KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Europai – reformuotas finansų sektorius /* COM/2014/0279 final */





1. Įžanga 2008 m. pasaulį ištiko finansų krizė. Jos mastas buvo pasaulinis, o padariniai ES ekonomikai ir piliečiams – didžiuliai. Tuoj po krizės ES ėmėsi iniciatyvos rengti esmines atsakomąsias pasaulinio lygmens reguliavimo priemones. Kartu su tarptautiniais partneriais (G-20) ES įsipareigojo vykdyti esminę finansų sektoriaus reguliavimo ir priežiūros sistemos pertvarką. Komisija ne tik toliau kontroliavo per krizę teikiamą valstybės pagalbą, bet ir sparčiai sureagavo, kad būtų nedelsiant imtasi reguliavimo priemonių, kuriomis sustiprintos indėlių garantijų sistemos ir reformuotos apskaitos taisyklės. Gavusi savo įsteigtos aukšto lygio ekspertų grupės, kuriai pirmininkavo J. de Larosière'as, rekomendacijas[1], 2009 m. ir 2010 m.[2] Komisija brėžė tolesnę ES finansų rinkų ir įstaigų reguliavimo ir priežiūros tobulinimo perspektyvą. Ji paskelbė parengsianti teisėkūros priemones, padidintų ekonominį augimą skatinančio finansų sektoriaus saugumą ir atsakomybę[3]. Kadangi valstybės narės, kurių valiuta bendra, tarpusavyje susijusios, buvo akivaizdu, kad esama specifinės rizikos, kuri kelia grėsmę finansiniam stabilumui euro zonoje ir visoje ES. Tokia padėtis paakino siekti glaudesnės integracijos, kad, sukuriant bankų sąjungą su bendra euro zonos valstybių narių (galbūt ir kitų to pageidaujančių valstybių narių) bankų priežiūra ir pertvarkymu, būtų sutvirtinti bankų sektoriaus pagrindai ir sugrąžintas pasitikėjimas euru[4]. Per pastaruosius penkerius metus Komisija pateikė daugiau kaip 40 pasiūlymų (daugelis jų jau galioja kaip teisės aktai), kuriais siekiama atkurti rinkos pasitikėjimą, finansinį stabilumą ir Europos finansų sistemos vientisumą ir efektyvumą. Pirmi teigiami pertvarkytos finansų sistemos pokyčiai jau matyti, o kiti pamažu ryškėja. Siekiant toliau vertinti reformų įgyvendinimą ir bendrą poveikį bei veiksmingumą, reikės nuolatinio stebėjimo ir vertinimo. Šiame komunikate apžvelgiama, kiek pažengta reformuojant finansų sistemą ir, jei jau įmanoma, įvertinamas bendras ES finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkės poveikis. Daugiau informacijos pateikiama Tarnybų darbiniame dokumente „Finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkės ekonominis vertinimas“[5]. 2. Krizės kaina ir reguliavimo reformos poreikis Kiekvienoje išsivysčiusios ekonomikos šalyje labai svarbus vaidmuo tenka finansų įstaigoms ir rinkoms. Jos teikia paskolas namų ūkiams ir įmonėms; sudaro sąlygas žmonėms taupyti ir investuoti ateičiai, o santaupas naudoja ekonomikai remti; padeda bendrovėms ir namų ūkiams geriau valdyti riziką ir nuo jos apsidrausti; ir sudaro geresnes sąlygas mokėjimo operacijoms atlikti. Atlikdama pagrindines funkcijas, tinkamai veikianti finansų sistema prisideda prie ekonominės gerovės, stabilumo ir augimo. Tačiau, kaip parodė pastarojo meto krizė, finansų sistemos sutrikimai gali turėti rimtų neigiamų padarinių visai ekonomikai. Kelerius metus iki krizės finansų sistemos apimtis labai išsipūtė; jos dalys tapo vis labiau tarpusavyje susijusios ilgomis ir sudėtingomis pasaulinėmis tarpinėmis reikalavimų grandinėmis, dėl to padidėjo sisteminė rizika. Visame pasaulyje finansinis svertas labai išaugo, ir bankai pradėjo labiau remtis trumpalaikiu finansavimu ir taikyti vis rizikingesnį įsipareigojimų įgyvendinimo terminų keitimą. Palankias sąlygas sparčiam finansų sektoriaus augimui taip pat sudarė novatoriškų, bet dažnai labai sudėtingų finansinių produktų paplitimas, kuris leido finansų įstaigoms plėsti veiklą, kartais neįtraukiant jos į balansus. Politikos formuotojai, reguliavimo ir priežiūros institucijos niekur pasaulyje nenustatė ir tinkamai nesprendė besikaupiančios finansų sistemos rizikos problemų. Didelė veiklos dalis iš esmės buvo visai nereguliuojama ir neprižiūrima. Nors didžiausių finansų įstaigų veikla smarkiai išsiplėtė į kitas šalis ir rinkos vis labiau integravosi tarptautiniu mastu, reguliavimo ir priežiūros sistemos ir toliau didžia dalimi apsiribojo nacionaliniu lygmeniu. Prasidėjus finansų krizei, šie trūkumai tapo akivaizdūs. 2007 m. prasidėjusi nuo JAV antrinės būsto paskolų rinkos griūties, krizė netrukus virto didelio masto pasauline finansų krize. Vėliau Europoje finansų krizė įgijo kitą atmainą – virto platesnio masto valstybių skolų krize, turėjusia didelį poveikį visai ekonomikai. Ekonomikos ir finansų krizės ES ekonomikai atsiėjo labai brangiai. Siekiant užkirsti kelią finansų sistemos griūčiai, 2008–2012 m. buvo skirta iš viso 1,5 trln. EUR vertės valstybės pagalbos[6]. Krizė sukėlė gilų ekonomikos nuosmukį. Labai išaugo nedarbas, ir daugelis ES namų ūkių neteko didelės dalies pajamų, turto ir galimybių. 3. Reformų tikslai ir tikėtina nauda ES finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkė buvo formuojama siekiant sukurti saugesnę, skaidresnę ir atsakingesnę finansų sistemą, kurios veikimas naudingas visai ekonomikai ir visai visuomenei ir kuri padeda užtikrinti tvarų augimą. Šių tikslų siekiama reformų priemonėmis, kuriomis: atkuriama ir labiau integruojama ES bendroji finansinių paslaugų rinka; sukuriama bankų sąjunga; kuriama atsparesnė ir stabilesnė finansų sistema; didinamas skaidrumas, atsakomybė ir vartotojų apsauga siekiant užtikrinti rinkos vientisumą ir atkurti vartotojų pasitikėjimą; ir gerinamas ES finansų sistemos efektyvumas. Reguliavimo reformų, kurių imtasi ES ir pasauliniu lygmeniu, gausa ir plati taikymo sritis rodo problemų, trikdžiusių finansų sistemos veikimą iki krizės, įvairiapusiškumą ir mastą. Norint pasiekti išvardytus tikslus, nebūtų pakakę jokios pavienės reformos. Be to, buvo svarbu ne tik pašalinti krizės išryškintas spragas, bet ir pasirengti kitoms galimoms problemoms, kurios galėtų daryti poveikį finansų sistemai. Buvo sukurta įvairių priemonių norint, kad jos papildytų ir sustiprintų viena kitą. Nors šiame etape dar per anksti konkrečiai nustatyti ir įvertinti, kaip darbotvarkės reformos papildo viena kitą, jau matyti daugelis pavyzdžių (pavyzdžiui, su institucine sistema susijusiomis reformomis stiprinama bendroji rinka ir ekonominės ir pinigų sąjungos veikimas, o dėl to sklandžiau vyksta ir finansinė integracija, ir gerėja finansinis stabilumas; skaidrumo didinimo priemonės prisideda ir prie finansinio stabilumo, ir prie efektyvumo). Priemones įgyvendinant, ateityje tikimasi tolesnės sinergijos. 3.1 Atkuriama ir labiau integruojama ES bendroji finansinių paslaugų rinka; Finansų krizė parodė, kad, kai finansų rinkos stipriai integruotos, nė viena valstybė narė atskirai negali reguliuoti finansų sektoriaus ir prižiūrėti finansinio stabilumo rizikos. Todėl po krizės Komisija paskelbė, kad į krizę bus nuosekliai reaguojama visoje ES. Be to, tai padėjo geriau koordinuoti veiksmus su tarptautiniais partneriais. Iki finansų reformos ES finansinių paslaugų norminė bazė iš esmės buvo grindžiama minimaliu suderinimu, vadinasi, perkeldamos jas į nacionalinę teisę, valstybės narės turėjo daug lankstumo galimybių. Tai kartais lemdavo tarpvalstybiniu mastu veikiančių rinkos dalyvių netikrumą, pastūmėdavo į reguliacinį arbitražą ir silpnino paskatas imtis abiems pusėms naudingo bendradarbiavimo. Todėl Komisija pasiūlė nustatyti bendrą taisyklių sąvadą, kuriame būtų nustatyta bendra finansų sektoriaus reguliavimo sistema ir būtų numatyta ją vienodai taikyti visoje ES. Svarbus laimėjimas labiau integruojant finansinių paslaugų bendrąją rinką – įsteigta Europos finansų priežiūros institucijų sistema (EFPIS)[7], kurią sudaro Europos bankininkystės institucija (EBI), Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija (EVPRI) ir Europos draudimo ir profesinių pensijų institucija (EDPPI). Šios nuo 2011 m. sausio 1 d. veikiančios institucijos užtikrino priežiūros nuoseklumą ir tinkamą nacionalinių priežiūros institucijų Europos Sąjungoje veiksmų koordinavimą. Be to, Europos sisteminės rizikos valdyba (ESRV) stebi makroprudencinę riziką visoje ES, įspėja apie pavojų ir teikia rekomendacijas dėl taisomųjų veiksmų[8]. Komisijos pasiūlyta reformų darbotvarkė buvo papildyta tarpsektoriniu sankcijų režimu, kad vykdymo užtikrinimas būtų proporcingas ir taikomas laiku, skiriant veiksmingesnes ir didesnio atgrasomojo poveikio sankcijas. 3.2 Bankų sąjungos sukūrimas Krizė atskleidė nepakankamą integraciją euro zonoje ir institucinių struktūrų, palaikančių ekonominę ir pinigų sąjungą (EPS), trūkumus. Krizė iš esmės nutraukė bankininkystės rinkos integraciją, ir bendros valiutos ir bendrosios rinkos vientisumui kilo susiskaidymo grėsmė. Nors bankai vykdė geografiniu požiūriu diversifikuotą ir didelio masto tarpvalstybinę veiklą, jie liko glaudžiai susiję su ta valstybe nare, kurioje buvo jų buveinė. Tai stiprino neigiamą bankų ir valstybių tarpusavio priklausomybę, o ši kai kuriose valstybėse narėse susilpnino bankus ir pačias valstybes ir nulėmė nepagrįstas finansavimo išlaidas. Tokia padėtis paakino siekti glaudesnės integracijos (bent jau euro zonoje) bankų priežiūros ir pertvarkymo srityje. Bankų sąjunga privaloma euro zonos valstybėms narėms, bet ji yra integracinė sistema ir atvira visoms ES valstybėms narėms. Pirmas bankų sąjungos elementas – bendras priežiūros mechanizmas (BPM)[9], pagal kurį pagrindinės euro zonos ir kitų dalyvaujančių valstybių narių bankų priežiūros užduotys pavedamos Europos Centriniam Bankui (ECB). ECB pradės vykdyti visas naujas priežiūros funkcijas nuo 2014 m. lapkričio mėn. Rengdamasis naujoms priežiūros funkcijoms ir bendradarbiaudamas su EBI, ECB šiuo metu vykdo turto kokybės patikrinimą ir testavimą nepalankiausiomis sąlygomis. Šie darbai itin svarbūs siekiant atkurti pasitikėjimą Europos bankų sistema ir užtikrinti sklandų perėjimą prie bendro priežiūros mechanizmo. Toliau plėtojant bendrą taisyklių sąvadą ir koordinuotą priežiūros institucijų požiūrį, svarbiausia funkcija ir toliau teks EBI. Pagal antrą bankų sąjungos elementą – bendrą bankų pertvarkymo mechanizmą (BBPM)[10] – bus taikomas Europos lygmeniu integruotas ir efektyvus pertvarkymo procesas visiems valstybėse narėse veikiantiems bankams, kuriems galioja bendras priežiūros mechanizmas. Pertvarkymą visų pirma finansuos akcininkai ir kreditoriai, o kraštutiniu atveju – iš bankų įnašų sudarytas bendras pertvarkymo fondas. Tikimasi, kad bankų sąjunga užtikrins aukšto lygio bendruosius rizikos ribojimu pagrįstos bankų priežiūros ir pertvarkymo standartus euro zonoje ir dalyvaujančiose valstybėse narėse. Ji taip pat padės gerinti finansinę integraciją ir užtikrinti sklandų ECB pinigų politikos poveikio perdavimą. 3.3 Atsparesnės ir stabilesnės finansų sistemos kūrimas Pastaraisiais keleriais metais Komisija pasiūlė keletą priemonių finansų sistemos stabilumui ir atsparumui stiprinti. Praėjus vos kelioms savaitėms po banko „Lehman Brothers“ žlugimo, 2008 m. bankų sektoriuje Komisija pateikė pasiūlymą padidinti indėlių garantijų sistemos draudžiamą sumą. Pagal pasiūlymą nuo 2010 m. (po tarpinio etapo) galioja suderinta 100 000 EUR dydžio garantija[11]. Ši priemonė išsyk padidino indėlininkų pasitikėjimą viešosiomis apsaugos priemonėmis ir išsklaidė masinio indėlių atsiėmimo visoje ES riziką. Nauju Kapitalo reikalavimų reglamentu ir direktyva (KRD IV rinkiniu)[12] padidinamas banko kapitalo lygis bei kokybė ir nustatomi mažiausi likvidumo standartai – taip bankai tampa atsparesni. Be to, KRD IV rinkinyje reikalaujama, kad bankai suformuotų papildomus kapitalo rezervus nepalankiems laikotarpiams ateityje, ir nustatomi papildomi kapitalo reikalavimai sisteminės svarbos bankams. Tuo siekiama sumažinti sisteminę bankų sektoriaus riziką. Ankstesnėmis KRD reformomis jau spręstos esminės problemos, tokios kaip atlyginimų politika ir rizikos išlaikymas pakeitimo vertybiniais popieriais atveju. Bankų gaivinimo ir pertvarkymo direktyva (BGPD)[13] bus nustatytos būtinos priemonės ir taisyklės, kuriomis būtų užtikrinta, kad bankų žlugimo išlaidas padengtų ne mokesčių mokėtojai ir kad ES bankai galėtų būti pertvarkomi tvarkingai. Taip bus sumažinta sisteminė rizika ir poreikis naudotis valstybės pagalba siekiant išlaikyti finansinį stabilumą. Greta bankų sektoriaus reformų, vykdytos reformos, kuriomis siekta gerinti finansų rinkų veikimą ir padidinti finansų rinkos infrastruktūrų stabilumą ir atsparumą. Buvo persvarstyta Finansinių priemonių rinkų direktyva (FPRD II)[14]: sugriežtinti organizaciniai reikalavimai ir saugos standartai visose ES prekybos vietose ir į skaidrumo reikalavimų taikymo sritį įtrauktos obligacijų ir išvestinių finansinių priemonių rinkos. Europos rinkos infrastruktūros reglamentu (ERIR)[15] ir FPRD II pagerinamas išvestinių finansinių priemonių, kuriomis prekiaujama ne biržoje, skaidrumas ir sumažinama sandorio šalies rizika, susijusi su išvestinių finansinių priemonių sandoriais. Centrinių vertybinių popierių depozitoriumų reglamentu (CVPDR)[16] nustatomi bendri rizikos ribojimo, organizaciniai ir verslo etikos standartai. Taip padidintas ES centrinių vertybinių popierių depozitoriumų atsparumas ir atsiskaitymo proceso saugumas. Visi trys teisės aktai kartu – FPRD II, ERIR ir CVPDR – sudaro nuoseklią Europos lygmens sisteminės svarbos rinkos infrastruktūroms skirtų bendrų taisyklių sistemą. Taip pat priimtas reglamentas, kuriuo siekiama spręsti problemas, susijusias konkrečiai su skolintų vertybinių popierių pardavimu ir kredito įsipareigojimų neįvykdymo apsikeitimo sandoriais[17]. Be to, ES dedant pastangas užtikrinti finansinį stabilumą, į reformų darbotvarkę įtraukta keletas svarbių priemonių, kuriomis mažinama sisteminė rizika, kylanti ne iš įprastinės bankų sistemos[18], įskaitant, pavyzdžiui, Alternatyvaus investavimo fondų valdytojų direktyvą[19] ir Reglamento dėl pinigų rinkos fondų pasiūlymą[20]. Darbas šioje srityje tęsiamas. Stabilumas taip pat sustiprintas rizikos analize pagrįsta draudimo sektoriui skirta reguliavimo sistema („Mokumas II“)[21], kuri leis pagerinti mokumo ir rizikos valdymo standartus ir taip padidins Europos draudimo sektoriaus atsparumą ir stabilumą. Šios priemonės, taikomos kartu, padės sumažinti sisteminės rizikos sankaupą ar išvengti jos atsiradimo visoje finansų sistemoje. Todėl sumažės būsimų finansų krizių tikimybė ir mastas. Pasiūlyto išsamaus priemonių rinkinio nepakanka tik išskirtiniais atvejais: norint užtikrinti, kad tam tikri ypač glaudžiai tarpusavyje susiję ir sisteminės svarbos bankai galėtų būti pertvarkyti be neigiamo poveikio finansiniam stabilumui ar mokesčių mokėtojų įsikišimo. Laikydamasi E. Liikaneno pirmininkaujamos aukšto lygio ekspertų grupės rekomendacijų[22], 2014 m. pradžioje Komisija pasiūlė tiems bankams skirtų struktūrinių priemonių kompleksą, įskaitant draudimą bankams prekiauti savo sąskaita ir prekybos atskyrimą nuo indėlių priėmimo ir kitos mažmeninės bankininkystės veiklos, kad prireikus būtų užtikrinta banko pertvarkymo galimybė[23]. 3.4 Skaidrumo, atsakomybės ir vartotojų apsaugos stiprinimas siekiant užtikrinti rinkos vientisumą ir atkurti vartotojų pasitikėjimą Rinkos vientisumo sąlyga – pasitikėjimas finansų sistema, kuris savo ruožtu priklauso nuo skaidrios ir patikimos informacijos srautų, etiško ir atsakingo finansų tarpininkų elgesio ir sąžiningo nediskriminacinio santykio su vartotojais. Krizė atskleidė dideles spragas ir daugiapusį rinkos vientisumo trūkumą. Šių ydų aktualumą darsyk išryškino pastarojo meto skandalai ir piktnaudžiavimas rinka, pavyzdžiui, manipuliavimas palūkanų normų lyginamaisiais indeksais (LIBOR ir EURIBOR). Ekonominius jo nuostolius apskaičiuoti sudėtinga, tačiau tikėtina, kad jie didžiuliai ir viršija rekordines milijardines baudas, kurias turėjo sumokėti bankai. Išlaidų dėl smukusio pasitikėjimo finansų sistema kiekybiškai įvertinti neįmanoma, tačiau veikiausiai jos taip pat didelės. Todėl Komisija pasiūlė keletą finansų rinkų skaidrumo didinimo priemonių. Finansų reformos darbotvarke siekiama atkurti pasitikėjimą finansų sistema ir gerokai sustiprinti rinkos vientisumą. Reformos bus naudingos visiems finansinių paslaugų naudotojams, ypač klientams ir investuotojams. Siekiant geriau užkardyti ir atpažinti piktnaudžiavimą rinka ir tinkamiau už jį nubausti, persvarsčius Piktnaudžiavimo rinka reglamentą ir Baudžiamųjų sankcijų už piktnaudžiavimą rinka direktyvą[24] bus nustatytos griežtesnės taisyklės. Komisijos pateiktu Finansinių lyginamųjų indeksų reglamento pasiūlymu siekiama padidinti lyginamųjų standartų pagrįstumą ir patikimumą ir išvengti manipuliavimo jais[25]. Siekiant užtikrinti, kad vartotojai ir mažmeniniai investuotojai galėtų efektyviai, laiku ir be diskriminacijos naudotis finansinėmis paslaugomis, buvo priimta ar pasiūlyta kompleksinių reformos priemonių. Priežiūros ir reguliavimo institucijos užtikrins, kad finansinių paslaugų teikėjai nesinaudotų informacijos asimetrija savo klientų nenaudai. Priemonėmis visų pirma numatyta sukurti ES lygmens atsakingo hipotekos paskolų teikimo standartus[26]; užtikrinti geresnį informacijos atskleidimą ir nustatyti aukštesnius finansinių konsultacijų teikimo ir produktų platinimo standartus[27]; labiau apsaugoti mažmeninių investuotojų turtą[28]; užtikrinti didesnį banko sąskaitų mokesčių skaidrumą ir palyginamumą, nustatyti procedūrą, pagal kurią banko sąskaitą būtų galima greitai ir paprastai perkelti į kitą banką, ir sudaryti geresnes sąlygas naudotis pagrindinėmis banko sąskaitomis[29]. Šiomis priemonėmis bus padidintas vartotojų pasitikėjimas finansų rinkomis ir produktais. Kredito reitingų agentūrų reglamentais[30] didinamas reitingavimo proceso nepriklausomumas ir sąžiningumas ir gerinama bendra reitingų kokybė. Įgyvendinus papildomas audito reformas pagerės teisės aktais nustatyto audito kokybė Europos Sąjungoje. Jas vykdant kartu su ES galiojančių tarptautinių apskaitos standartų reformomis bus atkurtas investuotojų pasitikėjimas finansų sistema[31]. 3.5 Finansų sistemos efektyvumo gerinimas Šalinant esamą rinkos nepakankamumą bei reguliavimo spragas, finansų reformos darbotvarke siekiama tobulinti finansų sistemos veikimo efektyvumą. Tobulinant informacijos atskleidimo ir ataskaitų teikimo reikalavimus, kaip numatyta įvairiose reformos iniciatyvose, visiems rinkos dalyviams, priežiūros institucijoms ir vartotojams bus užtikrintas didesnis skaidrumas ir sumažės informacijos asimetrija. Sukurtoji bankų sąjunga ir bendras taisyklių sąvadas padės didinti efektyvumą, nes jais sudaromos vienodos sąlygos ir palengvinama tarpvalstybinė veikla. Be to, sumažinus numanomas subsidijas sisteminės svarbos bankams ir, kaip pasiūlyta, apribojus didelių sudėtingos struktūros ir tarpusavyje susijusių bankų veiklą (t. y. atlikus struktūrinę reformą), bus lengviau sumažinti konkurencijos iškraipymą, ištaisyti su juo susijusį klaidingą rizikos kainos vertinimą ir taip gerinti rinkos veikimą bei kapitalo paskirstymą. Patobulinta bankų rizikos ribojimo sistema ir direktyvoje „Mokumas II“ nustatyti nauji rizikos analize pagrįsti draudikams keliami kapitalo reikalavimai, taikomi kartu su geresniais rizikos valdymo standartais, paskatins finansų įstaigas geriau internalizuoti veiklos riziką ir padės kainodarą vykdyti efektyviau ir atsižvelgiant į riziką. Į FPRD II, ERIR ir CVPDR įrašytomis nuostatomis dėl naudojimosi sąlygų bus sumažintos naudojimosi finansų rinkos infrastruktūromis kliūtys ir paskatinta konkurencija visoje vertybinių popierių prekybos grandinėje. Laikantis tų pačių principų, persvarstytu Kredito reitingų agentūrų reglamentu ir audito reformomis sudarytos geresnės sąlygos naujiems dalyviams patekti į rinką ir pagerintas jų matomumas. Finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkė užtikrina pusiausvyrą tarp finansinio stabilumo ir sąlygų pakankamam ir tvariam finansavimo srautui į realiąją ekonomiką. Reformos priemonėse ypač dėmesingai atsižvelgiama į mažąsias ir vidutines įmones (MVĮ), nes joms ypač sunku užsitikrinti išorės finansavimą, o jų vaidmuo kuriant darbo vietas ir skatinant tvarų augimą ypač svarbus. Per pastaruosius trejus metus ES finansų sektoriaus reguliavimo sistema buvo gerokai pakeista[32]. Įvairiais aspektais buvo sprendžiamos problemos, su kuriomis susiduria MVĮ, siekdamos gauti finansavimą, pavyzdžiui, priemonėmis, kuriomis gerinama galimybė patekti į kapitalo rinkas ir tiesiogiai gauti kapitalo[33], didinamas skolinimo MVĮ patrauklumas[34] ir nustatomos naujos sistemos[35] investicinių fondų srityje. 4. Reformų išlaidos Finansų tarpininkams finansų reformos reiškia ekonomines išlaidas, nes atsiranda reikalavimų laikymosi išlaidų ir tenka iš dalies keisti veiklos vykdymo būdus. Tos išlaidos buvo apskaičiuotos atliekant teisėkūros iniciatyvų poveikio vertinimą ir išsamiau aptartos pridedamame tarnybų darbiniame dokumente. Didelę tų išlaidų dalį sudaro prisitaikymo išlaidos pereinamuoju laikotarpiu. Apskritai išlaidas veikiausiai smarkiai nusvers nauda, gauta dėl didesnio finansų sistemos stabilumo ir vientisumo. Finansų tarpininkams išlaidos yra neišvengiamos ir tam tikra dalimi rodo reformų veiksmingumą. Pavyzdžiui, sumažinus numanomas subsidijas tam tikriems dideliems, sudėtingos struktūros ir tarpusavyje susijusiems bankams, jų finansavimo sąnaudos didės, tačiau tuo pat metu mažės mokesčių mokėtojams tenkančios sąnaudos. Panašiu būdu reformomis paskatintas rizikos perkainojimas: perkainojant riziką atsiranda išlaidų, tačiau jas kompensuoja tai, kad išvengiama pernelyg didelės rizikos, kuri rinkoje buvo įkainota per mažai. Taigi finansų tarpininkams tenkančias išlaidas dažnai nusveria platesnio pobūdžio nauda ekonomikai ir visuomenei. Perėjimas prie stabilesnės finansų sistemos (kalbant apie galimą jo poveikį realiajai ekonomikai) yra ypač problematiškas. Tačiau dabartiniai sunkumai rinkoje ir apskritai ekonomikoje negali būti susieti su reguliavimo reformomis (veikiau su jų stygiumi). Juos daug labiau lėmė problemos, kurios susikaupė iki krizės, ir jų pasekmės, kaip antai, pasitikėjimo rinka nuosmukis ir su juo susijęs likvidumo sumažėjimas, prasti bankų balansai, aukštas privačiojo sektoriaus ir valstybės skolos lygis, žemos palūkanų normos, recesija ir menkos ekonomikos augimo perspektyvos. Siekiant kaip įmanoma sumažinti išlaidas ir galimus pereinamojo laikotarpio sutrikimus, leidžiami laipsniško įgyvendinimo laikotarpiai[36]. Be to, srityse, kuriose iš anksto numatyti dideli neigiami padariniai, taisyklės buvo pritaikytos (pavyzdžiui, direktyvos „Mokumas II“[37] ilgalaikių garantijų paketas) arba padaryta išimčių tam tikromis aplinkybėmis (pavyzdžiui, ERIR išimtys dėl pensijų fondų ir ne finansų įmonių). Kai taisyklės nustatytos iki tol nereglamentuotoms sritims, numatyti stebėjimo laikotarpiai, pavyzdžiui, finansinio sverto koeficiento ir bankų likvidumo reguliavimo srityse. Be to, nuolat stebint ir vertinant visas reformas, bus užtikrinta, kad jos atneštų planuotą naudą, tačiau be nepageidaujamo poveikio, įskaitant tą, kuris susidaro dėl skirtingų reformų sąveikos. 5. Išvados Apibendrinant galima pasakyti, kad Komisijos pasiūlytomis reformomis, kuriomis siekiama įgyvendinti išsamią Didžiojo dvidešimtuko (G 20) sutartą ir 2009, 2010 ir 2012 m. Komisijos komunikatuose išdėstytą finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkę, yra šalinami per krizę akivaizdžiai atsiskleidę reguliavimo trūkumai ir rinkos nepakankamumas. Mūsų pasiūlytos reformos suteikia galių priežiūros institucijoms prižiūrėti rinkas, kurios joms anksčiau buvo nepasiekiamos, ir užtikrinti, kad visiems rinkos dalyviams būtų skaidri veikla, apie kurią anksčiau žinojo tik nedaugelis išrinktųjų. Mūsų pasiūlytomis reformomis nustatomi nauji didelio užmojo perdėtam rizikavimui riboti skirti standartai ir stiprinamas finansų įstaigų atsparumas. Jei rizika vis dėlto taptų tikrove, našta prislėgtų ne mokesčių mokėtojus, o tuos, kurie pelnosi iš tą riziką sukeliančios veiklos. Dėl mūsų pasiūlytų reformų finansų rinkos ims veikti geriau vartotojų, mažųjų ir vidutinių įmonių ir visos ekonomikos labui. Siekiant užtikrinti, kad finansų įstaigos ir rinkos dalyviai laikytųsi aukščiausių atsakomybės ir sąžiningumo standartų, mūsų pasiūlytomis reformomis atsakomybė paskirstoma visiems subjektams, įskaitant vadovus, savininkus ir viešąsias institucijas. Apskritai, mūsų pasiūlytos reformos padės sumažinti būsimų krizių tikimybę ir poveikį. Finansų sistema jau keičiasi, ir jos svarbiausi aspektai gerėja. Tikimasi, kad toliau įgyvendinant reformas poveikis ryškės. Tačiau padėtį reikia atidžiai stebėti. Kadangi kinta ekonominė padėtis, keičiasi ir finansų sistemai kylanti rizika ir jos silpnosios vietos. Komisija ir toliau bus pasirengusi veikti iniciatyviai, kad reforma nesustotų ir kad būtų reaguojama iškart, vos atsiradus naujiems rizikos veiksniams ir išryškėjus silpnosioms pusėms. Nors vykdant reformas susidarys tam tikrų išlaidų, daugelis jų yra laikino pobūdžio. Ekonominė analizė ir turima informacija rodo, kad bendra numatoma finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkės nauda veikiausiai nusvers numatomas išlaidas. Sumažinti pereinamojo laikotarpio išlaidas padės laipsniško įgyvendinimo ir stebėjimo laikotarpiai. Per labai trumpą laiką pasiekta daug, bet reformų procesas dar nevisiškai baigtas. Kai kurias svarbias reformų priemones (pavyzdžiui, dėl bankų struktūrinės reformos, šešėlinės bankininkystės, finansinių lyginamųjų indeksų) dar turi patvirtinti abi teisėkūros institucijos. Komisija ragina Tarybą ir Europos Parlamentą susitarimą dėl šių pasiūlymų laikyti prioritetu. Darbas tebevyksta keliose likusiose srityse. Visų pirma, ES ir tarptautiniu lygmeniu toliau svarstoma nebankinėms įmonėms taikytina pertvarkymo sistema ir šešėlinės bankininkystės problematika. Sutarus dėl daugumos reformų dabar labiausiai reikia stengtis užtikrinti efektyvų naujos reguliavimo sistemos įgyvendinimą ir nuoseklų jos taikymą. Siekiant įvertinti įgyvendinimą ir bendrą reformų poveikį ir veiksmingumą, reikia nuolatinio stebėjimo ir vertinimo. Pirmas šio proceso žingsnis yra tarnybų darbinis dokumentas „Finansų sektoriaus reguliavimo darbotvarkės ekonominis vertinimas“. Dar neatliktas didelis uždavinys – reformas įgyvendinant iki galo užtikrinti visų pagrindinių viso pasaulio finansų centrų konvergenciją reguliavimo ir priežiūros aspektu. Komisija toliau rems tarptautiniu lygmeniu koordinuojamą požiūrį į finansų sektoriaus reguliavimą ir tikisi, kad partneriai efektyviai įgyvendins savo įsipareigojimus. Imantis tolesnių priemonių, vis daugiau politinio dėmesio reikia skirti Europos poreikiui užsitikrinti ilgalaikį finansavimą ir sukurti labiau diversifikuotą finansų sistemą, kurioje didesnę dalį sudarytų tiesioginis kapitalo rinkos finansavimas ir aktyviau dalyvautų instituciniai investuotojai bei alternatyvių finansavimo šaltinių atstovai. Kaip nurodyta 2014 m. kovo mėn. komunikate dėl ilgalaikio finansavimo, siekiant sustiprinti Europos ekonomikos ir sektoriaus konkurencingumą, šių klausimų sprendimas yra prioritetas[38]. [1] ES finansinės priežiūros aukšto lygio darbo grupės pranešimas, 2009 m. vasario 25 d. [2] Komunikatas „Europos ekonomikos atkūrimo skatinimas“, KOM(2009) 114 galutinis. [3] Komunikatas „Finansinių paslaugų reguliavimas siekiant užtikrinti tvarų augimą“, KOM(2010) 301 galutinis. [4] Komunikatas „Bankų sąjungos kūrimo gairės“, COM(2012) 510 final. Komunikatas „Stiprios ir veiksmingos ekonominės ir pinigų sąjungos projektas. Europos masto diskusijų pradžia“, COM(2012) 777 final/2. [5] Ten apžvelgiamos tik finansų sektoriaus reguliavimo priemonės, bet neminimos kitos svarbios reformos, kurių reaguojant į krizę imtasi kitose srityse. [6] Žr. Europos Komisijos 2013 m. valstybės pagalbos rezultatų suvestinę. [7] Žr. 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentus (ES) Nr. 1092/2010, 1093/2010, 1094/2010 ir 1095/2010; OL L 331, 2010 m. gruodžio 15 d., ir 2010 m. lapkričio 17 d. Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1096/2010; 2010 m. gruodžio 15 d. OL L 331/1. [8] EFPIS veikla peržiūrima taikant atskirą tvarką. [9] 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika. [10] COM(2013) 520. [11] 2009 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/14/EB, iš dalies keičianti Direktyvos 94/19/EB dėl indėlių garantijų sistemų nuostatas dėl kompensacijų lygio ir išmokėjimo termino. [12] 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB, ir 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012. [13] COM(2012) 280. [14] KOM (2011) 656, KOM (2011) 652. [15] 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 dėl ne biržos išvestinių finansinių priemonių, pagrindinių sandorio šalių ir sandorių duomenų saugyklų. [16] COM(2012) 73. [17] 2012 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 236/2012 dėl skolintų vertybinių popierių pardavimo ir tam tikrų kredito įsipareigojimų neįvykdymo apsikeitimo sandorių aspektų. [18] Komunikatas „Šešėlinė bankininkystė. Naujų finansų sektoriaus rizikos šaltinių valdymas“, COM(2013) 614 final. [19] 2011 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/61/ES dėl alternatyvaus investavimo fondų valdytojų, kuria iš dalies keičiami direktyvos 2003/41/EB ir 2009/65/EB bei reglamentai (EB) Nr. 1060/2009 ir (ES) Nr. 1095/2010. [20] COM(2013) 615. [21] 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/138/EB dėl draudimo ir perdraudimo veiklos pradėjimo ir jos vykdymo (Mokumas II). [22] Aukšto lygio ekspertų grupės ataskaita dėl ES bankų sektoriaus struktūros reformos, 2012 m. spalio mėn. [23] COM(2014) 43. [24] COM(2011) 651 ir COM(2011) 654. [25] COM(2013) 641. [26] 2014 m. vasario 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/17/ES dėl vartojimo kredito sutarčių dėl gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2008/48/EB ir 2013/36/ES bei Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010. [27] Pavyzdžiui, COM(2012) 352. [28] Pavyzdžiui, COM(2012) 350. [29] COM(2013) 266. [30] 2013 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 462/2013, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 1060/2009 dėl kredito reitingų agentūrų. [31] KOM(2011) 779 ir KOM(2011) 778. [32] Komunikatas „MVĮ galimybių gauti finansavimą veiksmų planas“, KOM(2011) 870 galutinis. [33] Siūlomas FPRD 35 straipsnis. [34] Reglamento (ES) Nr. 575/2013 (KRD IV rinkinys) 501 straipsnis. [35] 2013 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 345/2013 dėl Europos rizikos kapitalo fondų ir 2013 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 346/2013 dėl Europos socialinio verslumo fondų. Taip pat žr. COM(2013) 462. [36] Pavyzdžiui, KRD IV rinkinyje nustatytiems kapitalo ir likvidumo reikalavimams. [37] Iš dalies pakeista direktyvoje Omnibus II. KOM(2011) 8 galutinis. [38] COM(2014) 168 final.