[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.12.21 KOM(2010) 799 galutinis 2010/0385 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio rinkų organizavimas ir specialiosios tam tikriems žemės ūkio produktams taikomos nuostatos (vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS - Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Pasiūlymo tikslas – suderinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007[1] dėl vieno bendro rinkų organizavimo su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 290 ir 291 straipsniais nustatytų Komisijos deleguotųjų ir įgyvendinimo įgaliojimų atskyrimu. Be to, išsamumo tikslais į šį pasiūlymą įeina Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 pakeitimų pasiūlymai, kuriuos Komisija atskirai jau pateikė Europos Parlamentui ir Tarybai, todėl padidintos visų suinteresuotųjų šalių galimybės susipažinti su vienu bendru rinkos organizavimu ir jį suprasti. - Bendrosios aplinkybės Deleguotieji ir įgyvendinimo įgaliojimai SESV 290 ir 291 straipsniuose aiškiai atskirti Komisijai deleguoti įgaliojimai priimti įstatymo galios neturinčius teisės aktus ir Komisijai suteikti įgaliojimai priimti įgyvendinimo aktus. - Pagal SESV 290 straipsnį teisės aktų leidėjui suteikiama galimybė Komisijai deleguoti įgaliojimą priimti visuotinai taikomus įstatymo galios neturinčius teisės aktus, kuriais papildomos ar iš dalies keičiamos neesminės įstatymo galią turinčio teisės akto nuostatos. Tokiu būdu Komisijos priimti teisės aktai Sutartyje vadinami deleguotais teisės aktais (290 straipsnio 3 dalis). - SESV 291 straipsniu reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi visų nacionalinės teisės priemonių, būtinų teisiškai privalomiems Sąjungos aktams įgyvendinti. Kai tie teisės aktai turi būti įgyvendinami vienodomis sąlygomis, jais Komisijai gali būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Tokiu būdu Komisijos priimti teisės aktai Sutartyje vadinami įgyvendinimo aktais (291 straipsnio 4 dalis). Siūlomas Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 suderinimas su naujais reikalavimais, nustatytais SESV 290 ir 291 straipsniais, grindžiamas tiksliu esamų Komisijos įgaliojimų pagal Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007 skirstymu į deleguotuosius ir įgyvendinimo įgaliojimus; tai atlikta atsižvelgiant į Komisijos priimamas įgyvendinimo priemones pagal esamus jos įgaliojimus. Šio proceso rezultatas – Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 pakeitimo pasiūlymo projektas. Šiuo projektu teisės aktų leidėjui suteikiamas įgaliojimas nustatyti bendro žemės ūkio rinkų organizavimo pagrindus. Teisės aktų leidėjas nustato bendras bendro rinkų organizavimo gaires ir bendruosius principus, kuriais grindžiamas bendras rinkų organizavimas. Pavyzdžiui, teisės aktų leidėjas nustato rinkos intervencinių priemonių, gamybos ribojimo sistemų ir pagalbos schemų tikslus. Lygiai taip pat teisės aktų leidėjas nustato importo ir eksporto licencijų sistemos kūrimo principą, esminius su prekyba ir gamyba susijusių taisyklių aspektus ir sankcijų taikymo, išmokų sumažinimo ir jų panaikinimo principą. Be to, teisės aktų leidėjas numato specialiąsias atskiriems sektoriams taikomas nuostatas. Pagal SESV 290 straipsnį teisės aktų leidėjas suteikia Komisijai įgaliojimus papildyti arba pakeisti tam tikras neesmines jo programos nuostatas. Todėl Komisijos deleguotu teisės aktu galima nustatyti papildomas nuostatas, būtinas tinkamam teisės aktų leidėjo nustatyto bendro rinkų organizavimo veikimui užtikrinti. Pavyzdžiui, Komisija priima deleguotus teisės aktus, kad nustatytų ūkio subjektų dalyvavimo programoje sąlygas, išdavus licenciją atsirandančius įpareigojimus, taip pat, jei reikia, priklausomai nuo ekonominės situacijos, nustato, ar išduodant licencijas reikia pateikti garantiją. Lygiai taip pat teisės aktų leidėjas Komisijai deleguoja įgaliojimą priimti produktų atitikties rinkos intervencijos taikymo reikalavimams nustatymo priemones. Be to, Komisija gali priimti deleguotus teisės aktus dėl apibrėžčių. Pagal SESV 291 straipsnį valstybės narės atsakingos už teisės aktų leidėjo nustatytos sistemos įgyvendinimą. Tačiau reikia užtikrinti vienodą sistemos įgyvendinimą valstybėse narėse. Todėl pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį teisės aktų leidėjas Komisijai suteikia įgyvendinimo įgaliojimus, susijusius su vienodomis bendro rinkų organizavimo įgyvendinimo sąlygomis ir bendra patikrų, kurias atlieka valstybės narės, sistema. Tarybos įgaliojimai pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį SESV 43 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, patvirtina priemones dėl kainų, rinkliavų, pagalbos ir kiekybinių apribojimų nustatymo (...)“. Ši nuostata yra SESV 43 straipsnio 2 dalies, kuria reikalaujama, kad „nustatant ... bendro žemės ūkio rinkų organizavimo formą ir kitas nuostatas, kurių reikia bendros žemės ūkio politikos tikslams pasiekti“ būtų taikoma įprasta teisėkūros procedūra, išimtis. Šios nuostatos atspindi bendrą Lisabonos sutarties tendenciją, pagal kurią įprasta teisėkūros procedūra tapo standartine ES teisės aktų priėmimo procedūra. Kadangi SESV 43 straipsnio 3 dalis yra išimtis, ją reikia aiškinti ribotai, siekiant užtikrinti, kad teisės aktų leidėjas galėtų naudotis savo teisės aktų leidybos prerogatyvomis pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį. Šios prerogatyvos, be kita ko, yra bendros žemės ūkio politikos esminių aspektų reglamentavimas ir politinių sprendimų, kuriais nustatoma jos struktūra, priemonės ir poveikis, priėmimas. Šiomis aplinkybėmis SESV 43 straipsnio 3 dalyje nustatyta speciali procedūra turėtų būti taikoma tik kai toje nuostatoje nurodytas klausimas nėra esminių politikos sprendimų, kuriuos pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį gali priimti tik teisės aktų leidėjas, dalis. Todėl, kai toks klausimas neatsiejamas nuo sprendimų, kuriuos turi priimti teisės aktų leidėjas, politinės esmės, SESV 43 straipsnio 3 dalis neturėtų būti taikoma. Todėl pasiūlymas grindžiamas šiais principais: - Sprendimus dėl BŽŪP struktūrinių parametrų ir esminių aspektų priimti gali tik teisės aktų leidėjas (Europos Parlamentas ir Taryba). Pavyzdžiui, valstybės intervencija (įskaitant Komisijos atliekamo tam tikrų intervencinių kainų nustatymo konkurso tvarka sistemą) ir pieno bei cukraus kvotų schemos, nustatytos Reglamentu Nr. 1234/2007, ir toliau turėtų priklausyti teisės aktų leidėjo kompetencijai, nes šie aspektai neatsiejami nuo teisės aktų leidėjo nustatytos schemos turinio apibrėžimo ir šios sistemos ribų. - SESV 43 straipsnio 3 dalyje nurodytas priemones dėl kainų, rinkliavų, pagalbos ir kiekybinių apribojimų nustatymo, kurios nepriklauso SESV 43 straipsnio 2 dalies taikymo sričiai, priima Taryba. Remdamasi SESV 43 straipsnio 3 dalimi, Komisija pateikia reglamento pasiūlymą, susijusį su 21 straipsnio nuostatomis dėl privalomos pagalbos už privatų sviesto sandėliavimą teikimo sąlygų, 99 straipsnio nuostatomis dėl cukraus sektoriaus gamybos grąžinamųjų išmokų, 101 ir 102 straipsnių nuostatomis dėl pagalbos pieno ir pieno produktų sektoriuje, 108 straipsnio nuostatomis dėl pieno produktų tiekimo moksleiviams, 155 straipsnio nuostatomis dėl pagalbos šilkaverpių sektoriuje, 273 straipsnio nuostatomis dėl eksporto grąžinamųjų išmokų ir 281 straipsnio nuostatomis dėl gyvų augalų minimalių eksporto kainų. Šių nuostatų atžvilgiu siūlomuose reglamentuose bus numatyta, kad pagalbos, eksporto grąžinamųjų išmokų ir minimalių eksporto kainų nustatymo sąlygas turėtų nustatyti Taryba pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį ir kad tokios pagalbos, grąžinamųjų išmokų ir kainų dydžius turėtų nustatyti Komisija įgyvendinimo aktais. SESV 43 straipsnio 3 dalis yra autonominis pagrindas, pagal kurį Taryba priima teisės aktus. Tačiau siekiant aiškumo ( à titre déclaratoire ), kai taikytina SESV 43 straipsnio 3 dalis, pasiūlyme daroma aiški nuoroda į tą sąlygą kiekvienoje atitinkamoje vieno BRO nuostatoje. Komisija pasiūlymus, kuriuos reikia pateikti atsižvelgiant į SESV 43 straipsnio 3 dalį, Tarybai pateiks deramu laiku. - Pasiūlymo srityje galiojančios nuostatos Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 290 ir 291 straipsniai. - Derėjimas su kitomis Sąjungos politikos sritimis ir tikslais Netaikoma. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS REZULTATAI IR POVEIKIO VERTINIMAS - Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis - Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas Konsultacijų su suinteresuotosiomis šalimis ar nepriklausomo tyrimo neprireikė, nes pasiūlymas suderinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007 su Lisabonos sutartimi yra tarpinstitucinis klausimas, taikomas visiems Tarybos reglamentams. - Poveikio vertinimas Poveikio vertinimo neprireikė, nes pasiūlymas suderinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007 su Lisabonos sutartimi yra tarpinstitucinis klausimas, taikomas visiems Tarybos reglamentams. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI - Siūlomų veiksmų santrauka Nustatyti Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1234/2007 Komisijai suteikiamus deleguotuosius ir įgyvendinimo įgaliojimus ir nustatyti atitinkamą deleguotų teisės aktų ir įgyvendinimo aktų priėmimo procedūrą. Į šį pasiūlymą įtrauktas toliau nurodytų pasiūlymų turinys: i) lapkričio 23 d. Europos Parlamento teisėkūros rezoliucijos dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 (vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamento) nuostatos dėl pagalbos, teikiamos pasinaudojant Vokietijos alkoholio monopolija, pasiūlymo (COM(2010) 336 galutinis); ii) Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 1234/2007 dėl maisto skirstymo labiausiai nepasiturintiems Sąjungos asmenims, pasiūlymo (COM(2010) 486 galutinis); iii) pasiūlymo iš dalies keisti Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatas dėl prekybos standartų [darbotvarkės planavimo nuoroda 2010/AGRI/010]; iv) pasiūlymo iš dalies keisti Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatas, susijusias su sutartiniais santykiais pieno ir pieno produktų sektoriuje [darbotvarkės planavimo nuoroda 2010/AGRI/026]. - Teisinis pagrindas SESV 42 straipsnio pirma pastraipa ir 43 straipsnio 2 dalis. - Subsidiarumo principas Žemės ūkio politika priskiriama bendrai ES ir valstybių narių kompetencijai. Tai reiškia, kad, kol ES nepriima šio sektoriaus teisės aktų, taikoma valstybių narių kompetencija. Šiuo pasiūlymu vienas bendras rinkų organizavimas tik pritaikomas prie Lisabonos sutartyje nustatytų reikalavimų. Todėl šis pasiūlymas nedaro poveikio galiojančiam Sąjungos metodui. - Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą. - Pasirinkta priemonė Pasiūlyta priemonė – Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas. Kitos priemonės būtų netinkamos dėl šios priežasties: atsižvelgiant į BŽŪP pobūdį ir jos valdymo reikalavimus, tiesioginis taikymas yra būtina BŽŪP teisės aktų savybė. 4. poveikis biudžetui Įgyvendindama šią priemonę Sąjunga nepatirs jokių papildomų išlaidų. 5. PAPILDOMA INFORMACIJA - Supaprastinimas Šiuo pasiūlymu bus padidinta galimybė suprasti bendrą bendrą rinkų organizavimą ir su juo susipažinti, nes padaryta didelių Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 pakeitimų. 2010/0385 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio rinkų organizavimas ir specialiosios tam tikriems žemės ūkio produktams taikomos nuostatos (vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 42 straipsnio pirmą pastraipą ir 43 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą[2], perdavus įstatymo galią turinčio teisės akto projektą nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[3], laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros[4], kadangi: 1. 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1234/2007, nustatantis bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas („Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas“)[5], buvo keletą kartų keičiamas. Įsigaliojus Lisabonos sutarčiai reikia padaryti kitų pakeitimų, kad Europos Parlamentui ir Tarybai suteikti įgaliojimai ir visų pirma Komisijai suteikti įgaliojimai būtų suderinti su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – Sutartis) 290 ir 291 straipsniais. Atsižvelgiant į šių pakeitimų taikymo sritį, tikslinga panaikinti Reglamentą (EB) Nr. 1237/2007 ir jį pakeisti nauju Vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentu. Techninio paprastinimo sumetimais 1972 m. gegužės 2 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 922/72, nustatantį bendrąsias pagalbos šilkaverpiams suteikimo 1972–1973 auginimo metams taisykles[6], tikslinga įtraukti į šį reglamentą. Todėl Reglamentas (EEB) Nr. 922/72 taip pat turėtų būti panaikintas. 2. Pagal Sutarties 43 straipsnį 3 dalį Taryba patvirtina kainų, rinkliavų, pagalbos ir kiekybinių apribojimų nustatymo priemones. Siekiant aiškumo, tuo atveju, kai taikoma Sutarties 43 straipsnio 3 dalis, šiame reglamente turėtų būti aiškiai nurodyta, kad tvirtindama priemones Taryba vadovausis minėta nuostata. 3. Į šį reglamentą turėtų būti įtrauktos visos pagrindinės vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo nuostatos. Nustatant kainas, rinkliavas, pagalbą ir kiekybinius apribojimus tam tikrais atvejais būtinai atsižvelgiama į šias pagrindines nuostatas. 4. Komisija turėtų būti įgaliota priimti deleguotus teisės aktus pagal Sutarties 290 straipsnį, kad galėtų papildyti ar iš dalies keisti tam tikras neesmines šio reglamento nuostatas. Reikėtų nustatyti nuostatas, kurių atžvilgiu tokie įgaliojimai gali būti taikomi, taip pat sąlygas, kurioms esant būtų galima pasinaudoti minėtais įgaliojimais. 5. Skubos tvarka turėtų būti taikoma išskirtiniais atvejais, jei pasirodytų, kad tai yra būtina siekiant veiksmingai ir efektyviai reaguoti į rinkos sutrikdymo pavojų arba rinkos sutrikimų atvejais. Skubos tvarka turėtų būti taikoma pagrįstai ir turėtų būti tiksliai įvardyti jos taikymo atvejai. 6. Pagal Sutarties 291 straipsnį valstybės narės turėtų būti atsakingos už šiuo reglamentu nustatyto bendro žemės ūkio rinkų organizavimo (toliau – BRO) įgyvendinimą. Siekiant užtikrinti vienodą BRO įgyvendinimą valstybėse narėse ir išvengti nesąžiningos ūkio subjektų konkurencijos ar diskriminacijos, Komisijai turėtų būti sudarytos sąlygos priimti įgyvendinimo aktus pagal Sutarties 291 straipsnio 2 dalį. Todėl pagal minėtą nuostatą Komisijai turėtų būtų suteikti įgyvendinimo įgaliojimai, visų pirma susiję su vienodomis rinkos intervencinių priemonių taikymo, pagalbos schemų įgyvendinimo ir prekybos bei gamybos, taip pat prekybos su trečiosiomis valstybėmis taisyklių taikymo sąlygomis. Komisija taip pat turėtų nustatyti būtiniausias valstybių narių atliekamų patikrų skiriamąsias ypatybes. 7. Be to, siekiant užtikrinti vienu BRO nustatytų schemų veiksmingumą, Komisijai turėtų būti suteikti būtini įgaliojimai, susiję su rinkos valdymo priemonėmis ir kasdienėmis valdymo užduotimis. Siekiant užtikrinti sklandų vieno BRO veikimą, Komisijai taip pat turėtų būti suteikti įgaliojimai reguliuoti tam tikrus labiau techninio pobūdžio klausimus ir priimti pranešimų, informacijos ir ataskaitų teikimo taisykles, taip pat procedūras ir techninius kriterijus, susijusius su rinkos rėmimo priemonių reikalavimus atitinkančiais produktais ir ūkio subjektais. Be to, siekdama užtikrinti tinkamą BRO veikimą, Komisija visų pirma turėtų nustatyti datas, laiko terminus, operacinius įvykius, lemiančius taikytiną valiutos keitimo kursą, tipinius laikotarpius ir palūkanų normas, o pagalbos schemų atveju Komisija turėtų būti teisiškai įgaliota visų pirma nustatyti pagalbos dydį ir priimti programų valdymo, stebėsenos ir vertinimo, taip pat informavimo apie išmokėtos pagalbos naudą taisykles ir su socialinių schemų planų įgyvendinimu susijusias taisykles. Komisija turėtų būti įgaliota nustatyti su pagalbos išmokomis ir išankstinėmis pagalbos išmokomis susijusią tvarką. 8. Be to, siekiant įgyvendinti vieno BRO tikslus ir laikytis jo principų, Komisija turėtų būti įgaliota priimti taisykles, be kita ko, susijusias su schemų, kuriomis siekiama riboti pieno, cukraus ir vyno gamybą, valdymu, taip pat su patikromis susijusias taisykles, nustatyti užstato dydį ir su neteisėtų išmokų susigrąžinimu susijusias taisykles bei tvarką ir priimti su rinkos rėmimu susijusių sutarčių sudarymo taisykles. 9. Vyno sektoriuje Komisija taip pat turėtų būti įgaliota užtikrinti, kad paraiškos, susijusios su kilmės vietos nuorodomis, geografinėmis nuorodomis ir tradiciniais terminais, atitiktų šiame reglamente nustatytus reikalavimus ir taip visoje Sąjungoje būtų užtikrintas vienodas reikalavimų taikymas. Komisijai turėtų būti suteikta kompetencija priimti visas būtinas vyno sektoriaus produktų pateikimo ir ženklinimo taisykles, susijusias su tų produktų pateikimo ir ženklinimo tvarka, pranešimais ir techniniais kriterijais. 10. Siekiant užtikrinti, kad būtų įgyvendinti šiuo reglamentu nustatytos teisinės sistemos tikslai, Komisijai taip pat turėtų būti suteikti įgaliojimai nuolat vykdyti stebėseną, susijusią su tam tikra gamintojų organizacijų, gamintojų grupių, tarpšakinių organizacijų ir ūkio subjektų organizacijų veikla. Be to, siekiant išsaugoti pagal vieną BRO nustatytą struktūrą ir jos esminius kriterijus, Komisijai turėtų būti suteikta kompetencija priimti visas būtinas taisykles, susijusias su išskirtinėmis rinkos priemonėmis ir išskirtinėmis valdymo priemonėmis skubioms ir nenumatytoms problemoms vienoje ar daugiau valstybių narių spręsti. 11. Jei aiškiai nenumatyta kitaip, Komisija tuos įgyvendinimo aktus turėtų priimti pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. XX/XXXX [ reglamento pavadinimas ] nuostatas. 12. Tam tikrų šiame reglamente numatytų priemonių atveju, kai reikia imtis skubių veiksmų arba konkrečiomis situacijomis, kuriomis netaikoma teisė veikti savo nuožiūra, bet paprasčiausiai taikomos bendrosios nuostatos, Komisija turėtų būti įgaliota, priimti įgyvendinimo aktus nepadedant komitetui. 13. Be to, Komisija turėtų būti įgaliota vykdyti tam tikras administracines arba valdymo užduotis, dėl kurių nereikia priimti deleguotų teisės aktų arba įgyvendinimo aktų. 14. Keičiant dabartinį reglamentą nauju Vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentu neturėtų būti ginčijami per daugelį metų bendros žemės ūkio politikos (toliau – BŽŪP) srityje priimti politiniai sprendimai. Todėl pagrindinis šio reglamento tikslas turėtų būti suderinti Komisijai suteiktus įgaliojimus su Sutartimi. Juo neturėtų būti panaikintos ar pakeistos esamos nuostatos, kurios turi galiojantį pagrindą, išskyrus atvejus, kai tos nuostatos yra pasenusios, nei numatytos naujos taisyklės ar priemonės. Šis principas netaikomas maisto produktų paskirstymui labiausiai nepasiturintiems Sąjungos asmenims ir pagalbai, teikiamai pagal Vokietijos alkoholio monopolijos sistemą. Nuostatos dėl prekybos standartų atspindi pasiūlymus, pateiktus atliekant išsamią kokybės politikos apžvalgą. 15. Nustatant grūdų, ryžių, cukraus, sausųjų pašarų, sėklų, alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių, linų ir kanapių, vaisių ir daržovių, bananų, pieno ir pieno produktų ir šilkaverpių prekybos metus turėtų būti atsižvelgiama į kiekvieno iš tų produktų biologinį gamybos ciklą. 16. Siekiant stabilizuoti rinkas ir užtikrinti deramą žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės gyvenimo lygį, skirtinguose sektoriuose sukurta diferencijuota kainų palaikymo sistema ir kartu nustatytos tiesioginės paramos schemos, atsižvelgiant į skirtingus kiekvieno iš šių sektorių poreikius ir į skirtingų sektorių tarpusavio priklausomybę. Tos priemonės – tai valstybės intervencija arba, tam tikrais atvejais, pagalbos išmokos už privatų grūdų, ryžių, cukraus, alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių, galvijienos, pieno ir pieno produktų, kiaulienos, ožkienos ir avienos sektorių produktų sandėliavimą. Todėl atsižvelgiant į vėlesnių Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 pakeitimų, visų pirma padarytų 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 72/2009 dėl bendros žemės ūkio politikos pakeitimų, iš dalies keičiančiu reglamentus (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 320/2006, (EB) Nr. 1405/2006, (EB) Nr. 1234/2007, (EB) Nr. 3/2008 ir (EB) Nr. 479/2008 bei panaikinančiu reglamentus (EEB) Nr. 1883/78, (EEB) Nr. 1254/89, (EEB) Nr. 2247/89, (EEB) Nr. 2055/93, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 2596/97, (EB) Nr. 1182/2005 ir (EB) Nr. 315/2007[7], tikslus ir remiantis pateiktais argumentais, reikia ir toliau taikyti kainų palaikymo priemones, jeigu jos buvo numatytos anksčiau parengtose priemonėse, nedarant esminių pakeitimų, palyginti su ankstesne teisine padėtimi. 17. Siekiant aiškumo ir skaidrumo tas priemones reglamentuojančios nuostatos turėtų turėti bendrą struktūrą, tačiau kartu turėtų būti išlaikyta kiekviename sektoriuje vykdoma politika. Tuo tikslu tikslinga skirti referencines kainas ir intervencines kainas. 18. Pagal grūdų, galvijienos ir pieno bei pieno produktų bendro rinkų organizavimo nuostatas Taryba, laikydamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 37 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos, buvo įgaliota keisti kainų lygį. Atsižvelgiant į kainų sistemų jautrumą, turi būti aiškiai nustatyta, kad Sutarties 43 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė keisti kainų lygius taikoma visiems sektoriams, kuriems taikomas šis reglamentas. 19. Standartinių savybių baltajam ir žaliaviniam cukrui turėtų būti nustatytos referencinės kainos. Tokios standartinės savybės turėtų būti vidutinės tipinės Sąjungoje pagaminto cukraus savybės, apibrėžtos remiantis cukraus prekyboje taikomais kriterijais. Be to, turėtų būti numatyta galimybė standartines savybes peržiūrėti, visų pirma atsižvelgiant į komercinius poreikius ir techninės analizės raidą. 20. Siekiant užtikrinti patikimą informaciją apie Sąjungos cukraus rinkos kainas, šiame reglamente turėtų būti numatyta pranešimų apie kainas teikimo sistema, kuria remiantis turėtų būti nustatomi baltojo cukraus rinkos kainų lygiai. 21. Remiantis pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 72/2009, grūdų, ryžių, sviesto ir nugriebto pieno miltelių intervencinė sistema taikoma tik tam tikrais metų laikotarpiais. Valstybės intervencijos taikymo galvijienos sektoriuje pradžia ir pabaiga turėtų priklausyti nuo tam tikro laikotarpio rinkos kainų lygių. 22. Kainos, kurioms esant turėtų būti vykdomas valstybės intervencinis supirkimas, praeityje buvo sumažintos pagal grūdų, ryžių ir galvijienos bendrą rinkų organizavimą ir jos buvo nustatytos kartu su tuose sektoriuose pradėtomis taikyti tiesioginės paramos schemomis. Todėl pagal tas schemas skiriama pagalba ir intervencinės kainos yra glaudžiai susijusios. Pieno ir pieno produktų sektoriaus produktų kainų lygis buvo nustatytas siekiant skatinti atitinkamų produktų vartojimą ir gerinti jų konkurencingumą. Šie politiniai sprendimai ir toliau galioja. 23. Šiame reglamente turėtų būti numatyta galimybė realizuoti vykdant valstybės intervenciją supirktus produktus. Tokių priemonių turėtų būti imtasi taip, kad būtų išvengta rinkos sutrikimų ir kad būtų užtikrintos vienodos galimybės įsigyti prekių bei lygios pirkėjų teisės. 24. Vieni iš Sutarties 39 straipsnio 1 dalyje nustatytų BŽŪP tikslų yra stabilizuoti rinkas ir užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas. Daugelį metų vykdoma maisto skirstymo programa padėjo sėkmingai įgyvendinti abu šiuos tikslus. Ji turėtų ir toliau padėti užtikrinti, kad būtų įgyvendinti BŽŪP ir sanglaudos politikos tikslai. Tačiau dėl vėlesnių BŽŪP reformų palaipsniui mažėjo intervencinės atsargos ir turimų produktų asortimentas. Todėl rinkoje įsigyti produktai taip pat turėtų tapti nuolatiniu tiekimo pagal programą šaltiniu. 25. Siekiant užtikrinti patikimą biudžeto valdymą ir pasinaudoti visa taikant Sąjungos schemos sanglaudos aspektą gaunama nauda, reikėtų nustatyti aukščiausią Sąjungos pagalbos ribą ir numatyti galimybę valstybėms narėms prisidėti prie maisto skirstymo programų finansavimo. Be to, remiantis įgyta patirtimi matyti, kad reikėtų nustatyti ilgesnės trukmės schemos įgyvendinimo perspektyvą. Todėl Komisija turėtų nustatyti schemos įgyvendinimo trejų metų planus, o valstybės narės turėtų parengti nacionalines maisto paskirstymo programas, kuriose išdėstytų savo schemos įgyvendinimo tikslus ir prioritetus, įskaitant maistingumo aspektus. Be to, siekdamos užtikrinti, kad trejų metų planas būtų įgyvendinamas pagal taikomas taisykles, valstybės narės turėtų vykdyti atitinkamas administracines ir fizines patikras ir, nustačiusios pažeidimų, taikyti nuobaudas. 26. Siekdama užtikrinti, kad maisto paskirstymo labiausiai nepasiturintiems asmenims schema būtų taikoma skaidriai, darniai ir veiksmingai, Komisija turėtų priimti trejų metų planų tvirtinimo ir peržiūros procedūras ir tuos planus tvirtinti bei, jei reikia, peržiūrėti. Komisija taip pat turėtų priimti nuostatas dėl papildomų aspektų, kurie turi būti įtraukti į trejų metų planus, produktų tiekimo taisykles, intervencinių produktų paėmimui, ir, be kita ko, valstybių narių keitimuisi produktais taikytinas procedūras ir laiko terminus, taip pat su nacionalinių maisto paskirstymo programų ir metinių įgyvendinimo ataskaitų forma susijusias taisykles. Siekdama užtikrinti, kad trejų metų planai valstybėse narėse būtų įgyvendinami vienodai, Komisija turėtų patvirtinti tvarką, pagal kurią būtų kompensuojamos labdaros organizacijų, kurias valstybės narės laiko atitinkančiomis reikalavimus, patirtos išlaidos, įskaitant laiko terminus ir finansines ribas, taip pat priimti kvietimo dalyvauti konkurse sąlygas ir maisto produktams bei jų tiekimui taikomas sąlygas. Be to, reikėtų priimti taisykles, pagal kurias būtų nustatyti valstybėms narėms taikomi įpareigojimai, susiję su patikromis, mokėjimo tvarka ir galutiniais terminais, taip pat išmokų sumažinimu reikalavimų nesilaikymo atvejais, ir atskaitomybės nuostatas ir užduotis, kurias turi vykdyti nacionalinės intervencinės įstaigos, įskaitant valstybių narių keitimosi produktais atvejais. 27. Siekiant prisidėti prie pieno rinkos subalansavimo ir rinkos kainų stabilizavimo, šiame reglamente numatoma skirti pagalbą už privatų tam tikrų sviesto produktų sandėliavimą. Be to, Komisija turėtų būti įgaliota nuspręsti dėl pagalbos už privatų baltojo cukraus, tam tikrų rūšių alyvuogių aliejaus, tam tikrų galvijienos produktų, kiaulienos, avienos ir ožkienos sandėliavimą skyrimo. 28. Sąjungos skerdenų klasifikavimo skalės galvijienos, kiaulienos, avienos ir ožkienos sektoriuose yra labai svarbios kainų registravimui ir intervencinių priemonių taikymui tuose sektoriuose. Be to, jomis siekiama padidinti rinkos skaidrumą. 29. Dėl laisvo judėjimo apribojimų, atsirandančių taikant kovai su gyvūnų ligų plitimu skirtas priemones, vienos ar daugiau valstybių narių tam tikrų produktų rinkose galėtų kilti sunkumų. Patirtis rodo, kad dideli rinkos sutrikimai, pavyzdžiui, smarkiai sumažėjęs vartojimas ar kainos, gali būti susiję su vartotojų pasitikėjimo praradimu dėl pavojaus visuomenės ar gyvūnų sveikatai. 30. Galvijienai, pienui ir pieno produktams, kiaulienai, avienai ir ožkienai, kiaušiniams ir paukštienai taikomos išskirtinės rinkos rėmimo priemonės turėtų būti tiesiogiai susijusios su sveikatos ir veterinarijos priemonėmis, priimtomis siekiant kovoti su ligų plitimu, arba taikomos tuoj pat po jų. Jų turėtų būti imamasi valstybių narių prašymu, kad atitinkamose rinkose būtų išvengta didelių sutrikimų. 31. Reikėtų numatyti, kad Komisijai būtų suteikta galimybė priimti specialias intervencines priemones, jei pasirodytų, kad tai būtina siekiant veiksmingai ir efektyviai reaguoti į grūdų sektoriaus rinkos sutrikdymo pavojų ir išvengti didelio masto valstybės intervencijos taikymo tam tikrų Sąjungos regionų ryžių sektoriuje arba kompensuoti dėl stichinių nelaimių atsiradusį žaliavinių ryžių trūkumą. 32. Turėtų būti nustatyta standartinės kokybės, kuri turėtų būti apibrėžta, kvotinių runkelių minimali kaina, kad būtų užtikrintas deramas Sąjungos cukrinių runkelių ir cukranendrių augintojų gyvenimo lygis. 33. Deramai cukraus gamybos įmonių ir cukrinių runkelių augintojų teisių ir įpareigojimų pusiausvyrai užtikrinti reikalingos specialios priemonės. Todėl turėtų būti nustatytos standartinės tarpšakinius susitarimus reglamentuojančios nuostatos. 34. Dėl skirtingos gamtinės, ekonominės ir techninės padėties sunku nustatyti visoje Sąjungoje vienodas cukrinių runkelių supirkimo sąlygas. Cukrinių runkelių augintojų asociacijos ir cukraus gamybos įmonės jau yra sudariusios tarpšakinius prekybos susitarimus. Todėl bendrosiose nuostatose turėtų būti apibrėžtos tik cukrinių runkelių augintojams ir cukraus pramonei reikalingos minimalios garantijos, būtinos sklandžiam cukraus rinkos veikimui užtikrinti, tarpšakiniuose prekybos susitarimuose paliekant galimybę taikyti nuo tam tikrų taisyklių leidžiančias nukrypti nuostatas. 35. Šiame reglamente turėtų būti numatytas gamybos mokestis, kuris, siekiant prisidėti prie patirtų išlaidų finansavimo, yra numatytas cukraus sektoriuje. 36. Siekiant išlaikyti cukraus rinkų struktūrinę pusiausvyrą, kuriai būdingas kainų lygis, artimas referencinei kainai, reikėtų numatyti galimybę nuspręsti pašalinti cukrų iš rinkos tokiam laikui, kurio reikia, kad joje vėl nusistovėtų pusiausvyra. 37. Gyvų augalų, galvijienos, kiaulienos, avienos ir ožkienos, kiaušinių ir paukštienos atveju turėtų būti numatyta galimybė priimti tam tikras pasiūlos pritaikymo prie rinkos reikalavimų palengvinimo priemones. Tokios priemonės gali padėti stabilizuoti rinkas ir užtikrinti tinkamą atitinkamos žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės gyvenimo lygį. 38. Cukraus sektoriuje taikomi kiekybiniai gamybos apribojimai – esminė rinkos politikos priemonė. Ir toliau išlieka priežastys, dėl kurių Bendrija anksčiau cukraus sektoriuje nustatė gamybos kvotų sistemą. 39. Pagal šį reglamentą taikant cukraus kvotų sistemą visų pirma turėtų būti išlaikytas teisinis kvotų statusas, kadangi, remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika, kvotų sistema yra cukraus sektoriaus rinkos reguliavimo mechanizmas, skirtas užtikrinti, kad būtų pasiekti viešojo intereso tikslai. 40. Šiame reglamente turėtų būti numatyta galimybė patikslinti cukraus kvotas, kad jos atspindėtų valstybių narių sprendimus, susijusius su nacionalinių kvotų perskirstymu. 41. Atsižvelgiant į tai, kad kvotų taikymo laikotarpiu perdirbimo pramonės ir runkelių bei cukranendrių auginimo struktūrinio koregavimo klausimais būtina numatyti tam tikrą nacionalinį lankstumą, turėtų būti numatyta galimybė valstybėms narėms laikantis tam tikrų ribų keisti įmonių kvotas, neapribojant restruktūrizavimo fondo kaip priemonės veikimo. 42. Siekiant išvengti cukraus rinkos iškraipymo dėl cukraus pertekliaus, Komisijai turėtų būti suteikta galimybė, vadovaujantis tam tikrais kriterijais, numatyti, kad cukraus, izogliukozės ar inulino sirupo perteklius būtų perkeltas į kitus metus, tokį perteklių laikant kitų prekybos metų kvotine produkcija. Be to, siekiant išvengti tam tikrų kiekių kaupimosi, keliančio pavojų padėčiai rinkoje, jei tie kiekiai neatitinka taikomų sąlygų, numatoma, kad už perteklių būtų imamas mokestis. 43. Pieno kvotų sistema turėtų būti ir toliau taikoma iki savo galiojimo pabaigos – 2015 m. ir, be kita ko, turėtų būti taikomas mokestis už pieno kiekį, surinktą arba parduotą tiesiogiai vartoti viršijant tam tikrą garantuojamąją ribą. 44. Reikėtų ir toliau būti skirti pieno pristatymą ir tiesioginį pardavimą, o schema turėtų būti taikoma remiantis individualiu faktiniu pieno riebumu ir nacionaliniu nustatytuoju pieno riebumu. Ūkininkams turėtų būti leista tam tikromis sąlygomis laikinai perleisti savo individualias kvotas. Be to, reikėtų ir toliau taikyti principą, pagal kurį ūkį pardavus, išnuomojus arba perleidus paveldėjimo teise atitinkama kvota perleidžiama pirkėjui, nuomininkui arba paveldėtojui kartu su atitinkama žeme, tačiau ir toliau turėtų būti taikomos principo, pagal kurį siekiant tęsti pieno gamybos restruktūrizavimą ir gerinti aplinką kvotos siejamos su ūkiais, išimtys. Atsižvelgiant į įvairius kvotų perdavimo būdus ir taikant objektyvius kriterijus reikėtų numatyti taisykles, pagal kurias valstybėms narėms būtų leidžiama dalį perduotų kiekių perkelti į nacionalinį rezervą. 45. Už pieną ir kitus pieno produktus mokėtinas pertekliaus mokestis turėtų būti atgrasančio dydžio, o valstybės narės jį turėtų sumokėti tuoj po to, kai viršijama nacionalinė kvota. Tuomet valstybė narė mokėjimo naštą turėtų paskirstyti gamintojams, dėl kurių atsirado šis perteklius. Šie gamintojai turėtų būti įpareigoti valstybei narei mokėti įnašą į mokestį dėl to, kad viršijo galimus kiekius. Valstybės narės Europos žemės ūkio garantijų fondui (EŽŪGF) turėtų mokėti mokestį, atitinkantį jų nacionalinės kvotos perviršį, iš kurio, atsižvelgiant į bankroto atvejus arba į tai, kad tam tikri gamintojai tikrai nėra pajėgūs susimokėti įnašo į mokestį, būtų atimta fiksuoto 1 % dydžio suma. 46. Paaiškėjo, kad įgyvendinant pagrindinį pieno kvotų sistemos tikslą – atitinkamoje rinkoje sumažinti pasiūlos ir paklausos neatitikimą ir dėl to atsirandantį struktūrinį perteklių, taip pasiekiant didesnę rinkos pusiausvyrą, – blogėja orientavimasis į rinką, nes ūkininkai nebesugeba tinkamai reaguoti į kainų signalus, o lėtėjant restruktūrizavimui negali didėti sektoriaus našumas. Nuo 2009–2010 iki 2013–2014 prekybos metų numatyta palaipsniui naikinti pieno kvotas jas kasmet padidinant 1 %. Vykstant sektoriaus restruktūrizacijai valstybėms narėms neviršijant tam tikrų ribų turėtų būti leista iki 2014 m. kovo 31 d. teikti papildomą nacionalinę pagalbą. Atsižvelgiant į Reglamente (EB) Nr. 1234/2007 su pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EB) Nr. 248/2008[8], nustatytus kvotų padidinimus, taip pat į 1 % metinį padidinimą ir kitus pakeitimus, dėl kurių sumažėja prievolės mokėti pertekliaus mokestį galimybė, jei nuo 2009–2010 m. iki 2013–2014 m. kvotos kasmet būtų didinamos 1 %, remiantis dabartiniais gamybos modeliais tik vienai Italijai kiltų prievolės mokėti pertekliaus mokestį rizika. Todėl atsižvelgiant į šiuo metu visose valstybėse narėse taikomus gamybos modelius ir siekiant išvengti šios rizikos, kvotos Italijai padidintos laikotarpio pradžioje. 47. Reglamente (EB) Nr. 1234/2007 numatytos įvairios pagalbos schemos. Sausųjų pašarų ir linų bei kanapių sektoriams taikomoje schemoje numatyta, kad siekiant reguliuoti atitinkamų sektorių vidaus rinką šiems sektoriams būtų skiriama pagalba už perdirbimą. Po pakeitimų, padarytų Reglamentu (EB) Nr. 72/2009, ir pagal 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 73/2009, nustatantį bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantį tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiantį Reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinantį Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003[9], pagalba už sausuosius pašarus ir toliau bus teikiama iki 2012 m. balandžio 1 d., o pagalba už ilgą linų pluoštą, trumpą linų pluoštą ir kanapių pluoštą bus teikiama iki 2011–2012 m. prekybos metų. Reglamente (EB) Nr. 1234/2007 su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 72/2009, numatyta bulvių krakmolo kvotų sistema, o su ja susijusi minimali kaina taikoma tik iki 2011–2012 prekybos metų pabaigos. 48. Siekiant prisidėti prie pieno rinkos subalansavimo ir stabilizuoti pieno ir pieno produktų rinkų kainas, reikalingos priemonės, kuriomis būtų padidinta galimybė realizuoti pieno produktus. Šiame reglamente turėtų būti numatyta skirti pagalbą už prekybą tam tikrais pieno produktais, atsižvelgiant į konkrečius jų naudojimo būdus ir paskirtį. Be to, turėtų būti numatyta, kad norint paskatinti jaunimą vartoti daugiau pieno, Sąjunga turėtų padengti dalį išlaidų, patiriamų skiriant pagalbą už moksleivių aprūpinimą pienu mokyklose. 49. Tais atvejais, kai gaminant tam tikrus pramonės, chemijos ar farmacijos produktus atsiranda poreikis imtis priemonių, kuriomis siekiama tiekti tam tikrus cukraus produktus, reikėtų numatyti galimybę skirti gamybos grąžinamąją išmoką. 50. Pagal Reglamentą (EB) Nr. 73/2009 išmokos už apynių plotus atsietos nuo 2010 m. sausio 1 d. Siekiant apynių augintojų organizacijoms sudaryti sąlygas tęsti savo veiklą kaip anksčiau, reikėtų nustatyti specialią nuostatą, pagal kurią atitinkamose valstybėse narėse už tą pačią veiklą būtų skiriamos lygiavertės sumos. 51. Sąjungos finansavimas, kurį sudaro tiesioginės pagalbos procentinė dalis, kurią valstybėms narėms leidžiama išlaikyti pagal Reglamentą (EB) Nr. 73/2009, turi paskatinti patvirtintas ūkio subjektų organizacijas parengti darbo programas, skirtas gerinti alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių produkcijos kokybę. Todėl šiame reglamente turėtų būti numatyta, kad Sąjungos parama būtų skiriama pagal prioritetus, atsižvelgiant į veiklą, vykdomą pagal konkrečias darbo programas. 52. Šiame reglamente skiriami vaisiai ir daržovės, kurie apima parduoti skirtus vaisius ir daržoves ir perdirbti skirtus vaisius ir daržoves, ir perdirbti vaisiai ir daržovės. Su gamintojų organizacijomis, veiklos programomis ir Sąjungos finansine pagalba susijusios taisyklės taikomos tik vaisiams ir daržovėms ir tik perdirbti skirtiems vaisiams ir daržovėms. 53. Įgyvendinant vaisiams ir daržovėms taikomą tvarką pagrindinį vaidmenį vaidina gamintojų organizacijos. Nuolat didėjant paklausai, ekonominiu požiūriu būtina šioms organizacijoms padedant ir toliau telkti pasiūlą, kad būtų stiprinama gamintojų padėtis rinkoje. Toks telkimas turėtų būti vykdomas savanoriškai ir jo naudingumą turėtų įrodyti gamintojų organizacijų savo nariams teikiamų paslaugų apimtis ir veiksmingumas. Kadangi gamintojų organizacijos veikia išskirtinai savo narių labui, sprendžiant ekonominius klausimus jos turi būti laikomos veikiančiomis savo narių vardu ir jų naudai. 54. Vaisių ir daržovių produkcija yra neprognozuojama, o produktai greitai genda. Net nedidelis perteklius gali labai sutrikdyti rinką. Todėl reikėtų nustatyti krizės valdymo priemones. Kad gamintojų organizacijos taptų patrauklesnėmis, minėtos priemonės turėtų būti įtrauktos į veiklos programas. 55. Auginant ir prekiaujant vaisiais ir daržovėmis turėtų būti atsižvelgiama į visus aplinkosaugos klausimus, įskaitant auginimo metodus, atliekų tvarkymą ir iš rinkos pašalintų produktų realizavimą, visų pirma susijusius su vandens kokybės apsauga, biologinės įvairovės išsaugojimu ir kaimo vietovių išlaikymu. 56. Valstybių narių, kurios įstojo į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 d. arba vėliau, taip pat tam tikrų atokiausių Sąjungos regionų arba mažųjų Egėjo jūros salų vaisių ir daržovių sektoriaus gamintojų grupėms, norinčioms pagal šį reglamentą įgyti gamintojų organizacijų statusą, turėtų būti leista pasinaudoti pereinamuoju laikotarpiu, kuriuo būtų teikiama nacionalinė ir Sąjungos finansinė parama tai gamintojų grupei laikantis tam tikrų įsipareigojimų. 57. Siekiant vaisių ir daržovių sektoriaus gamintojų organizacijoms suteikti didesnę atsakomybę visų pirma už jų finansinius sprendimus ir panaudoti joms skirtus viešuosius išteklius ateities reikalavimams vykdyti, reikia nustatyti tų išteklių naudojimo sąlygas. Tinkamas sprendimas – gamintojų organizacijų įkurtų veiklos fondų bendrasis finansavimas. Tam tikrais atvejais turėtų būti leidžiamos papildomos finansavimo galimybės. Veiklos fondai turėtų būti naudojami tik veiklos programoms vaisių ir daržovių sektoriuje finansuoti. Siekiant kontroliuoti Sąjungos išlaidas, reikėtų nustatyti gamintojų organizacijoms, kurios įkuria veiklos fondus, teikiamos pagalbos aukščiausią ribą. 58. Regionuose, kuriuose vaisių ir daržovių sektoriaus gamybos organizavimas yra menkas, turėtų būti leidžiama skirti papildomą nacionalinį finansinį įnašą. Valstybių narių, esančių ypač nepalankioje padėtyje struktūriniu atžvilgiu, atveju Sąjungą tą įnašą turėtų kompensuoti. 59. Siekiant supaprastinti schemą ir sumažinti su ja susijusias išlaidas, reikėtų, jei įmanoma, suderinti su veiklos fondų ir kaimo plėtros programų išlaidoms taikomais reikalavimais susijusias procedūras ir taisykles, reikalaujant, kad valstybės narės parengtų nacionalines veiklos programų strategijas. 60. Pageidautina, kad mažo vaisių ir daržovių kiekio, kurį suvartoja vaikai, problema būtų sprendžiama nuolat didinant vaisių ir daržovių dalį vaikų mityboje jų mitybos įpročių formavimosi etape. Todėl turėtų būti numatyta Sąjungos pagalba vaisių ir daržovių, perdirbtų vaisių ir daržovių ir bananų sektoriaus produktų tiekimo vaikams į švietimo įstaigas išlaidoms, taip pat tam tikroms su tuo susijusioms logistikos ir paskirstymo, įrangos, informavimo, stebėsenos ir vertinimo išlaidoms bendrai finansuoti. Siekdamos užtikrinti tvarkingą vaisių vartojimo skatinimo mokyklose programos įgyvendinimą, valstybės narės, norinčios dalyvauti šioje programoje, turėtų iš anksto parengti strategiją, kurioje, be kita ko, pateiktų reikalavimus atitinkančių produktų, atrinktų remiantis objektyviais kriterijais, įskaitant sezoniškumą, galimybę gauti tam tikrus produktus ir aplinkosaugos aspektus, sąrašą. 61. Siekiant užtikrinti patikimą vaisių vartojimo skatinimo mokyklose programos biudžeto valdymą, reikėtų numatyti aukščiausią Sąjungos paramos ribą ir didžiausią bendrojo finansavimo lygį. Sąjungos pagalba neturėtų būti naudojama esamam nacionaliniam vaisių vartojimo skatinimo mokyklose programų finansavimui pakeisti. Atsižvelgdamos į biudžeto galimybes valstybės narės vis dėlto turėtų turėti galimybę savo finansinį įnašą į vaisių vartojimo skatinimo mokyklose programas pakeisti įnašais iš privačiojo sektoriaus. Kad programa būtų veiksminga, valstybės narės turėtų numatyti papildomas priemones, už kurias jos galėtų teikti nacionalinę pagalbą. 62. Vyno sektoriuje svarbu numatyti paramos priemones, kurios galėtų padėti sustiprinti konkurencingas struktūras. Nors šias priemones turėtų finansuoti ir nustatyti Sąjunga, valstybėms narėms turėtų būti suteikta laisvė pasirinkti reikiamą priemonių rinkinį, geriausiai atitinkantį jų regioninių įstaigų poreikius, prireikus atsižvelgiant į regionų ypatumus, ir tas priemones įtraukti į nacionalines paramos programas. Už tokių programų įgyvendinimą turėtų būti atsakingos valstybės narės. 63. Viena pagrindinių nacionalinių paramos programų priemonių turėtų būti Sąjungos vynų pardavimo skatinimas ir prekyba jais trečiosiose valstybėse. Atsižvelgiant į restruktūrizavimo ir konversijos veiklos teigiamą struktūrinį poveikį vyno sektoriui, šią veiklą ir toliau reikėtų finansuoti. Be to, parama turėtų būti teikiama investicijoms į vyno sektorių, kuriomis būtų siekiama gerinti įmonių ekonominius rezultatus. Parama šalutiniams produktams distiliuoti turėtų būti teikiama valstybėms narėms, kurios šia priemone norėtų pasinaudoti siekdamos užtikrinti vyno kokybę ir kartu tausoti aplinką. 64. Parama prevencinėms priemonėms, tokioms kaip derliaus draudimas, savitarpio fondai ir neprinokusių vynuogių derliaus nuėmimas, turėtų būti skiriama pagal vyno sektoriaus paramos programas, kad būtų skatinamas atsakingas požiūris į krizines situacijas. 65. Valstybės narės dėl įvairių priežasčių gali pageidauti pagal bendrąją išmokos schemą ūkininkams teikti atsietą pagalbą. Todėl valstybėms narėms turėtų būti suteikta tokia galimybė ir, atsižvelgiant į bendrosios išmokos schemos ypatumus, tokie pervedimai turėtų būti negrįžtami ir atitinkamai turėtų mažėti vėlesniais metais nacionalinėms vyno sektoriaus paramos programoms skiriamo biudžeto dalis. 66. Parama vyno sektoriui taip pat turėtų būti skiriama iš struktūrinių priemonių, numatytų 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai[10]. Siekiant padidinti finansines lėšas, skiriamas pagal Reglamentą (EB) Nr. 1698/2005, turėtų būti vykdomas laipsniškas lėšų pervedimas į tame reglamente numatytą biudžetą, kai atitinkamos sumos yra pakankamai didelės. 67. Siekiant pagerinti vyno rinkos veikimą, valstybėms narėms turėtų būti sudarytos sąlygos įgyvendinti tarpšakinių organizacijų priimtus sprendimus. Tačiau priimant tokius sprendimus neturėtų būti svarstomi metodai, kuriais galėtų būti iškreipta konkurencija. 68. Perteklinė vyno gamyba Sąjungoje dar labiau padidėjo dėl pereinamojo laikotarpio draudimo sodinti naujus vynmedžius pažeidimų. Sąjungoje yra daug neteisėtai apsodintų plotų, dėl kurių kyla nesąžininga konkurencija ir didėja vyno sektoriaus problemos, todėl šis klausimas turi būti sprendžiamas. 69. Nors pereinamojo laikotarpio draudimas sodinti naujus vynmedžius turėjo tam tikros įtakos pasiūlos ir paklausos pusiausvyrai vyno rinkoje, dėl jo taip pat atsirado kliūtis konkurencingiems gamintojams, kurie nori lanksčiai reaguoti į padidėjusią paklausą. Kadangi dar nesukurta rinkos pusiausvyra ir reikia laiko, kol įsigalios tokios papildomos priemonės kaip vynmedžių išnaikinimo schema, tikslinga toliau iki 2015 m. gruodžio 31 d. taikyti draudimą sodinti naujus vynmedžius, tačiau nuo tos datos šį draudimą reikėtų galutinai panaikinti, kad konkurencingi gamintojai galėtų laisvai veikti pagal rinkos sąlygas. Tačiau valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė šį draudimą savo teritorijose ir toliau taikyti iki 2018 m. gruodžio 31 d., jeigu jos mano, kad tai būtina. 70. Siekiant pagerinti vynuogių auginimo potencialo valdymą ir skatinti veiksmingai naudotis sodinimo teisėmis ir tokiu būdu toliau švelninti pereinamojo laikotarpio sodinimo apribojimų padarinius, reikėtų išlaikyti tam tikrą lankstumą, pvz., ir toliau taikyti nacionalinių arba regioninių rezervų sistemas. 71. Skiriant nacionalinę pagalbą kiltų pavojus tinkamam bendros rinkos veikimui. Sutarties nuostatos dėl valstybės pagalbos paprastai turėtų būti taikomos vyno sektoriaus produktams, kuriems taikomas vyno BRO. Tačiau pačios nuostatos dėl vynmedžių išnaikinimo priemokų ir tam tikros priemonės pagal paramos programas neturėtų trukdyti tais pačiais tikslais teikti nacionalinę pagalbą. 72. Siekiant vyno sektorių įtraukti į bendrosios išmokos schemą, visiems plotams, kuriuose intensyviai auginamos vynuogės, turėtų būti taikoma Reglamente (EB) Nr. 73/2009 numatyta bendrosios išmokos schema. 73. Bitininkystė yra žemės ūkio sektorius, kuriam būdinga gamybos sąlygų ir produktyvumo įvairovė, taip pat gamybos ir prekybos veiklą vykdančių ūkio subjektų išsisklaidymas ir įvairovė. Be to, atsižvelgiant į pastaraisiais metais keliose valstybėse narėse išplitusią varozę ir į tos ligos poveikį medaus gamybai, Sąjunga vis dar turi imtis veiksmų, nes varozės negalima visiškai išnaikinti ir ji turi būti gydoma patvirtintais produktais. Atsižvelgiant į tokias aplinkybes ir siekiant pagerinti bitininkystės produktų gamybą ir prekybą jais Sąjungoje, kas trejus metus turėtų būti parengtos nacionalinės programos, apimančios techninę pagalbą, varozės kontrolę, sezoninio pervežimo į naujas vietas racionalizavimą, Sąjungos bičių išteklių papildymo valdymą ir bendradarbiavimą vykdant bitininkystei ir bitininkystės produktams skirtas mokslinių tyrimų programas, kurių tikslas – pagerinti bendras bitininkystės produktų gamybos ir prekybos jais sąlygas. Šias nacionalines programas turėtų iš dalies finansuoti Sąjunga. 74. Sąjungos pagalba už šilkaverpių auginimą turėtų būti teikiama pagal sunaudotų šilkaverpių kiaušinių dėžučių skaičių. 75. Taikant prekybos žemės ūkio produktais standartus gali būti prisidedama prie gamybos ir prekybos ekonominių sąlygų bei tokių produktų kokybės gerinimo. Todėl tokių standartų taikymas yra naudingas gamintojams, prekybininkams ir vartotojams. 76. Atsižvelgiant į Komisijos komunikatą dėl žemės ūkio produktų kokybės politikos[11] ir vėlesnes diskusijas, manoma, kad tinkama ir toliau taikyti konkretiems sektoriams arba produktams skirtus prekybos standartus, siekiant atsižvelgti į vartotojų lūkesčius ir padėti gerinti ekonomines žemės ūkio produktų gamybos ir prekybos sąlygas ir tų produktų kokybę. 77. Siekiant užtikrinti, kad visi produktai būtų geros ir tinkamos prekinės kokybės, ir nepažeidžiant maisto sektoriuje priimtų nuostatų, visų pirma bendrosios maisto teisės nuostatų, įtrauktų į 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 178/2002, nustatantį maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiantį Europos maisto saugos tarnybą ir nustatantį su maisto saugos klausimais susijusias procedūras[12], ir jame nustatytų principų ir reikalavimų, minėtame Komisijos komunikate numatytas pagrindinis bendrasis prekybos standartas turėtų būti taikomas produktams, kuriems netaikomi konkretiems sektoriams arba produktams skirti prekybos standartai. Kai tokie produktai atitinka taikytiną tarptautinį standartą, prireikus jie turėtų būti laikomi atitinkančiais bendrąjį prekybos standartą. 78. Kai kuriems sektoriams ir (arba) produktams apibrėžtys, pavadinimai ir (arba) prekiniai pavadinimai yra svarbus aspektas nustatant konkurencijos sąlygas. Todėl reikėtų pateikti apibrėžtis, pavadinimus ir prekinius pavadinimus tiems sektoriams ir (arba) produktams, kurie turėtų būti naudojami tik Sąjungoje prekiaujant produktais, kurie atitinka reikiamus reikalavimus. 79. Reglamente (EB) Nr. 1234/2007 išlaikyti pagal ankstesnius BRO numatyti atskiriems sektoriams skirti prekybos standartai. Į standartus reikėtų įtraukti horizontalaus pobūdžio nuostatas. 80. Pagal Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007 tam tikruose sektoriuose iki šiol Komisijai buvo pavesta priimti nuostatas dėl prekybos standartų. Dėl jų itin techninio pobūdžio ir todėl, kad reikia nuolat gerinti jų veiksmingumą ir jas suderinti su besikeičiančia prekybos praktika, šį principą tinka taikyti visiems prekybos standartams, tiksliai nurodant kriterijus, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant atitinkamas taisykles. 81. Prekybos standartai turėtų būti taikomi, kad rinkai būtų galima teikti standartinės ir pakankamos kokybės produktus. Prekybos standartai turėtų būti visų pirma susiję su apibrėžtimis, skirstymu į klases, pateikimu ir ženklinimu, pakavimu, gamybos metodu, konservavimu, vežimu, informacija apie gamintojus, tam tikrų medžiagų sudėtimi, susijusiais administraciniais dokumentais, sandėliavimu, sertifikavimu, prekyba ir laiko terminais. 82. Atsižvelgiant į vartotojų poreikį gauti tinkamą ir skaidrią informaciją apie produktą, visų pirma kiekvienu atskiru atveju turėtų būti įmanoma nustatyti tinkamas atitinkamo geografinio lygmens ūkininkavimo vietos nuorodas, kartu atsižvelgiant į kai kurių sektorių, visų pirma perdirbtų žemės ūkio produktų, ypatumus. 83. Nustatydama konkretiems sektoriams arba produktams skirtus prekybos standartus Komisija turėtų atsižvelgti į vartotojų lūkesčius, kiekvieno sektoriaus ypatumus ir tarptautinių organizacijų rekomendacijas. 84. Be to, siekiant išvengti piktnaudžiavimo vartotojams pateikiamų produktų kokybe bei autentiškumu, reikėtų numatyti, kad prireikus galima patvirtinti specialias priemones, visų pirma susijusias su analizės metodais. 85. Siekiant užtikrinti atitiktį prekybos standartams, reikėtų numatyti patikras ir nuobaudas, taikomas nevykdant su jais susijusių įsipareigojimų. Už tokias patikras turėtų būti atsakingos valstybės narės. 86. Iš principo, prekybos standartai turėtų būti taikomi visiems Sąjungoje parduodamiems produktams. 87. Reikėtų numatyti specialias su iš trečiųjų valstybių importuojamais produktais susijusias taisykles, pagal kurias tam tikromis trečiosiose valstybėse galiojančiomis specialiosiomis nuostatomis gali būti pateisintos nuo prekybos standartų leidžiančios nukrypti nuostatos, jei užtikrinamas jų lygiavertiškumas Sąjungos teisės aktams. 88. Reikėtų numatyti galimybę valstybėms narėms toliau taikyti ar priimti tam tikras nacionalines kokybės lygių taisykles, susijusiais su tepiaisiais riebalais. 89. Su vynu susijusios nuostatos turėtų būti taikomos atsižvelgiant į susitarimus, sudarytus pagal Sutarties 218 straipsnį. 90. Reikėtų nustatyti vyninių vynuogių veislių klasifikavimo taisykles, pagal kurias valstybės narės, pagaminančios daugiau kaip 50 000 hektolitrų per metus, turėtų ir toliau būti atsakingos už vyninių vynuogių veislių, iš kurių jų teritorijoje gali būti gaminamas vynas, klasifikavimą. Kai kurių vyninių vynuogių veislių reikėtų neįtraukti. 91. Reikėtų nustatyti tam tikrus vynininkystės metodus ir apribojimus, taikomus vyno gamybai, visų pirma susijusius su kupažavimu ir tam tikrų rūšių vynuogių misos, vynuogių sulčių ir šviežių vynuogių iš trečiųjų valstybių naudojimu. Siekdama laikytis tarptautinių standartų, Komisija turėtų paprastai remtis Tarptautinės vynuogių ir vyno organizacijos (angl. International Organisation of Vine and Wine , OIV) rekomenduojamais vynininkystės metodais. 92. Vyno sektoriuje valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė riboti tam tikrų vynininkystės metodų naudojimą ar juos drausti, taip pat taikyti griežtesnius apribojimus jų teritorijoje gaminamiems vynams ir eksperimentiniam nepatvirtintų vynininkystės metodų naudojimui, kurio sąlygos turi būti nustatytos. 93. Sąjungoje rūšinių vynų sąvoka yra pagrįsta, inter alia , specifinėmis savybėmis, priskiriamomis vyno geografinei kilmei. Tokie vynai vartotojams nurodomi saugomomis kilmės vietos nuorodomis ir geografinėmis nuorodomis. Kad būtų galima parengti skaidresnę ir išsamesnę sistemą teiginiui apie atitinkamų produktų kokybę pagrįsti, reikia nustatyti tvarką, pagal kurią kilmės vietos nuorodos arba geografinės nuorodos paraiškos būtų nagrinėjamos pagal metodiką, atitinkančią Sąjungos horizontaliąją kokybės politiką, taikomą maisto produktams, išskyrus vyną ir spiritinius gėrimus, numatytiems 2006 m. kovo 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos[13]. 94. Siekiant išsaugoti specifines vynų, kuriems suteikta kilmės vietos nuoroda arba geografinė nuoroda, kokybės savybes, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama šiuo požiūriu taikyti griežtesnes taisykles. 95. Kad kilmės vietos nuorodos ir geografinės nuorodos būtų saugomos Sąjungoje, jos turėtų būti pripažintos ir registruotos Sąjungos lygmeniu. Siekiant užtikrinti, kad atitinkami pavadinimai atitiktų šiame reglamente nustatytas sąlygas, paraiškas turėtų nagrinėti atitinkamos valstybės narės nacionalinės valdžios institucijos, laikydamosi būtinųjų bendrųjų nuostatų, įskaitant nacionalinę prieštaravimų teikimo procedūrą. Komisija turėtų paraiškas papildomai tikrinti ir taip užtikrinti, kad jose nebūtų akivaizdžių klaidų ir kad būtų vadovaujamasi Sąjungos teise bei atsižvelgiama į suinteresuotųjų šalių, nepriklausančių paraiškos valstybei narei, interesus. 96. Turėtų būti galima saugoti trečiųjų valstybių kilmės vietos nuorodas ir geografines nuorodas, jeigu jos yra saugomos kilmės šalyje. 97. Registracijos tvarka turėtų suteikti galimybę bet kuriam fiziniam ar juridiniam asmeniui, turinčiam teisėtą interesą valstybėje narėje ar trečiojoje valstybėje, naudotis savo teisėmis pranešant apie savo prieštaravimus. 98. Registruotos kilmės vietos nuorodos ir geografinės nuorodos turėtų būti saugomos, kad nebūtų netinkamai naudojamasi reikalavimus atitinkančių produktų geru vardu. Siekiant skatinti sąžiningą konkurenciją ir neklaidinti vartotojų, tokią apsaugą taip pat reikėtų taikyti produktams ir paslaugoms, kuriems šis reglamentas netaikomas, įskaitant Sutarties I priede nenurodytus produktus ir paslaugas. 99. Tam tikri terminai yra tradiciškai vartojami Sąjungoje ir suteikia vartotojams informacijos apie vynų savybes ir kokybę, papildant informaciją, kurią suteikia kilmės vietos nuorodos ir geografinės nuorodos. Siekiant užtikrinti vidaus rinkos veikimą bei sąžiningą konkurenciją ir išvengti vartotojų klaidinimo, tokiems tradiciniams terminams Sąjungoje turėtų būti taikoma apsauga. 100. Vyno sektoriaus produktų, kuriems taikomas šis reglamentas, aprašymas, pavadinimas ir pateikimas gali turėti nemažą įtaką tinkamumui juos parduoti. Valstybių narių įstatymų, kuriais reglamentuojamas vyno sektoriaus produktų ženklinimas, skirtumai gali trukdyti sklandžiam vidaus rinkos veikimui. Todėl reikėtų nustatyti taisykles, kuriose būtų atsižvelgta į teisėtus vartotojų ir gamintojų interesus. Dėl šios priežasties reikėtų nustatyti su ženklinimu susijusias Sąjungos taisykles. 101. Jei susidaro arba gali susidaryti pieno produktų perteklius, dėl kurio labai sutrinka arba gali labai sutrikti rinkos pusiausvyra, reikėtų skirti pagalbą už Sąjungoje pagamintą ir pašarams naudojamą nugriebtą pieną ir nugriebto pieno miltelius. Kazeino ir kazeinatų naudojimo gaminant sūrį taisyklėmis siekiama neutralizuoti neigiamą poveikį, kuris gali atsirasti dėl tos pagalbos schemos taikymo, atsižvelgiant į tai, kad sūrio savybės gali lengvai pakisti dėl keitimo operacijų naudojant kazeiną ir kazeinatus, ir taip prisidėti prie rinkos stabilizavimo. 102. Šiame reglamente dėmesys skiriamas įvairių rūšių organizavimui siekiant politikos tikslų, visų pirma siekiant atitinkamų produktų rinkų stabilizavimo ir tų produktų kokybės gerinimo bei jos užtikrinimo bendraisiais veiksmais. Atitinkamos Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatos grindžiamos organizavimu, kurį pripažįsta valstybės narės arba tam tikromis sąlygomis Komisija. Šios nuostatos turėtų būti išlaikytos. 103. Siekiant toliau sparčiai skatinti vaisių ir daržovių sektoriaus gamintojų organizacijų ir jų asociacijų veiklą ir užtikrinti pageidautiną rinkos stabilumą, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama, laikantis tam tikrų sąlygų, savo regione išplėsti taisyklių, ypač reglamentuojančių gamybą, prekybą ir aplinkos apsaugą, kurias to regiono organizacija ar asociacija priėmė savo nariams, taikymą jas nariais nesantiems gamintojams. 104. Visų pirma vaisių ir daržovių sektoriuje turėtų būti galima suteikti specialų pripažinimą toms organizacijoms, kurios pateikia įrodymus, kad pakankamai atstovauja gamintojams, ir imasi praktinių veiksmų, susijusių su Sutarties 39 straipsnio tikslais. Nuostatos dėl gamintojų organizacijų ir jų asociacijų priimtų taisyklių taikymo išplėtimo ir dėl tokio išplėtimo atsirandančių išlaidų dalijimosi turėtų būti, kai siekiama panašių tikslų, taikomos ir tarpšakinėms organizacijoms. Panašus metodas turėtų būti taikomas ir tabako sektoriaus tarpšakinėms organizacijoms. 105. [Siekiant užtikrinti racionalią gamybos plėtrą ir tinkamą pieno ūkininkų gyvenimo lygį, turėtų būti padidinta jų derybinė galia perdirbimo įmonių atžvilgiu, kad pridėtinė vertė tiekimo grandinėje būtų tinkamiau paskirstyta. Todėl siekiant įgyvendinti šiuos bendros žemės ūkio politikos tikslus, pagal Sutarties 42 straipsnį ir 43 straipsnio 2 dalį turėtų būti priimta nuostata, kad gamintojų organizacijos, kurias sudaro pieno sektoriaus ūkininkai ar jų asociacijos, galėtų su pieninėmis derėtis dėl visai jų narių produkcijai ar jos daliai taikytinų sutarčių sąlygų, įskaitant kainas. Siekiant išsaugoti veiksmingą konkurenciją pieno rinkoje, šiai galimybei turėtų būti taikomi tinkami kiekybiniai apribojimai. Todėl tokias gamintojų organizacijas turėtų būti galima pripažinti pagal bendrą rinkos organizavimą. 106. ES lygmeniu nustatytos tam tikrų sektorių tarpšakinėms organizacijoms taikomos taisyklės. Šios organizacijos gali būti naudingos siekiant užtikrinti tiekimo grandinės šalių dialogą, taip pat skatinti gerąją patirtį ir rinkos skaidrumą. Tokios taisyklės, taip pat nuostatos, kuriomis išaiškinama tokių organizacijų padėtis pagal konkurencijos teisę, turėtų būti taikomos ir pieno bei pieno produktų sektoriui; kartu turėtų būti užtikrinta, kad jos neiškreiptų konkurencijos ar vidaus rinkos ir netrukdytų sklandžiam bendram rinkos organizavimui.] 107. Kai kuriuose sektoriuose, išskyrus tuos, kuriuose esamomis taisyklėmis numatytas gamintojų ar tarpšakinių organizacijų pripažinimas, valstybės narės gali pageidauti pripažinti tokias organizacijas remiantis nacionalinės teisės aktais, kiek tai suderinama su Sąjungos teisės aktais. 108. Viena bendra rinka apima prekybos prie Sąjungos išorės sienų sistemą. Pagal šią prekybos sistemą turėtų būti numatyti importo muitai ir eksporto grąžinamosios išmokos, o ji pati iš esmės turėtų stabilizuoti Sąjungos rinką. Prekybos sistema turėtų būti grindžiama įsipareigojimais, prisiimtais daugiašalių derybų dėl prekybos Urugvajaus raunde. 109. Prekybos srautų stebėjimas pirmiausia yra valdymo klausimas, kuris turėtų būti sprendžiamas lanksčiai. Sprendimas dėl licencijų reikalavimo įvedimo turėtų būti priimamas atsižvelgiant į tai, kad importo licencijų reikia siekiant valdyti atitinkamas rinkas ir visų pirma siekiant stebėti atitinkamų produktų importą. 110. Daugiausia pagal Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) susitarimus žemės ūkio produktams taikomi muitai yra nustatyti Bendrajame muitų tarife. Tačiau, įdiegus papildomus mechanizmus, būtina numatyti galimybę priimti leidžiančias nukrypti nuostatas dėl kai kurių grūdų ir ryžių sektorių produktų. 111. Siekiant užkirsti kelią neigiamam poveikiui Sąjungos rinkai, kurį gali sukelti tam tikrų žemės ūkio produktų importas, arba tokį poveikį neutralizuoti, tokių produktų importui turėtų būti taikomas papildomas muitas, jei tenkinamos tam tikros sąlygos. 112. Tam tikromis sąlygomis tikslinga leisti pradėti naudoti ir administruoti importo tarifines kvotas, nustatytas pagal tarptautinius susitarimus, sudarytus pagal Sutartį, arba nustatytas pagal kitus teisės aktus. 113. Mišinių importo mokesčiais siekiama užtikrinti tinkamą grūdų, ryžių ir skaldytų ryžių mišinių importo mokesčių sistemos veikimą. 114. Šiame reglamente nustatomas tradicinis rafinuoti skirto cukraus tiekimo poreikis prekybos metams. Siekiant užtikrinti tiekimą Sąjungos rafinavimo pramonei, rafinuoti skirto cukraus importo licencijos per pirmuosius tris kiekvienų prekybos metų mėnesius turėtų būti išduodamos tik nuolatinėms rafinavimo įmonėms, laikantis tradicinio tiekimo poreikio ribų. 115. Kad neteisėtai auginami pasėliai netrikdytų pluoštinių kanapių sektoriaus BRO, šiame reglamente turėtų numatytos kanapių ir kanapių sėklų importo patikros, kuriomis užtikrinama, kad tokie produktai teiktų tam tikras garantijas dėl tetrahidrokanabinolio kiekio. Be to, ne sėjai skirtų kanapių sėklų importui ir toliau turėtų būti taikoma kontrolės sistema, kurioje numatyta atitinkamiems importuotojams išduodamų leidimų tvarka. 116. Muitų sistema sudaroma galimybė atsisakyti visų kitų apsaugos priemonių prie Sąjungos išorės sienų. Vidaus rinka ir muitų mechanizmas išskirtinėmis aplinkybėms galėtų pasirodyti netinkami. Tokiais atvejais, kad Sąjungos rinka neliktų be apsaugos nuo galimų sutrikimų, Sąjungai turėtų būti sudaryta galimybė nedelsiant imtis visų būtinų priemonių. Tokios priemonės turėtų atitikti tarptautinius Sąjungos įsipareigojimus. 117. Turėtų būti numatyta galimybė uždrausti taikyti laikinojo įvežimo ar išvežimo perdirbti tvarką. Todėl tikslinga numatyti galimybę sustabdyti laikinojo įvežimo ar išvežimo perdirbti tvarkos taikymą esant tokioms situacijoms. 118. Nuostatos dėl eksporto į trečiąsias valstybes grąžinamųjų išmokų, grindžiamų kainų Sąjungoje ir pasaulinėje rinkoje skirtumu ir neviršijančių Sąjungos įsipareigojimais PPO nustatytų ribų, skyrimo turėtų būti Sąjungos dalyvavimo tarptautinėje prekyboje tam tikrais produktais, kuriems taikomas šis reglamentas, apsaugos priemonė. Subsidijuojamam eksportui turėtų būti taikomi vertės ir kiekio apribojimai. 119. Vertės apribojimų laikymasis turėtų būti užtikrinamas tuo metu, kai nustatomos eksporto grąžinamosios išmokos, stebint mokėjimus pagal taisykles, susijusias su EŽŪGF. Stebėseną galima palengvinti privalomai iš anksto nustatant eksporto grąžinamąsias išmokas ir taip sudarant galimybę diferencijuotų grąžinamųjų išmokų atveju pakeisti nurodytą paskirties vietą geografinėje vietovėje, kuriai taikoma bendra eksporto grąžinamosios išmokos norma. Pakeitus paskirties vietą turėtų būti mokama faktinei paskirties vietai taikoma eksporto grąžinamoji išmoka neviršijant išmokos dydžio, taikomo iš anksto nustatytai paskirties vietai, viršutinės ribos. 120. Kiekio apribojimų laikymąsi turėtų užtikrinti patikima ir veiksminga stebėsenos sistema. Šiuo tikslu eksporto grąžinamosios išmokos turėtų būti skiriamos, jeigu yra išduota eksporto licencija. Eksporto grąžinamosios išmokos turėtų būti skiriamos laikantis esamų ribų, atsižvelgiant į konkretų kiekvieno atitinkamo produkto atvejį. Šios taisyklės išimtis turėtų būti leidžiama taikyti tik Sutarties I priede neišvardytiems perdirbtiems produktams, kuriems netaikomi kiekio apribojimai. Reikėtų numatyti nuo griežto valdymo taisyklių laikymosi leidžiančią nukrypti nuostatą, taikytiną, kai nėra tikėtina, jog eksportuojamas kiekis, už kurį skiriamos eksporto grąžinamosios išmokos, viršys nustatytą kiekį. 121. Turėtų būti numatyta, kad eksporto grąžinamosios išmokos už gyvus galvijus skiriamos ir mokamos tik jei laikomasi Sąjungos teisės aktų dėl gyvūnų gerovės ir visų pirma dėl gyvūnų apsaugos juos vežant nuostatų. 122. Tam tikrais atvejais žemės ūkio produktams gali būti taikoma speciali importo tvarka trečiosiose valstybėse, jei tie produktai atitinka tam tikras specifikacijas ir (arba) kainų sąlygas. Siekiant užtikrinti teisingą tokios sistemos taikymą, būtinas importuojančios trečiosios valstybės ir Sąjungos valdžios institucijų administracinis bendradarbiavimas. Tuo tikslu prie tokių produktų turėtų būti pridėtas Sąjungoje išduotas sertifikatas. 123. Žydinčių gėlių svogūnėlių eksportas į trečiąsias valstybes yra labai svarbus Sąjungai ekonominiu atžvilgiu. Tokio eksporto tęsimą ir plėtrą galima užtikrinti stabilizuojant šios prekybos kainas. Todėl šiame reglamente reikėtų numatyti minimalias tokių produktų eksporto kainas. 124. Pagal Sutarties 42 straipsnį konkurencijos taisyklėms skirto Sutarties skyriaus nuostatos taikomos žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai jais tik tiek, kiek nustatyta Sąjungos teisės aktuose pagal Sutarties 43 straipsnio 2 ir 3 dalis laikantis jose nustatytos tvarkos. Nuostatos dėl valstybės pagalbos buvo plačiai pripažintos taikytinomis. Be to, 2006 m. liepos 24 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1184/2006 dėl tam tikrų konkurencijos taisyklių taikymo žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai jais[14] pirmiausia buvo nustatytos įmonėms taikytinos Sutarties taisyklės. Remiantis siekiamu tikslu – sudaryti vieną išsamų rinkos politikos taisyklių rinkinį, atitinkamas taisykles reikėtų numatyti šiame reglamente. 125. Konkurencijos taisyklės, susijusios su Sutarties 101 straipsnyje nurodytais susitarimais, sprendimais ir veiksmais ir su piktnaudžiavimu dominuojamąja padėtimi, turėtų būti taikomos žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai jais, jeigu jų taikymas netrukdo nacionaliniam žemės ūkio rinkų organizavimui arba nekelia pavojaus, kad nebus pasiekti BŽŪP tikslai. 126. Užtikrinamas specialus požiūris į ūkininkų organizacijas, kurių pagrindinis tikslas – bendra žemės ūkio produktų gamyba ar prekyba jais arba bendros infrastruktūros naudojimas, jeigu tokia bendra veikla neužkerta kelio konkurencijai arba nekelia pavojaus, kad nebus pasiekti Sutarties 39 straipsnyje numatyti tikslai. 127. Kad nenukentėtų BŽŪP plėtra, būtų užtikrintas teisinis tikrumas ir nebūtų diskriminuojamos atitinkamos įmonės, Komisijai turėtų būti suteikta išimtinė teisė su sąlyga, kad jos sprendimus gali peržiūrėti Teisingumo Teismas, nustatyti, ar Sutarties 101 straipsnyje nurodyti susitarimai, sprendimai ir veiksmai yra suderinami su BŽŪP tikslais. 128. Skiriant nacionalinę pagalbą kiltų pavojus tinkamam bendromis kainomis pagrįstos vienos bendros rinkos veikimui. Todėl Sutarties nuostatos dėl valstybės pagalbos paprastai turėtų būti taikomos produktams, kuriems taikomas šis reglamentas. Tam tikrais atvejais turėtų būti leidžiamos išimtys. Tačiau, kai tokios išimtys taikomos, Komisijai turėtų būti suteikta galimybė sudaryti esamų, naujų ar siūlomų valstybės pagalbos rūšių sąrašą, pateikti valstybėms narėms atitinkamas pastabas ir pasiūlyti joms tinkamas priemones. 129. Nuo įstojimo į ES Suomija ir Švedija gali skirti pagalbą už šiaurės elnių auginimą bei prekybą jais ir jų produktų gamybą ir prekybą jais, atsižvelgiant į ypatingą šios veiklos ekonominę padėtį. Be to, Suomija dėl ypatingų savo klimato sąlygų gali skirti valstybės pagalbą atitinkamai už tam tikrus tik šioje valstybėje išaugintų sėklų ir javų sėklų kiekius, prieš tai gavusi Komisijos leidimą. 130. Siekiant reaguoti į pagrįstus krizės atvejus, net ir pasibaigus paramos programose numatytų pereinamojo laikotarpio priemonių, skirtų distiliavimui krizės atveju, taikymui 2012 m., valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė teikti paramą distiliavimui krizės atveju skiriant ne daugiau kaip 15 % savo nacionalinei paramos programai iš atitinkamame metiniame biudžete numatytos sumos. Prieš suteikiant tokią pagalbą apie ją turėtų būti pranešama Komisijai, ir ji turėtų būti patvirtinta pagal šį reglamentą. 131. Valstybėse narėse, kuriose cukraus kvota ypač sumažinta, cukrinių runkelių augintojams kils labai didelių prisitaikymo problemų. Tokiais atvejais pereinamojo laikotarpio Sąjungos pagalbos cukrinių runkelių augintojams, numatytos Reglamente (EB) Nr. 73/2009, nepakaks visiems runkelių augintojų patiriamiems sunkumams įveikti. Todėl valstybėms narėms, sumažinusioms kvotą daugiau kaip 50 % 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo[15] III priede 2006 m. vasario 20 d. nustatytos cukraus kvotos, turėtų būti leidžiama teikti valstybės pagalbą cukrinių runkelių augintojams pereinamojo laikotarpio Sąjungos pagalbos taikymo laikotarpiu.Siekiant užtikrinti, kad valstybės narės neteiktų valstybės pagalbos, viršijančios cukrinių runkelių augintojų poreikius, nustatomą atitinkamos valstybės pagalbos bendrą sumą turėtų ir toliau tvirtinti Komisija, išskyrus Italijos atveju, kurioje numatytas produktyviausių cukrinių runkelių augintojų maksimalus poreikis prisitaikyti prie rinkos sąlygų po reformos sudaro 11 EUR už toną išaugintų cukrinių runkelių. Be to, dėl konkrečių problemų, kurių tikimasi Italijoje, turėtų būti išlaikytos nuostatos, kuriomis leidžiama cukrinių runkelių augintojams tiesiogiai ar netiesiogiai pasinaudoti suteikta valstybės pagalba. 132. Suomijoje cukrinių runkelių auginimas priklauso nuo konkrečių geografinių ir klimato sąlygų, kurių neigiamas poveikis sektoriui prisidės prie cukraus sektoriaus reformos bendro poveikio. Todėl tai valstybei narei turėtų būti leista nuolat teikti tinkamo dydžio valstybės pagalbą cukrinių runkelių augintojams. 133. Specialiosios pagalbos, kurią Vokietija teikė pagal Vokietijos alkoholio monopolijos sistemą, taisyklės turėjo baigti galioti 2010 m. gruodžio 31 d. Monopolijos parduodami kiekiai nuo 2003 m. mažėjo, o distiliavimo gamyklos ir joms žaliavą tiekiantys maži ir vidutiniai ūkiai stengėsi pasirengti dalyvauti laisvoje rinkoje. Tačiau, kadangi tokiam prisitaikymui palengvinti reikia daugiau laiko, reikėtų pratęsti monopolijos laipsniško panaikinimo ir pagalbos jai priklausančioms įmonėms teikimo laikotarpį iki 2013 m. gruodžio 31 d. Kaim kurioms nedidelėms fiksuoto alkoholio kiekio distiliavimo gamykloms, distiliavimo gamyklų naudotojams ir vaisių augintojų kooperatyvų distiliavimo gamykloms, kurios, naudodamos vietos žaliavas, visų pirma prisideda prie tradicinio kraštovaizdžio ir biologinės įvairovės išsaugojimo, turėtų ir toliau būti sudaryta galimybė gauti pagal monopolijos sistemą teikiamą pagalbą iki 2017 m. gruodžio 31 d., po kurios monopolija turėtų būti panaikinta. Tuo tikslu Vokietija turėtų nuo 2013 m. teikti metinį laipsniško panaikinimo planą. 134. Jei valstybė narė nori savo teritorijoje remti priemones, kuriomis skatinamas pieno ir pieno produktų vartojimas Sąjungoje, turėtų būti nustatyta galimybė finansuoti tokias priemones nacionaliniu lygmeniu pieno gamintojams taikant skatinamąjį mokestį. 135. [Jei nėra oficialioms raštu sudarytoms sutartims taikytinų ES teisės aktų, valstybės narės savo sutarčių teisės sistemose gali nustatyti, kad tokios sutartys būtų privalomos su sąlyga, kad būtų laikomasi ES teisės, visų pirma reikalavimo užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir bendrą rinkos organizavimą. Atsižvelgiant į skirtingą padėtį ES valstybėse narėse ir siekiant užtikrinti subsidiarumą, šis klausimas turėtų būti paliktas spręsti valstybėms narėms. Tačiau, siekiant užtikrinti būtinuosius tokių sutarčių standartus, gerą vidaus rinkos veikimą ir bendrą rinkos organizavimą, tam tikros pagrindinės tokių sutarčių naudojimo sąlygos turėtų būti nustatytos ES lygmeniu. Kadangi kai kurie pieno kooperatyvai į savo įstatus gali įtraukti panašaus poveikio taisykles, paprastinimo sumetimais reikalavimas sudaryti sutartis jiems neturėtų būti taikomas. Siekiant užtikrinti, kad tokia sistema būtų veiksminga, kai iš ūkininkų pieną surenka ir perdirbimo įmonėms pristato tarpininkai, ji turėtų būti taikoma ir tuo atveju.] 136. Būtina turėti pakankamai informacijos apie dabartinę apynių rinkos padėtį Sąjungoje ir jos plėtros perspektyvas. Todėl reikėtų numatyti, kad būtų registruojamos visos Sąjungoje užaugintų apynių tiekimo sutartys. 137. Kad būtų galima geriau valdyti vynmedžių auginimo pajėgumus, valstybės narės turėtų pateikti Komisijai savo gamybos pajėgumų sąrašą, sudarytą remiantis vynuogynų registru. Siekiant paskatinti valstybes nares pateikti tokį sąrašą, parama restruktūrizavimui ir konversijai turėtų būti skiriama tik sąrašą pateikusioms valstybėms narėms. Siekiant sukaupti informaciją, būtiną atitinkamai politikai formuoti ir administraciniams sprendimams priimti, vyninių vynuogių augintojai ir misos bei vyno gamintojai turėtų teikti derliaus deklaracijas. Valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė reikalauti, kad vyninių vynuogių pardavėjai kiekvienais metais deklaruotų parduotą iš paskutiniojo derliaus pagamintą kiekį. Misos ir vyno gamintojai bei pardavėjai, išskyrus mažmenininkus, privalo deklaruoti savo misos ir vyno atsargas. 138. Siekiant numatyti pakankamą atitinkamų produktų atsekamumo lygį, visų pirma siekiant apsaugoti vartotojų interesus, turėtų būti numatyta nuostata, kad visi Sąjungos rinkos apyvartoje esantys vyno sektoriaus produktai, kuriems taikomas šis reglamentas, turėtų lydimuosius dokumentus. 139. Tam tikromis sąlygomis ir tam tikriems produktams reikėtų nustatyti priemones, kurių reikia imtis, kai atsiranda sutrikimų arba manoma, kad jų gali atsirasti dėl vidaus rinkos kainų arba pasaulinės rinkos įkainių ar kainų didelių pokyčių. 140. Valstybių narių valdžios institucijos turėtų būti atsakingos už tai, kad būtų užtikrintas šio reglamento laikymasis, ir turėtų būti nustatyta tvarka, kad Komisija galėtų stebėti ir užtikrinti šio reglamento laikymąsi, visų pirma vyno sektoriuje. 141. Būtina nustatyti specialių žemės ūkio kilmės etilo alkoholiui skirtų priemonių sistemą, kad būtų galima rinkti ekonominius duomenis ir analizuoti statistinę informaciją siekiant stebėti rinką. Kadangi žemės ūkio kilmės etilo alkoholio rinka ir bendra etilo alkoholio rinka yra susijusios, turi būti teikiama ir informacija apie ne žemės ūkio kilmės etilo alkoholio rinką. 142. Išlaidas, kurias valstybės narės patiria laikydamosi taikant šį reglamentą vykdytinų įsipareigojimų, Sąjunga turėtų finansuoti pagal 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo[16]. 143. Kad būtų padidintos finansinės lėšos, skiriamos vyno sektoriui pagal Reglamentą (EB) Nr. 1698/2005, turėtų būti vykdomas laipsniškas lėšų pervedimas į pagal tą reglamentą skiriamą biudžetą, kai atitinkamos sumos yra pakankamai didelės. 144. Komisija turėtų būti įgaliota patvirtinti priemones, būtinas konkrečioms praktinėms problemoms spręsti nepaprastosios padėties atvejais. 145. Kadangi bendros žemės ūkio produktų rinkos nuolat vystosi, valstybės narės ir Komisija turėtų nuolat informuoti vienos kitas apie svarbius pokyčius ir nustatyti atitinkamų pokyčių bei atitinkamos informacijos pranešimo taisykles. 146. Siekiant išvengti piktnaudžiavimo šiame reglamente nustatytomis lengvatomis, tokios lengvatos neturėtų būti suteikiamos arba turėtų būti panaikinamos tais atvejais, kai nustatoma, kad bet kurios iš jų gavimo sąlygos buvo sukurtos dirbtinai ir neatitinka šio reglamento tikslų. 147. Siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi šiuo reglamentu nustatytų įpareigojimų, reikia vykdyti patikras, taikyti administracines priemones ir administracines nuobaudas tuo atveju, kai nesilaikoma reikalavimų, ir nustatyti su užstato pateikimu ir grąžinimu susijusias taisykles, kuriomis siekiama patikimo vieno bendro rinkos valdymo pagal BŽŪP. Tos nuostatos, be kita ko, turėtų būti susijusios su neteisėtų išmokų susigrąžinimu ir valstybių narių ataskaitų teikimo įpareigojimais, vykdytinais taikant šį reglamentą. 148. Pagal Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007 kai kurios sektorių rinkos valdymo priemonės nustos galioti 2012 m. Panaikinus Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, tam tikros nuostatos turėtų būti toliau taikomos iki atitinkamų schemų taikymo pabaigos. 149. Siekdama užtikrinti teisinį prekybos taisyklių taikymo tikrumą, Komisija turėtų nustatyti datą, nuo kurios atitinkamame sektoriuje nustojamos taikyti tam tikros Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatos. 150. Siekiant užtikrinti sklandų perėjimą nuo Reglamente (EB) Nr. 1234/2007 numatytos tvarkos, taikomos vaisių ir daržovių sektoriuose, prie šio reglamento nuostatų taikymo, Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti pereinamojo laikotarpio priemones. 151. Šis reglamentas turėtų būti taikomas nuo jo įsigaliojimo. Tačiau nuostata, kuria sukuriamas bendrasis prekybos standartas, turėtų būti taikoma tik nuo [praėjus vieneriems metams po šio reglamento įsigaliojimo]. 152. [Reglamente nustatytos priemonės, susijusios su sutartiniais santykiais ir tarpšakinėmis organizacijomis pieno ir pieno produktų sektoriuose, yra pagrįstos atsižvelgiant į dabartines pieno rinkos ekonomines aplinkybes ir tiekimo grandinės struktūrą. Todėl jos turėtų būti taikomos pakankamai ilgai (ir iki pieno kvotų panaikinimo, ir po to), kad jų poveikis būtų visavertis. Tačiau, atsižvelgiant į didelį tokių priemonių poveikį, jos vis dėlto turėtų būti laikinos ir persvarstomos, siekiant įvertinti jų veiksmingumą ir poreikį jas toliau taikyti. Tai turėtų būti aptariama Komisijos pieno rinkos raidos ataskaitose, numatant galimas paskatas ūkininkams sudaryti bendrus gamybos susitarimus; ataskaitos turi būti pateiktos atitinkamai iki 2014 m. birželio 30 d. ir 2018 m. gruodžio 31 d.,] PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: TURINYS AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 2 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS 2 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS REZULTATAI IR POVEIKIO VERTINIMAS 4 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI 5 4. poveikis biudžetui 6 5. PAPILDOMA INFORMACIJA 6 EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio rinkų organizavimas ir specialiosios tam tikriems žemės ūkio produktams taikomos nuostatos (vieno bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) 7 I DALIS ĮVADINĖS NUOSTATOS 37 II DALIS VIDAUS RINKA 40 I ANTRAŠTINĖ DALIS INTERVENCIJA Į RINKĄ 40 I SKYRIUS Valstybės intervencija ir privatus sandėliavimas 40 I skirsnis Valstybės intervencijos ir privataus sandėliavimo įvadinės nuostatos 40 II skirsnis Valstybės intervencija 42 I poskirsnis Bendrosios nuostatos 42 II poskirsnis Supirkimo pradžia 43 III poskirsnis Intervencinės kainos 44 IV poskirsnis Taikant intervenciją supirktų produktų realizavimas 45 [V poskirsnis Paskirstymas labiausiai nepasiturintiems Sąjungos asmenims 46 III skirsnis Privatus sandėliavimas 50 I poskirsnis Privaloma pagalba 50 II poskirsnis Neprivaloma pagalba 51 IV skirsnis Bendrosios valstybės intervencijos ir privataus sandėliavimo nuostatos 53 I poskirsnis Bendrosios nuostatos 53 II poskirsnis Specialiosios skerdenų klasifikavimo nuostatos 58 II SKYRIUS Specialiosios intervencinės priemonės 61 I skirsnis Išskirtinės rinkos rėmimo priemonės 61 II skirsnis Grūdų ir ryžių sektoriuose taikytinos priemonės 62 III skirsnis Priemonės cukraus sektoriuje 63 IV skirsnis Pasiūlos pritaikymas 66 III SKYRIUS Gamybos ribojimo sistemos 67 I skirsnis Bendrosios nuostatos 67 II skirsnis Cukrus 67 I poskirsnis Kvotų skyrimas ir administravimas 67 II poskirsnis Kvotos perviršis 69 III skirsnis Pienas 71 I poskirsnis Bendrosios nuostatos 71 II poskirsnis Kvotų skyrimas ir administravimas 73 III poskirsnis Kvotos perviršis 78 IV skirsnis Cukraus ir pieno kvotų skyrimo tvarkos taisyklės 82 I poskirsnis Cukraus kvotų skyrimo tvarkos taisyklės 82 II poskirsnis Pieno kvotų skyrimo tvarkos taisyklės 83 V skirsnis Vyno sektoriaus gamybos pajėgumai 84 I poskirsnis Neteisėtas sodinimas 84 II poskirsnis Pereinamojo laikotarpio vynmedžių sodinimo tvarka 87 III poskirsnis Prekybos taisyklės, kuriomis siekiama pagerinti ir stabilizuoti bendrosios vyno rinkos veikimą 92 IV SKYRIUS Pagalbos schemos 93 I skirsnis Gamybos grąžinamoji išmoka cukraus sektoriuje 93 II skirsnis Pagalba pieno ir pieno produktų sektoriui 94 I poskirsnis Pagalba už specialios paskirties produktus 94 II poskirsnis Sūrio gamybos sąlygos 96 III poskirsnis Pagalba tiekiant pieno produktus moksleiviams 97 IV skirsnis Pagalba apynių sektoriui 98 V skirsnis Pagalba alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių sektoriui 99 VI skirsnis Pagalba vaisių ir daržovių sektoriui 101 I poskirsnis Gamintojų Grupės 101 II poskirsnis Veiklos fondai ir veiklos programos 103 III poskirsnis Vaisių vartojimo skatinimo mokyklose programa 110 VII skirsnis Paramos vyno sektoriui programos 113 I poskirsnis Įvadinės nuostatos 113 II poskirsnis Paramos programų teikimas ir turinys 114 III poskirsnis Specialiosios paramos priemonės 116 IV poskirsnis Procedūrinės nuostatos 121 VIII skirsnis Specialiosios nuostatos bitininkystės sektoriui 123 IX skirsnis Pagalba šilkaverpių sektoriui 125 II ANTRAŠTINĖ DALIS SU PREKYBA IR GAMINTOJŲ ORGANIZACIJOMIS SUSIJUSIOS TAISYKLĖS 127 [I SKYRIUS Su prekyba susijusios taisyklės 127 I skirsnis Prekybos standartai 127 I poskirsnis Įvadinės nuostatos 127 II poskirsnis Bendrasis prekybos standartas 127 III poskirsnis Konkretiems sektoriams arba produktams skirti prekybos standartai 128 IV poskirsnis Su importu ir eksportu susiję prekybos standartai 134 V poskirsnis Bendrosios nuostatos 135 II skirsnis Vyno sektoriuje taikomos kilmės vietos nuorodos, geografinės nuorodos ir tradiciniai terminai 136 I poskirsnis Įvadinės nuostatos 136 II poskirsnis Kilmės vietos nuorodos ir geografinės nuorodos 136 III poskirsnis Tradiciniai terminai 149 III skirsnis Vyno sektoriaus produktų ženklinimas ir pateikimas 151 II SKYRIUS Gamintojų organizacijos, gamintojų grupės, tarpšakinės organizacijos, ūkio subjektų organizacijos 155 I skirsnis Bendrieji principai 155 II skirsnis Su vaisių ir daržovių sektoriaus gamintojų organizacijomis, tarpšakinėmis organizacijomis ir gamintojų grupėmis susijusios taisyklės 160 I poskirsnis Gamintojų organizacijų įstatai ir pripažinimas 160 II poskirsnis Gamintojų organizacijų ir gamintojų grupių asociacija 162 III poskirsnis Taisyklių taikymo išplėtimas ekonominės zonos gamintojams 163 IV poskirsnis Vaisių ir daržovių sektoriaus tarpšakinės organizacijos 166 III skirsnis Vyno sektoriaus gamintojams ir tarpšakinėms organizacijoms taikomos taisyklės 169 IV skirsnis Tabako sektoriaus tarpšakinėms organizacijoms taikomos taisyklės 170 [V skirsnis 171 pieno ir pieno produktų sektoriaus gamintojų organizacijos 171 VI skirsnis Procedūrinės taisyklės 173 III DALIS PREKYBA SU TREČIOSIOMIS VALSTYBĖMIS 174 I SKYRIUS Bendrosios nuostatos 174 II SKYRIUS Importas 175 I skirsnis Importo licencijos 175 II skirsnis Importo muitai ir rinkliavos 178 III skirsnis Importo kvotų administravimas 182 IV skirsnis Specialiosios tam tikriems produktams taikomos nuostatos 185 I poskirsnis Specialiosios grūdų ir ryžių sektorių produktų importo nuostatos 185 II poskirsnis Cukraus importo tvarka 186 III poskirsnis Specialiosios kanapių importo nuostatos 187 IV poskirsnis Specialiosios apynių importo nuostatos 188 V skirsnis Apsaugos priemonės ir laikinasis įvežimas perdirbti 189 III SKYRIUS Eksportas 191 I skirsnis Eksporto licencijos 191 II skirsnis Eksporto grąžinamosios išmokos 193 III skirsnis Eksporto kvotų administravimas pieno ir pieno produktų sektoriuje 198 IV skirsnis Speciali importo tvarka trečiosiose valstybėse 199 V skirsnis Specialiosios gyviems augalams taikomos nuostatos 200 VI skirsnis Laikinasis išvežimas perdirbti 200 IV DALIS KONKURENCIJOS TAISYKLĖS 201 I SKYRIUS Įmonėms taikomos taisyklės 201 II SKYRIUS Valstybės pagalbos taisyklės 206 V DALIS SPECIALIOSIOS KELIEMS AR ATSKIRIEMS SEKTORIAMS TAIKOMOS NUOSTATOS 210 I SKYRIUS Specialiosios keliems sektoriams taikomos nuostatos 210 I skirsnis rinkos sutrikimai 210 II skirsnis Ataskaitų teikimas 211 II SKYRIUS SPECIALIOSIOS ATSKIRIEMS SEKTORIAMS TAIKOMOS NUOSTATOS 212 I skirsnis Apyniai 212 II skirsnis Vynas 213 III skirsnis Pienas ir pieno produktai 216 IV skirsnis Etilo alkoholis 218 VI DALIS BENDROSIOS NUOSTATOS 219 VII DALIS ĮGALIOJIMŲ DELEGAVIMAS, ĮGYVENDINIMO NUOSTATOS, PEREINAMOJO LAIKOTARPIO IR BAIGIAMOSIOS TAISYKLĖS 223 I SKYRIUS Įgaliojimų delegavimas ir įgyvendinimo nuostatos 223 II SKYRIUS Pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos 225 I PRIEDAS 1 STRAIPSNIO 1 DALYJE NURODYTŲ PRODUKTŲ SĄRAŠAS I dalis. Grūdai 228 II dalis. Ryžiai 231 III dalis. Cukrus 232 IV dalis. Sausieji pašarai 232 V dalis. Sėklos 233 VI dalis. Apyniai 235 VII dalis. Alyvuogių aliejus ir valgomosios alyvuogės 235 VIII dalis. Pluoštiniai linai ir kanapės 235 IX dalis. Vaisiai ir daržovės 236 X dalis. Perdirbtų vaisių ir daržovių produktai 236 XI dalis. Bananai 240 XII dalis. Vynas 240 XIII dalis. Augantys medžiai ir kiti gyvi augalai, svogūnėliai, šaknys ir kitos panašios augalų dalys, skintos gėlės ir dekoratyviniai žalumynai 241 XIV dalis. Žaliavinis tabakas 241 XV dalis. Galvijiena 241 XVI dalis. Pienas ir pieno produktai 242 XVII dalis. Kiauliena 242 XVIII dalis. Aviena ir ožkiena 243 XIX dalis. Kiaušiniai 243 XX dalis. Paukštiena 244 XXI dalis. Kiti produktai 244 II PRIEDAS PRODUKTŲ, KURIEMS NUSTATYTOS SPECIALIOSIOS PRIEMONĖS, KAIP NURODYTA 1 STRAIPSNIO 2 DALYJE, SĄRAŠAS I dalis. Žemės ūkio kilmės etilo alkoholis 252 II dalis. Bitininkystės produktai 252 III dalis. Šilkaverpiai 252 III PRIEDAS 2 STRAIPSNIO 1 DALYJE NURODYTOS APIBRĖŽTYS I dalis. Ryžių sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 253 II dalis. Cukraus sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 256 III dalis. Apynių sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 257 IV dalis. Vyno sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 257 V dalis. Galvijienos sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 260 VI dalis. Pieno ir pieno produktų sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 260 VII dalis. Kiaušinių sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 260 VIII dalis. Paukštienos sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 261 IX dalis. Bitininkystės sektoriuje vartojamų terminų apibrėžtys 262 IV PRIEDAS 8 STRAIPSNIO 1 IR 3 DALYSE NURODYTA RYŽIŲ IR CUKRAUS STANDARTINĖ KOKYBĖ 263 V PRIEDAS SĄJUNGOS SKERDENŲ KLASIFIKAVIMO SKALĖS, NURODYTOS 34 STRAIPSNYJE 265 VI PRIEDAS 50 STRAIPSNYJE NURODYTOS NACIONALINĖS IR REGIONINĖS CUKRAUS, IZOGLIUKOZĖS IR INULINO SIRUPO GAMYBOS KVOTOS kvotos, taikomos nuo 2010–2011 prekybos metų 269 VII PRIEDAS IŠSAMIOS CUKRAUS AR IZOGLIUKOZĖS KVOTŲ PERDAVIMO TAISYKLĖS PAGAL 53 STRAIPSNĮ I 271 VIII PRIEDAS 59 STRAIPSNYJE NURODYTOS PIENO IR KITŲ PIENO PRODUKTŲ GAMYBOS NACIONALINĖS KVOTOS 274 IX PRIEDAS 63 STRAIPSNYJE NURODYTAS NUSTATYTASIS RIEBUMAS 276 X PRIEDAS 136 STRAIPSNIO 1 DALYJE NURODYTŲ PARAMOS PROGRAMŲ BIUDŽETAS 277 XI PRIEDAS 159 STRAIPSNIO 3 DALYJE NURODYTOS TARPTAUTINĖS ORGANIZACIJOS 278 XII PRIEDAS 163 STRAIPSNYJE NURODYTŲ PRODUKTŲ APIBRĖŽTYS, PAVADINIMAI IR PREKINIAI PAVADINIMAI 279 I dalis. Dvylikos mėnesių ir jaunesnių galvijų mėsa 279 I. Apibrėžtis 279 II. Prekiniai pavadinimai 279 II dalis. Vynuogių produktai 282 III dalis. Pienas ir pieno produktai 289 IV dalis. Žmonėms vartoti skirtas pienas, kurio KN kodas yra 0401 290 V dalis. Paukštienos sektoriaus produktai 293 VI dalis. Tepieji riebalai 295 VII dalis. Alyvuogių aliejaus ir alyvuogių išspaudų aliejaus aprašai ir apibrėžtys 298 XII priedo priedėlis (nurodytas II dalyje) Vynuogių auginimo zonos 299 XIII PRIEDAS I dalis Sodrinimas, rūgštinimas ir rūgštingumo mažinimas tam tikrose vynuogių auginimo zonose 305 II dalis Apribojimai 309 XIV PRIEDAS IŠSAMUS TAISYKLIŲ SĄRAŠAS, KURIO TAIKYMĄ PAGAL 218 IR 224 STRAIPSNIUS GALIMA IŠPLĖSTI NARIAIS NESANTIEMS GAMINTOJAMS 311 XV PRIEDAS 242 IR 244 STRAIPSNIUOSE NURODYTI RYŽIŲ IMPORTO MUITAI 313 XVI PRIEDAS BASMATI RYŽIŲ, NURODYTŲ 243 STRAIPSNYJE, RŪŠYS 315 XVII PRIEDAS GRŪDŲ, RYŽIŲ, CUKRAUS, PIENO IR KIAUŠINIŲ SEKTORIŲ PREKIŲ SĄRAŠAS, SKIRTAS TAIKYTI 16 STRAIPSNIO a PUNKTO ii PAPUNKTĮ IR SKIRTI III DALIES III SKYRIAUS II SKIRSNYJE NURODYTAS EKSPORTO GRĄŽINAMĄSIAS IŠMOKAS I dalis. Grūdai 316 II dalis. Ryžiai 320 III dalis. Cukrus 322 IV dalis. Pienas 326 V dalis. Kiaušiniai 329 XVIII PRIEDAS TAM TIKRŲ PREKIŲ, KURIOSE YRA CUKRAUS, SĄRAŠAS, SIEKIANT SKIRTI III DALIES III SKYRIAUS II SKIRSNYJE NURODYTAS EKSPORTO GRĄŽINAMĄSIAS IŠMOKAS 330 XIX PRIEDAS BIUDŽETO ASIGNAVIMAI KAIMO PLĖTROS PRIEMONĖMS VYNO GAMYBOS REGIONUOSE, KAIP NURODYTA 314 STRAIPSNIO 3 DALYJE 331 XX PRIEDAS 325 STRAIPSNIO 3 DALYJE NURODYTA ATITIKMENŲ LENTELĖ 332 I DALIS ĮVADINĖS NUOSTATOS 1 straipsnis Taikymo sritis 1. Šiame reglamente nustatomas bendras šių sektorių produktų, toliau nurodytų I priede, rinkų organizavimas: a) grūdų, I priedo I dalis; b) ryžių, I priedo II dalis; c) cukraus, I priedo III dalis; d) sausųjų pašarų, I priedo IV dalis; e) sėklų, I priedo V dalis; f) apynių, I priedo VI dalis; g) alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių, I priedo VII dalis; h) linų ir kanapių, I priedo VIII dalis; i) vaisių ir daržovių, I priedo IX dalis; j) perdirbtų vaisių ir daržovių, I priedo X dalis; k) bananų, I priedo XI dalis; l) vyno, I priedo XII dalis; m) gyvų augalų ir gėlininkystės produktų (toliau – gyvų augalų sektorius), I priedo XIII dalis; n) žaliavinio tabako, I priedo XIV dalis; o) galvijienos, I priedo XV dalis; p) pieno ir pieno produktų, I priedo XVI dalis; q) kiaulienos, I priedo XVII dalis; r) avienos ir ožkienos, I priedo XVIII dalis; s) kiaušinių, I priedo XIX dalis; t) paukštienos, I priedo XX dalis; u) kitų produktų, I priedo XXI dalis. 2. Šiuo reglamentu nustatomos specialios priemonės, taikomos toliau išvardytuose sektoriuose ir, jei taikoma, išsamiau apibrėžtuose II priede: a) žemės ūkio kilmės etilo alkoholio (toliau – žemės ūkio kilmės etilo alkoholio sektorius), II priedo I dalis; b) bitininkystės produktų (toliau – bitininkystės sektorius), II priedo II dalis; c) šilkaverpių, II priedo III dalis. 3. Bulvėms, šviežioms arba atšaldytoms, kurių KN kodas yra 0701, taikomas IV dalies II skyrius. 2 straipsnis Sąvokų apibrėžtys 1. Šiame reglamente taikomos su tam tikrais sektoriais susijusios apibrėžtys, išdėstytos III priede. 2. Šiame reglamente: a) ūkininkas – ūkininkas, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 73/2009 2 straipsnio a punkte; b) mokėjimo agentūra – įstaiga arba įstaigos, kurias valstybė narė paskiria remdamasi Reglamentu (EB) Nr. 1290/2005; c) intervencinė kaina – kaina, kuria produktai superkami taikant valstybės intervenciją. 3 straipsnis Prekybos metai Nustatomi tokie prekybos metai: a) nuo atitinkamų metų sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. bananų sektoriuje; b) nuo balandžio 1 d. iki kitų metų kovo 31 d.: i) sausųjų pašarų sektoriuje; ii) šilkaverpių sektoriuje; c) nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d.: i) grūdų sektoriuje; ii) sėklų sektoriuje; iii) alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių sektoriuje; iv) linų ir kanapių sektoriuje; v) pieno ir pieno produktų sektoriuje; d) nuo rugpjūčio 1 d. iki kitų metų liepos 31 d. vyno sektoriuje; e) nuo rugsėjo 1 d. iki kitų metų rugpjūčio 31 d. ryžių sektoriuje; f) nuo spalio 1 d. iki kitų metų rugsėjo 30 d. cukraus sektoriuje. Siekdama atsižvelgti į vaisių ir daržovių, taip pat perdirbtų vaisių ir daržovių sektorių ypatumus, Komisija deleguotais teisės aktais prireikus nustato tų produktų prekybos metus. 4 straipsnis Deleguoti įgaliojimai Siekdama atsižvelgti į kiekvieno sektoriaus ypatumus ir rinkos padėties pokyčius, Komisija deleguotais teisės aktais gali atnaujinti III priedo I dalyje nustatytas sąvokų apibrėžtis. 5 straipsnis Įgyvendinimo įgaliojimai Komisija įgyvendinimo aktais gali: a) nustatyti perskaičiavimo kursus, taikomus įvairiais ryžių perdirbimo etapais, perdirbimo išlaidas ir šalutinių produktų vertę. b) priimti visas būtinas priemones, susijusias su perskaičiavimo kursų taikymu. II DALIS VIDAUS RINKA I ANTRAŠTINĖ DALIS INTERVENCIJA Į RINKĄ I SKYRIUSValstybės intervencija ir privatus sandėliavimas I skirsnisValstybės intervencijos ir privataus sandėliavimo įvadinės nuostatos 6 STRAIPSNIS Taikymo sritis 1. Šiame skyriuje nustatomos taisyklės, susijusios, jeigu taikoma, su valstybės intervenciniu supirkimu ir pagalbos už privatų sandėliavimą skyrimu šiuose sektoriuose: a) grūdų; b) ryžių; c) cukraus; d) alyvuogių aliejaus ir valgomųjų alyvuogių; e) galvijienos; f) pieno ir pieno produktų; g) kiaulienos; h) avienos ir ožkienos; 2. Šiame skyriuje: a) grūdai – Sąjungoje išauginti grūdai; b) pienas – Sąjungoje pagamintas karvės pienas; c) grietinėlė – tiesiogiai ir tik iš pieno gauta grietinėlė. 7 straipsnis Produktų ES kilmė Nepažeidžiant 6 straipsnio 2 dalies nuostatų taikant valstybės intervenciją galima supirkti tik Sąjungos kilmės produktus, o pagalbą galima skirti tik už Sąjungos kilmės produktų privatų sandėliavimą. 8 straipsnis Referencinės kainos 1. 6 straipsnio 1 dalyje nurodytiems produktams, kuriems taikomos intervencinės priemonės, nustatomos šios referencinės kainos: a) grūdų sektoriuje – 101,31 EUR už toną; b) standartinės kokybės, kaip apibrėžta IV priedo A punkte, žaliavinių ryžių – 150 EUR už toną; c) cukraus: i) baltojo cukraus – 404,4 EUR už toną nuo 2009–2010 prekybos metų; ii) žaliavinio cukraus – 335,2 EUR už toną nuo 2009–2010 prekybos metų; d) galvijienos sektoriuje R3 klasės, kaip nustatyta Sąjungos suaugusių galvijų skerdenų klasifikavimo skalėje, nurodytoje 34 straipsnio 1 dalies a punkte, suaugusių galvijų patinų skerdenų kaina – 2 224 EUR už toną; e) pieno ir pieno produktų sektoriuje: i) sviesto – 246,39 EUR už 100 kg; ii) nugriebto pieno miltelių – 169,80 EUR už 100 kg; f) kiaulienos sektoriuje standartinės kokybės, apibrėžtos pagal svorį ir raumeningumą, laikantis Sąjungos kiaulių skerdenų klasifikavimo skalės, nurodytos 34 straipsnio 1 dalies b punkte, kiaulių skerdenų kaina – 1 509,39 EUR už toną: i) E klasės, kaip nustatyta V priedo B II punkte skerdenų, sveriančių nuo 60 kg iki 120 kg; ii) R klasės, kaip nustatyta V priedo B II punkte, skerdenų, sveriančių nuo 120 kg iki 180 kg. 2. Grūdų ir ryžių referencinės kainos, nustatytos atitinkamai 1 dalies a ir b punktuose, yra susijusios su didmeninės prekybos etapu prieš iškraunant į sandėlį pristatytas prekes. Šios referencinės kainos galioja visuose 30 straipsnyje nurodytuose Sąjungos intervenciniuose centruose. 3. 1 dalies c punkto i ir ii papunkčiuose nustatytos referencinės kainos taikomos standartinės kokybės, kaip apibrėžta IV priedo B punkte, iš fabriko tiekiamam nefasuotam cukrui. 4. Šio straipsnio 1 dalyje nustatytos referencinės kainos gali būti keičiamos Sutarties 43 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka, atsižvelgiant į gamybos ir rinkų pokyčius. 9 straipsnis Pranešimas apie cukraus rinkos kainas Komisija įgyvendinimo aktais nustato cukraus rinkos kainų informacinę sistemą, įskaitant kainos lygių cukraus rinkoje skelbimo sistemą. Ši sistema grindžiama informacija, kurią pateikia baltojo cukraus gamybos įmonės ar kiti cukraus prekyba užsiimantys ūkio subjektai. Ši informacija yra konfidenciali. Komisija užtikrina, kad naudojant paskelbtą informaciją nebūtų įmanoma nustatyti atskirų įmonių ar ūkio subjektų taikomų kainų. II skirsnisValstybės intervencija I POSKIRSNIS BENDROSIOS NUOSTATOS 10 STRAIPSNIS Produktai, atitinkantys valstybės intervencijos reikalavimus Valstybės intervencija taikoma šiems produktams, jeigu jie atitinka šiame skirsnyje nustatytas sąlygas ir kitus reikalavimus bei sąlygas, kuriuos pagal 31 ir 32 straipsnius deleguotais teisės aktais ir įgyvendinimo aktais turi nustatyti Komisija: a) paprastiesiems kviečiams, kietiesiems kviečiams, miežiams, kukurūzams ir sorgams; b) žaliaviniams ryžiams; c) šviežiai arba atšaldytai mėsai, kuri priklauso galvijienos sektoriui ir kurios KN kodai yra 0201 10 00 ir 0201 20 20–0201 20 50; d) sviestui, pagamintam patvirtintoje Sąjungos įmonėje tiesiogiai ir tik iš pasterizuotos grietinėlės, kurio pieno riebumas ne mažesnis kaip 82 % masės, o vandens kiekis – ne didesnis kaip 16 % masės; e) aukščiausios kokybės nugriebto pieno milteliams, kurie patvirtintoje Sąjungos įmonėje pagaminti iš pieno purškimo būdu ir kurių baltymų kiekis ne mažesnis kaip 34,0 % neriebalinės sausosios medžiagos masės. II poskirsnisSupirkimo pradžia 11 STRAIPSNIS Valstybės intervencijos laikotarpiai Valstybės intervencija taikoma: a) grūdams – nuo lapkričio 1 d. iki gegužės 31 d.; b) žaliaviniams ryžiams – nuo balandžio 1 d. iki liepos 31 d.; c) galvijienai – bet kuriuos visus prekybos metus; d) sviestui ir nugriebto pieno milteliams – nuo kovo 1 d. iki rugpjūčio 31 d. 12 straipsnis Valstybės intervencijos taikymo pradžia 1. 11 straipsnyje nurodytais laikotarpiais valstybės intervencija: a) taikoma paprastiesiems kviečiams; b) taikoma kietiesiems kviečiams, miežiams, kukurūzams, sorgams, žaliaviniams ryžiams, cukrui, sviestui ir nugriebto pieno milteliams neviršijant 13 straipsnio 1 dalyje nurodytų intervencinių kiekių; c) Komisijos, nepadedamos 323 straipsnio 1 dalyje nurodyto komiteto, įgyvendinimo aktais pradedama taikyti galvijienai, jeigu tipiniu laikotarpiu valstybėje narėje arba jos regione galvijienos vidutinė rinkos kaina, užregistruota pagal 34 straipsnio 1 dalyje nurodytą Sąjungos skerdenų klasifikavimo skalę, yra mažesnė nei 1 560 EUR už toną. 2. Komisija, nepadedama 323 straipsnio 1 dalyje nurodyto komiteto, įgyvendinimo aktais sustabdo 1 dalies c punkte nurodytos valstybės intervencijos taikymą galvijienai, jei tipiniu laikotarpiu nebetenkinamos tame punkte nurodytos sąlygos. 13 straipsnis Intervenciniai kiekiai 1. Vykdant valstybės intervencinį supirkimą neviršijami šie supirkimo kiekiai: a) kietųjų kviečių, miežių, kukurūzų, sorgų ir žaliavinių ryžių – 0 tonų atitinkamai 11 straipsnio a ir b punktuose nurodytais laikotarpiais; b) sviesto – 30 000 tonų kiekvienu 11 straipsnio d punkte nurodytu laikotarpiu; c) nugriebto pieno miltelių – 109 000 tonų kiekvienu 11 straipsnio d punkte nurodytu laikotarpiu. 2. 1 dalyje nurodytų produktų atveju Komisija įgyvendinimo aktais gali nuspręsti ir toliau taikyti valstybės intervenciją viršijant toje dalyje nurodytus kiekius, jei tai būtina atsižvelgiant į padėtį rinkoje ir, visų pirma, į rinkos kainų pokyčius. III poskirsnisIntervencinės kainos 14 STRAIPSNIS Intervencinės kainos 1. Intervencinė kaina: a) paprastųjų kviečių – lygi referencinei kainai už pasiūlytą didžiausią 3 mln. tonų kiekį vienam valstybės intervencijos laikotarpiui, nustatytam 11 straipsnio a punkte; b) sviesto – lygi 90 % referencinės kainos už pasiūlytą kiekį, kuris neviršija 13 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyto kiekio; c) nugriebto pieno miltelių – lygi referencinei kainai už pasiūlytą kiekį, kuris neviršija 13 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyto kiekio. 2. Komisija įgyvendinimo aktais konkurso tvarka nustato toliau nurodytų produktų intervencines kainas ir kiekius: a) paprastųjų kviečių, kurių kiekis viršija didžiausią siūlomą 3 mln. tonų kiekį vienam valstybės intervencijos laikotarpiui, nustatytam 11 straipsnio a punkte; b) kietųjų kviečių, miežių, kukurūzų, sorgų ir žaliavinių ryžių, taikant 13 straipsnio 2 dalį; c) galvijienos; d) sviesto, kurio siūlomas kiekis viršija 13 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytą kiekį, taikant 13 straipsnio 2 dalį, ir e) nugriebto pieno miltelių, kurių pasiūlytas kiekis viršija 13 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytą kiekį, taikant 13 straipsnio 2 dalį. Ypatingomis aplinkybėmis, Kom