[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 2009.11.25 KOM(2009)640 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Bendrieji gebėjimai kintančiame pasaulyjeTarybos ir Komisijos parengtas darbo programos „Švietimas ir mokymas 2010“ įgyvendinimo 2010 m. pažangos bendros ataskaitos projektas {SEK(2009) 1598} KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Bendrieji gebėjimai kintančiame pasaulyje Tarybos ir Komisijos parengtas darbo programos „Švietimas ir mokymas 2010“ įgyvendinimo 2010 m. pažangos bendros ataskaitos projektas (Tekstas svarbus EEE) 1. ĮVADAS Švietimas ir mokymas – labai svarbi Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo darbotvarkės dalis ir vieni svarbiausių tolesnės veiklos, atsižvelgiant į 2020 m. tikslus, veiksnių. Siekiant skatinti konkurencingumą, augimą ir darbo vietų kūrimą, lygybę ir socialinę įtrauktį būtina užtikrinti, kad gerai veiktų vadinamasis „žinių trikampis“, kurį sudaro švietimas, moksliniai tyrimai ir naujovės, ir padėti visiems piliečiams gerinti įgūdžius. Esant ekonomikos nuosmukiui šie ilgalaikiai uždaviniai tampa dar svarbesni. Valstybės ir privatieji biudžetai patiria didelių sunkumų, naikinamos kai kurios dabartinės darbo vietos, o naujoms darbo vietoms dažnai būtini kitokie įgūdžiai ir aukštesnė kvalifikacija. Todėl švietimo ir mokymo sistemos turėtų tapti daug atviresnės ir labiau atitinkančios piliečių, darbo rinkos ir plačiosios visuomenės poreikius. Nuo 2002 m.[1] Europos lygmens politiniu bendradarbiavimu švietimo ir mokymo srityse labai prisidedama prie šalių švietimo reformų ir besimokančių asmenų bei šios srities specialistų judumo visoje Europoje. Atsižvelgdama į tai ir visapusiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę už jų švietimo sistemas, Taryba 2009 m. gegužės mėn. patvirtino Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginę programą („ET 2020“)[2]. Šioje 4-ojoje bendroje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama pažangai, padarytai siekiant nustatytų švietimo ir mokymo tikslų 2007–2009 m. Ji pagrįsta išsamiu nacionalinių ataskaitų ir veiklos vertinimu pagal tam tikrus rodiklius ir gaires[3]. Daugiausia dėmesio skiriama 2006 m. Rekomendacijos dėl bendrųjų gebėjimų įgyvendinimui[4]. Joje taip pat pateikta nacionalinių mokymosi visą gyvenimą strategijų kūrimo ir reformų, kurių imtasi siekiant profesinį mokymą padaryti patrauklesniu ir labiau atitinkančiu darbo rinkos poreikius, o aukštąjį mokslą modernesniu, apžvalga. Ataskaitoje taip pat atsižvelgiama į nustatytus naujus uždavinius, visų pirma susijusius su iniciatyva „Nauji gebėjimai naujoms darbo vietoms“[5]. Valstybių narių ataskaitose daugiausia dėmesio buvo skirta tiems klausimams, kurie yra svarbiausi siekiant sėkmingo Europos atsigavimo po ekonomikos krizės (visų pirma pažangai, įgyvendinant gebėjimais grindžiamą metodą, ir profesinio mokymo bei aukštojo mokslo modernizavimui); kaip švietimo ir mokymo sistemos turėtų reaguoti į ekonomikos nuosmukį, nenagrinėta. Išryškėjo šios tendencijos ir problemos: 1. Nepaisant geresnių bendrų švietimo ir mokymo veiklos rezultatų ES, daugumos tikslų, kurie turėjo būti pasiekti iki 2010 m., įgyvendinti nepavyks; kalbant apie svarbiausią – raštingumo – gairę, rezultatai iš esmės blogėja. Norint pasiekti nustatytus tikslus, būtinos veiksmingesnės nacionalinės iniciatyvos. Esant ekonomikos nuosmukiui išryškėja reformų ir tolesnių investicijų į švietimo ir mokymo sistemas būtinybė, siekiant įveikti pagrindines ekonomines ir socialines problemas. 2. Vadovaudamosi bendrųjų gebėjimų sistema, reformas jau pradėjo daug šalių. Didelė pažanga padaryta pertvarkant mokyklų mokymo programas. Tačiau vis dar daug reikia padaryti skatinant mokytojų kompetencijos didinimą, atnaujinant vertinimo metodus ir imant taikyti naujus mokymo organizavimo būdus. Sunkiausia yra užtikrinti, kad novatoriška metodika būtų naudinga visiems besimokantiems asmenims, įskaitant palankių sąlygų neturinčius asmenis, profesinių mokyklų moksleivius ir besimokančius suaugusiuosius. 3. Neišspręsta problema lieka mokymosi visą gyvenimą programų įgyvendinimas per formalųjį, neformalųjį mokymąsi ir savišvietą, ir judumo didinimas. Įvairių lygių, įskaitant universitetinį aukštąjį mokslą, švietimas ir mokymas turėtų tapti atviresni ir labiau atitikti darbo rinkos ir plačiosios visuomenės poreikius. Ypatingą dėmesį reikėtų skirti švietimo ir mokymo bei darbo rinkos partnerystės kūrimui. 2. Bendrieji gebėjimai Europos bendrųjų mokymosi visą gyvenimą gebėjimų metmenyse[6] nustatyti ir apibrėžti 8 bendrieji gebėjimai, būtini asmeniniam pasitenkinimui, aktyviam pilietiškumui, socialinei įtraukčiai ir užimtumui žinių visuomenėje: 1) bendravimas gimtąja kalba; 2) bendravimas užsienio kalbomis; 3) matematiniai gebėjimai ir pagrindiniai gebėjimai gamtos mokslų ir technologijų srityse; 4) skaitmeninis raštingumas; 5) sugebėjimas mokytis; 6) socialiniai ir pilietiniai gebėjimai; 7) iniciatyvumas ir verslumas; 8) kultūrinis sąmoningumas ir raiška. Pirminio švietimo ir mokymo lygmenyje turėtų būti siekiama formuoti šiuos bendruosius gebėjimus taip, kad visi jaunuoliai, įskaitant palankių sąlygų neturinčius, būtų pasirengę toliau mokytis ir dirbti. Šviečiant ir mokant suaugusiuosius turėtų būti sudaromos realios galimybės visą gyvenimą ugdyti ir atnaujinti bendruosius gebėjimus. 2.1. Mokymo programų pertvarkymo pažanga Akivaizdu, kad visoje ES linkstama prie gebėjimais grindžiamo mokymo ir mokymosi bei mokymosi rezultatais grindžiamo metodo. Tam didelės įtakos turėjo Europos bendrųjų gebėjimų metmenys. Kai kuriose šalyse jie buvo itin svarbūs pertvarkant šios srities politiką. Didelė pažanga padaryta pertvarkant mokyklų mokymo programas. Tradicinių mokomųjų dalykų, kaip antai gimtoji kalba, užsienio kalbos ar matematika ir gamtos mokslai , mokoma vadovaujantis tarpdisciplininiu požiūriu; daugiau dėmesio skiriama ne tik žinių, bet ir įgūdžių bei teigiamo požiūrio formavimui ir praktiniam pritaikymui. Mokymo programose vis svarbesni tampa įvairiose srityse aktualūs bendrieji gebėjimai. Atsižvelgiant į prastus daugelio valstybių narių rezultatus, gautus atlikus 2006 m. PISA tyrimą, kai kuriose šalyse buvo parengtos strategijos ar veiksmų planai, kuriais būtų gerinami pagrindiniai įgūdžiai, visų pirma skaitymo, matematikos ir gamtos mokslų. 2.2. Būtina toliau gerinti mokymosi veiklos organizavimą mokyklose Nepakanka vien tik keisti mokymo programas. Pagal gebėjimais grindžiamą metodą reikia ugdyti įgūdžius ir požiūrį, būtinus siekiant tinkamai taikyti žinias, bei formuoti teigiamą požiūrį į tolesnį mokymąsi, kritinį mastymą ir kūrybiškumą. Tai kelia nemenkų problemų organizuojant mokymosi procesą ir iš esmės priklauso nuo mokytojų ir mokyklų vadovų kompetencijos. Be to, būtina didinti mokyklų atsakomybę už mokinių parengimą tolesniam mokymuisi – tai turėtų būti vienas svarbiausių mokyklos uždavinių. 2.2.1. Praktinis įvairiose srityse aktualių bendrųjų gebėjimų pritaikymas Dedama daug pastangų siekiant įdiegti naująsias technologijas mokyklose ir ugdyti IRT įgūdžius, susijusius su skaitmeniniu raštingumu . Tačiau vis dažniau IRT įgūdžius jaunuoliai įgyja savišvietos būdu, o tokiems dalykams, kaip kritinis mąstymas naudojant naująsias technologijas ir žiniasklaidos priemones, informuotumas apie riziką ir etiniai bei teisiniai motyvai, skiriama mažiau dėmesio. Kadangi IRT įgūdžiai tampa vis aktualesni kasdieniame gyvenime, šiems klausimams mokant ir mokantis turėtų būti skiriama daugiau dėmesio. Reikėtų labiau išnaudoti naujųjų technologijų galimybes skatinant naujoves, kūrybiškumą ir naujus ryšius bei pritaikant mokymą prie individualių poreikių. Gebėjimo mokytis ugdymas numatytas daugelyje mokymo programų, tačiau mokyklas ir mokytojus būtina labiau skatinti šį gebėjimą sistemingai įtraukti į mokymo ir mokymosi procesus ir visoje mokykloje propaguoti mokymosi kultūrą. Naujoviški metodai, kaip antai asmeniniai mokymosi planai ir tyrimais grindžiamas mokymasis, gali būti itin naudingi tiems, kuriems anksčiau blogai sekėsi mokykloje. Siekiant ugdyti socialinius ir pilietinius gebėjimus , iniciatyvumą ir verslumą bei kultūrinį sąmoningumą , negalima apsiriboti vien tik žiniomis. Mokiniams būtina suteikti daugiau galimybių imtis iniciatyvų ir mokytis mokyklose, kurios yra atviros darbo rinkai, savanoriškai veiklai, sportui ir kultūrai, įskaitant informavimo veiklą bendradarbiaujant su darbdaviais, jaunimo grupėmis, kultūros veikėjais ir pilietine visuomene. Daugėja ir verslumo skatinimo užmezgant partnerystę su įmonėmis arba kuriant mažas mokinių valdomas įmones pavyzdžių. Patirtis rodo, kad tokią partnerystę būtina papildyti veikla, kuria mokyklose būtų skatinamas iniciatyvumas, kūrybiškumas ir naujovės. 2.2.2. Mokytojų ir mokyklų vadovų švietimas Mokymo kokybė – vienintelis svarbiausias vidinis mokyklos veiksnys, kuriuo galima paaiškinti mokinių rezultatus. Atrodo, kad kai kuriose šalyse pirminio mokytojų rengimo metu mokytojai ruošiami naudoti bendraisiais gebėjimais grindžiamą metodą. Tačiau dauguma mokytojų jau dirba. Iš nacionalinių ataskaitų ir gaunamos informacijos matyti, kad sistemingų pastangų atitinkamai atnaujinti jų gebėjimus dedama nedaug. Pagal TALIS tyrimo[7] rezultatus mokytojai yra mažai suinteresuoti gerinti mokymą, o jiems prieinama įprasčiausia asmeninio tobulėjimo veikla nėra pati veiksmingiausia. Dauguma mokytojų pageidautų kelti kvalifikaciją (visų pirma specialiųjų mokymosi poreikių turinčių asmenų mokymo, IRT įgūdžių ir mokinių elgesio srityse). Profesinis tobulėjimas yra itin svarbus mokyklų vadovams , nes jie atsako už mokyklos aplinkos, kurioje mokiniai ir mokytojai sudarytų mokymosi bendruomenę, kūrimą. Tačiau mokyklų vadovų kvalifikacijos kėlimas privalomas tik nedaugelyje šalių. 2.2.3. Vertinimo sistemos Vis daugėja įrodymų, kad vertinimu itin prisidedama prie veiksmingo mokymosi ir didesnės motyvacijos. Šiuo metu daugelyje šalių bent jau bendrojo lavinimo mokyklose įgytiems bendriesiems gebėjimams vertinti taikomi būtiniausi standartai ir centralizuoto vertinimo principas . Tačiau naujausi vertinimo metodai daugiausia grindžiami žiniomis ir gebėjimu įsiminti informaciją, bet nepakankamai atsižvelgiama į įgūdžius ir požiūrį – svarbiausią bendrųjų gebėjimų aspektą. Taip pat atrodo, kad įvairiose srityse aktualių bendrųjų gebėjimų ir tarpdisciplininio darbo vertinimas nėra pakankamai išplėtotas. Reikėtų toliau nagrinėti šalių, taikančių papildomą metodiką (pvz., tarpusavio vertinimas, gebėjimų sąrašas, asmeniui pritaikytas mokymas ir (arba) mokyklų vertinimo planai) ir projektais grindžiamą vertinimą, patirtį ir ja remtis. 2.3. Daugiau pastangų siekiant didinti raštingumą ir padėti palankių sąlygų neturintiems asmenims Aukštas raštingumo lygis – bendrųjų gebėjimų įgijimo ir mokymosi visą gyvenimą pagrindas; taigi, jį būtina užtikrinti nuo pat ankstyvo amžiaus. Todėl didžiausias nerimas kyla dėl prastėjančių skaitymo įgūdžių , palyginti su 2010 m. ES siekiais. Prastas raštingumo, visų pirma berniukų ir migrantų, lygis – didelė kliūtis susirasti darbą ir užsitikrinti gerovę. Daugelyje šalių yra taikomos specialios priemonės, kuriomis siekiama didinti raštingumą, tačiau akivaizdu, kad būtina imtis veiksmingesnių nacionalinių veiksmų. Nors ES tikslas – iki 2010 m. 20 % sumažinti prastai skaitančių penkiolikmečių skaičių, 2000–2006 m. jų faktiškai padaugėjo nuo 21,3 % iki 24,1 %. Iš migrantų šeimų kilusių vaikų skaitymo, matematikos ir gamtos mokslų rezultatai yra prastesni nei vietos vaikų (PISA duomenys). Aiškiai pastebima tendencija individualiai pritaikyti palankių sąlygų neturinčių mokinių mokymą. Tai dažnai siejama su tikslinėmis priemonėmis, kuriomis siekiama padėti raštingumo problemų (įskaitant migrantus) ir specialiųjų švietimo poreikių turintiems asmenims ir tiems, kurie gali mesti mokyklą. Nacionalinėse ataskaitose teigiama, kad pažanga šioje srityje yra lėta ir kliūčių šalinimas išlieka svarbiausia problema. Pastebimas akivaizdus skirtumas tarp šalių, kuriose specialiųjų poreikių turintys mokiniai mokosi drauge su kitais, ir tų, kuriose jie mokosi atskirai: specialiųjų poreikių turinčių mokinių, kurie mokosi atskirai, procentas, palyginti su bendru mokinių skaičiumi privalomojo mokymo įstaigose įvairiose šalyse svyruoja nuo 0,01 % iki 5,1 % (ES vidurkis – 2,1%). Daugumoje šalių vis dažniau naudojamos programos, kuriose daugiausia dėmesio skiriama pagrindinių įgūdžių, visų pirma mokėjimo skaityti ir skaičiuoti, įgijimui ankstyvame amžiuje . Kai kuriais atvejais be šių programų dar naudojamas sistemingas ankstyvas mokymosi problemų nustatymas ir teikiama pagalba mokiniams neatsilikti arba įgyvendinamos programos, kuriomis siekiama skatinti domėjimąsi užsienio kalbomis, matematika ir gamtos mokslais. Nors specialios priemonės, kuriomis siekiama patenkinti palankių sąlygų neturinčių grupių poreikius, yra gana įprastos, kai kuriose šalyse sukurtos tarpusavyje susietos ir teisėmis grindžiamos teisinės sistemos tiek įprastiems besimokantiems asmenims, tiek konkrečioms tikslinėms grupėms. 2.4. Nepakankamas dėmesys bendriesiems gebėjimams profesinio mokymo ir suaugusiųjų mokymo programose Profesinio mokymo programose gebėjimams tradiciškai buvo skiriama daugiau dėmesio nei bendrojo lavinimo programose. Tačiau kalbant apie visus Europos metmenyse nustatytus bendruosius gebėjimus , daugumos šalių profesinio mokymo programose jiems skiriama mažiau sistemingo dėmesio nei bendrojo lavinimo programose. Visų pirma daugiau dėmesio reikėtų skirti bendravimo užsienio kalbomis ir įvairiose srityse aktualiems bendriesiems gebėjimams, kurie, kintant darbo rinkai ir visuomenės poreikiams, tampa vis svarbesni. Problemos yra susijusios su mokymo programomis, mokymo ir mokymosi metodais bei profesinių mokyklų bendrųjų ir specialybės dalykų mokytojų rengimu. Daugumoje šalių pabrėžiama veiksmingos suaugusiųjų mokymo sistemos svarba. Siekiama padėti suaugusiesiems gerinti darbo rinkos įgūdžius, stiprinti socialinę integraciją ir pasirengti aktyviam senėjimui. Padaryta tam tikra pažanga didinant besimokančių suaugusiųjų skaičių, tačiau ji nėra pakankama 2010 m. nustatytam 12,5 % tikslui pasiekti. 2008 m. atliekant tyrimą 9,5 % 25–64 m. amžiaus europiečių teigė mokęsi per pastarąsias keturias savaites; aukštos kvalifikacijos suaugusieji mokėsi penkis kartus daugiau nei žemos kvalifikacijos suaugusieji. 77 mln. (apie 30 %) 25–64 m. amžiaus europiečių teturi pagrindinį išsilavinimą. Priemonės, kuriomis būtų ugdomi suaugusiųjų bendrieji gebėjimai, yra nauji ir peržiūrėti teisės aktai, geresnės mokymo paslaugos ir valdymas bei konkrečios finansavimo priemonės. Atsižvelgiant į Suaugusiųjų mokymosi veiksmų planą[8], daugiausia dėmesio skiriama raštingumui, kalboms ir skaitmeniniam raštingumui, visų pirma kalbant apie žemos kvalifikacijos ir (arba) bedarbius suaugusiuosius ir imigrantus . Paplitusios „antros galimybės“ programos, pagal kurias galima įgyti vidurinį išsilavinimą. Profesinės pakraipos kursų dalį kartais taip pat sudaro mokymas skaityti ir skaičiuoti. Sėkmę iš esmės lemia tokių priemonių derinimas, konsultacijos ir formaliojo, neformaliojo mokymosi ir savišvietos pripažinimas. Tačiau mokant suaugusiuosius ne mažiau svarbu yra užtikrinti, kad jie įgytų įvairiapusių bendrųjų gebėjimų, o ne vien tik atskirų gebėjimų, kaip antai raštingumas ar konkretūs profesiniai įgūdžiai. Suaugusiųjų mokymo paslaugos taip pat turėtų būti teikiamos visų kvalifikacijų asmenims, įskaitant žemos kvalifikacijos , specialiųjų poreikių turinčius ir vyresnio amžiaus asmenis . Atitinkamai turėtų būti keliama suaugusiųjų švietimo darbuotojų kvalifikacija. 3. Mokymosi visą gyvenimą strategijos ir priemonės 3.1. Mokymasis visą gyvenimą – įsigalėjusi koncepcija Visos ES šalys pripažįsta mokymąsi visą gyvenimą („nuo gimimo iki mirties“) kaip svarbų ekonomikos augimo, užimtumo ir socialinės įtraukties veiksnį. Šiuo požiūriu svarbus 4–64 m. amžiaus besimokančių asmenų skaičius, kuris beveik visose ES šalyse didėja[9]. Daugumoje šalių priimtos išsamios mokymosi visą gyvenimą strategijos . Daugiausia pastangų buvo dėta kuriant priemones, kuriomis skatinami lankstūs mokymosi būdai, apimantys įvairias švietimo ir mokymo sistemų dalis. Svarbus tampa Europos kvalifikacijų sistemos (EKS) įgyvendinimas. Daugumoje šalių pastebima didelė pažanga kuriant nacionalines kvalifikacijų sistemas, apimančias visų lygių ir rūšių švietimą ir mokymą, ir susiejant jas su EKS iki 2010 m. Tai susiję su platesniu mokymosi rezultatų naudojimu, nustatant ir apibrėžiant kvalifikaciją, ir neformaliojo mokymosi bei savišvietos patvirtinimu . Taip pat imtasi veiksmų toliau kurti orientavimo visą gyvenimą sistemas , visų pirma skirtas suaugusiesiems. Tačiau įvairios orientavimo visą gyvenimą sistemos turėtų būti geriau koordinuojamos, kad mokyklas baigę jaunuoliai lengviau pereitų į darbo rinką. 3.2. Neišspręstas uždavinys – įgyvendinimas Mokymosi visą gyvenimą strategijų įgyvendinimas ir tolesnė plėtotė išlieka svarbiausia problema. Vos keliais atvejais strategijos yra nuoseklios ir išsamios; kai kuriose vis dar daugiausia dėmesio skirta konkretiems sektoriams ar tikslinėms grupėms, o ne viso gyvenimo ciklui. Kad strategijos būtų veiksmingos, būtina numatyti pakankamos trukmės laikotarpius, suteikti mokymosi galimybių įvairaus amžiaus asmenims ir jas nuolat peržiūrėti ir toliau tobulinti. Siekiant didinti jų aktualumą ir poveikį bei skatinti pavienius asmenis mokytis, būtina labiau įtraukti suinteresuotąsias šalis ir glaudžiau bendradarbiauti ne tik su švietimo ir mokymo politikos sektoriais. Pagrindinė problema dabartinės ekonomikos krizės sąlygomis – tinkamų priemonių, kuriomis būtų strategiškai naudojami riboti ištekliai, įskaitant tas, kuriomis būtų atsižvelgiama į kylančius naujus įgūdžių poreikius, stoka. 4. Profesinis mokymas 4.1. Daugiau dėmesio patrauklumui ir kokybei Atkreipiamas dėmesys į svarbiausią Kopenhagos proceso tikslą – didinti profesinio mokymo sistemų patrauklumą ir kokybę – visų pirma įgyvendinant kokybės užtikrinimo sistemas pagal neseniai priimtą Europos profesinio mokymo kokybės užtikrinimo orientacinę sistemą[10]. Tai yra daugumos ES šalių prioritetas. Daugiausia dėmesio skiriama profesinių mokyklų bendrųjų ir specialybės dalykų mokytojų profesionalumo gerinimui . Siekiant, kad profesinio mokymo paslaugos būtų lankstesnės ir labiau atitiktų besimokančių asmenų ir įmonių poreikius, mokymas vis dažniau dalomas į modulius. 4.2. Aktualesnės profesinio mokymo paslaugos Kaip nurodyta iniciatyvoje „Nauji gebėjimai naujoms darbo vietoms“, svarbiausios problemos dar neišspręstos. Įgūdžių ir profesinių reikalavimų neatitikimas greičiausiai didės iki 2020 m., jei profesinio mokymo sistemose nebus greičiau ir lanksčiau atsižvelgiama į numatomą kvalifikacijų ir įgūdžių poreikių didėjimą. Siekiant, kad profesinis mokymas labiau atitiktų darbo rinkos poreikius, mokymą mokykloje vis dažniau papildo mokymas darbo vietoje. Kai kuriose šalyse, kuriose ši praktika nėra paplitusi, įgyvendinamos naujos gamybinės praktikos programos ir plėtojamas bendradarbiavimas su socialiniais partneriais rengiant ir atnaujinant profesinio mokymo paslaugas. Tačiau siekiant, kad profesinio mokymo sistemos geriau atitiktų kintančius darbo rinkos poreikius , būtina palaikyti glaudesnius ryšius su verslo pasauliu ir labiau plėtoti mokymąsi darbo vietoje. Tai pat reikia dėti daugiau pastangų siekiant parengti veiksmingas priemones, padedančias numatyti, kokių įgūdžių reikės ateityje. Vis daugiau dėmesio skiriama galimybei iš profesinio mokymo pereiti į aukštąjį mokslą, tačiau tą reikia daryti greičiau. Profesinėse mokyklose besimokantiems asmenims vis dar reikia suteikti patrauklesnių kvalifikacijos perspektyvų, judumo galimybių ir juos labiau remti teikiant konsultacijas ir mokant kalbų. 5. Aukštojo mokslo modernizavimas 5.1. Tam tikra pažanga gerinant galimybes įgyti aukštąjį išsilavinimą ir finansavimo diversifikacija Politikai vis geriau supranta, kad, kad siekiant mokymosi visą gyvenimą tikslų yra labai svarbu netradiciniams besimokantiems asmenims suteikti galimybių įgyti aukštąjį išsilavinimą. Daugumoje šalių imtasi priemonių žemesnį socialinį ir ekonominį statusą turinčių studentų skaičiui didinti . Aukštąjį išsilavinimą Europoje turi 24 % suaugusiųjų (25–64 m.), o tai yra daug mažiau nei JAV ar Japonijoje (40 %). Vis įvairesni tampa aukštojo mokslo institucijų finansavimo šaltiniai, iš kurių svarbiausias – mokesčiai už mokslą. Taip pat vis labiau pastebima rezultatais grindžiamų sutarčių ir aukštojo mokslo institucijų konkurencijos, įskaitant dėl valstybinio finansavimo, tendencija. 5.2. Investavimas į mokymąsi visą gyvenimą ir jo paslaugų teikimas išlieka problema Tiek viešųjų, tiek privačiųjų lėšų investavimo į aukštąjį mokslą didinimas išlieka problema, ypač esant ekonomikos krizei. Kai kurių ES šalių iniciatyvos didinti išteklius aukštajam mokslui ir juos tikslingai skirstyti yra vertinamos palankiai; reikėtų toliau siekti pereiti prie įvairių papildomų finansavimo šaltinių. Struktūrinis ir kultūrinis nelankstumas ir toliau yra didžiausios kliūtys didinant aukštojo mokslo svarbą tolesniam dirbančių asmenų profesiniam ar asmeniniam tobulėjimui . Aukštojo mokslo institucijos turėtų būtų skatinamos rengti lankstesnes mokymo programas, nustatyti lankstesnę paskaitų lankymo tvarką ir labiau pripažinti ankstesnį mokymąsi. Aukštasis mokslas privalo būti įtrauktas į visa apimančias nacionalines kvalifikacijų sistemas. Didesnė universitetų autonomija ir geresnis jų valdymas bei atskaitomybė yra itin svarbūs, kad jie galėtų suteikti galimybę mokytis netradiciniams besimokantiems asmenims ir turėtų įvairių finansavimo šaltinių. Universitetų ir verslo partnerystės [11] gali būti tinkamas būdas siekiant didinti privačiojo sektoriaus finansavimą ir padėti universitetams rengti darbo rinkos ir studentų poreikius labiau atitinkančias mokymo programas ir kvalifikacijas[12] (kaip numatyta iniciatyvoje „Nauji gebėjimai naujoms darbo rinkoms). 6. Tolesni veiksmai 6.1. Didinti ES bendradarbiavimą. Naujos strateginės programos įgyvendinimas Iš šios 2010 m. bendros ataskaitos matyti, kad kai kuriose svarbiose srityse padaryta pažanga ir kad Europos bendradarbiavimu prisidėta prie nacionalinių reformų[13]. Šioje ataskaitoje taip pat nustatytos svarbiausios problemos, visų pirma susijusios su visų bendrųjų gebėjimų įgijimu ir švietimo bei mokymo atvirumo ir aktualumo didinimu – tam būtina imtis tolesnių politinių veiksmų Europos ir nacionaliniu lygmenimis. Strateginėje programoje „ET 2020“ numatyti šių problemų sprendimo būdai. Tolesnė veikla šioje srityje – vienas iš 2009–2011 m. (pirmajam „ET 2020“ darbo ciklui) prioritetų, susijusių su iniciatyvos „Nauji gebėjimai naujoms darbo vietoms“ ir ES jaunimo strategijos įgyvendinimu[14]. 6.2. Bendrieji gebėjimai ir mokymasis visą gyvenimą Daugelyje šalių mokymo (visų pirma bendrojo lavinimo mokyklų) programos pertvarkomos remiantis bendrųjų gebėjimų metmenimis. Tačiau reikia labiau skatinti ir plačiau įgyvendinti naujus mokymo ir mokymosi metodus, siekiant užtikrinti, kad visi piliečiai galėtų pasinaudoti kokybiško mokymosi visą gyvenimą galimybėmis. - Reikia dėti daugiau pastangų siekiant užtikrinti, kad bendruosius gebėjimus įgytų asmenys, kuriems gresia pavojus nebaigti mokyklos . Reikėtų labiau sutelkti pastangas, teikiant papildomą finansavimą palankių sąlygų neturintiems besimokantiems asmenims, tenkinti specialiuosius švietimo poreikius bendrojo lavinimo mokyklose ar nustatyti tikslines priemones, kuriomis būtų siekiama užkirsti kelią ankstyvam mokyklos metimui. Didžiausią rūpestį kelia didėjantis prastai skaitančių asmenų skaičius. Nacionaliniu ir Europos lygmenimis būtina imtis visapusiškų veiksmų, apimančių visus mokymosi lygius (nuo ikimokyklinio ugdymo iki profesinio ir suaugusiųjų mokymo). - Taip pat reikia daugiau nuveikti siekiant parengti mokymo ir vertinimo metodus , atitinkančius gebėjimais grindžiamą metodą. Besimokantys asmenys turėtų įgyti ne tik žinių, bet ir atitinkamų įgūdžių ir požiūrį. Dar daugiau pastangų reikia dėti ugdant įvairiose srityse aktualius bendruosius gebėjimus, kurie itin svarbūs didinant kūrybiškumą, skatinant naujoves ir siekiant sėkmingai dalyvauti darbo rinkoje bei tapti visuomenės nariu. Tęstiniu bendrųjų ir specialybės dalykų mokytojų ir mokyklų vadovų kvalifikacijos kėlimu turėtų būti užtikrinama, kad jie įgis pedagoginių ir kitų gebėjimų, būtinų norint taikyti šį metodą. Tai pat svarbu siekti, kad mokytojo profesija taptų patrauklesnė. - Reikia gerinti gebėjimus, kurie yra būtini tolesniam mokymuisi ir darbo rinkai bei dažnai susiję. Tai reiškia, kad reikia toliau plėtoti bendraisiais gebėjimais grindžiamą metodą ne tik bendrojo lavinimo, profesinėse mokyklose ir suaugusiųjų mokymo institucijose, ir užtikrinti, kad aukštasis mokslas labiau atitiktų darbo rinkos poreikius. Tai taip pat reiškia, kad reikia plėtoti įvairiose srityse aktualių gebėjimų, įgūdžių ir požiūrio, kurie yra reikalingi galimybei gauti darbą ar tolesniam mokymuisi, vertinimo ir patvirtinimo būdus. Būtina rasti bendrą kalbą tarp švietimo ir mokymo bei darbo pasaulių, kad piliečiams ir darbdaviams būtų lengviau matyti, kaip bendrieji gebėjimai ir mokymosi rezultatai atitinka darbą ir profesiją. Be to, taip būtų palengvintas piliečių profesinis ir geografinis judumas. 6.3. Aktyvesnis partneryste grindžiamo metodo naudojimas Siekiant didinti piliečių gebėjimus ir padėti jiems pasirengti ateičiai, būtina, kad švietimo ir mokymo sistemos taptų atviresnės ir labiau susijusios su išoriniu pasauliu. - Visais lygmenimis reikėtų stiprinti švietimo institucijų ir išorės šalių, visų pirma darbo rinkos, partnerystę. Į partnerystę reikėtų įtraukti švietimo ir mokymo specialistus, įmones, pilietinės visuomenės organizacijas, nacionalines ir regionines valdžios institucijas, numatant bendrą darbotvarkę ir atsižvelgiant į mokymosi visą gyvenimą perspektyvą. Tokia partnerystė taip pat suteiktų naujų judumo mokymosi tikslais galimybių. - Būtina rasti daugiau būdų skatinti aukštojo mokslo institucijas suteikti daugiau galimybių netradiciniams besimokantiems asmenims ir palankų sąlygų neturinčioms grupėms mokytis, įskaitant partnerystę su išorės veikėjais. - Reikėtų suteikti daugiau ir geresnių galimybių besimokantiems asmenims įgyti praktinės patirties ir geriau suvokti profesinį, pilietinį ir kultūrinį gyvenimą. Todėl mokymuisi darbo vietoje, gamybinei praktikai ir savanoriškai veiklai turėtų būti teikiama daugiau svarbos ne tik profesinėse ir suaugusiųjų mokyklose, bet ir bendrojo lavinimo mokyklose ir aukštojo mokslo institucijose. - Rengiant ir įgyvendinant mokymosi visą gyvenimą strategijas, reikėtų įtraukti suinteresuotąsias šalis ir mokymo paslaugų teikėjus bei bendradarbiauti ne tik su švietimo ir mokymo politikos sektorių atstovais. 6.4. Mokymo ir švietimo svarba ES strategijai po 2010 m. Siekiant įveikti ekonomikos krizę, itin svarbios yra investicijos į švietimą ir mokymą, kurios yra ilgalaikių struktūrinių reformų dalis ir kuriomis siekiama sumažinti tiesioginį socialinį poveikį. Europos sėkmė pasaulinėje konkurencijoje labiau nei bet kada anksčiau priklauso nuo jos įgūdžių ir gebėjimų kurti naujoves bei greito perėjimo prie mažai anglies dioksido išskiriančių technologijų ir žinių ekonomikos. Būtina didinti žinių trikampiu grindžiamo švietimo ir mokymo svarbą. Naujovės ir augimas bus lėti, jei jie nebus grindžiami žiniomis, įgūdžiais ir gebėjimais, kuriais nuo ankstyvo amžiaus skatinami talentai ir kūrybiškumas ir kurie tobulinami visą gyvenimą. Siekiant, kad visi asmenys įgytų įgūdžių, būtinų ne tik darbo rinkai, bet ir socialinei įtraukčiai bei aktyviam pilietiškumui, yra itin svarbu kokybiškomis švietimo ir mokymo programomis užtikrinti mokymosi visą gyvenimą ir judumo galimybes. Strateginė programa „ET 2020“ ir iniciatyva „Nauji gebėjimai naujoms darbo vietoms“ sudarys pagrindinę būsimos augimo ir užimtumo strategijos dalį ir jomis bus itin prisidėta siekiant šio bendro tikslo. [1] OL C 142, 2002 6 14, p. 1. [2] OL C 119, 2009 5 28, p. 2. [3] SEC(2009) 1598 ir SEC(2009) 1616. [4] OL L 394, 2006 12 30, p. 10. [5] COM(2008) 868. [6] OL L 394, 2006 12 30, p. 10 [7] EBPO (2009 m.). [8] COM(2007) 558 ir OL C 140, 2008 6 6, p. 10. [9] Žr. SEC(2009) 1616, 1 skyriaus 1.2 diagramą. [10] OL C 155, 2009 7 8, p. 1. [11] COM(2009) 158. [12] Žr. „Eurobarometro“ apklausą Nr. 260. [13] Taip pat žr. SEC(2009) 1598. [14] COM(2009) 200.