(7)numatoma, kad euro zonos fiskalinė politika, kurios kryptis vertinama kaip grynųjų pirminių išlaidų pokytis, palyginti su vidutiniu potencialiu augimu, 2022 m. bus skatinamoji, o 2023 m. – iš esmės neutrali, su sąlyga, kad su energija susijusios priemonės bus panaikintos, kaip planuojama. 2023 m. įgyvendinant fiskalinę politiką turėtų būti vengiama didinti besitęsiančių tiekimo sukrėtimų infliacinį poveikį, taip pat tiek nacionaliniu, tiek visos euro zonos lygmeniu nėra pagrindo teikti plataus masto fiskalinę paskatą ekonomikai. Šis iššūkis ypač aktualus valstybėms narėms, kurių grynoji infliacija yra didelė, taip pat atsižvelgiant į didelius ekonominius ir socialinius sunkumus, kuriuos kelia darbuotojų, visų pirma mažai uždirbančių asmenų, perkamosios galios sumažėjimas. Be to, fiskalinė politika turėtų išlikti apdairi ir joje turėtų būti derinamos didesnės investicijos ir grynųjų pirminių einamųjų išlaidų augimo kontrolė. Šiomis aplinkybėmis numatomas tolesnis EGADP lėšų įsisavinimo ir nacionalinėmis lėšomis finansuojamų investicijų padidėjimas visose valstybėse narėse atitinka poreikį didinti viešąsias investicijas į žaliąją ir skaitmeninę pertvarką ir energetinį saugumą. Kartu fiskalinės politikos lankstumas padėtų reaguoti į didelį netikrumą ir didelę neigiamų ekonominės perspektyvos pokyčių riziką, nemažinant paskatų vykdyti energetikos pertvarką. Dėl COVID-19 pandemijos euro zonoje susidarė rekordiškai didelė skola ir numatoma, kad daugumoje euro zonos valstybių narių valstybės skola išliks daug didesnė nei prieš pandemiją. Nors trumpalaikė rizika tvarumui iš esmės sumažėjo, keliose valstybėse narėse vidutinio ir ilgesnio laikotarpio rizika išlieka didelė, o didėjančios palūkanų normos skolos naštą galiausiai dar padidins;

(3)siekiant užtikrinti tinkamą politikos atsaką į prastėjančią ekonominę perspektyvą ir didelę infliaciją, pinigų ir fiskalinė politika turi būti tinkamai sukalibruota ir nuosekli. Pinigų politikos normalizavimas turi padėti spręsti didelės ir skirtingos infliacijos problemą, kartu mažinant galimą nepagrįstos ir netvarkingos rinkos dinamikos riziką, kuri kelia didelę grėsmę pinigų politikos poveikio mechanizmui visoje euro zonoje. Dabartinėmis sąlygomis plataus masto fiskalinis skatinimas siekiant remti paklausą dar padidintų infliacinį spaudimą tuo metu, kai kelių euro zonos valstybių narių valstybės skola yra didelė. Todėl fiskalinė politika turi būti tinkamai diferencijuota valstybėse narėse priklausomai nuo jų fiskalinės ir ekonominės padėties, kaip 2022 m. liepos mėn. rekomendavo Taryba. Taip pat reikalaujama, kad jos būtų pasirengusios einamąsias išlaidas pritaikyti prie kintančios situacijos. Kartu reikia imtis tikslinių laikinų fiskalinių priemonių pažeidžiamiems asmenims ir įmonėms remti, be kita ko, siekiant išlaikyti darbo vietas ir žmogiškąjį kapitalą, ir išsaugoti kainų signalus bei teikti paskatas mažinti energijos suvartojimą. Ir toliau itin svarbu atidžiai koordinuoti valstybių narių politikos atsaką. Socialiniam didelės infliacijos poveikiui mažinti taip pat labai svarbi darbo rinkos ir socialinė politika. 2022 m. vidutinis darbo užmokestis atsilieka nuo infliacijos. Ateityje darbo užmokesčio pokyčius reikia atidžiai subalansuoti, kad būtų apsaugota darbuotojų perkamoji galia (daugiausiai dėmesio skiriant mažai uždirbantiems asmenims) ir kartu būtų išvengta rizikos, kad darbo užmokestis gali paskatinti infliaciją ir padidinti atsirandančius konkurencingumo skirtumus euro zonoje ir visame pasaulyje. Aktyvus socialinių partnerių dalyvavimas padeda nustatyti iššūkius, įskaitant konkrečius pinigų sąjungai kylančius iššūkius, rasti geresnius politikos sprendimus ir užtikrinti didesnę atsakomybę už ekonominės ir socialinės politikos darbotvarkę. Prie infliacijos mažinimo taip pat gali prisidėti su pasiūla susijusi politika, nes ji padėtų sparčiau plėtoti alternatyvius energijos tiekimo šaltinius, padidinti konkurenciją, geriau paskirstyti išteklius ir remti našumo augimą. Taip pat būtina nuolat stebėti riziką finansiniam stabilumui;

(2)makroekonominių sąlygų blogėjimas ir dideli kainų skirtumai valstybėse narėse kelia iššūkių pajamų ir verslo ciklo konvergencijai euro zonoje. Nepaisant to, kad COVID-19 pandemija lėmė didelius, nors daugiausiai pereinamojo pobūdžio, makroekonominių rezultatų skirtumus, jos poveikis verslo ciklo sinchronizacijai buvo ribotas ir laikinas. Kilus energetikos krizei euro zonoje matomas naujas įvairialytis makroekonominis poveikis. Dėl atskirų šalių energijos rūšių derinių ir politikos, kuria siekiama švelninti su energija susijusio sukrėtimo poveikį, įvairovės euro zonoje atsirado didelių bendrosios ir grynosios infliacijos lygio skirtumų. Didesnės energijos kainos ir su tiekimo grandinėmis susijęs spaudimas turėjo nevienodą poveikį gamybai ir paslaugoms euro zonos valstybėse narėse ir gali lemti vis didesnius santykinio konkurencingumo skirtumus. Nors iš turimų rodiklių matyti, kad konkurencingumo atotrūkiai euro zonoje iki šiol buvo nedideli, euro zonos einamosios sąskaitos balansų skirtumai pastaruoju metu padidėjo, daugiausiai dėl prastėjančių energijos balansų;

(8)siekdamos reaguoti į energijos kainų padidėjimą, euro zonos valstybės narės ėmėsi priemonių, kurios, kaip apskaičiuota, sudarys 1 ¼ % BVP 2022 m. ir iki 1 % 2023 m., o numatomas sumažėjimas priklausys nuo energijos kainos pokyčių ir planuojamo susijusių priemonių panaikinimo. Priemonėmis, kurių imtasi iki šiol, daugiausia siekiama švelninti kainų augimą ir tik 20 % tų priemonių sudaro tikslinės pajamų priemonės. Tokių paramos priemonių fiskalines išlaidas reikia apriboti, atsižvelgiant į jų poveikį pajamų pasiskirstymui visose pajamų grupėse, poveikį energijos poreikiui, galimus bendrosios rinkos iškraipymus ir neigiamą šalutinį poveikį įvairiose šalyse. Šiuo tikslu svarbu susitarti dėl bendro požiūrio. Čia gali būti naudingas dviejų pakopų energijos kainų nustatymo modelis, pagal kurį pažeidžiamiems vartotojams iki tam tikro suvartojimo lygio taikomos reguliuojamos kainos. Be laikinų energetikos priemonių, paskatinti energetinį saugumą ir žaliąją pertvarką gali padėti viešosios investicijos. Nuo pasaulinės finansų krizės tiek privačiųjų, tiek viešųjų investicijų lygis euro zonoje buvo žemas. Politikos veiksmai, kurių imtasi reaguojant į COVID-19 krizę ir kuriems skirta išskirtinė parama pagal priemonę „NextGenerationEU“, padėjo palaikyti viešųjų investicijų lygį, ir tai turėjo teigiamą poveikį potencialiam augimui, visų pirma valstybėse narėse, kurių valstybės skolos našta didžiausia. Tolesnės viešosios investicijos, visų pirma įgyvendinant ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planus, sanglaudos politikos programas ir nacionalinius energetikos ir klimato srities veiksmų planus, kuriuos valstybės narės turi atnaujinti iki 2023 m. birželio mėn., yra labai svarbios siekiant užtikrinti tvarų ir darnų augimą ir įgyvendinti žaliąją ir skaitmeninę pertvarką;

(9)2022 m. lapkričio 9 d. Komisija paskelbė Komunikatą dėl ES ekonomikos valdymo sistemos reformos gairių, kuriuo siekiama padidinti ekonominės priežiūros ir politikos koordinavimo veiksmingumą Sąjungoje. Komunikatu siekiama apibrėžti paprastesnę ir integruotą makrofiskalinės priežiūros struktūrą, kad būtų užtikrintas skolos tvarumas ir skatinamas tvarus ir integracinis augimas. Pagrindinių pasiūlymo elementų tikslas yra supaprastinti sistemą, padidinti nacionalinę atsakomybę ir sustiprinti vykdymo užtikrinimą. Komunikate siūloma, kad fiskalinės trajektorijos būtų grindžiamos valstybių narių pagal skaidrią bendrą ES sistemą siūlomais vidutinio laikotarpio fiskaliniais struktūriniais planais. Šie planai susietų fiskalinius, reformų ir investicijų įsipareigojimus, kuriais būtų remiamas skolos tvarumas ir tvarus augimas ir kurie atspindėtų ES ir nacionalinius prioritetus. Reformų ir investicijų įsipareigojimai, kuriuos tvirtintų Taryba, suteiktų galimybę pasirinkti ilgesnį fiskalinio koregavimo laikotarpį. Sutartyje nustatytos pamatinės vertės (3 % BVP deficitas ir 60 % BVP skola) būtų išlaikytos, tačiau būtų vykdoma labiau rizika grindžiama priežiūra, daugiausiai dėmesio skiriant skolos tvarumui. Kalbant apie makroekonominio disbalanso procedūrą (MDP), komunikate siūloma labiau į ateitį orientuota sistema, kad būtų galima nustatyti naują riziką, kai ji atsiranda. Vertinimas, ar yra susidaręs disbalansas, ir toliau būtų grindžiamas trimis kriterijais: sunkumo, raidos ir politikos atsako. Tačiau atliekant vertinimą daugiau svarbos būtų teikiama raidos ir atitinkamų valstybių narių politikos atsako kriterijams;

(10)dėl politikos paramos per COVID-19 krizę euro zonos darbo rinka pasirodė esanti labai atspari. Pirmą 2022 m. ketvirtį bendras dirbtų valandų skaičius viršijo iki pandemijos buvusį lygį, visą pirmą 2022 m. pusę užimtumas nuolat augo ir 2022 m. antrą ketvirtį pasiekė istorines aukštumas, todėl nedarbo lygis nukrito iki 6,8 % – žemiausio lygio nuo euro įvedimo. Vis dėlto dar yra galimybių pagerinti moterų, jaunimo, neįgaliųjų ir pažeidžiamų grupių integraciją į darbo rinką. Žvelgiant į ateitį, numatomas ekonominės veiklos sulėtėjimas turės neigiamos įtakos užimtumo perspektyvoms: 2023 ir 2024 m. nedarbo lygis šiek tiek padidės. Beveik nėra įrodymų, kad COVID-19 krizė lėmė struktūrinį pablogėjimą darbo pagal įgūdžius parinkimo srityje. Tačiau tarp valstybių narių ir sektorių yra didelių darbo rinkos padėties skirtumų. Nuo 2019 m. daugiausiai darbo vietų sukurta informacinių technologijų ir profesinių paslaugų srityje, o transporto, apgyvendinimo ir maitinimo sektoriuose darbo vietų mažėjo. Tikėtina, kad demografiniai pokyčiai taip pat turės įtakos įtampos euro zonos darbo rinkose didėjimui. Siekiant sumažinti dabartinį ir būsimą įgūdžių trūkumą, bus labai svarbu adekvačiai ir veiksmingai investuoti į kokybišką visų amžiaus grupių švietimą ir mokymą. 2022 m. darbo užmokesčio augimas šiek tiek padidėjo, ir tai lėmė bendrą vienetui tenkančių darbo sąnaudų padidėjimą. Tačiau apskritai jis išliko nedidelis ir prognozuojama, kad ir toliau bus gerokai mažesnis už infliaciją. Numatoma, kad realusis atlygis vienam darbuotojui 2022 m. susitrauks 2,8 % ir dar 0,9 % 2023 m., o 2024 m. dalis to praradimo bus susigrąžinta. Įsitvirtinę lūkesčiai dėl infliacijos atlieka svarbų vaidmenį mažinant riziką, kad staigus reikalavimų didinti dėl darbo užmokesčio augimas gali dar padidinti infliaciją;

(11)siekiant sustiprinti bendrąją rinką ir padidinti euro zonos šalių ekonomikos atsparumą labai svarbu vykdyti struktūrines reformas, įskaitant reformas, vykdomas pagal Europos žaliąjį kursą arba remiamas pagal EGADP ir planą „REPowerEU“. Našumą ir augimą galima padidinti toliau gerinant verslo aplinką, be kita ko, mažinant kliūtis investicijoms ir kapitalo perskirstymui, modernizuojant viešojo administravimo institucijas, atsisakant ribojamųjų reguliavimo sistemų ir spartinant leidimų išdavimą. Reformos kartu su investicijomis padeda įgyvendinti žaliąją ir skaitmeninę pertvarką, visų pirma didinti energijos vartojimo efektyvumą, remti priklausomybės nuo iškastinio kuro mažinimą, didinti atsinaujinančiųjų išteklių energijos ir kitos švarios energijos technologijų pasiūlą ir diegimą, taip pat remti kvalifikacijos kėlimą ir perkvalifikavimą. Sparčiai ir nuolat kylant energijos kainoms daromas spaudimas daug energijos suvartojančių pramonės sektorių ir mažųjų bei vidutinių įmonių verslo modeliams, o tai daro poveikį darbo vietoms ir žmogiškajam kapitalui. Veiksmingi nemokumo režimai gali paremti pertvarką ir palengvinti išteklių perskirstymą. Nemokumo režimai visoje euro zonoje vis dar labai skiriasi; padidinus jų veiksmingumą ir geriau juos suderinus būtų galima remti ekonominį koregavimą ir bendrąją kapitalo rinką;

(12)iki šiol bankų sektorius 2022 m. apskritai buvo atsparus. Nors visas euro zonos bankų sektorius yra gerai kapitalizuotas ir nuo 2021 m. jo pelningumas didėjo, labai pablogėjusi makroekonominė perspektyva kartu su didėjančiomis palūkanų normomis gali lemti prastesnę turto kokybę. Atsižvelgiant į griežtesnes kredito suteikimo sąlygas ir siekiant išlaikyti bankų gebėjimą finansuoti ekonomiką, svarbu laiku stebėti riziką, imtis iniciatyvos bendraujant su skolininkais ir aktyviai valdyti neveiksnias paskolas. Susilpninti kredito įstaigų atsparumą gali struktūriniai veiksniai, įskaitant perteklinį pajėgumą ir naujų finansinių paslaugų teikėjų konkurenciją. Finansų rinkose taip pat gali atsirasti kitų rūšių rizika. Visų pirma dėl didesnių rizikos priedų ir griežtėjančių likvidumo sąlygų gali sumažėti turto kainos. Be likvidumo problemų, su kuriomis jau susiduria kai kurios energetikos įmonės, dėl įkaito vertės išlaikymo prievolės tai gali sukelti dar didesnį spaudimą. Taip pat reikia atidžiai stebėti, kaip gyvenamosios ir komercinės paskirties nekilnojamojo turto rinkos reaguoja į palūkanų normų šuolius, nes didėjančios hipotekos paskolų palūkanų normos ir mažėjantis skolos tvarkymo pajėgumas gali daryti spaudimą mažinti būsto kainas ir sukelti ciklinę riziką. Be to, daugiau dėmesio reikia skirti padidėjusiai kibernetinei rizikai. Skaitmeninės veiklos atsparumo aktas, dėl kurio neseniai susitarta, sustiprins finansų įmonių atsparumą su informacinėmis ir ryšių technologijomis susijusiai rizikai. 2022 m. rugsėjo mėn. Europos sisteminės rizikos valdyba pateikė įspėjimą ir paprašė privačiojo sektoriaus įstaigų, rinkos dalyvių ir atitinkamų valdžios institucijų toliau rengtis mažos tikimybės didelio poveikio rizikos scenarijams;

(13)2022 m. birželio mėn. Euro grupė susitarė, kad kuriant bankų sąjungą daugiausia dėmesio turėtų būti skiriama bendros sistemos, skirtos bankų krizėms valdyti ir nacionalinėms indėlių garantijų sistemoms, stiprinimui, kad turėtume visų rūšių bankams tinkamą sistemą. Euro grupė įsipareigojo peržiūrėti bankų sąjungos padėtį ir bendru sutarimu nustatyti galimas tolesnes priemones, susijusias su kitais likusiais elementais, kad būtų galima stiprinti ir baigti kurti bankų sąjungą. Komisija paskelbė apie ketinimą 2023 m. pradžioje pateikti pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto dėl krizių valdymo ir indėlių draudimo. Krizių valdymo ir indėlių draudimo sistemos pakeitimai gali padėti padidinti euro zonos bankų sektoriaus atsparumą. Komisija taip pat paskelbė, kad 2023 m. pirmoje pusėje ji pateiks pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kuriuo būtų nustatytas skaitmeninis euras ir reglamentuojami jo pagrindiniai aspektai, o įvesti skaitmeninį eurą ECB galėtų 2026 m. Skaitmeninis euras papildytų grynuosius pinigus ir galėtų suteikti įvairios naudos euro zonos ekonomikai. Visų pirma taip būtų remiama ekonomikos skaitmenizacija ir mažmeninių mokėjimų srities inovacijos. Nors pastaraisiais metais tarptautinis euro vaidmuo išliko iš esmės stabilus, jį būtų galima sustiprinti. Plėtojant skaitmeninį eurą būtų galima, be kita ko, atsižvelgiant į dabartinę geopolitinę padėtį, sustiprinti ekonominį ir finansinį euro zonos ir Sąjungos savarankiškumą ir padidinti pasaulinį finansinį stabilumą,

REKOMENDUOJA:

euro zonos valstybėms narėms 2023–2024 m. atskirai, be kita ko, įgyvendinant savo ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planus, ir kartu Euro grupėje imtis šių veiksmų:

1.Toliau koordinuoti valstybių narių fiskalinę politiką, kad infliacija tinkamu laiku vėl taptų ECB siekiamo 2 % vidutiniu laikotarpiu dydžio. Susilaikyti nuo plataus masto paramos visuminei paklausai 2023 m. ir kartu nukreipti fiskalines priemones į tai, kad jos padėtų sumažinti didelių energijos kainų poveikį pažeidžiamiems namų ūkiams ir įmonėms. Susitarti dėl bendro požiūrio ir visų pirma pakeisti plataus masto kainų priemones ekonomiškai efektyvia dviejų pakopų energijos kainų nustatymo sistema, kuri užtikrintų paskatas taupyti energiją. Apibrėžti tinkamai diferencijuotas vidutinio laikotarpio fiskalines strategijas, kad būtų užtikrintas skolos tvarumas ir tvariai padidintas augimo potencialas, vykdant laipsnišką konsolidavimą, kad būtų pasiekta apdairi vidutinio laikotarpio fiskalinė būklė, taip pat investuojant ir įgyvendinant reformas.

2.Išlaikyti dideles viešąsias investicijas, būtinas ekonominiam ir socialiniam atsparumui didinti ir žaliajai bei skaitmeninei pertvarkai remti, įskaitant investicijas, kuriomis siekiama didinti energijos vartojimo efektyvumą ir pereiti prie atsinaujinančiųjų energijos išteklių. Įgyvendinti sanglaudos politikos programas ir ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planus, kuriais užtikrinama, kad reformos ir investicijos būtų įgyvendintos laiku, ir užtikrinti, kad planai būtų atnaujinami tikslingai ir nemažinant bendro užmojo. Imtis tolesnių veiksmų, be kita ko, pagal planą „REPowerEU“, siekiant paspartinti perėjimą prie švarios energijos ir padidinti Sąjungos energetinę nepriklausomybę.

3.Laikantis nacionalinės praktikos ir paisant socialinių partnerių vaidmens, remti darbo užmokesčio pokyčius, kuriais siekiama sušvelninti darbuotojų, visų pirma mažas pajamas gaunančių darbuotojų, perkamosios galios praradimą, kartu atsižvelgiant į vidutinio laikotarpio našumo pokyčius ir ribojant antrinį poveikį infliacijai. Kurti ir pritaikyti, kai reikia, socialinės paramos sistemas siekiant padėti pažeidžiamiems namų ūkiams atlaikyti su energija susijusį sukrėtimą ir įveikti žaliosios ir skaitmeninės pertvarkos keliamus iššūkius, taip pat spręsti padidėjusios skurdo rizikos problemas. Toliau tobulinti aktyvią darbo rinkos politiką ir imtis priemonių įgūdžių trūkumo problemai spręsti. Užtikrinti veiksmingą socialinių partnerių dalyvavimą formuojant politiką ir stiprinti socialinį dialogą.

4.Užtikrinti, kad parama įmonėms, ypač mažosioms ir vidutinėms, patiriančioms finansinį spaudimą dėl energetikos krizės, būtų ekonomiškai efektyvi, laikina ir orientuota į perspektyvias įmones. Teikiama parama, įskaitant paramą pagal laikinąją valstybės pagalbos sistemą krizės sąlygomis, turėtų padėti išlaikyti paskatas didinti energijos vartojimo efektyvumą ir išsaugoti vienodas sąlygas ir bendrosios rinkos vientisumą. Didinti nemokumo sistemų veiksmingumą užtikrinant, kad jas taikant būtų veiksmingai ir laiku sprendžiamos bankroto ir įmonių restruktūrizavimo problemos. Prisidėti prie pažangos kuriant kapitalo rinkų sąjungą.

5.Išsaugoti makrofinansinį stabilumą, išlaikyti kredito kanalus ekonomikai ir toliau remti finansinę integraciją. Stebėti riziką, visų pirma susijusią su įtampa energetikos sektoriuje, didėjančiomis palūkanų normomis, neveiksniu turtu ir pokyčiais nekilnojamojo turto rinkose. Toliau aktyviai dalyvauti parengiamajame darbe, susijusiame su skaitmeninio euro įvedimu.

Tolesniais ekonominės ir pinigų sąjungos (EPS) stiprinimo veiksmais turėtų būti atsižvelgiama į patirtį, įgytą rengiant ir įgyvendinant visapusišką Sąjungos ekonominės politikos atsaką į COVID-19 krizę, įskaitant EGADP ir ekonomikos valdymo peržiūrą. Pažanga stiprinant EPS ir toliau turėtų daroma visapusiškai paisant Sąjungos bendrosios rinkos ir atvirai bei skaidriai euro zonai nepriklausančių valstybių narių atžvilgiu.

Priimta Strasbūre