KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Konsultacinis komunikatas dėl fosforo tvaraus naudojimo /* COM/2013/0517 final */





KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Konsultacinis komunikatas dėl fosforo tvaraus naudojimo (Tekstas svarbus EEE) 1. Įvadas Fosforas – gyvybei labai svarbus elementas. Šiuolaikinis žemės ūkis be jo neįsivaizduojamas, nes gyvulių pašarams ir trąšoms naudojamo fosforo neįmanoma pakeisti jokiomis kitomis medžiagomis. Tai, kad dabar fosforas švaistomas ir jo netenkama kiekviename gyvavimo ciklo etape, didina susirūpinimą dėl fosforo atsargų ateityje ir vandenų bei dirvožemio taršos – ir ES, ir visame pasaulyje. Efektyvi fosforo gamyba ir naudojimas, taip pat jo perdirbimas ir kuo mažesnis švaistymas labai padėtų užtikrinti, kad fosforas būtų naudojamas tvariai – tai paskatintų pasaulį pereiti prie efektyvaus išteklių naudojimo modelio ir užtikrintų atsargų prieinamumą ateities kartoms. Šiuo konsultaciniu komunikatu siekiama atkreipti dėmesį į fosforo naudojimo tvarumą ir paskatinti svarstymus apie dabartinę padėtį ir svarstytinus veiksmus. Rengiant šį komunikatą nebuvo siekiama priimti konkretaus fosforui skirto teisės akto. Šis veiksmas įtrauktas į Efektyvaus išteklių naudojimo Europos planą[1] ir jis turėtų būti laikomas bendrojo siekio ES ir pasaulyje padidinti išteklių naudojimo efektyvumą dalimi. Fosforo ištekliai pasaulyje gana gausūs, o atsargos didelės. Tačiau minėtini keli veiksniai, į kurių poveikį atsižvelgdama ES turėtų stebėti tiekimo saugumą. Pirma, ES teritorijoje uolienų, kurių sudėtyje yra fosfatų, atsargos yra nedidelės. Antra, ne taip seniai – 2008 m. – užfiksuotas fosforito kainos svyravimas: per šiek tiek ilgesnį nei vienerių metų laikotarpį fosforito kainos padidėjo 700 %, todėl atitinkamai išaugo trąšų kainos. Trečia, nėra daug galimybių atsisakyti ne tokių svarbių fosforo naudojimo sričių, nes pagrindinėms reikmėms – pašarams ir trąšoms – jau sunaudojama beveik 90 % bendro iškasamo ištekliaus kiekio. Jei ES ir pasaulyje būtų veiksmingiau naudojamas perdirbtas fosforas, tai padėtų užtikrinti šios pagrindinės žaliavos tiekimą ir paskatinti tolygesnį fosforo pasiskirstymą regionų ir pasaulio lygmeniu. Jei vertintume ekonominiu atžvilgiu, įvairinant fosfatų tiekimą ES įmonėms, kurios priklausomos nuo fosfatų, būtų didinamas tų įmonių atsparumas galimiems kainos svyravimams ateityje ir kitoms tendencijoms, galinčioms padidinti tokių įmonių priklausomybę nuo importo. Be to, jeigu būtų padidintas naudojimo efektyvumas ir sumažinti nuostoliai, tai būtų labai naudinga aplinkai, o ištekliai būtų naudojami gerokai efektyviau. Šiuo metu fosforas daugeliu jo gyvavimo ciklo etapų naudojamas neefektyviai, todėl labai teršiami vandenys ir švaistomi įvairūs su juo susiję ištekliai. Žaliavos sudėtyje esantys teršalai (pavyzdžiui, kadmis ir uranas), taip pat gali kelti pavojų sveikatai ir aplinkai. Kad ir koks būtų bendras iškasamų fosfatų kiekis ir tiekimo saugumo aspektai, vien tik minėta nauda būtų svarus argumentas imtis efektyvesnį fosforo naudojimą ir jo perdirbimą užtikrinančių veiksmų. Efektyvesnį fosforo naudojimą ir jo perdirbimą užtikrinantys veiksmai būtų naudingi ir daugeliu kitų atžvilgių, pavyzdžiui, geresnis dirvožemio kokybės valdymas būtų naudingas klimatui ir biologinei įvairovei. Šias problemas spręsti nėra lengva. Tuose ES regionuose, kuriuose auginami pasėliai, fosforo koncentracija dirvožemyje darosi stabilesnė, tačiau juose ir toliau turi būti naudojamos mineralinės fosforo trąšos. Intensyvioji gyvulininkystė koncentruota tam tikruose rajonuose prie uostų, didelių gyvenviečių ir darbo jėgos bei kompetencijos centrų. Dėl tokios koncentracijos atsirado į šiuos regionus tiekiamo mėšlo perteklius, todėl dirvožemiuose laipsniškai didėjo fosfatų kiekis ir padidėjo vandens taršos rizika. Taip pat paminėtina, kad dėl didmiesčių plėtros fosforo turinčios nuotekos ir maisto atliekos vis labiau tolsta nuo žemdirbystės ūkių, kuriuose tinkamai apdorotos tokios nuotekos ir atliekos galėtų būti naudojamos. Tačiau galimybių pakeisti tokią padėtį yra daug. Pagrindinės priežastys, dėl kurių prarandamas naudoti tinkamas fosforas, – dirvožemio erozija ir išplovimas, taip pat neefektyvus mėšlo, biologiškai skaidžių atliekų ir nuotekų naudojimas. Iš Prancūzijoje atliktos srautų analizės, pavyzdžiui, matyti, kad 50 % bendro Prancūzijoje naudojamo fosforo kiekio yra prarandama: apie 20 % su nuotekomis, tiek pat fosforo netenkama dėl dirvožemio erozijos ir išplovimo, o 10 % – su maisto atliekomis ir kitomis biologinėmis atliekomis[2]. Šiuo metu fosforo tvaraus naudojimo srityje atliekama daug mokslinių tyrimų. Iš Jungtinės Karalystės Aplinkos, maisto ir kaimo reikalų departamento užsakymu atlikto tyrimo rezultatų matyti, kad ateityje gali atsirasti fosforo išteklių trūkumo rizika (tokia rizika ypač didelė žemės ūkio srityje) ir kad valstybės narės, veikdamos pavieniui, būtų nepajėgios spręsti šią problemą[3]. Daugelyje mokslinių straipsnių apibūdinti dabartinio mūsų požiūrio pavojai ir su juo susijusios išlaidos. Nacionaliniu, ES ir tarptautiniu lygmeniu jau imamasi priemonių, kuriomis visų pirma siekiama spręsti vandens taršos fosforu problemą ir mažiau eikvoti medžiagų, kurių sudėtyje taip pat yra fosforo, pavyzdžiui, maisto produktų ar kitų biologiškai skaidžių atliekų. Tačiau šių veiksmų imtasi veikiau norint užkirsti kelią vandens taršai arba siekiant kitų politikos tikslų, o ne tam, kad fosforas būtų perdirbamas ar jo sunaudojama mažiau. Su fosforo naudojimo efektyvumu ir jo atgavimu tiesiogiai susijusios iniciatyvos tebėra pavienės ir į jas retai atsižvelgiama formuojant politiką. Šiuo atveju išimtinė padėtis yra Švedijoje, kur nacionaliniu lygiu iškeltas tarpinis tikslas: „Ne vėliau kaip 2015 m. bent 60 % nuotekose esančių fosforo junginių bus atgaunama, siekiant juos naudoti dirbamoje žemėje. Ne mažiau negu pusė šio kiekio turėtų būti įterpiama į ariamąją žemę“. Nyderlanduose taikomas susitarimas dėl fosfatų vertės grandinės. Pagal šį susitarimą įvairios suinteresuotosios šalys įsipareigojo savo gamybos procese naudoti nustatytą procentinę perdirbto fosforo dalį[4]. Vokietijoje rengiami teisės aktai, kuriuos taikant numatoma sumažinti iššvaistomo fosforo kiekį. Siekdamos sukurti Europos perdirbto fosforo rinką ir užtikrinti tvaresnį fosforo naudojimą, suinteresuotosios šalys po pirmosios Europos konferencijos dėl tvaraus fosforo naudojimo įsteigė Europos fosforo platformą[5]. Europos Sąjungoje iškasamų fosfatų artimiausiu metu visiškai pakeisti perdirbtu fosforu neįmanoma, o ir nebūtina. Tačiau intensyvesnis organinio fosforo perdirbimas ir naudojimas (kai tai būtina) galėtų padėti stabilizuoti būtiną iškasamų fosfatų kiekį ir sumažinti dirvožemio bei vandens taršą. Tai padės mums ilgainiui užbaigti fosforo ciklą, kai šio ištekliaus pradės trūkti vis labiau ir labiau. 2. Pasiūla ir paklausa iki 2050 m. ir vėliau Nuo seno pirmąsias fosforo trąšas atstodavo organiniai ištekliai – daugiausia mėšlas iš mišrių ūkių, vėliau – kaulų miltai ir guanas – pirmosios svarbiausios trąšos, kuriomis buvo prekiaujama. Paskui buvo sukurti veiksmingi fosforito kasybos ir trąšų gamybos iš fosforito metodai. Tai buvo vienas iš veiksnių, nulėmusių XX a. 5-ajame dešimtmetyje prasidėjusią žemės ūkio našumo „žaliąją revoliuciją“. Nors gyvūnų mėšlas tebėra pagrindinė fosforo trąšų sudedamoji dalis (Europos Sąjungoje mėšlas yra viena iš pagrindinių trąšų – per metus tręšimo reikmėms sunaudojama 4,7 mln. tonų mėšlo[6]), tačiau mineralinės fosforo trąšos visame pasaulyje tapo pagrindiniu fosforo šaltiniu augalams auginti bei pirminiu viso naujo fosforo cikle šaltiniu. 1 pav. Ankstesni pasauliniai fosforo trąšų ištekliai[7] 2.1. Fosforo pasiūla Šiuo metu fosforitas iškasamas tik kai kuriose šalyse. Nė viena tų šalių nepriklauso Europos Sąjungai, išskyrus Suomiją, kurioje fosforito iškasama nedaug. 2011 m. ES priklausomybės nuo importo rodiklis buvo maždaug 92 %[8]. Per Tarptautinio trąšų naudojimo technologijų rengimo centro (IFCD, angl. International Fertilizer Development Center) neseniai atliktus mokslinius tyrimus[9] nustatyta, kad du trečdalius turimų fosforito atsargų sudaro fosforitai iš Maroko / Vakarų Sacharos, Kinijos ir JAV, nors yra daug šalių, turinčių mažesnes atsargas. Šioje ataskaitoje pažymima, kad Maroke / Vakarų Sacharoje aptiktas dideles naujas atsargas reikėtų vertinti atsargiai. Todėl sunku pateikti tikslių prognozių dėl fosforito atsargų kiekio ir numatyti, ar ateityje tų atsargų pakaks paklausai patenkinti. Tačiau iš tiksliausios turimos informacijos matyti, kad fosforito atsargų pakaks dar kelioms kartoms ir kad nuolatos aptinkama naujų atsargų, tad akivaizdu, kad ateityje geografinė fosforito kasybos teritorija plėsis. Tam tikru momentu ateityje atsargos pradės mažėti, tačiau ne artimiausiu metu. Šiek tiek statistinių duomenų apie trąšų naudojimą pasaulyje yra pateikusi Maisto ir žemės ūkio organizacija (FAO), tačiau į juos neįtraukta informacija apie fosforito išteklius ir atsargas. Bendrovių fosforito atsargos komerciniais tikslais išsamiai apibūdintos Australijos JORC[10] kodekse (ar lygiaverčiame kodekse) – tai pramoninis standartas, naudojamas atsargų aprašams klasifikuoti ir derinti, tačiau jis nėra pritaikytas nacionalinių ar tarptautinių atsargų registrams rengti. Etaloniniu tokios informacijos šaltiniu visada buvo Jungtinių Amerikos Valstijų Geologijos tarnyba (angl. USGS, United States Geological Survey), tačiau nuo 1990 iki 2010 m. į USGS statistikos duomenis nebuvo įtraukiama naujausia nevyriausybinių šaltinių informacija. Kaip minėta pirmiau, 2010 m. Tarptautinis trąšų naudojimo technologijų rengimo centras, remdamasis sektoriaus atstovų pateikta informacija, pateikė naujas gerokai optimistiškesnes atsargų prognozes, o 2011 m. USGS atitinkamai atnaujino savo išteklių prognozes[11]. Tie statistiniai duomenys (taip pat USGS pateiktos ištekliaus bei atsargų apibrėžtys) šiame dokumente naudoti visais įmanomais atvejais. Iš 2 paveikslėlio matyti, kaip kito atsargų kiekio prognozės. 2 pav. Fosforito atsargų persvarstymo poveikis (mlrd. tonų P205)[12] Keliuose akademiniuose leidiniuose iškeltas klausimas dėl būtinybės sukurti oficialią pranešimų teikimo sistemą ir vykdyti nuolatinę statistinių duomenų kontrolę. Šiuo atveju informaciją tektų rinkti taip, kad būtų laikomasi komercinės paslapties reikalavimų, o viešosios įstaigos ir kitos suinteresuotosios šalys būtų užtikrintos, jog jų turima informacija yra tiksli. Šiuo tikslu būtų labai svarbu integruoti esamas nacionalines geologinio žvalgymo organizacijas. Organiniai fosforo ištekliai – tai dažnai sunkios ir daug vietos užimančios medžiagos (pavyzdžiui, mėšlas ar nuotekų dumblas), kurias vežti dideliais atstumais nėra lengva. Tačiau atsargos galėtų būti tinkamiau paskirstytos regiono lygmeniu, ir aptariamosios medžiagos prieinamumas galėtų būti pagerintas tiek kiekybiškai, tiek kokybiškai. Šis klausimas išsamiau aptartas 4 skirsnyje. 2.2. Su siekiu aprūpinti pasaulį maisto produktais susijęs trąšų paklausos augimas Atsižvelgiant į FAO pateiktas pasaulinės trąšų paklausos prognozes galima tvirtinti, kad pasaulyje sunaudojamų trąšų kiekis turėtų nuolat didėti. Minėtose prognozėse nurodoma, kad spėjamas fosfatų kaip į trąšų sudėtį įeinančios augalo maisto medžiagos per metus sunaudojamas kiekis 2015 m. turi padidėti iki 43,8 mln. tonų, o 2030 m. – iki 52,9 mln. tonų[13]. Šie statistiniai duomenys grindžiami prielaida, kad kai kuriose besivystančiose šalyse (ypač Užsachario Afrikoje) ir toliau bus sunaudojama labai mažai trąšų (nors tokia padėtis nėra pageidautina). Šiuo metu pasaulyje per metus sunaudojama apie 20 mln. tonų fosforo. Numatoma, kad fosforo poreikis pašarams taip pat turėtų didėti, nes smarkiai plėtojama gyvulininkystė[14]. Iš tam tikrų veiksnių matyti, kad ilgainiui paklausa turėtų didėti. Prognozuojama, kad Žemėje 2050 m. turėtų gyventi daugiau negu 9 mlrd. žmonių. Dėl tokių demografinių pokyčių ir mitybos įpročių pokyčių FAO spėja, kad maisto paklausa iki minėtos datos turėtų padidėti 70 %[15] – jeigu su tvariu vartojimu nesuderinamos dabartinės tendencijos nepasikeis. Savo ruožtu tikėtina, kad tektų daugiau žemės skirti žemės ūkio gamybos reikmėms ir (arba) dar labiau intensyvinti turimos dirbamosios žemės naudojimą. Tuomet padidėtų trąšų paklausa. Trąšų paklausą taip pat skatins padidėjusi pasaulinė biodegalų gamyba[16]. 2007–2008 m. apskaičiuotas biodegalų gamybai sunaudojamų trąšų kiekis – 870 000 tonų fosfatų per metus[17]. 2.2.1. Fosforo naudojimo pasaulyje disbalansas 3 pav. Dirvožemyje esančio fosforo kiekio disbalansas pasaulyje 2000 m.[18] 3 paveikslėlyje pateikti duomenys, gauti atlikus tyrimą, kuriuo siekta įvertinti fosforo pasiskirstymą pasaulyje. Iš to paveikslėlio matyti, kad daugelyje besivystančių šalių fosforo gerokai trūksta[19]. Tokio fosforo kiekio nepakaktų, kad dirvožemiai išliktų derlingi ir ateityje, o pasėlių derlius padidėtų tiek, kiek tai bus būtina. Daugiau reikiamo fosforo būtų galima gauti efektyviau naudojant vietinius organinius išteklius, tačiau tikėtina, kad didelė dalis tokios paklausos turės būti tenkinama naudojant fosforitus. Kadangi gyventojų skaičius turėtų daugiausia didėti besivystančiose šalyse, didžiausia fosforo trąšų paklausa bus tose vietovėse, kurių dirvožemiuose dabar yra mažiausiai fosfatų. Fosforo paklausos augimą pasaulyje šiek tiek stabdys tai, kad bus mažiau sunaudojama fosforo vietovėse, esančiose netoli intensyvios gyvulininkystės ūkių: tokių vietovių dirvožemyje dėl perteklinio mėšlo įterpimo (tam tikros ES, JAV, Kinijos teritorijos) yra daugiau fosforo negu jo reikia augalininkystei. Tokį mažesnį fosforo naudojimą gali lemti ekonominio pobūdžio veiksniai (perteklinis fosforo kiekis prisotintame dirvožemyje pasėliams neteikia jokios naudos) arba vandens taršos problemai spręsti skirtos aplinkosaugos taisyklės. Tačiau pabrėžtina, kad jeigu gyvulininkystės intensyvumas minėtose vietovėse nesumažės, pašarams reikalingas fosforo kiekis išliks nepakitęs. 2.3. Pasiūlos ir paklausos atitiktis Nuo to laiko, kai trąšos buvo pradėtos gaminti pramoniniu būdu, nuolat didėjančiai trąšų paklausai patenkinti buvo vis labiau didinamas iškasamų fosforitų kiekis. Nors yra pasitaikę pavienių atvejų, kai dėl reikšmingų geopolitinių permainų paklausos augimas buvo sutrikdytas (pavyzdžiui, žlugus Sovietų Sąjungai XX a. paskutiniame dešimtmetyje laikinai sumažėjo pasaulinė trąšų paklausa), tačiau apskritai paklausa nuolatos didėjo. 2.3.1. 2008 m. kainų šuolis Nuo 2007–2008 m. fosforito kaina padidėjo daugiau negu 700 % (per keturiolikos mėnesių laikotarpį). 2008 m. Kinija fosforitui nustatė 110–120 % eksporto muitą, kuris vėliau keliais etapais buvo sumažintas iki 35 % (šis muito dydis tebetaikomas šiandien). Pasauliniai fosforo rūgšties gamybos pajėgumai išplėtoti beveik iki didžiausio įmanomo lygo. Ši aukšta kaina sukėlė didelį žiniasklaidos ir suinteresuotųjų šalių susidomėjimą. Tačiau prasidėjus pasaulinei krizei kaina smarkiai nukrito (nors nuo 2011 m. pradžios kainos vėl auga). Fosforito kainos didėjimas daugiausia susijęs su paklausa ir pasiūla, tačiau vienas iš kainą lemiančių veiksnių yra padidėjusi energetiniams augalams auginti reikalingo fosforo paklausa. Fosforito kainos didėjimas taip pat atspindi maisto produktų kainas ir gali šiek tiek lemti maisto produktų kainų didėjimą, nors šiuo atžvilgiu tas poveikis yra kur kas mažesnis nei naftos kainų. 2.3.2. Svarstymai dėl „maksimalios fosforo gavybos momento“ ir tiekimo saugumo Remdamiesi USGS statistikos duomenimis, kurie tuo metu buvo vienintelis viešai prieinamas šaltinis, kai kurie akademinės bendruomenės atstovai ir kiti apžvalgininkai spėjo, kad „maksimalios fosforo gavybos momento“ (t. y. momentas, kai bus pasiektas didžiausias įmanomas pasaulinės fosforitų gavybos lygis) galėtume sulaukti vidutinės trukmės laikotarpiu[20] arba kad jis net gali būti praėjęs[21]. Vėliau USGS pateikė atnaujintas atsargų prognozes, todėl tokie vertinimai jau nėra aktualūs. Be to, kai kurie akademinės bendruomenės atstovai tvirtino, kad Huberto kreivė[22] visiškai netinka fosforo atsargoms skaičiuoti, visų pirma todėl, kad fosforą galima perdirbti. Jie taip pat teigia, kad padidėjus kainai būsią atrasti kiti ištekliai – net jeigu kai kuriuos tokius išteklius bus sunkiau iškasti arba juose bus daugiau priemaišų. Mažai tikėtina, kad ateities kartoms bus aktuali maksimalios fosforo gamybos momento problema, kurią lemia fosforitų atsargų eikvojimas, tačiau per minėtus svarstymus iškeltas tiekimo saugumo klausimas tebėra aktualus. Nors imamos eksploatuoti naujos kasyklos ir kuriamos naujos technologijos (pavyzdžiui, technologijos jūros dugno ištekliams eksploatuoti), taip pat pranešama apie naujas atsargas, kiti ištekliai senka. Atsižvelgiant į dabartines technologijas ir aplinkos būklę, JAV veikiančių kasyklų eksploatavimo laikas vargiai viršytų penkiasdešimt metų. Kiek laiko Kinija galėtų eksploatuoti savo kasyklas – nėra aišku, tačiau, atsižvelgiant į didelius vidaus poreikius, mažai tikėtina, kad ateityje didelis aptariamojo ištekliaus kiekis būtų eksportuojamas. 2.3.3. Žaliavų iniciatyva Siekdama nustatyti, kurios medžiagos yra ypač svarbios ES, 2010 m. Europos Komisijos darbo grupė įvertino 41 žaliavą. Darbo grupė įvertino kiekvienos medžiagos ekonominę svarbą, tiekimo riziką ir poveikį aplinkai, o tuomet Komisija patvirtino 14 žaliavų, kurios, jos manymu, yra labai svarbios, sąrašą. Į tokį pakartotinį vertinimą 2013 m. bus įtrauktas fosforitų vertinimas. 2.3.4. Fosforitų atsargų kokybė Kur kas didesnį rūpestį kelia ne atsargų kiekis ar jų vieta, o sunkiųjų metalų kiekis fosfatų kloduose. Fosforitų sudėtyje paprastai būna tam tikras kiekis kadmio, kuris yra toksiškas elementas. Suomijoje, Rusijoje ir Pietų Afrikoje kasamas fosforitas yra magminės kilmės ir jo sudėtyje yra labai mažai kadmio (kartais jo būna mažiau negu 10 mg/kg P2O5). Tačiau Šiaurės ir Vakarų Afrikoje bei Vidurio Rytuose randamas fosforitas yra nuosėdinė uoliena, turinti kur kas daugiau kadmio, t. y. gausiau negu 60 mg/kg P2O5 (blogiausiu atveju). Kadangi būtina kontroliuoti dirvožemio taršą kadmiu, kuris į dirvą patenka iš trąšų (3.3 skirsnis), išeikvojus švaresnius išteklius dirvožemio apsaugos standartus atitinkančių trąšų gamybos išlaidos greičiausiai didėtų, arba jei Europos Sąjungoje bus taikomi griežtesni standartai, medžiagos, kuriose yra daugiau kadmio, bus parduodamos kituose pasaulio regionuose. Neefektyviai naudodami švarius išteklius mes greičiau susidursime su minėtomis pasekmėmis – nebent kadmio šalinimo[23] technologijos taps ekonomiškai efektyvios. 1 KL. Ar, Jūsų manymu, tiekimo saugumo klausimai, susiję su fosforitų paplitimu, Europos Sąjungai aktualūs? Jeigu taip, tai ką reikėtų daryti norint užmegzti ryšius su kasybą vykdančiomis šalims, kad minėti klausimai būtų sprendžiami? 2 KL. Ar šiame dokumente tiksliai apibūdinta pasiūla ir paklausa? Kokių priemonių ES galėtų imtis tiekimo rizikai sumažinti, t. y. skatinti tvarią kasybą ar diegti naujas kasybos technologijas? 3 KL. Ar manote, kad informacija apie pasaulinę fosforitų ir trąšų pasiūlą bei paklausą yra pakankamai prieinama, skaidri ir patikima? Jeigu ne, kokiu tinkamiausiu būdu būtų įmanoma gauti skaidresnės ir patikimesnės informacijos ES ir pasaulio lygmeniu? 3. Poveikis aplinkai per visą fosforo ciklą Tvarus fosforo naudojimas – tai plati tema, kuri susijusi ne tik su fosforu. Jeigu švaistomas fosforas, kartu eikvojama energija, vanduo ir kiti ištekliai, kurie naudojami per fosforo gamybos ciklą. Be to, į vandens telkinius patekęs fosforas kelia ekologinių problemų, o konkrečiau – eutrofikaciją. Iš 4 paveikslėlio matyti, kaip neefektyviai naudojamas fosforas skirtingose grandinės dalyse. 4 pav. Nuostoliai skirtingose fosforo grandinės dalyse [24] 3.1. Kasyba, perdirbimas ir naudojimas trąšų arba pašarų gamybai Šiuolaikinė fosfatų kasyba daugiausia vykdoma atvirose kasyklose. Tokios rūšies kasybai reikia didelių žemės[25]plotų. Be kasybos reikmėms naudojamos žemės, taip pat žemės būtina skirti sąvartoms ir molio nusodinimo baseinams. Bendras susidarančių kietųjų atliekų kiekis gali būti didelis, tačiau įvairiose kasyklose atliekų kiekis gerokai skiriasi, pavyzdžiui, vieno tyrimo išvadose tvirtinama, kad vienai tonai fosforo rūgšties pagaminti reikia 9,5 tonos fosfatų rūdos, o gamybos procese susidaro 21,8 tonos įvairių atliekų ir 6,5 tonos atsijų[26]. Fosforo rūgšties gamyklos taip pat pagamina daug šalutinio produkto, kuris vadinamas fosfogipsu. Kai kuriose šalyse fosfogipsas laikomas supiltas į terikonus, nes būtina laikytis taisyklių dėl radioaktyvumo lygių, arba dėl to, kad fosfogipso pakaitalai (gamtinis gipsas ir iš kūryklų dujų pagamintas gipsas) yra konkurencingesni. Tačiau keliose šalyse, pavyzdžiui, Kinijoje ir Brazilijoje, fosfogipsas vis plačiau naudojamas statybos ir žemės ūkio sektoriuose[27]. Kasant ir perdirbant fosforitą taip pat tenka sunaudoti daug vandens. Nors šiuolaikiškose kasyklose pakartotinai gali būti panaudojama iki 95 % pirminio vandens kiekio, šis efektyvumo rodiklis, suprantama, nėra visuotinis. Be to, itin rūgštingas gamybinis vanduo gali nutekėti arba prasisunkti (visų pirma iš vandens baseinų ant fosfogipso terikonų) ir taip užteršti vandenų ekologines sistemas. Fosforitų atsargos dažnai aptinkamos vandens stokojančiuose regionuose, todėl vandens tiekimas gali būti svarbus ribojantis veiksnys plėtojant fosfatų kasybą. Be to, kasybos procesams reikia daug energijos. Vieninteliai išsamūs aptariamajame sektoriuje suvartojamos energijos kiekio tyrimai jau yra gana senstelėję, tačiau juose nurodoma, kad norint išgauti toną galutinio produkto reikia 2,4 GJ pirminės energijos – šį kiekį reikėtų padvigubinti, jeigu būtų atsižvelgiama į tai, kad galutinis produktas vežamas į Europą[28]. Tikėtina, kad dėl pastaruoju metu padidėjusio fosforitų kasyklų darbo efektyvumo padėtis agerėjo (bet kuriuo atveju padėtis kiekvienoje kasykloje skiriasi). Kiekvienais metais visame pasaulyje vežama milijonai tonų uolienų ir trąšų, o tai susiję ir su aplinkosauginėmis išlaidomis. 3.2. Žemės ūkio veiklos ir nuotekų sukeliama vandens tarša Ežeruose ir upėse vykstančio eutrofikacijos proceso pagrindinė priežastis – į juos patenkantis perteklinis fosforo kiekis, kuris pasklinda vykdant intensyvią žemės ūkio ar sodininkystės veiklą. Minėtus procesus taip pat gerokai skatina nevalomi ar prastai valomi žmonių ekskretai ir kitos namų ūkyje susidarančios nuotekos bei pramoninė tarša. Mineralinės trąšos rečiau sukelia regioninį disbalansą, kuris būdingas minėtoms problemoms, tačiau kai kuriuose regionuose tokį disbalansą gali paskatinti. Dėl dirvožemių erozijos į paviršinius vandenis gali patekti daug dirvožemyje esančio fosforo. Naudojant Jungtinio tyrimų centro parengtą naują vandens sukeltos dirvožemių erozijos modelį apskaičiuota, kad ES–27 tokie dirvožemiai užima apie 1,3 mln. km² plotą[29]. Teritorijoje, kuri apima beveik 20 % tokio paveikto ploto, dirvožemio nykimo rodiklis viršija 10 tonų vienam hektarui per metus. Nuotėkis iš neseniai paskleistų trąšų arba mėšlo gali dar labiau užteršti vandenis. Jei į dirvožemį įterpiama labai daug fosfatų, paprastai kultūrų augimas dėl to nesutrikdomas, tačiau tai gali paveikti gamtinių ekologinių sistemų augalų biologinę įvairovę, o padidėjęs į aplinkinius vandens telkinius patenkančių fosfatų kiekis taip pat pažeidžia biologinę pusiausvyrą. Mėšlas gali būti prarandamas ne tik netiesiogiai – kai kuriuose pasaulio regionuose jis tebėra tiesiogiai išmetamas į vandentakius arba nuotekynus, todėl dar labiau didėja miesto nuotekų sukeliama tarša. Dirvožemių erozija yra pagrindinis fosfatų patekimo į vandenis smėlingų dirvožemių vietovėse ar tose vietovėse, kuriose yra šlaitų be augmenijos, būdas, tačiau išplovimas į paviršinius vandenis taip pat gali būti svarbus veiksnys tose vietovėse, kuriose naudojama daug trąšų. Pagal 2010 m. SOER (aplinkos būklės ataskaitą)[30]didelėje Europos teritorijoje į gėlus vandenis per metus išleidžiamo žemės ūkio kilmės fosforo kiekis viršija 0,1 kg vienam hektarui, tačiau pažeidžiamiausiose teritorijose šis kiekis viršija 1,0 kg P / ha /per metus. Todėl keliuose ES jūros ir pakrantės vandenų rajonuose nustatyta didelė arba labai didelė fosforo koncentracija. Iš upių baseino valdymo planų[31] vertinimo pirminių rezultatų matyti, kad 82 % upių baseinų dėl žemės ūkio veiklos į vandentakius patenka daug fosforo. Kai kuriuose tyrimuose[32] teigiama, kad gėlų vandenų taršos fosforu ribinis planetos lygmens rodiklis jau viršytas. Dėl minėtais būdais prarandamo fosforo ir kitų augalams reikalingų maisto medžiagų, taip pat dėl nuotekų sukeliamos taršos gali paspartėti augalų ir dumblių augimas. Visi minėti veiksniai sukelia eutrofikacijos procesą, kuris gali pažeisti augalų arba dumblių augimo ir jų vartojimo procesų pusiausvyrą, todėl neigiamai veikiama rūšių įvairovė ir vandens tinkamumas žmonių reikmėms. Dėl tokio proceso taip pat gali labai išvešėti dumbliai, kurių tam tikros rūšys yra žalingos ir gali sukelti žuvų ir kitų jūros gyvūnų gaišimą, o suyrę tokie dumbliai gali būti nuodingi žmonėms ir gyvūnams dėl yrant išsiskiriančio vandenilio sulfido. Padėčiai pakeisti prireikia daug metų – net ir tuomet, kai pašalinamas taršos šaltinis: fosforo jau būna susikaupę nuosėdose, o tos nuosėdos dažnai drumsčiamos, todėl eutrofikacijos procesas kartojasi. 3.3. Dirvožemio tarša Šiuo metu didžiausią susirūpinimą kelia fosforo trąšų sudėtyje esantis teršalas kadmis (jeigu jis nebuvo pašalintas naudojant kadmio šalinimo technologijas), nors gali reikėti kontroliuoti ir kitų sunkiųjų metalų kiekį. Dirvožemyje esantį kadmį pašalinti yra ganėtinai sunku, be to, jis gali migruoti ir kauptis augaluose. Tam tikri augalai (pavyzdžiui, saulėgrąžos, rapsas, tabakas ir kt.) linkę kaupti daug kadmio. 2002 m. Komisija paprašė Toksiškumo, ekotoksiškumo ir aplinkos mokslinio komiteto (SCTEE, angl. Scientific Committee on Toxicity, Ecotoxicity and the Environment) pateikti nuomonę[33] apie tikimybę, kad kadmis kauptųsi dirvožemyje dėl fosforo trąšų naudojimo. Remdamasis ES aštuonių valstybių narių (ir Norvegijos) atliktais rizikos vertinimo tyrimais ir papildoma analize SCTEE nustatė, kad fosforo trąšos, kurių sudėtyje yra 60 mg kadmio/kg P2O5 ar daugiau, gali būti kadmio kaupimosi daugelyje ES dirvožemių priežastis, o jeigu fosforo trąšose yra 20 mg kadmio/kg P2O5 ar mažiau, šiuo atveju trąšos neturėtų būti ilgalaikio kaupimosi 100 metų laikotarpiu priežastis (kai neatsižvelgiama į kitus kadmio šaltinius). Kai kuriuose dirvožemiuose yra daug gamtinės kilmės kadmio, todėl tokiose vietovėse būtina laikytis atsargesnio požiūrio. Poveikio sveikatai klausimu reikia pažymėti, kad 2007 m. gruodžio mėn. paskelbta ES Rizikos dėl kadmio ir kadmio oksido vertinimo ataskaita[34]. Joje tvirtinama, kad kadmis, patekęs į organizmą per maistą ir rūkalus, gali daugiausia pakenkti inkstams. Kadmio ir kadmio oksido keliamos rizikos mažinimo strategijoje rekomenduojama, atsižvelgiant į visoje ES susiklosčiusias skirtingas sąlygas, imtis priemonių, kad būtų sumažintas kadmio kiekis maisto produktuose, tabako mišiniuose ir fosforo trąšose[35]. Tai patvirtina maisto produktuose esančio kadmio rizikos vertinimas, kurį Europos maisto saugos tarnyba (EFSA) atliko 2009 m.[36] ir 2011 m.[37], taip pat 2010 m. pateiktos Jungtinio Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) ir Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) maisto priedų ekspertų komiteto (JECFA) išvados[38]. Parengiamasis darbas, susijęs didžiąja šių priemonių dalimi, kol kas nėra užbaigtas, tačiau rizikos valdymo sprendimai priimti remiantis didžiausia likučių koncentracija pašaruose ir maisto produktuose. Dirvožemio ir požeminių vandenų tarša uranu (daugiausiai gamtiniu grunte esančiu uranu, nors taršą galėjo sustiprinti fosforo trąšų sudėtyje esantis uranas[39]) nustatyta smėlingų dirvožemių Vokietijos vietovėse, todėl kai kuriais atvejais teko apdoroti geriamąjį vandenį. Dėl tokios taršos gali tekti imtis ypatingų atsargumo priemonių geriamojo vandens gavybos ir žemdirbystės srityse. 4 KL. Kaip reikėtų mažinti su fosforu naudojimu Europos Sąjungoje susijusią dirvožemio taršos riziką? 4. Fosforo efektyvesnio naudojimo galimybės ir kliūtys Srauto analize ir atliktais moksliniais tyrimais patvirtinama, kad fosforo naudojimo cikle galima išskirti kelis pagrindinius etapus, kuriais dabar prarandamas didelis jo kiekis. Taip pat jau parengti metodai, kuriuos naudojant būtų galima fosforą atgauti ar padidinti jo naudojimo efektyvumą[40]. Kai fosforito ir iš jo pagamintų produktų kainos 2008 m. smarkiai padidėjo, ekonomiškai patrauklūs tapo kai kurie kiti nauji perdirbto fosforo ištekliai. Nuo tada nusistovėjo naujas kainų lygis – 200 dolerių už toną. Dauguma fosforo perdirbimo ekonominio veiksmingumo analizių atlikta dar prieš padidėjant fosforito kainai, todėl šios analizės dabar jau yra pasenusios. Be to, tobulėjant technologijoms, kurias naudojant galima apdoroti perspektyviausių šaltinių perdirbtą fosforą, ir atsirandant masto ekonomijai, su šiomis technologijomis susijusios išlaidos mažėja. Pagrindinis ekonominis perdirbto fosforo naudojimo pranašumas (jei neatsižvelgtume į kainą) – atsparumas: pastovus tiekimas, naudojami vietos ištekliai ir išvengiama priklausomybės nuo fosforitų kainos svyravimų. Efektyvaus išteklių naudojimo srityje atliktas modeliavimas leidžia tvirtinti, kad iki 2050 m. pasaulinis fosforo trąšų iš pirminių išteklių naudojimo padidėjimas gali neviršyti 11 % (palyginti su 40 % – pagal įprastinės veiklos scenarijų)[41]. Ekonominėmis priemonėmis atlikus JAV padėties modeliavimą galima tvirtinti, kad jeigu mineralinių trąšų kainos didėja, o mokesčiai yra pritaikomi taip, kad aprėptų net mažą perteklinio fosforo naudojimo išorės padarinių dalį, šiuo atveju iš perdirbtų išteklių gauto fosforo naudojimas turėtų išplisti dideliuose ariamosios žemės plotuose[42]. Jungtinio tyrimų centro atliktas darbas įgyvendinant projektą dėl NPK (azoto-fosforo ir kalio trąšų mišinio) perspektyvų padėjo papildyti žinias apie galimus pokyčius[43]. 5 paveikslėlyje pateikta pasaulio lygmens srautų ir nuostolių analizė – tam tikrais aspektais padėtis Europos Sąjungoje gerokai skirsis, visų pirma dėl nuostolių nuimant derlių ir nuėmus derlių. Kitos pasaulinės, nacionalinės ir regiono analizės vis tiek gali iš esmės skirtis, o dalis nurodytų nuostolių yra ginčijami. Atliekami akademiniai tyrimai mėginant aiškiau apibūdinti šią pasaulinę padėtį. 5 pav. Pasauliniai su žemės ūkio veikla, maisto produktų sistemomis ir nuotekynais susiję fosforo srautai (skaičiai suapvalinti) [44] 5 KL. Kokios technologijos yra tinkamiausios siekiant pagerinti tvarų fosforo naudojimą? Kokios yra išlaidos ir nauda? 6 KL. Kokius su fosforo tvariu naudojimu susijusius mokslinius tyrimus ir inovacijas ES turėtų skatinti? 4.1. Efektyvesnė kasyba, perdirbimas ir pramoninis naudojimas Ankstesne moksline fosfatų kasybos efektyvumo analize įrodyta, kad beveik viena trečioji bendro iškastos uolienos kiekio gali būti prarandama kasant, perdirbant ir atliekant sodrinimo operacijas[45], o dar 10 % netenkama vežant ir perkraunant[46]. Tačiau dėl investicijų po kainos pakilimo laikotarpio kai kurių kasyklų darbo našumas gerokai padidėjo. Taikomos įvairios naujos ar kuriamos naujoviškos technologijos, kurias naudojant nešvaistomas produktas ar šalutinis produktas, pagaminamas švaresnis produktas ar taupoma energija, vanduo arba cheminės medžiagos. Padidėjusios kainos ir tinkamiausių atsargų išeikvojimas veikiausiai skatins diegti minėtus patobulinimus, tačiau ES vartojimo reikalavimai (visų pirma taršos šalinimo atžvilgiu) taip pat gali turėti įtakos. Taip pat toliau gerinama trąšų sauga ir kokybė bei trąšų sudėties skaidrumas (taikant ženklinimo reikalavimus), ypač atsižvelgiant į Trąšų reglamento persvarstymą. Neseniai patvirtintas persvarstytas Ploviklių reglamentas, kuriuo ribojamas fosfatų ir kitų fosforo junginių naudojimas plataus vartojimo skalbinių plovikliuose ir plataus vartojimo automatinėms indaplovėms skirtuose plovikliuose, taip pat padės sumažinti naudojimo ne svarbiausioms reikmėms mastą ir naudojant ploviklius išmetamo fosforo kiekį. 4.2. Efektyvesnis fosforo naudojimas ir išsaugojimas žemės ūkyje Augalininkystė yra naši tuomet, kai dirvožemyje yra pakankamai visam augalo vegetacijos ciklui reikalingo fosforo (kritinis kiekis), tačiau ne daugiau[47]. ES įgyvendintomis keliomis iniciatyvomis jau pavyko užtikrinti efektyvesnį fosforo naudojimą ir sumažinti fosforo nuostolius žemės ūkyje. Šios iniciatyvos – tai praktikos kodeksai ir veiksmų programos pagal Nitratų direktyvą[48], taip pat agrarinės aplinkosaugos schemos, taikomos pagal Kaimo plėtros politiką. Dirvožemio apsaugos teminės strategijos paskatintas didesnis domėjimasis dirvožemių apsauga, taip pat su dirvožemiu susiję geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės (toliau – GAAB)[49] reikalavimai (taikomi pagal bendrojoje žemės ūkio politikoje numatytą kompleksinės paramos skyrimo tvarką) padeda geriau valdyti dirvožemių kokybę ir stabdyti organinių medžiagų kiekio mažėjimą ir yrimą (šie abu procesai turi įtakos fosforo nuostoliams). Tačiau, kad fosforas būtų naudojamas tinkamiau ir efektyviau, dar galima daug ką nuveikti ūkių lygiu[50]. Viena iš galimų priemonių – tiksliojo ūkininkavimo metodai, (pavyzdžiui, mėšlo įterpimas ir neorganinių trąšų naudojimas), nors taip pat svarbu patikrinti fosforo koncentraciją ir mėšlo kiekį dirvoje – taip galima užtikrinti, kad tinkamoje vietoje tinkamu laiku būtų naudojamas pakankamas trąšų kiekis (šitaip fosforo kiekis padidinamas iki kritinio kiekio). Jei būtų intensyviau kovojama su vėjo ir vandens sukeliama erozija, o sėjomaina taikoma plačiau, tokios priemonės padėtų stabdyti dirvožemio nykimą, o jame esančio fosforo būtų prarandama mažiau. Taip pat galima efektyviau naudoti trąšas sodininkystės reikmėms, ypač taikant uždarąsias sistemas. Taikant tam tikras naujas technologijas, kurios jau pateiktos rinkai (arba bus pateiktos netrukus), galėtų būti padidintas trąšų efektyvumas; visų pirma gali būti taikomi fermentų naudojimu grindžiami metodai, pavyzdžiui, šaknų augimą gerinančios inovacijos ir mikrobiniai inokuliantai (šiais visais metodais siekiama užtikrinti, kad augalai geriau įsisavintų fosforą). Fosforo naudojimo efektyvumą gerinantys metodai gyvulininkystės srityje taikomi vis plačiau. Fosforo kiekis pašaruose visų pirma buvo pritaikytas atsižvelgiant į poreikius skirtingais gyvūnų amžiaus etapais („pašaro mitybinių medžiagų koncentracijos pasirinkimas atsižvelgiant į gyvūno augimo etapą“) ir į vienkamerio skrandžio galvijų pašarus imta dėti fitazės fermento. Tokie metodai padeda gyvūnų pašaruose sumažinti fosforo kiekį, nes gyvūnai fosforą įsisavina efektyviau. Tačiau šių metodų galimybės dar nėra tinkamai išnaudojamos. Europos Sąjungoje vis dažniau suteikiamas leidimas naująjį fitazės fermentą naudoti pašarų prieduose. Plačiau diegti minėtas technologijas iš esmės trukdo jų brangumas ir praktinio taikymo sunkumai. Fitazės fermentas jau gana plačiai naudojamas, tačiau, kad kitos technologijos taptų standartine praktika, jas dar reikės išsamiai ištirti (reikės, be kita ko, atlikti specialius lauko bandymus). Šiuo atžvilgiu 2014–2020 m. Mokslinių tyrimų bendroji programa ir būsimoji Europos žemės ūkio našumo ir tvarumo inovacijų partnerystė galėtų tinkamai pasitarnauti kuriant naujas fosforo efektyvesnio naudojimo ir jo išsaugojimo žemės ūkyje priemones. 7 KL. Ar, Jūsų manymu, prieinama informacija apie fosforo naudojimo efektyvumą ir perdirbto fosforo naudojimą žemės ūkyje yra pakankama? Jeigu ne, kokių reikėtų kitų statistinių duomenų? 8 KL. Kaip Europos žemės ūkio našumo ir tvarumo inovacijų partnerystė gali paskatinti tvarų fosforo naudojimą? 4.2.1. Tinkamesnis mėšlo naudojimas Įgyvendinant Nitratų direktyvą per pastarąjį dešimtmetį buvo užtikrintas kur kas geresnis mėšlo tvarkymas. Ypač susidomėta mėšlo perdirbimu ir galimybe iš daug fosforo turinčios perdirbto mėšlo kietosios frakcijos pagaminti produktą, kurį būtų galima parduoti už mėšlo susidarymo vietovės (tokių vietovių dirvožemis dažnai būna prikaupęs labai daug augalams reikalingų maisto medžiagų) ribų. Nors skystajame mėšle būna apie 95 % vandens, po perdirbimo mėšlo kietosios frakcijos tūris gali būti sumažintas iki maždaug 30 % pradinio skystojo mėšlo tūrio, tačiau kol kas dar nepašalintos tam tikros perdirbto mėšlo eksporto kliūtys, pavyzdžiui, išlaidos (vežimas, energija). Taip pat kol kas dar neaišku, kaip ūkiai galėtų priimti tokį mėšlą. 15-oje iš 22 valstybių narių[51]pagrindinis fosforo šaltinis žemės ūkio paskirties žemei jau dabar yra mėšlo sudėtyje esantis perdirbtas fosforas. Tačiau kitose valstybėse narėse ir daugelyje ES regionų kol kas nėra išnaudotos visos galimybės perdirbti didesnį mėšlo kiekį ir jį naudoti vietoje mineralinių trąšų. 9 KL. Kokių priemonių galėtų būti imtasi, kad mėšlas būtų tvarkomas geriau ir kad jo būtų daugiau perdirbama perteklinės pasiūlos vietovėse, taip pat kad būtų skatinama naudoti daugiau perdirbto mėšlo už tų vietovių ribų? 4.3. Su maisto atliekų prevencija ir jų atgavimu susijusi galima nauda Jeigu gamybos ir vartojimo etapuose būtų sumažintas maisto atliekų kiekis, poreikis sistemą papildyti nauju iš uolienų išgautu fosforu sumažėtų. Su maisto atliekomis susiję klausimai išsamiai nagrinėjami. Kiekvienas ES gyventojas per metus vidutiniškai išmeta 180 kg maisto atliekų[52]. Maisto gamybos ir jo vartojimo būdai, mūsų valgomo maisto tipas ir jo kiekis bei tai, kokį jo kiekį mes išmetame, – visi šie dalykai turi didelės įtakos tvariam fosforo naudojimui, todėl šioje srityje galima daug ką nuveikti. Šis klausimas bus toliau nagrinėjamas komunikate dėl tvarių maisto produktų (jis turi būti priimtas 2013 m.). Apie šį ketinimą paskelbta Efektyvaus išteklių naudojimo Europos plane, kuriame iškeltas tikslas iki 2020 m. Europos Sąjungoje per pusę sumažinti išmetamų valgomųjų maisto atliekų kiekį. Galime ne tik užkirsti kelią išmesti maisto atliekas – taip pat galėtume tinkamiau panaudoti susidarančias maisto atliekas. Šiuo metu dideli maisto atliekų ir biologiškai skaidžių atliekų kiekiai dažniausiai yra sudeginami, o pelenuose esantis fosforas beveik nėra pakartotinai naudojamas. Be to, daug fosforo prarandama sąvartynuose. Sąvartynų direktyvoje[53] valstybėms narėms nustatytas reikalavimas biologiškai skaidžių komunalinių atliekų kiekį, palyginti su bendru 1995 m. susidarydavusiu šių atliekų kiekiu, iki 2016 m. laipsniškai sumažinti iki 35 %. Įgyvendinant direktyvą gerokai padidėjo biologinių atliekų perdirbimas, t. y. biodujų ir maisto medžiagų, naudojamų dirvožemio kokybei gerinti ir žemės ūkio reikmėms, gamyba, tačiau ne visuomet užtikrinama, kad naudojamų biologinių atliekų teikiama nauda būtų didžiausia. Naudojant biologiškai skaidžias atliekas (pavyzdžiui, kompostą, atliekų pūdymo likučius, žaliųjų arba virtuvės atliekų pelenus) kartu su kitomis maisto medžiagomis būtų galima perdirbti didelį kiekį fosforo. Panaudoti tokias atliekas kol kas trukdo tai, kad visoje ES laikomasi labai skirtingo požiūrio į biologiškai skaidžių atliekų tinkamo naudojimo ir kokybės standartus. Bendrijos lygiu rengiami atliekų nebelaikymo atliekomis kriterijai, kuriuos taikant būtų nustatoma, kada biologiškai skaidžios atliekos jau nebeatitinka atliekų apibrėžties. Tai padėtų pašalinti teisines kliūtis. Naudos taip pat duos persvarstytas Trąšų reglamentas, kurį numatyta priimti 2013 m. Atsižvelgiant į šias aplinkybes bus apsvarstyta galimybė dar labiau suvienodinti sąlygas patekti į minėtus atliekų nebelaikymo atliekomis kriterijus atitinkančių biologiškai skaidžių atliekų ES rinką, nes tokias atliekas vėliau galima naudoti kaip žaliavas gaminant organines trąšas ir dirvožemio kokybę gerinančias medžiagas, kurias bus siūloma įtraukti į būsimojo Trąšų reglamento taikymo sritį. Be to, vykdant žemės ūkio veiklą susidaro tam tikri atliekų srautai, o gaminant maisto produktus –šalutiniai produktai, kuriuos tinkamai tvarkant galima atgauti didelį fosforo kiekį. Kai kurių tokių išteklių atveju kilo visuomenės sveikatos problemų ir teko imtis veiksmų joms spręsti, todėl pastaraisiais metais minėto proceso efektyvumas sumažėjo. Vienas iš geriausių pavyzdžių – mėsa ir kaulų miltai bei perdirbti gyvūniniai baltymai, nes didžiausia fosforo koncentracija būna kauluose. Nors dalis mėsos ir kaulų miltų yra sudeginami, o pelenai naudojami kaip trąšos (tiesiogiai – kaip dirvožemio kokybę gerinanti medžiaga) arba gaminant fosforą[54], tačiau didelė fosforo dalis tiesiog prarandama. Perdirbtus gyvūninius baltymus leidžiama naudoti pašaruose ir organinėse trąšose, ir tokių produktų rinkoje parduodama daug. Tokių medžiagų naudojimą reglamentuojančią teisinę sistemą[55] būtų įmanoma patobulinti, jei būtų nustatyta kitų saugaus naudojimo atvejų. 10 KL. Kokių priemonių būtų galima imtis siekiant padidinti iš maisto atliekų ir kitų biologiškai skaidžių atliekų atgaunamo fosforo kiekį? 4.4. Nuotekų valymas Dėl vartojimo neišvengiamai atsiranda atliekų, tačiau sukurtos tam tikros technologijos, kurias taikant įmanoma iš nuotekų valymo įrenginių atgauti fosforą. Šios technologijos per pastaruosius metus ypač patobulintos, pradėti įgyvendinti keli bandomieji projektai, o šiuo metu vakarų ir šiaurės Europoje vykdomos kelios komercinio masto operacijos. Nors Miesto nuotekų valymo direktyvos[56]5 straipsnyje nustatytas reikalavimas iš nuotekų šalinti fosforą, tačiau pagal šį reikalavimą nėra privaloma fosforą pašalinti taip, kad jis būtų tinkamas naudoti. Vienas iš šios direktyvos ypatumų – tai, kad pagal jos nuostatas leidžiama naudoti geležį fosforui flokuliuoti, todėl vykstant šiam procesui susidaro stiprių ryšių junginys, iš kurio atgauti fosforą komerciškai nėra lengva, be to, toks metodas nėra taikomas visuose valymo įrenginiuose. Sukurta kitokių fosforo atgavimo metodų, kuriuos taikant tokių problemų nepatiriama. Šiems metodams priskiriamas fosforo šalinimas iš nuotekų struvito pavidalu, nuotekų dumblo deginimas, pelenų naudojimas ir tinkamai apdoroto nuotekų dumblo tiesioginis paskleidimas laukuose. Visais atvejais agronominė produkto kokybė yra pagrindinis veiksnys užtikrinant, kad fosforas iš tikrųjų būtų prieinamas ir kad augalai jį įsisavintų. Šiuo metu apie 25 % nuotekose esančio fosforo naudojama pakartotinai; dažniausiai pasirenkamas metodas – tiesioginis nuotekų dumblo paskleidimas laukuose. Bendras galimas atgauti fosforo kiekis yra gana didelis (Europos Sąjungoje tai yra apie 300 000 tonų fosforo per metus[57]), o tai, kad ES valstybėse narėse panaudojamo nuotekų dumblo (jis naudojamas tiesiogiai arba kaip pelenai) kiekis labai skiriasi, rodo, jog vadovaujantis gerąja patirtimi tokią praktiką įmanoma suvienodinti. Didesniosios šių metodų dalies komercinis ir aplinkosauginis perspektyvumas priklauso nuo aptariamojo išteklio atskiedimo masto. Vandens pašalinimas ir didelių skysčio kiekių vežimas – brangus procesas, kuriam reikia daug energijos. Teršalų pašalinimas taip pat svarbus veiksnys, nes šiuo atveju būtina laikytis griežtų standartų ir atidžiai kontroliuoti procedūras, o tais atvejais, kai nuotekų dumblas yra deginamas, deginimo proceso metu nuotekų dumblo negalima maišyti su kitomis atliekomis. Nors Nuotekų dumblo direktyvoje[58] nustatytos dumblo saugaus naudojimo žemės ūkio paskirties žemės reikmėms sąlygos, tačiau dabar šis naudojimo metodas jau laikomas pasenusiu, visų pirma kadmio ir kitų teršalų didžiausios ribinės vertės (manoma, kad jos per didelės). Šešiolika valstybių narių taiko kur kas griežtesnius standartus negu nustatytieji direktyvoje. Jeigu būtų suderinti griežtesni kokybės standartai, ūkininkai ir vartotojai galėtų būti labiau užtikrinti, kad dumblas Europos Sąjungoje naudojamas saugiai. Kad ateityje ištekliai būtų naudojami efektyviau, minėtieji klausimai turės būti sprendžiami taip, kad nuotekų dumblui nustatyti produkto standartai keltų pasitikėjimą visai galutinių naudotojų grandinei: ūkininkams, mažmenininkams ir galutiniams vartotojams. Nuotekų dumblą taip pat galima kompostuoti, o šiuo metu rengiant atliekų nebelaikymo atliekomis kriterijus svarstoma, ar šis kompostuotas dumblas galėtų atitikti griežtus standartus, kad ūkininkai ir toliau galėtų jį naudoti. 11 KL. Ar reikėtų įpareigoti arba skatinti taikyti tam tikros formos fosforo atgavimą valant nuotekas? Kokių priemonių būtų galima imtis, kad auginant lauko kultūras nuotekų dumblas ir biologiškai skaidžios atliekos būtų labiau prieinami ir palankiau vertinami? 4.5. Organinių trąšų naudojimas Jei iš organinės kilmės šalutinių produktų ir atliekų gautas fosforas būtų naudojamas efektyviau, vienas iš tokio naudojimo pranašumų būtų tai, kad bendras Europos ekologinėje sistemoje esančio kadmio kiekis nepadidėtų, nes šie šalutiniai produktai ir atliekos gaunami iš Europoje pagaminto maisto ir pašarų, kuriuose yra kadmio, įsisavinto iš Europos dirvožemių. Tačiau kai kurios organinės trąšos gali būti užterštos variu ir cinku. Nors įvairios pramoninės fosforo atgavimo technologijos (iš mėšlo ir nuotekų bei biologiškai skaidžių atliekų) jau prieinamos ir taikomos skirtingu mastu, kol kas nėra bendros ūkininkų skatinimo naudoti šiuos atsinaujinančiuosius išteklius strategijos. Atgautųjų trąšų kaina apskritai būna didesnė negu mineralinių fosforo trąšų. Būtų galima imtis daugiau priemonių identifikuojant perdirbto fosforo rinkas, nustatant perdirbto fosforo platesnio naudojimo kliūtis bei įgyvendinant jau turimas technologijas. 5. Tolesni veiksmai Šiame konsultaciniame komunikate pirmą kartą ES lygiu iškeliami su tvariu fosforo naudojimu susiję klausimai. Dabar ketinama pradėti svarstyti esamą padėtį ir priemones, kurių būtų galima imtis. Europos institucijos ir visos suinteresuotosios šalys (organizacijos ar privatūs asmenys) kviečiami teikti savo pastabas dėl konsultaciniame komunikate iškeltų klausimų bei dėl bet kokių kitų jiems aktualių su fosforo tvariu naudojimu susijusių klausimų. Visos suinteresuotosios šalys savo pastabas raginamos atsiųsti ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 1 d. e. pašto adresu env-use-of-phosphorus@ec.europa.eu. Atidžiai perskaitykite prie šio konsultacinio komunikato pridėtą specialų pareiškimą apie privatumo apsaugą. Jame pateikiama informacija apie tai, kaip bus tvarkomi Jūsų asmens duomenys ir Jūsų pateikta informacija. Šakinės organizacijos raginamos įsiregistruoti Komisijos interesų grupių atstovų registre (http://:ec.europa.eu/transparency/regrin). Šis registras sukurtas įgyvendinant Europos skaidrumo iniciatyvą. Komisija suinteresuotųjų šalių atsiliepimus skelbs internete (nebent suinteresuotosios šalys aiškiai paprašytų to nedaryti). Konsultacijų su visuomene rezultatai padės Komisijai toliau planuoti, kaip ES galėtų paskatinti tvarų fosforo naudojimą. [1] COM/2011/0571 galutinis. [2] http://www.bordeaux-aquitaine.inra.fr/tcem_eng/seminaires_et_colloques/colloques/designing_phosphorus_cycle_at_country_scale. [3] Review of the future resource risks faced by UK Business and an assessment of future viability, AEA, 2010. [4] http://www.nutrientplatform.org/?p=306. [5] http://www.phosphorusplatform.org/. [6] Phosphorous imports, exports, fluxes and sinks in Europe, Richards and Dawson, 2008. [7] The Story of phosphorus: Global food security and food for thought, Cordell et al, 2009. [8] Priklausomybė nuo importo apskaičiuojama kaip grynasis importas / (grynasis importas + gamyba Europos Sąjungoje); ši metodika išdėstyta COM(2011) 25 „Dėl uždavinių, susijusių su biržos prekių rinkomis ir žaliavomis, sprendimo“. [9] World Phosphate rock reserves and resources, IFDC, 2010. [10] Bendrasis rūdos atsargų komitetas (angl. Joint Ore Reserves Committee); daugiau informacijos pateikta interneto svetainėje www.jorc.org. [11] http://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/phosphate_rock/mcs-2011-phosp.pdf. [12] Paimta iš M. Blanco pranešimo (2011 m.). [13] Forecasting Long-term Global Fertiliser Demand, FAO, 2008. [14] Rosegrant et al., 2009 m., dėl galvijų skaičiaus didėjimo prognozės. [15] Remiantis naujais vertinimais, vertės galėtų būti artimesnės 60 %; žr. Jungtinio tyrimų centro NPK prognozes, 2012 m. [16] The Impact of First-Generation Biofuels on the Depletion of the Global Phosphorus Reserve, Hein and Leemans, 2012. [17] Medium Term Outlook for Global Fertilizer Demand, Supply and Trade 2008-2012 Heffer and Prud'homme, 2008. [18] Agronomic P imbalances across the world's croplands, Macdonald et al, 2011. [19] Žr. taip pat http://www.africafertilizer.org/. [20] A rock and a hard place – peak phosphorus and the threat to our food security, Soil Association, 2010. [21] 'Peak P' what it means for farmers, Déry and Anderson, 2007. [22] Huberto kreivė – su laiku susietas apytikslis ištekliaus našumas; pirmą kartą naudota mėginant nuspėti maksimalios naftos gavybos momentą, o vėliau ją imta taikyti vertinant kitų išteklių mažėjimą (apibrėžtis iš „Wkipedia“). [23] Kadmio šalinimas iš perdirbto produkto. [24] Sustainable use of phosphorus, Cordell et al, 2010 (duomenys atitinka skelbimo datos duomenis). [25] Fosfatų kasybai Floridoje kasmet reikia apie 5 000–6 000 akrų žemės; iš kasybos reikmėms panaudotos žemės akro gaunama 9 000 JAV tonų. [26] Global phosphorus flows in the industrial economy from a production perspective, Villalba et al, 2008. [27] Pabrėžtina, kad gamtiniai fosforito radioaktyvumo lygiai gali gerokai skirtis atsižvelgiant į kasyklos geologines ypatybes. [28] Materials flow and energy required for the production of selected mineral commodities, Kippenberger, 2001 (tačiau duomenys apie energijos kiekį surinkti 1994 m.) [29] Dirvožemio apsaugos teminės strategijos įgyvendinimas ir vykdoma veikla, COM(2012) 46 final. [30] The European environment - state and outlook 2010; http://www.eea.europa.eu/soer. [31] Vertinimas grindžiamas 38 upių baseinų valdymo planais. [32] Reconsideration of the planetary boundaries for phosphorus, Carpenter and Bennett, 2011. [33] http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/sct/documents/out162_en.pdf. [34] http://esis.jrc.ec.europa.eu/doc/risk_assessment/REPORT/cdmetalreport303.pdf. [35] OL C 149, 2008 6 14, p. 6. [36] EFSA Journal (2009) 980, 1-139; http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/980.htm. [37] EFSA Journal (2011); 9(2):1975; http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/1975.htm. [38] WHO Maisto priedų leidinys Nr. 64, 73-iasis Jungtinio Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) ir Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) maisto priedų ekspertų komiteto (JECFA) posėdis, Pasaulio sveikatos organizacija, Ženeva, 2011 m. [39] Rock phosphates and P fertilizers as sources of U contamination in agricultural soils, Kratz and Schnug, 2006. [40] Kai kurios tokios technologijos apibūdintos svetainėje http://www.phosphorus-recovery.tu-darmstadt.de [41] EU Resource Efficiency Perspectives in a Global Context, PBL, 2011. [42] Shakhramanyan et al, Working Paper, 2012. [43] http://eusoils.jrc.ec.europa.eu/ESDB_Archive/eusoils_docs/other/EUR25327.pdf. [44] Global phosphorus flows through the agricultural, food and sewage systems, Van Vuuren et al. (2010). [45] Kippenberger 2001. [46] Phosphate rock, Lauriente 2003. [47] Efficiency of soil and fertilizer phosphorus use, Syers, et al, 2008. [48] Tarybos direktyva 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių. [49] GAAB, geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės reikalavimai – standartų, kuriais užtikrinama visos žemės ūkio paskirties žemės gera agrarinė ir aplinkosaugos būklė, sąrašas, kuris yra sudedamoji kompleksinės paramos sistemos dalis. [50] Improved phosphorus use efficiency in agriculture: A key requirement for its sustainable use, Schroder et al, 2011. [51] Neturima Kipro, Liuksemburgo, Bulgarijos, Rumunijos ir Maltos duomenų. [52] EU Preparatory Study on food waste in EU 27; BIO IS, October 2010. [53] Tarybos direktyva 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų. [54] Thermochemical processing of meat and bone meal, a review, Cascarosa et al, 2011. [55] Gyvūninių šalutinių produktų teisės aktai ir užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos(TSE) teisės aktai. [56] Komisijos direktyva 91/271/EEB dėl miesto nuotekų valymo. [57] EUREAU position paper on the reuse of phosphorus, 2006. [58] Tarybos direktyva 86/278/EEB dėl aplinkos, ypač dirvožemio, apsaugos naudojant žemės ūkyje nuotekų dumblą.