojams užtikrindavo garantuotas kainas, kurias paprastai nustatydavo vyriausybė arba reguliavimo institucija. Šios schemos buvo veiksmingos kaip priemonė padidinti atsinaujinančiųjų energijos išteklių diegimo mastą, tačiau jos nebūtinai buvo veiksmingos biudžeto požiūriu. Subsidijų normos buvo grindžiamos išlaidų sąmatomis, o kai kuriais atvejais būdavo pastebimas žymus projektų plėtotojų ir už kainų ir kiekių nustatymą atsakingų subjektų informacijos nesimetriškumas. Kadangi supirkimo tarifai buvo finansuojami apmokestinant visą elektros apkrovą (arba konkrečią jos dalį), daugeliui elektros energijos vartotojų tekdavo finansinė našta. Dėl šių priežasčių kilo diskusijų dėl didelio masto projektų supirkimo tarifų ir atsirado abejonių dėl jų tinkamumo. Siekdamos nustatyti reikiamą paramos lygį, atskleisti tikrąsias projektų sąnaudas ir taip skirti mažiausias galimas subsidijas už vieną energijos vienetą, vyriausybės pradėjo organizuoti konkurencinio viešojo pirkimo procedūras. Tokiu būdu konkursuose pasiūlymus gali teikti keli pardavėjai, jei tik atitinka visus konkurso reikalavimus. Vertinant poveikį sąnaudų sumažinimui daug lemia konkurencijos lygis. Kai dalyvių nedaug, konkurencinis spaudimas yra per mažas ir konkurso dalyviai negauna paskatos optimizuoti kiekvieną projekto plėtros vertės grandinės segmentą, o siūlomos kainos neatskleidžia realių projektų sąnaudų.

Fotovoltinė saulės energija Toliau pateiktame paveiksle parodytas procentinis kainų pokytis, įvykęs pradėjus organizuoti aukcionus. Mėlyna spalva pažymėtose šalyse kainos pokytis buvo apskaičiuotas kaip gamintojams iš biudžeto mokėtos paramos kainos (EUR/MWh) paskutiniais administracine tvarka nustatyto tarifo taikymo metais ir pirmaisiais konkursų įgyvendinimo metais sumokėtos paramos kainos skirtumas. Žalia spalva pažymėtose šalyse atliktas santykinio kainų sumažėjimo tuo pačiu laikotarpiu palyginimas su kitos šalies lyginamuoju dydžiu, t. y. 2012–2019 m. laikotarpiu administracine tvarka Austrijoje nustatytu tarifu. Austrija naudojama kaip lyginamoji šalis, nes ji yra vienintelė ES šalis, kurioje pakankamai ilgą laiką galiojo administracine tvarka nustatomi tarifai, todėl norint atlikti patikimą palyginimą galima kliautis šiomis tarifų vertėmis. Duomenų šaltinis: AURES II aukcionų duomenų bazė 1 pav. Fotovoltinės saulės energijos rėmimo sąnaudų kaitos palyginimas ES

Apskaičiuota, kad vidutinis kainos, t. y. bendrų paramos sąnaudų, pokytis, siekė –4,73 %. Apibendrinant galima daryti išvadą, kad daugumoje šalių pradėjus organizuoti konkursus sumažėjo elektros energijos vieneto kainos, taigi sumažėjo ir paramos sąnaudos bei vartotojams arba valstybių biudžetui tenkanti su fotovoltine technologija susijusi našta. Išimtys buvo Italija (mažų fotovoltinės energijos jėgainių aukcionas), Graikija, Malta, Lenkija ir Slovėnija. Šiose šalyse kainos padidėjo dėl išorinių veiksnių. Slovėnijoje, kurioje supirkimo tarifų sistema buvo taikoma iki konkurso, administravimo institucijų nustatytos kainos sumažėjo labai sparčiai ir gamintojams tapo per žemos. Lenkijoje buvo taikoma žaliųjų sertifikatų sistema, dėl kurios 2015 m. (prieš pat pradedant rengti aukcionus) atsirado didelis pasiūlos perteklius, dėl kurio tais metais kainos labai sumažėjo. Paramos mažoms fotovoltinių technologijų jėgainėms sąnaudų padidėjimą Italijoje galima paaiškinti tuo, kad istoriškai šių technologijų naudojimas buvo labiau skatinamas per administracinės paramos schemas, nes projektų plėtotojų žinios šioje srityje, visų pirma iki 2019 m., buvo prastesnės. Graikijoje per pirmąjį konkursą konkurencijos lygis nebuvo labai aukštas (perteklinių paraiškų buvo visai nedaug), todėl konkurso rezultatai galėjo būti panašūs į supirkimo tarifų kainas. Panašių išorės veiksnių nebuvo nustatyta pagrindinėje šalių grupėje, kurioje pastebimas kainų mažėjimas. Sausumos vėjo energija Toks pat vertinimas atliekamas ir dėl sausumos vėjo energijos konkursų. Rezultatai rodo, kad visose vertinimo metu nagrinėtose šalyse, išskyrus Airiją, pradėjus taikyti konkursų schemą, už šią technologiją skiriamos paramos kainos sumažėjo, todėl ir paramos išlaidos vidutiniškai sumažėjo –14,02 %. Airijoje pirmojo aukciono ciklo dalyvių skaičius buvo nepakankamas, o tai gali būti pagrindinė priežastis, dėl kurios kainos padidėjo. Duomenų šaltinis: AURES II aukcionų duomenų bazė 2 pav. Sausumos vėjo energijos rėmimo sąnaudų pokyčio 2010–2020 m. laikotarpiu palyginimas visoje ES.

Jūros vėjo energija Išskyrus Daniją ir Nyderlandus, konkursai dėl paramos jūros vėjo energijos įrenginiams pradėti vykdyti neseniai ir įgyvendinti tik keliose šalyse. Kai kuriose šalyse laikotarpis nuo senosios paramos schemos iki konkurso buvo labai ilgas (9 metai Prancūzijoje ir 5 metai Vokietijoje), todėl atlikti patikimo palyginimo nebuvo galima. Nepaisant to, paramos sąnaudų pokytis Prancūzijoje ir Vokietijoje buvo žymus, t. y. jos sumažėjo nuo 115,5 EUR/MWh ir 140,3 EUR/MWh, mokėtų kaip administracine tvarka nustatyto lygio parama, iki atitinkamai 60 EUR/MWh ir 46,6 EUR/MWh jau pirmajame konkurse. Kitose šalyse buvo pavyzdžių, kai paramos sąnaudos labai sumažėjo, nes buvo teikiami 0 EUR arba neigiamos kainos pasiūlymai. Pagal naują Lietuvos jūros vėjo energijos konkursų modelį ir paskutiniame Nyderlanduose vykdytame konkurse dėl dviejų „Hollandse Kust West“ objektų leista teikti neigiamos kainos pasiūlymus. Paskutinio Danijos jūros vėjo energijos konkurso nugalėtojas sumokės vyriausybei 375 mln. EUR už 1 GW vėjo elektrinių parko statybą. Tačiau visais šiais atvejais trūksta geografinių teritorijų arba tinklo jungčių, o kai kuriais atvejais valstybė remia prijungimo ir infrastruktūros sąnaudas, taip paskatindama projektų plėtotojus mažinti savo pasiūlymo kainas. Konkurso modelio poveikis sąnaudų sumažinimui Nors šios ataskaitos tikslas yra ne įvertinti įvairius konkursų modelių variantus, o apskritai išnagrinėti konkursais pagrįstą paramą atsinaujinantiesiems energijos ištekliams, verta paminėti, kokį poveikį konkurso tipo pasirinkimas turi sąnaudų sumažinimo rodikliui, kai kainos rinkoje labai nepastovios. ES taikomos trijų pagrindinių rūšių konkursu tvarka teikiamos paramos schemos: vienpusė slankioji priemoka, dvipusė slankioji priemoka (toliau – sutartis dėl skirtumo) ir fiksuota priemoka. Jeigu elektros energijos rinkos kaina netikėtai sumažėja, sąnaudų mažinimo aspektu fiksuoto dydžio priemokų schema veikia geriausiai. Pagal šią schemą visa su žemomis kainomis susijusi rizika tenka gamintojams, todėl vartotojams arba biudžetui nesukuriama pernelyg didelė našta. Taikant slankiųjų priemokų schemas paramos išlaidos gali smarkiai padidėti, nes tenka padengti sumažėjusią kainą. Tačiau šią riziką galima sumažinti, jeigu aukciono rengėjas apriboja bendrą mokamos paramos sumą. Jeigu kainos tampa netikėtai didelės, geriausius rezultatus duoda sutartis dėl skirtumo, nes joje numatytas įsipareigojimas grąžinti gautą paramą neleidžia gauti perteklinių pajamų už projektą, kuriam buvo skirta viešoji parama. Be to, pajamų taip pat gauna valstybė. „REPowerEU“ komunikate jau aprašyta sutarčių dėl kainų skirtumo funkcija – didelių kainų laikotarpiais pasiimti mažesnėmis sąnaudomis gautą rentą. Taikant vienpusę schemą perteklinės paramos našta biudžetui nesusidaro, tačiau atsiranda perteklinės projekto pajamos. Fiksuotų priemokų atveju papildomų paramos sąnaudų neatsiranda, bet gali atsirasti perteklinis subsidijavimas, kuris nėra optimalus išteklių paskirstymo būdas. Tačiau šį poveikį galima sušvelninti fiksuoto dydžio priemokų schemoje nustatant viršutinę kainų ribą, kurią viršijus parama nemokama.

Išvados dėl 1 aspekto. Sąnaudų sumažinimas ·Tvarka, kuri būtina norint atsinaujinančiųjų išteklių elektros energiją diegti mažiausiomis galimomis sąnaudomis, yra konkursų procedūros, nes duomenys rodo, kad, kalbant apie visas išnagrinėtas technologijas, dažniausiai sąnaudos sumažėdavo įgyvendinant konkursais pagrįstą schemą. ·Tiek fotovoltinės saulės energijos, tiek sausumos vėjo energijos atveju įvertinus faktus nustatyta, kad, jeigu konkurencija aukcione yra didelė (t. y. paraiškų pertekliaus lygis yra daugiau nei 1,5), paramos sąnaudos paprastai sumažėja daugiau nei aukcionuose, kuriuose konkurencija ne tokia didelė. Kitaip tariant, vykdant konkurso procedūras sąnaudos sumažinamos, jeigu užtikrinamas pakankamas konkurencijos lygis. 3.2. Technologijų tobulinimas Šioje ataskaitoje Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies b punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „patobulinti technologijas“ yra suprantamas kaip atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos sąnaudų sumažinimas tobulinant atsinaujinančiųjų išteklių energijos technologijas. Rodiklis, pagal kurį vertinamas pasiektas technologijų patobulinimas, yra bendros išlygintos energijos gamybos sąnaudos. Šis rodiklis yra tinkamas, nes jis apima tiesioginių sąnaudų sumažinimą kapitalo išlaidomis (CAPEX) ir veiklos išlaidomis (OPEX), kuris atsiranda tobulinant atsinaujinančiųjų energijos išteklių technologijas. Tiesa, 2010–2020 m. bendros išlygintos energijos gamybos sąnaudos, ypač fotovoltinių technologijos atveju, gerokai sumažėjo dėl visame pasaulyje vykstančios technologijų plėtros, kuri nebūtinai susijusi su pradėtais rengti konkursais: ją veikiau lėmė kiti veiksniai, kaip antai šalutinis poveikis, inovacijos, dėl viešosios paramos priemonių padidėjusi atsinaujinančiųjų išteklių energijos paklausa, geresnės finansavimo sąlygos, kaip antai vidutinė svertinė kapitalo kaina ir kt. Siekiant atsižvelgti į šiuos išorės veiksnius, bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų raida vertinamose šalyse lyginama su šalies, kurioje netaikomos konkursais pagrįstos paramos schemos, rezultatais ir su technologijų nulemtais pasauliniais rezultatais. Sausumos vėjo energija Toliau lentelėje apibendrinamas vidutinis metinis bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų pokytis. Stulpelyje „Šalyje“ pateikiamas bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų vertės palyginimas su prieš pirmąjį konkursą ir po jo buvusiomis vertėmis (vertinami 3–5 metų laikotarpiai). Kartu su bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų skirtumais šalyse ir siekiant atsižvelgti į kitus sąnaudas lemiančius veiksnius, kurie nepriklauso nuo taikomos paramos schemos, yra pateikiami palyginimai su dviem lyginamosiomis vertėmis: Švedijos rezultatais ir pasauliniu vidurkiu. Švedija netaikė konkurso schemų, tačiau, taikydama konkurencinę žaliųjų sertifikatų sistemą, sugebėjo žymiai padidinti sausumos vėjo energijos pajėgumus. Skaičiuojant pasaulinio vidurkio vertes įskaičiuoti visi įrenginiai, nepriklausomai nuo reglamentavimo aplinkos, vietos ar investuotojų patirties, įskaitant ir iš vertinamų šalių. Nors akivaizdu, kad pasaulinis vidurkis nerodo priešingos padėties, nes apima ir aukcionus rengiančias, ir jų nerengiančias šalis, jis gali būti naudojamas kaip tinkama lyginamoji vertė, nes jei konkursai skatina technologijų plėtrą, aukcionus rengiančių šalių rezultatai yra geresni už vidutinius rezultatus. Šalys Metai, kai surengtas pirmas aukcionas Vidutinio bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų pokyčio skirtumas (prieš pradedant rengti aukcionus ir po jų) Palyginimas

Šalyje Švedijoje Pasaulyje Su Švedija Su pasauliniu vidurkiu Italija 2012 –5,5 % –3,7 % 2,0 % –1,8 % –7,5 % Ispanija 2016 –2,7 % –5,7 % –5,5 % 2,9 % 2,7 % Vokietija 2017 –7,4 % –7,0 % –7,5 % –0,5 % 0,1 % Danija 2018 3,9 % 0,0 % –5,6 % 3,9 % 9,5 % Prancūzija 2018 –12,1 % 0,0 % –5,6 % –12,1 % –6,5 % Vidurkis - –4,8 % –3,3 % –4,4 % –1,5 % –0,4 % Duomenų šaltinis: IRENA (2021 m.) 3 pav. Sausumos vėjo energijos vidutinio bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų pokyčio palyginimas Iš duomenų matyti, kad vidutinis bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų sumažėjimas vertintose aukcionus rengusiose šalyse (–4,8 %) yra didesnis nei Švedijos ir pasaulio lyginamosios vertės (–3,3 % ir –4,4 %), todėl konkursų schemų rezultatai buvo (vidutiniškai) šiek tiek geresni už lyginamąsias vertes. Nepaisant to, bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų vertės Švedijoje ir visame pasaulyje mažėja panašiai sparčiai, o tai reiškia, kad technologijos tobulinamos nepriklausomai nuo to, ar taikoma konkursais pagrįstos paramos schema. Be to, poveikis šalių lygmeniu yra nevienodas. Aukcionų schemų rezultatai Italijoje ir Prancūzijoje buvo geresni nei Švedijos žaliųjų sertifikatų schemos ir pasaulinio vidurkio rezultatai, Ispanijoje ir Danijoje – prastesni, o Vokietijos sistemos rezultatai panašūs į lyginamąsias vertes. Nenuvertinant kitų veiksnių, labiausiai tikėtinas paaiškinimas būtų tas, kad taikant aukcionų schemas sąnaudas galima gerokai sumažinti, jeigu jos yra didesnės konkurso paskelbimo metu, o brandesnių ir efektyvesnių technologijų atveju tos schemos yra ne tokios veiksmingos. Fotovoltinė saulės energija Toliau pateiktos lentelės stulpelyje „Šalyje“ apibendrinamas vidutinis fotovoltinės saulės energijos bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų pokytis keliose šalyse prieš pradedant rengti aukcionus ir po jų, tačiau šis vertinimas nėra toks patikimas kaip sausumos vėjo energijos atveju, nes trūksta tam tikrų metų duomenų. Šių trijų šalių šalies lygmens rezultatai labai skirtingi, todėl vidutinis skirtumas beveik lygus nuliui. Iš lentelės duomenų matyti, kad stebimas sąnaudų mažėjimas prieš pradedant taikyti aukcionų schemas ir jų taikymo metu skirtumas iš esmės priklauso nuo to, kada juos pradėta vykdyti: kuo anksčiau jie buvo pradėti, tuo didesnė buvo tikimybė, kad konkursas prisidės prie bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų sumažinimo. Tačiau tai gali būti susiję su bendra sąnaudų kaitos kreive, t. y. technologijų sąnaudos visose keturiose šalyse 2012–2015 m. mažėjo greičiau nei iki šio laikotarpio ir po jo. Vertinamų šalių sąnaudų kaitos kreivė lyginama su dviem lyginamosiomis vertėmis – pasauliniu vidurkiu ir šalies lygmens pavyzdžiu, kurio bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų duomenys yra prieinami ir kuriame nebuvo konkursų dėl fotovoltinės saulės energijos. Tokio šalies lygmens pavyzdžio ES nėra, todėl buvo pasirinkta trečioji šalis, kurios technologinė pažanga atsinaujinančiųjų energijos išteklių srityje panaši. Dėl priežasčių, susijusių su duomenų prieinamumu, tinkamiausias lyginamasis pavyzdys yra Korėjos Respublika. Šalys Metai, kai surengtas pirmas aukcionas Vidutinio bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų pokyčio skirtumas (prieš pradedant rengti aukcionus ir po jų) Palyginimas

(pokyčių skirtumo metodas) Šalyje Korėjoje Pasaulyje Su Korėja Su pasauliniu vidurkiu Prancūzija 2012 –16,8 % 8,1 % –3,8 % –24,9 % –13,0 % Vokietija 2015 5,1 % 5,8 % 2,8 % –0,7 % 2,2 % Italija 2019 8,5 % 1,9 % 4,9 % 6,7 % 3,6 % Vidurkis – –1,1 % 5,3 % 1,3 % –6,3 % –2,4 % Duomenų šaltinis: IRENA (2021 m.) 4 pav. Fotovoltinės saulės energijos vidutinio bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų pokyčio palyginimas

Atlikus vertinimą nustatyta, kad poveikio kryptis nesikeičia, keičiasi tik jo dydis. Sąnaudų kaita Korėjoje labai skyrėsi nuo Italijos ir Prancūzijos (bet buvo panaši į sąnaudų kaitą Vokietijoje), todėl šalių lygmens rezultatai skyrėsi dar labiau. Pagal vidutinę vertę matyti, kad konkursais pagrįstų schemų rezultatai buvo geresni nei Korėjos lyginamoji vertė (sąnaudos mažėjo 6 % sparčiau). Ir priešingai, pasaulinių sąnaudų kaita buvo panaši į Europos, tačiau skirtumai tarp laikotarpių iki aukcionų ir laikotarpiais, kai jie buvo skelbiami, buvo mažesni (beveik lygūs nuliui). Dėl to galima daryti išvadą, kad pastebėti skirtumai gali būti susiję su pasaulinėmis sąnaudų tendencijomis, tačiau ne visais atvejais. Vidutiniškai konkursų procedūrų rezultatai buvo šiek tiek geresni nei pasaulinis vidurkis (sąnaudos mažėjo sparčiau), tačiau tokią išvadą lemia smarkus sąnaudų sumažėjimas Prancūzijoje. Pažymėtina, kad vidutinės pasaulinės kaitos rezultatai apima rezultatus iš i) vertinamų šalių ir ii) daugelio kitų šalių, kuriose fotovoltinės saulės energijos plėtojimas prasidėjo vėliau, todėl jos galėjo labiau sumažinti sąnaudas. Be to, sumažinus sąnaudas aukcionus rengiančiose šalyse dėl persiduodančio poveikio ir kitų išorės veiksnių taip pat atsiranda galimybė sumažinti išlaidas šalyse, kurios nerengia aukcionų. Išvados dėl 2 aspekto. Technologijų tobulinimas ·Vertinant bendrų išlygintos energijos gamybos sąnaudų kaitą, kaip technologijų tobulinimo lyginamąją vertę, matyti, kad konkursais pagrįstos paramos schemos poveikį sąnaudų kaitai daryti gali, tačiau jas labiau paveikti gali kiti bendri ir konkrečioms šalims būdingi veiksniai. Technologijų branda, finansavimo sąlygos, bendras pajėgumų diegimas pasauliniu mastu (ir su tuo susijęs mokymasis bei poveikis bendroms išlygintos energijos gamybos sąnaudoms), taip pat šalies padėtis mokymosi kreivėje (pajėgumų didinimas, investuotojų patirtis) šiuo atžvilgiu yra labai svarbūs veiksniai ir gali būti laikomi stipresniais technologijų tobulinimo veiksniais. ·Pradėjus skelbti konkursus sausumos vėjo energijos technologijos bendros išlygintos energijos gamybos sąnaudos (vidutiniškai) sumažėjo greičiau. Tačiau ši išvada iš esmės taikoma toms šalims, kuriose sąnaudos buvo didelės ir nekito prieš pradedant skelbti konkursus. Veiksmingai sumažinti sąnaudas galima ir taikant kitas rinkos schemas (pvz., Švedijos žaliųjų sertifikatų sistemą). ·Šiuo metu ES konkursuose daugiausia dėmesio skiriama trims technologijoms: fotovoltinės saulės energijos, sausumos vėjo energijos ir jūros vėjo energijos. Kitų technologijų atveju konkursai rengiami palyginti retai ir jie tik nedaug prisideda prie tų technologijų tobulinimo. 3.3. Aukšti įgyvendinimo rodikliai Šioje ataskaitoje Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies c punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „pasiekti aukštus įgyvendinimo rodiklius“ yra suprantamas kaip bendras atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumų, pridėtų pradėjus rengti konkursus, kiekis, palyginti su anksčiau pridėtų pajėgumų kiekiu. Svarbu pabrėžti, kad Europos šalys taiko daug kitų rūšių paramos schemų, kaip antai investicines dotacijas arba namų ūkių projektams skirtą dvipusę apskaitą, o tai reiškia, kad pajėgumus galima diegti net ir tuomet, kai parama veiklai neteikiama. Be to, diegimo tempui įtakos gali turėti išorės veiksniai, kaip antai politikos pokyčiai. Toliau lentelėje palyginami vidutiniai metiniai naujų atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumų kiekiai, pridėti atrinktose šalyse laikotarpiais iki konkursų ir po jų. Pirmieji metai atitinka datą, kai buvo numatyta pradėti konkursą laimėjusius projektus. Tai yra pirmo konkurso ciklo įgyvendinimo terminas, pagal kurį duomenų rinkinys padalijamas į laikotarpius iki konkurso ir po jo. Lentelė apima tik paramos schemas, susijusias su parama veiklai, įgyvendinamai vykdant ne namų ūkių dydžio projektus. Šalis ir technologija Pirmi pajėgumų, dėl kurių paskelbtas konkursas, įrengimo metai Vidutinis per metus pridėtas pajėgumų kiekis, laikotarpis iki konkurso (MW) Vidutinis per metus pridėtas pajėgumų kiekis, laikotarpis po konkurso (MW) Ankstesnė ne konkursu pagrįstos paramos veiklai schema Pokytis, % (palyginti su 3 paskutiniais metais iki konkursų skelbimo) Danija, fotovoltinė technologija 2018 99,7 131,3 Supirkimo priemoka 32 % Danija, sausumos vėjo energija 2020 196,7 136,0 Supirkimo priemoka –31 % Suomija, sausumos vėjo energija 2020 239,3 302,0 Supirkimo tarifas 26 % Prancūzija, fotovoltinė technologija 2014 1 411,0 921,0 Supirkimo tarifas –35 % Vokietija, fotovoltinė technologija 2017 1 323,0 3 276,0 Supirkimo tarifas 148 % Vokietija, sausumos vėjo energija 2018 4 549,0 1 517,0 Supirkimo tarifas –67 % Graikija, fotovoltinė technologija 2017 8,3 160,8 Supirkimo tarifas 1 829 % Graikija, sausumos vėjo energija 2019 242,7 622,0 Supirkimo tarifas 156 % Italija, sausumos vėjo energija 2015 594,7 105,2 Žaliasis sertifikatas –82 % Lietuva, sausumos vėjo energija 2015 25,6 37,2 Supirkimo tarifas 45 % Liuksemburgas, fotovoltinė technologija 2020 12,7 35,0 Supirkimo tarifas 176 % Nyderlandai, fotovoltinė technologija 2015 286,0 1 534,3 Supirkimo tarifas 436 % Nyderlandai, sausumos vėjo energija 2016 320,7 223,4 Supirkimo tarifas –30 % Lenkija, fotovoltinė technologija 2019 151,3 1 687,0 Žaliasis sertifikatas 1 015 % Slovėnija, fotovoltinė technologija 2018 9,7 6,7 Supirkimo tarifas –31 % Ispanija, fotovoltinė technologija 2020 1 420,0 2 812,0 Nėra 98 % Ispanija, sausumos vėjo energija 2019 179,0 1 859,5 Nėra 939 % Šaltinis: vidaus skaičiavimai, atlikti remiantis IRENA (2021 m.) duomenimis Lentelėje pateikta 17 atvejų, iš kurių 11 buvo pasiekta teigiamų pokyčių, susijusių su metiniais naujais pajėgumais. Daugeliu atvejų šis padidėjimas buvo labai didelis, o jo priežastys galėjo būti dvi. Pirma, kai kuriose šalyse laikotarpiu iki konkursų nebuvo atitinkamų technologijų arba jos nebuvo plačiai pripažintos. Tokiais atvejais galima teigti, kad konkursais pagrįstos paramos schema buvo pirmoji tikra galimybė gamintojams gauti paramą ir pradėti plataus masto diegimą. Šis paaiškinimas daugiausia tinka fotovoltinei technologijai, nes Europoje ji subrendo vėliau, todėl konkurso modelio įgyvendinimas sutapo su technologijos branda. Du labai geri pavyzdžiai yra Nyderlandai ir Lenkija (abu susiję su fotovoltinėmis technologijomis), nes, kol netaikytos konkursų schemos, šiose šalyse naujų pajėgumų būdavo pridedama nedaug, o pradėjus taikyti konkursų schemą technologijų plėtra paspartėjo. Vokietijoje ir Liuksemburge galima pastebėti panašų didelį fotovoltinių technologijų pajėgumų padidėjimą, nors laikotarpiu iki konkursų šie pajėgumai jau buvo didesni. Antra, kelerius metus prieš pat pradedant rengti konkursus dėl galiojusių taisyklių kai kuriose šalyse pajėgumų buvo pridedama labai nedaug. Akivaizdu, kad, kai šiose šalyse teikiama parama, pastebimas ir žymus pajėgumų didėjimas. Tiems atvejams, kai nauji pajėgumai sumažinami, palyginti su laikotarpiu iki konkurso, gali būti keli paaiškinimai. Pirma, jeigu technologija gali būti laikoma brandžia šalyje, kurios veiklos pajėgumai jau ir taip dideli, tikėtina, kad nauji papildomi pajėgumai natūraliai bus mažesni. Tokiais atvejais, dėl tinklo prieinamumo problemų, aukcionų rengėjai taip pat gali pradėti mažinti aukcionams siūlomus kiekius. Be to, visų pirma sausumos vėjo energijos technologijų atveju, kai šalyje jau įrengta daug pajėgumų, diegimo problemų gali kilti dėl tinkamų vietų trūkumo, o tai gali labai riboti pajėgumų didinimą. Galiausiai svarbu atsižvelgti į tai, kad tais atvejais, kai taikant supirkimo tarifus naujiems projektams buvo teikiama labai didelė parama, diegimas pagal iki konkursų taikytą schemą vyko sparčiau. Tokiais atvejais dėl mažesnių konkursais pagrįstų kompensacijų gamintojai galėjo būti mažiau skatinami įrengti naujus atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumus. 2021 m. stebėta labai intensyvi naujų atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumų plėtra pagal elektros energijos pirkimo sutartis (EEPS). Tai iš dalies lėmė didėjanti EEPS rinkos branda ir didėjančios elektros energijos rinkos kainos, dėl kurių padidėjo EEPS paklausa tarp pirkėjų, kurie yra juridiniai asmenys. Be to, galimybė pasinaudoti viešosios paramos schemomis ir EEPS rinka daro viena kitai įtaką. Pavyzdžiui, 2020 m. Lietuvoje ir 2021 m. Danijoje dėl mažo dalyvių skaičiaus atšaukus įvairias technologijas aprėpiančius konkursus atsirado keletas EEPS projektų, kuriais buvo siekiama diegti papildomus atsinaujinančiųjų išteklių pajėgumus, o tai rodo, kad EEPS gali būti patrauklesnė rinka pagrįsta alternatyva viešosios paramos schemoms. Konkretaus paramos schemų panaikinimo įtakos EEPS rinkos augimui negalima patvirtinti kiekybine analize, nes per pastaruosius keletą metų tik keliose ES šalyse pradėta plačiau naudoti EEPS, ir duomenų apie jas dar labai nedaug. Išvados dėl 3 aspekto. Pasiekti aukšti įgyvendinimo rodikliai ·Be kitų išorės veiksnių, konkursai labai prisideda prie vėjo ir saulės energijos projektų pajėgumų didinimo. Pajėgumų didinimas laikotarpiu po aukcionų yra didesnis nei laikotarpiu iki tada, kai konkursai tapo daugelio Europos schemų dalimi. ·Pajėgumai buvo lėčiau diegiami daugiausia tose šalyse, kuriose tuo metu, kai buvo pradėta vykdyti konkursus, atitinkama technologija jau buvo plačiai taikoma, tačiau net ir šiais atvejais sulėtėjimas buvo palyginti nežymus. ·Kai kuriose Europos šalyse, kaip antai Lenkijoje arba Nyderlanduose, būtent nuo aukcionų paskelbimo prasidėjo didelio masto atsinaujinančiųjų išteklių technologijos (šiuo atveju – fotovoltinės saulės energijos) plėtra. ·Pajėgumai, dėl kurių sudaromos EEPS, smarkiai didėja – šis labai teigiamas pokytis yra alternatyva konkursams arba juos papildantis sprendimas, todėl gali būti, kad aukcionų dalyvių skaičius bus nepakankamas. 3.4. Mažų subjektų ir, kai taikytina, vietos institucijų nediskriminacinio dalyvavimo užtikrinimas Šioje ataskaitoje Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies d punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „užtikrinti mažų subjektų ir, kai taikytina, vietos institucijų nediskriminacinį dalyvavimą“ suprantamas kaip mažų subjektų galėjimas vienodomis sąlygomis siūlyti nedidelės apimties projektus ir laimėti konkursus. Šiam aspektui įvertinti naudojamas rodiklis yra vidutinis konkursus laimėjusių naujų projektų dydis. Pagal jį galima spręsti, kaip konkurso modelis galėjo suteikti tokias paskatas, kad mažiems subjektams nebeliktų kliūčių, kurios juos anksčiau stabdė (pvz., masto ekonomijos stoka, prastesnės paskolų sąlygos, didesnės projekto sąnaudos gaunamos energijos kiekiui, žemesnis specializacijos lygis). Kadangi nėra žinoma konkursuose dalyvaujančių vietos valdžios institucijų pavyzdžių, konkursų aspektai, susiję su plačiau suprantamų vietos suinteresuotųjų subjektų dalyvavimu, aptariami 3.6 skirsnyje. Mažų subjektų dalyvavimas ir projektų dydis priklauso nuo konkurso modelyje numatomų projekto dydžio apribojimų. Siekiant bendro supratimo, galima išskirti keturis konkursų modelius, kuriuose taikomi projekto dydžio apribojimai: ·mažas. Šis modelis apima konkursus, skirtus mažos apimties projektams, kurių pajėgumas – iki 1 MW fotovoltinės saulės energijos atveju ir iki 3 MW sausumos vėjo energijos atveju;

·subalansuotas. Šis modelis apima konkursus, kuriuose su mažos apimties projektais (iki 1 MW fotovoltinės saulės energijos atveju ir iki 3 MW sausumos vėjo energijos atveju) ir su vidutinio dydžio projektais (iki 50 MW) bent iš dalies leidžiama dalyvauti vienodomis sąlygomis, t. y. jiems tarpusavyje konkuruoti leidžiama, o dideli projektai neprileidžiami, siekiant išvengti kainų pranašumo, atsirandančio dėl masto ekonomijos; ·dydžio kategorijos. Šis modelis apima vienų metų laikotarpiu lygiagrečiai rengiamus konkursus, iš kurių bent vienas konkursas skiriamas mažos apimties projektams, ir bent vienas – didelės apimties projektams, ir abiejų rūšių projektai tarpusavyje nekonkuruoja; ·didelis. Šis modelis apima konkursus, kuriuose mažos apimties projektai neprileidžiami arba nebuvo nustatyta didžiausia pajėgumų riba. Fotovoltinė saulės energija Atlikus 2010–2020 m. laikotarpio vertinimą nustatyta, kad Kroatijoje, Estijoje, Prancūzijoje ir Lenkijoje keletą metų buvo rengiami konkursai, tiesiogiai skirti tik mažos apimties projektams. Kroatijoje buvo surengtas vienas, o Estijoje du bandomieji konkursai, skirti tik mažiems projektams, tačiau abi šalys planuoja netrukus pradėti rengti didelės apimties konkursus. Lenkijoje konkursų procedūra pradėta 2016 ir 2017 m. mažos apimties konkursais, o vėlesniais metais lygiagrečiai buvo organizuojami ir dideli konkursai. Pirmieji konkursai Prancūzijoje taip pat buvo skirti mažos apimties projektams: 2014 ir 2016 m. buvo rengiami tik tokie aukcionai. Vidutinis projektų dydis šiuose konkursuose buvo labai mažas – nuo 0,24 MW iki 0,65 MW. Daugelyje šalių – Danijoje, Prancūzijoje, Graikijoje, Vengrijoje, Italijoje, Liuksemburge ir Lenkijoje – taikant dydžio kategorijos apribojimą veikė speciali mažos apimties projektams skirta tvarka. Be to, Nyderlanduose buvo naudojamas dinaminis, ilgainiui didėjančios kainos aukcionų modelis, pagal kurį skirtingiems fotovoltinės saulės energijos projektams buvo nustatomos skirtingos aukščiausios kainos. Taigi galima laikyti, kad toks fotovoltinei saulės energijai skirtas metodas, kai vienais metais lygiagrečiai yra rengiami konkursai, iš kurių vienas konkursas skiriamas mažos apimties projektams, Europoje yra dažnas, bet ne visuotinis. Dėl skirstymo pagal dydžio kategorijas vidutinis projekto dydis paprastai yra artimesnis nedidelės apimties projektų dydžiui: jis svyruoja nuo 0,38 MW (Italijoje) iki 5,45 MW (Danijoje). Sausumos vėjo energija Palyginti su fotovoltinės saulės energijos konkursais, mažos apimties projektams palankesnių sausumos vėjo energijos konkursų pasirinkimas yra ne toks įprastas – juos organizavo tik Estija 2020 m., o Lenkija – iki 2018 m. Abiejose šalyse vidutinis dydis šiais laikotarpiais buvo mažiau nei 1 MW. Kalbant apie kitus tris modelius, rezultatai visoje Europoje labai įvairūs, todėl vidutinis konkursus laimėjusių projektų dydis taip pat labai skiriasi. Mažiausi projektai užfiksuoti Estijoje (iki 0,5 MW), tačiau atitinkamu laikotarpiu mažos vertės buvo ir Italijoje, Slovėnijoje bei Nyderlanduose. Šie rezultatai rodo, kad nedidelės apimties sausumos vėjo energijos projektai yra perspektyvus Europos energijos rūšių derinio metodas. Toliau lentelėje parodyti ES masto rezultatai, rodantys projektų, kurie laimėjo pagal keturis modelius rengtus konkursus, vidutinį dydį. Pagal juos galima daryti toliau pateiktas išvadas, atsižvelgiant į labai skirtingus fotovoltinės saulės energijos ir sausumos vėjo energijos konkursų modelius. Pirma, esama konkursų, pagal kuriuos nedidelės apimties vėjo energijos projektams galioja lengvatinis režimas. Antra, kai taikomas dydžio kategorijos metodas, vidutinis projekto dydis yra mažesnis, palyginti su subalansuotu sprendimu. Trečia, jeigu didžiausio pajėgumo riba nenustatoma ir netaikoma jokia dydžio kategorija, aukcionų rezultatuose dominuoja labai dideli projektai. Vidutinis dydis (MW) Fotovoltinė saulės energija Vidutinis dydis (MW) Sausumos vėjo energija MAŽI 0,47 0,59 SUBALANSUOTI 2,61 12,78 DYDŽIO KATEGORIJOS 1,88 10,55 DIDELI 40,85 43,83 Šaltinis: vidaus skaičiavimai, atlikti remiantis IRENA (2021 m.) duomenimis 7 pav. Vidutinis ES projektų, kuriems skirta parama pagal keturis fotovoltinės saulės energijos ir sausumos vėjo energijos projektų modelius, dydis Tačiau svarbu pažymėti, kad dėl konkursuose taikomų dydžio apribojimų labai sumažėja kainų efektyvumas, iš dalies dėl masto ekonomijos, galimybės pasirinkti geresnes vietas, finansavimo ir kitų veiksnių. Mažos apimties projektų paramos išlaidos paprastai būna didesnės nei didelės apimties projektų atveju, kaip parodyta toliau lentelėje: Šalis ir technologija Metai, kuriais vyko nagrinėjamas aukcionas Vidutinė laimėjusių mažos apimties projektų kaina (EUR/MWh 2019 m.) Vidutinė laimėjusių didelės apimties projektų kaina (EUR/MWh 2019 m.) Šių dviejų projektų kategorijų kainų skirtumas Prancūzija, fotovoltinė technologija 2020 62,0 52,4 7,6 Graikija, fotovoltinė technologija 2018 79,4 64,6 14,8 Vengrija, fotovoltinė technologija 2020 62,8 48,4 14,4 Italija, fotovoltinė technologija 2020 91,9 68,2 23,7 Lenkija, fotovoltinė technologija 2020 57,3 49,9 7,4 Italija, sausumos vėjo energija 2020 134,8 68,3 66,5 Lietuva, sausumos vėjo energija 2013 111,0 76,4 34,6 Lenkija, sausumos vėjo energija 2018 83,7 46,6 37,1 Šaltinis: AURES II aukcionų duomenų bazė 8 pav. Mažos ir didelės apimties aukcionų rezultatų palyginimas pagal vidutines laimėtojų kainas Iš rezultatų matyti, kad pagal atskirus nedidelės apimties konkursus priemoka buvo nemaža, daugeliu atvejų didesnė nei 10 EUR/MWh, išskyrus Lenkijoje ir Prancūzijoje vykdytų fotovoltinės technologijos projektų atveju. Ši priemoka prie kainos sausumos vėjo energijos atveju (30–40 EUR/MWh) buvo gerokai didesnė nei fotovoltinės saulės energijos atveju (vidutiniškai apie 11 EUR/MWh). Todėl laikoma, kad nustačius konkurso specifikacijas, kurios palankios nedidelės apimties projektams, atsiranda papildoma finansinė našta – konkursus laimėjusių projektų rėmimo sąnaudos. Išvados dėl 4 aspekto. Nediskriminacinis mažų subjektų dalyvavimas ·Daugiau kaip pusė Europos šalių rengia arba rengė mažos apimties fotovoltinės saulės energijos projektų konkursus, todėl galima laikyti, kad fotovoltinės saulės energijos projektų skirstymo pagal dydžio kategorijas metodas taikomas plačiai, bet ne visuotinai. ·Konkursuose, kuriuose nei nustatoma didžiausia pajėgumo riba, nei pagal dydį atskiriami krepšeliai, įprastai dominuoja didelės apimties projektai, kurie sumažina mažesnių projektų galimybę laimėti, daugiausia dėl masto ekonomijos. ·Palyginti su nustatytu didžiausiu leistinu dydžiu, atrodo, kad konkursai pagal dydžio kategorijas veiksmingiau skatina mažų projektų, taigi ir mažų subjektų, dalyvavimą. ·Taikant dydžio kategorijų metodą gerokai sumažėja kainos efektyvumas. Be to, kadangi dalyvaujantys projektai skirstomi pagal dydį, gali sumažėti ir konkurencijos intensyvumas.

3.5. Poveikis aplinkai Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies e punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „riboti poveikį aplinkai“ yra sudėtingas, nes teorinis ryšys tarp aukcionais pagrįstos paramos paskirstymo ir poveikio aplinkai ribojimo nėra savaime suprantamas. Pagrindinis poveikį aplinkai lemiantis veiksnys yra ne tai, ar paramos skyrimas grindžiamas administraciniu, rinkos ar konkurso procesais, o atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumų poveikis, pvz., pakeičiant įprastines elektrines ir taip mažinant išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų (ŠESD) kiekį, kuris priklauso nuo daugelio kitų veiksnių, pavyzdžiui, konkretaus aplinkos srities reglamentavimo ir įrenginių eksploatavimo vietos. Atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektai taip pat gali daryti įvairų poveikį kitiems aplinkos srities tikslams, pavyzdžiui, susijusiems su dirvožemio, vandens, oro ir triukšmo tarša arba buveinėmis. Todėl šis aspektas analizuojamas atliekant atvejų tyrimus, kuriuose nustatomi tam tikri konkretūs konkursų elementai, susiję su platesniu atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektų, kuriems skiriama parama, poveikiu aplinkai. Tokie struktūros elementai, kurie nėra susiję su pagrindiniais paramos priemonės tikslais, pagal valstybės pagalbos taisykles gali sudaryti iki 30 % visų konkurso atrankos kriterijų lyginamojo svorio, o taip sukuriamas svarbus galimas svertas siekiant konkrečių politikos tikslų (pvz., žiedinės ekonomikos taikant perdirbamumo arba kitus tvarumo kriterijus). Tačiau šie kriterijai turi būti kruopščiai parengiami, kad būtų išvengiama protekcionizmo, neatitinkančio ES politikos ir PPO taisyklių. Atvejo tyrimas. Italija 2019–2021 m. Italija įgyvendino konkursų schemą, sudarytą iš septynių atskirų aukcionų ciklų. Atsižvelgiant į planuojamų projektų dydį (nustačius 1 MW ribą) ir technologijas, buvo sukurti skirtingi krepšeliai. Mažų hidroelektrinių (iki 1 MW) atveju pagal konkurso kriterijus buvo leidžiama skirti aukštą įvertinimą hidroelektrinei, atitinkančiai vandens išteklių valdymo aplinkos apsaugos sąlygų sąrašą, nepriklausomai nuo pasiūlytos kainos. Visuose konkursų cikluose (išskyrus paskutinį) būdavo aukciono dalyvių perteklius, todėl vienas iš konkurso tikslų buvo pasiektas, nes laimėdavo projektai, kuriais buvo užtikrinama geresnė vandens kokybė. Kita vertus, dėl konkurso modelio atsirado neigiama paskata teikti nekonkurencinius pasiūlymus, nes reikalavimus atitinkantys projektai užtikrintai laimėdavo, todėl beveik visuose tokiuose projektuose būdavo siūloma aukščiausia leidžiama aukciono kaina. Fotovoltinių elektrinių (iki 1 MW) konkursuose būdavo atskira kategorija – projektai, kuriuos įgyvendinant vietoj asbesto arba šiferio dangos įrengiamos stoginės fotovoltinės plokštės. Be to, kitaip nei kitokių mažų fotovoltinės saulės energijos projektų atveju, šiems projektams būdavo skiriama 10 EUR/MWh priemoka. Įvertinus pajėgumus, kuriems per konkursų ciklus buvo skirta parama, nustatyta, kad nedidelės apimties fotovoltinės saulės energijos projektais domimasi vis daugiau (pirmajame cikle jie siekė 8 MW, o septintajame – jau 110 MW). Tačiau šioje konkrečioje fotovoltinės saulės energijos kategorijoje vyriausybė konkurso cikle siūlydavo tokį didelį kiekį, kad visuose aukcionų cikluose pristigdavo dalyvių, todėl pasiūlytos kainos buvo labai artimos aukščiausiai kainai. Be to, buvo galima stebėti, kad konkursų dalyviai prisitaikė, nes per pirmą ciklą konkursų dalyvių pasiūlyta kaina buvo 0,4 % mažesnė už aukščiausią kainą, o per penktąjį ciklą ji buvo jau tik 0,01 % mažesnė. Todėl sąnaudų efektyvumo požiūriu konkursai nebuvo pakankamai optimalūs. Taigi, šiuo atveju į projektus, kuriais siekiama specifinio su ŠESD kiekio mažinimu nesusijusio poveikio aplinkai, orientuotų konkursų tikslai buvo pasiekti, tačiau jie nepadėjo skatinti konkurencijos ir kainų susidarymo. Atvejo tyrimas. Nyderlandai Nyderlanduose konkursai buvo vykdomi vertinant tik kainą, tačiau į juos būdavo įtraukiami kvalifikacinės atrankos reikalavimai, įskaitant išsamų poveikio aplinkai vertinimą su konkrečia vietove susijusių konkursų atvejais. Taip buvo užtikrinama, kad prieš priimant sprendimą dėl konkurso laimėtojo būtų atsižvelgiama į projekto poveikį aplinkai ir kad visuomenė ex ante dalyvautų priimant sprendimus. Surinkus faktus nenustatyta rizikos, kad iki konkurso taikytas aplinkosaugos kriterijus turėjo įtakos kainai. Nyderlanduose, kur poveikio aplinkai vertinimas yra privalomas ex ante, konkursą laimėjusi kaina yra mažesnė nei kitose (panašiose) šalyse, kuriose šis vertinimas nėra privalomas. Tai patvirtina, kad sąnaudas galima gerokai sumažinti net ir konkursuose, kuriuose atsižvelgiama į projektų poveikį aplinkai. Be to, vertinant Nyderlandų patirtį matyti, kad kvalifikacinės atrankos pagal aplinkos apsaugos kriterijus reikalavimai padeda išvengti projektų eksploatavimo pradžios vėlavimo, o tai daro teigiamą poveikį įgyvendinimo rodikliams. Tačiau šalyse, kuriose administracinis procesas vyksta ilgai, dėl ex ante reikalavimo gauti aplinkos apsaugos leidimą konkursas gali tapti pernelyg sudėtingas ir gali kilti rizika, kad jo dalyvių skaičius bus nepakankamas. Atvejo tyrimas. Ispanija 2020 m. Ispanija patvirtino taisyklių dėl atsinaujinančiųjų energijos išteklių konkurso procedūrų rinkinį. Šios taisyklės apima įpareigojimą konkurso dalyviams pateikti strateginį planą su projekto poveikio pramonės vertės grandinei vertinimu, kuris paskelbiamas Ekologinės pertvarkos ir demografinių iššūkių ministerijos interneto svetainėje. Strateginiame plane turi būti pateikiama žiedinės ekonomikos strategija, numatant, kaip įranga bus tvarkoma jos gyvavimo ciklo pabaigoje, ir anglies dioksido pėdsako per visą įrenginių gyvavimo ciklą, įskaitant pagrindinės naudojamos įrangos gamybą ir transportavimą, analizė. Šio reikalavimo tikslas – nustatyti kvalifikacinės atrankos kriterijus, pagal kuriuos konkurse galėtų dalyvauti tik tie projektai, kurių tiekimo grandinės atitinka iš anksto nustatytas išmetamųjų teršalų normas. Todėl konkurso dalyvių prašoma įrodyti, kad jie sugebės plėtodami projektą atsižvelgti į išorinį poveikį aplinkai, t. y. pasiekti kuo didesnį išteklių naudojimo efektyvumą ir valdymo meistriškumą visoje vertės grandinėje, kad jėgainės plėtojimas ir statyba galiausiai atneštų teigiamą poveikį. Išvados dėl 5 aspekto. Poveikis aplinkai ·Papildomų aplinkosaugos aspektų įgyvendinimas parenkant konkurso modelio elementus Europos aukcionuose nėra įprastas. ·Italijos ir Nyderlandų atvejai yra teigiami pavyzdžiai, kai konkursų procedūrose nustatomas aiškus kvalifikacinės atrankos reikalavimas arba kiti konkurso modelio elementai, kuriais užtikrinama, kad prieš priimant galutinį sprendimą dėl paramos projektui skyrimo būtų atsižvelgiama į poveikį aplinkai. Nustatant konkrečius vertinimo kriterijus ir svertines vertes, kurie vertinami kaip pagrindiniai paramos skyrimo kriterijai, padidinamas projektų įgyvendinimo veiksmingumas. Tačiau parinkus netinkamą konkurso modelį papildomi kriterijai gali lemti neoptimalius išlaidų efektyvumo rezultatus. ·Tokie aplinkai naudingi kvalifikacinės atrankos kriterijai ir projektai gali turėti papildomą, su aplinka nesusijusį poveikį konkurso procedūrai: dėl jų, pavyzdžiui, gali sumažėti išlaidų efektyvumas (Italijos atveju) arba pagerėti įgyvendinimo rodikliai (Nyderlandų atveju). 3.6. Priimtinumas vietos lygmeniu Šioje ataskaitoje Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies f punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „užtikrinti priimtinumą vietos lygmeniu“ yra suprantamas kaip visuomenės pritarimas atsinaujinančiųjų išteklių energijos skatinimui vietos bendruomenės lygmeniu. Problemų dėl vėjo elektrinių parkų pavyzdžiai – suvokiamasis triukšmo taršos lygis, galima susijusi turbinų daroma žala vietos laukinei gamtai ir poveikis kraštovaizdžiui. Specifinės fizinės savybės, kaip antai iš biodujų įmonių sklindantis kvapas, yra dažnai netoli biodujų įmonių gyvenančių žmonių minimas skundas. Saulės energijos atveju susirūpinimą kelia neigiamas poveikis kraštovaizdžiui. Esama pavyzdžių, kai konkursų modeliai gali sumažinti priimtinumo vietos lygmeniu problemas, pvz., skatina dalytis atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektų nauda su vietos bendruomenėmis. Juos galima vertinti kaip gerąją patirtį, kaip laimėti bendruomenės pritarimą ir ją įtraukti, kuri aprašyta Komisijos gairėse dėl leidimų išdavimo procedūrų pagreitinimo. Su vieta susiję kvalifikacinės atrankos kriterijai dabar taikomi vėjo elektrinių parkams Lenkijoje: joje savivaldybės pareiškia savo pageidavimą įrengti vėjo energijos infrastruktūrą. Šiuo atveju vienas iš modelio elementų yra ex ante vietos valdžios institucijų dalyvavimas priimant sprendimus dėl būsimų investicijų į sausumos vėjo energijos projektus konsultuojantis su gyventojais. Ispanijoje įpareigojimas konkurso dalyviui pateikti strateginį planą, minėtą kalbant apie ankstesnius aspektus, apima ir reikalavimą parengti poveikio vietos užimtumui ir vietos verslo plėtros galimybių vertinimą. Vokietijos, Airijos ir Prancūzijos viešųjų pirkimų institucijos nusprendė parengti taisykles, kuriomis siekiama padidinti priimtinumą vietos lygmeniu, suteikiant energetikos bendrijoms lengvatinį režimą. Vokietijos atveju ankstesniame Atsinaujinančiųjų išteklių energijos įstatyme numatytos palankios sąlygos skatino projektus, už kuriuos būtų atsakingos bendruomenės, o pirmaisiais trimis ciklais iki 2017 m. lapkričio mėn. energetikos bendrijų projektams buvo skirta daugiau kaip 90 % viso aukcione skelbto 2 890 MW kiekio. Tačiau po dvejų metų statybos leidimai konkursus laimėjusiems projektams išduoti tik dėl 167 MW vėjo energijos gamybos pajėgumų. Be to, didelė pajėgumų paramos dalis buvo skirta tik trims profesionaliems kelis projektus vienu metu plėtojantiems subjektams, bendradarbiaujantiems su fiziniais asmenimis net 60-yje projektų, kurių bendra apimtis siekė 1 GW, ir oficialiai piliečių vardu išlaikiusiems daugumą balsavimo teisių. Panaikinus negriežtus konkursų reikalavimus, bendrijų projektų dalis konkursuose gerokai sumažėjo – nuo 71–88 % 2017 m. iki mažiau nei 16 % 2018 m. pabaigoje.

Lengvatinis režimas energetikos bendrijoms taip pat numatytas Airijoje, kur, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas energetikos bendrijų dalyvavimui, atsirado atskira konkursų kategorija. Toks ad hoc krepšelis apibrėžiamas kartu nustatant dydžio ribas, kad būtų išvengta tam tikrų subjektų diskriminacijos. Iš 82 atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektų, kuriems parama buvo skirta po to, kai vyriausybė patvirtino pirmojo konkurso rezultatus, septynis įgyvendina energetikos bendrijos (penki saulės energijos projektai ir du sausumos vėjo energijos bendrijų projektai). Todėl atsirado naujų profesionalių vietos lygmens projektų plėtotojų, kurie aktyviai dalyvavo kuriant šiuos projektus. 2016 m. Prancūzijoje buvo nustatyta speciali priemoka už piliečių dalyvavimą, kurios tikslas – padidinti visuomenės pritarimą. Norėdami gauti šią priemoką, konkurso dalyviai vietos gyventojų dalyvavimą įrodydavo taikydami du skirtingus nuosavybės modelius: i) piliečiams priklausančio kapitalo sumos modelį arba ii) piliečių dalyvavimo bendrame projekto finansavime modelį. Priemoka – tai per visą 20 metų sutarties laikotarpį mokama papildoma 0,1 arba 0,3 cento/kWh išmoka, pridedama prie konkurse nustatytų paramos sąnaudų. Nuo 2016 m. visuose konkursų cikluose dėl priemokų buvo kreiptasi vidutiniškai 36 % visų projektų, kuriems buvo skirta parama, atvejų. Iš patirties matyti, kad priemoka realiai paskatino projektų plėtotojus taikyti labiau dalyvaujamojo pobūdžio akcijų paketo valdymo modelius. Prancūzijoje profesionalūs projektų plėtotojai, siekdami į atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektų finansavimą įtraukti fizinius asmenis, naudojo specialias sutelktinio finansavimo platformas. 2014–2017 m. atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektams per tokias platformas sutelktų piliečių lėšų padaugėjo nuo 120 000 EUR iki 20,5 mln. EUR. Vis dėlto atsirado ir tam tikrų problemų. Šias priemokas daugiausia naudojo projektų plėtotojai, kurie siekė padidinti savo galimybes laimėti konkursus, kuriuose konkurencija buvo labai didelė. Dėl tinkamumo gauti priemoką kriterijaus, pagal kurį piliečių pagrindinė gyvenamoji vieta turi būti toje pačioje vietoje, kurioje vykdomas projektas, arba su ja besiribojančioje teritorijoje, kyla sunkumų regionuose, kuriuose gyventojų tankis yra mažesnis. Valdymo struktūrose bendrijos subjektams paprastai atstovaujama tik netiesiogiai, kolektyvine forma, o projektų plėtotojai tinkamumo gauti priemokas už piliečių dalyvavimą kriterijus privalo atitikti tik trejus metus nuo projekto perdavimo eksploatuoti dienos. Išvados dėl 6 aspekto. Priimtinumas vietos lygmeniu ·Konkursų procedūros gali sudaryti reikiamas sąlygas, padedančias užtikrinti priimtinumą vietos lygmeniu, visų pirma tais atvejais, kai tam tikriems konkurso dalyviams, kurie dalijasi atsinaujinančiųjų energijos išteklių diegimo nauda su vietos bendruomenėmis, yra taikomos lengvatinės sąlygos ir kai vietos turiniui nesuteikiamas diskriminuojantis pranašumas. Projektai, kuriuose realiai dalyvauja vietos rinkos dalyviai, gali atnešti didelę papildomą naudą – pritarimą vietos lygmeniu ir galimybę sukaupti papildomą privatų kapitalą, o tai lemia aktyvesnį piliečių dalyvavimą (ir investicijas). Dalyvavimas vietos lygmeniu gali palengvinti žemės įsigijimo procesą ir sudėtingą pasirengimo plėtojimui (leidimų išdavimo) etapą. ·Įvertinus visos ES patirtį nustatyta, kad energetikos bendrijų projektai dalyvauja aukcionuose, jeigu jiems taikomas koks nors lengvatinis režimas. Tačiau specialių taisyklių taikymo patirtis ne visada yra teigiama. Išnagrinėjus pavyzdžius Vokietijoje matyti, kad nustačius netinkamai parengtas lengvatines taisykles tradiciniai plėtotojai vadinti savo iniciatyvas bendruomenės projektais gali tik dirbtinai. ·Nors bendrame konkurso krepšelyje negriežti mažos apimties projektų pasiūlymų teikimo reikalavimai (ne tokia griežta kvalifikacinė atranka) gali turėti iškraipomąjį poveikį, patirtis, susijusi su atskiru konkursų krepšeliu, specialiai skirtu tam tikros kategorijos subjektų dalyvavimui palengvinti, yra gana teigiama. ·Dalyvavimo projekte priemoka už piliečių dalyvavimą finansuojant ir valdant projektą padeda didinti bendrą visuomenės pritarimą atsinaujinantiesiems energijos ištekliams. 3.7. Tiekimo saugumas ir tinklų integracija Paskutinis Atsinaujinančiųjų išteklių energijos direktyvos 4 straipsnio 8 dalies g punkte numatytas veikimo rezultatų aspektas „užtikrinti tiekimo saugumą ir tinklų integraciją“ yra suprantamas kaip konkursų poveikis energetikos sistemos stabilumo išsaugojimui, gamybos ir paklausos subalansavimui atsižvelgiant į gamybos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių, kurie turi būti integruojami į tinklą, kintamumą. Šis aspektas taip pat yra mažai susijęs su konkursų poveikiu, veikiau – su išorės veiksniais. Vis dėlto atlikus keletą atvejų tyrimų nustatyta, kaip, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas ne tik naujų atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumų diegimui, bet ir jų veiksmingam integravimui į sistemą, konkurso modelyje atsižvelgiama į tiekimo saugumą ir tinklo integravimą. Be atvejų tyrimų, ES nėra įprasta skatinti lanksčios energijos gamybos projektų per atsinaujinančiųjų išteklių energijos konkursus, kuriuose, be gamybos, numatyta naudoti energijos kaupimo technologiją. Atvejo tyrimas. Portugalija 2019 m. Portugalijoje buvo suplanuotas fotovoltinės saulės energijos konkursas, kurio specifika – pastatyti įrenginius vietose, kuriose jie galėtų sumažinti sistemos perkrovas. 12-oje viename po kito vykusių konkurso ciklų potencialūs gamintojai varžėsi dėl teisių į prisijungimo prie elektros energijos tinklų pajėgumus įvairiose fiksuotose Portugalijos vietose. Iš esmės šiame konkurse fotovoltinės elektrinės buvo remiamos paskirstant ribotus prijungimo pajėgumus, o ne siūlant atlygį už atsinaujinančiųjų išteklių elektros energijos gamybą. Konkursas pasižymėjo dalyvių pertekliumi dėl beveik visų konkurso dalių, o rekordiškai žemos pasiūlymų kainos buvo gerokai mažesnės už rinkos kainas, todėl gamintojai iš tikrųjų turėjo prisiimti grąžinimo įsipareigojimus. Konkursas buvo paskelbtas dėl 1 400 MW prijungimo prie elektros tinklo pajėgumų, buvo pasiūlyta iš viso 10,19 GW, o teisės suteiktos 1 150 MW pajėgumų. Skirtumas tarp pajėgumų, dėl kurių buvo paskelbtas konkursas, ir pajėgumų, kuriems buvo suteiktos teisės, atsirado dėl to, kad dėl vienos dalies aukcione nebuvo gauta jokių pasiūlymų, o dėl kitos dalies buvo pateiktas tik vienas pasiūlymas. Tai rodo, kad, nors apskritai dalyvių buvo didelis perteklius, jie nenorėjo teikti pasiūlymų dėl nepatrauklių vietų, kuriose atsinaujinančiųjų energijos išteklių potencialas mažas. Vertinant šį scenarijų matyti, kad su konkrečiomis vietomis susiję aukcionai turi rimtą trūkumą, nes netinkamai parinkus vietas dalyvių skaičius gali būti nepakankamas, o kraštutiniu (bet realiu) atveju pasiūlymų gali visai nebūti. Kita vertus, Portugalijos modelis sudaro sąlygas optimaliai paskirstyti gamybą atsižvelgiant į esamus tinklo pajėgumus. Sistemoje, kurioje trūksta jungčių, atrodytų, kad konkrečioms zonoms skirto konkurso schema galėtų tapti naujovišku būdu paskatinti maksimaliai sumažinti sąnaudas ir integruoti didelius kintamų atsinaujinančiųjų energijos išteklių kiekius, optimizuojant ribotą perdavimo infrastruktūrą. Šiuo pavyzdžiu iliustruojama, kad tikslas yra ne teikti atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainėms paramą, kuri papildytų rinkos kainą, o skatinti gamintojus konkuruoti dėl ribotų prisijungimo prie tinklo pajėgumų paskirstymo. Atvejo tyrimas. Vokietija Vokietija pradėjo taikyti specialų konkursų modelį, kurį naudojant sprendžiamas atsinaujinančiųjų energijos išteklių energijos tiekimo į tinklą klausimas. Konkurso laimėtojų nustatymo sistemoje atsižvelgiama į elektrinių vietą. Konkursuose nustatomos specialios perdavimo tinklo plėtros zonos, kuriose fiksuojamos didelės perkrovos ir kuriose reikia imtis papildomų tinklo modernizavimo veiksmų. Šiose zonose nustatomas didžiausias vėjo energijos projektuose pagaminamas atsinaujinančiųjų išteklių elektros energijos kiekis, siekiant užtikrinti, kad nauji konkursus laimėję jūros arba sausumos vėjo energijos projektai atitiktų Vokietijos elektros perdavimo tinklo plėtros planus. Be to, pasiūlymams dėl projektų, kuriuos planuojama įgyvendinti vienoje iš šių perkrautų zonų, kaip nuobauda skiriamas virtualus juose siūlomų kainų antkainis, dėl kurio jie konkurse yra ne tokie konkurencingi. Vykdant antro modelio konkursus nustatomas specialus krepšelis, skirtas projektams, kuriuose derinama atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamyba ir kaupimas. Vokietijoje pirmasis tokio pobūdžio konkurso ciklas buvo surengtas 2021 m. ir po jo 18-ai fotovoltinių elektrinių projektų, kuriuose buvo numatytas energijos kaupimas, skirta 258 MW pajėgumų. Konkurso dalyvių skaičius buvo perteklinis – 43 pasiūlymuose iš viso buvo numatyta 509 MW. Atlygio sistema buvo nustatyto dydžio supirkimo priemoka, o tai reiškia, kad kaina turėjo būti pridedama kaip rinkos kainą papildanti parama. Pasiūlymų kainos buvo gerokai mažesnės už aukščiausią konkurso kainą (75 EUR/MWh) ir vidutiniškai siekė 43–45 EUR/MWh. Tačiau, kalbant apie nustatyto dydžio supirkimo priemokų konkursus ir 2019 m. pavyzdį, kai po tokio konkurso Danijoje vidutinė kaina siekė 2 EUR/MWh, Vokietijos atvejo vertės rodo, kad mišrių projektų, kuriuose derinama gamyba ir kaupimas, rėmimo sąnaudos yra žymiai didesnės. Išvados dėl 7 aspekto. Tiekimo saugumas ir tinklų integracija ·Papildomų tinklo integracijos ir tiekimo saugumo aspektų įgyvendinimas parenkant papildomus konkurso modelio elementus ES nėra įprasta. ·Sąjungos konkursų procedūros neužtikrina projektų, kuriuose derinama atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamyba ir kaupimas, srauto. ·Atsinaujinančiųjų išteklių energijos konkursai visoje Sąjungoje tradiciškai organizuojami siekiant palaikyti elektros energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių elektrinėse kainas, tačiau yra ženklų, kad šis principas gali būti keičiamas. Konkrečioms zonoms skirtų schemų Vokietijoje ir Portugalijos atvejai rodo, kad gamintojai pradės konkuruoti dėl galimybių prisijungti ir taip bus optimizuojama ribota perdavimo ir skirstomųjų tinklų infrastruktūra. Panašios tendencijos pastebimos ir jūros vėjo energijos sektoriuje. ·Tinklo plėtrai reikia laiko, o su vieta susiję konkurso modelio elementai gali padėti užtikrinti, kad plečiant tinklą atsinaujinančiųjų energijos išteklių prijungimas nestotų dėl ribotos tinklo infrastruktūros. Aiškūs kvalifikacinės atrankos reikalavimai, kurie užtikrina prieigą prie tinklo, gali sudaryti sąlygas geriau koordinuoti projekto statybą ir reikiamą tinklo plėtrą, tačiau kai kuriais atvejais dėl to gali sumažėti konkurencija. ·Žvelgiant sistemiškai, konkrečiai zonai skirtų aukcionų schema galėtų būti naujoviškas būdas skatinti maksimaliai sumažinti sąnaudas, kad į sistemą būtų integruojami dideli kintamų atsinaujinančiųjų energijos išteklių kiekiai, ypač tose šalyse, kuriose trūksta jungčių. Tačiau vykdant tokius aukcionus taip pat gali prireikti apsvarstyti, ar tikslinga su vieta susieta elektros energijos kainodara, taip užtikrinant, kad projektas būtų plėtojamas naudingiausiose vietose ir ekonomiškai efektyviu būdu. ·Skiriant su vieta siejamas paskatas (įskaitant priemokas / nuobaudas, taikomas pasiūlymams dėl vietovėse, kuriose yra / trūksta tinklo pajėgumų, taip pat didžiausias pajėgumų kvotas) tam tikrose zonose galima išvengti projektų koncentracijos vietovėse, kuriose ne tik gausu išteklių, bet gali būti sunku jų energiją prijungti prie tinklo. 4. Galutinės išvados Svarbiausia bendra šios ataskaitos išvada yra ta, kad konkursai dėl atsinaujinančiųjų energijos išteklių buvo akivaizdžiai sėkmingas Europos Sąjungos sprendimas. Įvertinus veikimo rezultatų aspektus nustatyta, kad daugelyje valstybių narių dėl konkursų gerokai sumažėjo paramos sąnaudos (palyginti su administracinėmis schemomis), pradėta diegti daugiau atsinaujinančiųjų išteklių energijos pajėgumų ir sukurta tvirta technologijų tobulinimo sistema. Akivaizdu, kad atsinaujinančiųjų išteklių energijos konkursai labiausiai naudingi tuo, kad dėl jų sumažėjo sąnaudos. Siekdami rasti, koks paramos lygis yra būtinas, politikos formuotojai perėjo nuo administracine tvarka nustatomų supirkimo tarifų prie konkurencinio viešojo pirkimo sistemų, o tai reiškia skirti kuo mažesnes subsidijas energijos arba pajėgumų produktams. Į konkursų procedūras integravus rinkos jėgas pavyko paskatinti geresnį kainų susidarymą ir atsirado spaudimas mažinti projektų sąnaudas, o dėl to sumažėjo paramos sąnaudos ir vartotojams bei valstybės biudžetui tenkanti našta. Nepriklausomai nuo papildomų veiksnių, vykdant konkursus pasiekta teigiamų rezultatų: padidėjo pajėgumai ir buvo pasiekti aukšti projektų, kuriems skiriama parama, įgyvendinimo rodikliai. Kai kuriose šalyse konkursai buvo naudojami kaip reguliavimo priemonė, dėl kurios imta plačiai diegti kai kurias atsinaujinančiųjų išteklių technologijas, o daugelyje šalių dėl konkursų paspartėjo atsinaujinančiųjų energijos išteklių diegimas. Kalbant apie technologinę plėtrą, konkursų įnašas yra ne toks aiškus. Jie suteikia tvirtas tobulinimo sąlygas, visų pirma tose šalyse, kuriose tuo metu, kai buvo pradėta rengti konkursus, technologijos dar nebuvo brandžios. Tačiau atrodo, kad pagrindinis atsinaujinančiųjų energijos išteklių technologinės plėtros veiksnys buvo su pasaulinėmis technologijų tendencijomis susiję išorės veiksniai.