Pasiūlymas Europos parlamento ir Tarybos reglamentas dėl miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto keleivių teisių ir iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo {SEK(2008) 2953} {SEK(2008) 2954} /* KOM/2008/0817 galutinis - COD 2008/0237 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 2008.12.4 KOM(2008) 817 galutinis 2008/0237 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto keleivių teisių ir iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo (pateikta Komisijos) {SEK(2008) 2953} {SEK(2008) 2954} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. Bendrosios aplinkybės 1.1. Pagrindas ir tikslai Tarptautinio keleivių vežimo miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais rinka jau liberalizuota. Reglamentu (EEB) Nr. 684/92, iš dalies pakeistu Reglamentu (EB) Nr. 11/98, buvo sudarytos sąlygos patekti į šią rinką. Kartu su Reglamentu (EB) Nr. 12/98, nustatančius sąlygas, kuriomis vežėjai miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais, kurie nėra valstybės narės rezidentai, gali patekti į nacionalinę transporto rinką, šie teisės aktai sudaro tarptautinio keleivių vežimo keliais paslaugų vidaus rinkos pagrindą[1]. Bendroji transporto rinka davė daug naudos europiečiams, ypač platesnį kelionės vietų pasirinkimą ir konkurencingų kelionės pasiūlymų pasiūlą. Naikinant sienas ir didėjant keleivių skaičiui ne visada būdavo imamasi pakankamų priemonių keleivių teisėms užtikrinti. Būtina aiškiai nustatyti teises naudotis šiomis paslaugomis ir jų teikimą reglamentuojančias taisykles, nes ši transporto rūšis labai reikalinga vykstantiems į darbą, lankyti šeimos ir draugų, laisvalaikiui ir turizmui; menkos galimybės naudotis šiomis paslaugomis gali labai pakenkti daugelio piliečių integracijai ir padaryti žalos visai visuomenei. Savo Baltojoje knygoje „Europos transporto politika 2010 metams – laikas nuspręsti“[2] Europos Komisija numatė nustatyti visų transporto rūšių keleivių teises, kad keleiviai taptų pagrindine transporto politikos dalimi. Poreikis imtis veiksmų šioje srityje buvo pabrėžtas 2005 m. komunikate dėl keleivių teisių įtvirtinimo Europos Sąjungoje[3], kuriame Komisija pateikė politinį požiūrį į tai, kaip išplėsti keleivių apsaugos priemones kituose nei oro transporto sektoriuose. Komisija nustatė teises, kurios turėtų būti įtvirtintos Bendrijos veiksmais, nežiūrint į tai, kokiomis transporto priemonėmis naudojamasi[4]. Kalbant apie tolimojo susisiekimo autobusų transportą, Komisija nustatė tris didžiausias problemas: 1) riboto judumo (ribotos judėsenos) asmenų teisės, 2) atsakomybės klausimai ir 3) kompensacija ir pagalba pertraukus kelionę. 2006 m. birželio 22 d. komunikate „Europos Komisijos 2001 m. baltosios knygos dėl transporto politikos laikotarpio vidurio apžvalga“[5] Komisija įsipareigojo išnagrinėti, kaip pagerinti paslaugų kokybę ir geriau užtikrinti keleivių teises visuose transporto sektoriuose. 1.2. Miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transportas Šią transporto rūšį galima apibūdinti keletu skiriamųjų požymių, kurie daro poveikį ir įmonėms, ir keleiviams. Kalbant apie keleivių skaičių ir kilometrus, miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transportas apima 9,3 % visų sausumos transporto paslaugų Europos Sąjungoje, ši transporto rūšis po keleivinių automobilių (82,8 %) yra svarbiausia visuomenei prieinama transporto priemonė (8,3 % visų transporto rūšių)[6]. Sektorius išaugo 5,8 % – nuo 474 mln. 1995 metais iki 502 mln. 2004 metais[7]. Numatoma, kad metinis tarptautinio miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių skaičius pasieks 72,8 mln. Keleiviai kitomis transporto priemonėmis, ypač oro transporto keleiviai, jau naudojasi Bendrijos lygmeniu nustatytomis tam tikromis taisyklėmis, kuriomis užtikrinama tinkama jų apsauga. Priešingai nei kitų transporto rūšių atveju, nėra nei tarptautinių susitarimų (išskyrus Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos tarptautinio keleivių ir bagažo vežimo keliais sutarties konvenciją (CVR)[8], ratifikuotą tik trijų valstybių narių), nei Bendrijos teisės aktų, kuriais būtų nustatytos miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teisės. Miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių apsauga valstybėse narėse skiriasi. Keleiviai priklauso nuo nacionalinių atsakomybės sistemų, sąžiningos prekybos teisės aktų ir įmonių savanoriškai prisiimtų vartotojų aptarnavimo įsipareigojimų. Kai kuriose šalyse – deja, ne daugumoje valstybių narių – įmonės sudarė išsamius savanoriškus susitarimus, apimančius tinkamas skundų nagrinėjimo ir ginčų sprendimo priemones. Šiuo metu nėra bendrų skundų nagrinėjimo ir keleivių bei įmonių ginčų sprendimo taisyklių. Tai trukdo įvairių valstybių narių įmonėms sąžiningai konkuruoti. Įmonių atsakomybės taisyklės labai skirtingos, o kompensacijos ir pagalba pertraukus kelionę numatytos ne visada. Kitoms transporto rūšims taikomos atsakomybės taisyklės nustatytos Bendrijos[9] arba tarptautiniu lygmeniu, tačiau tai nepadaryta miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto sektoriuje. Kai keliaujama tarptautiniais reisais, keleiviams sunku suprasti, kokia atsakomybės sistema taikoma įvykus nelaimingam atsitikimui[10]. Egzistuoja bendrieji informacijos teikimo keleiviams įsipareigojimai[11], kurių laikydamosi įmonės privalo nurodyti autobuso maršrutą, sustojimo vietas, tvarkaraštį, važiavimo kainas ir vežimo sąlygas. Tačiau kritinėse situacijose, nutrūkus kelionei, keleiviai gali negauti pakankamai informacijos. Paprastai šia transporto rūšimi besinaudojantys keleiviai būna pažeidžiami, kadangi gauna mažas pajamas. Neįgalieji ir riboto judumo asmenys turi mažai galimybių naudotis miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų paslaugomis, o tai gali trukdyti jų integracijai į visuomenę. 1.3. Nagrinėjami klausimai Pasiūlymo tikslas – nustatyti miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teises, kad miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto sektorius taptų patrauklesniu, keltų daugiau pasitikėjimo, ir kad būtų sudarytos vienodos sąlygos įvairių valstybių narių vežėjams ir įvairioms transporto rūšims. Pasiūlyme iš esmės numatytos tokios nuostatos: - atsakomybė už keleivių mirtį arba sužalojimą, dingus jų bagažui arba jį sugadinus; - keleivių nediskriminavimas dėl pilietybės arba gyvenamosios vietos, miesto arba tolimojo susisiekimo autobusų įmonėms siūlant transporto sąlygas; - pagalba neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims; - miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų įmonių įsipareigojimai atšaukus kelionę arba vėluojant; - įsipareigojimai pranešti; - skundų nagrinėjimo tvarka; - bendros vykdymo taisyklės. 2. Taikymo sritis Pasiūlymas susijęs su miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų paslaugomis. Patekimo į rinką paslaugos Bendrijoje jau reglamentuojamos 1992 m. kovo 16 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 684/92 dėl bendrųjų tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais taisyklių, kuris iš dalies pakeistas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 11/98. Vidaus miesto, priemiesčių ir trumpų atstumų regioninėms autobusų paslaugoms teikti paprastai sudaromos viešųjų paslaugų sutartys, kuriose didelis dėmesys skiriamas keleivių teisėms ir paslaugų kokybei. Taigi nacionaliniuose teisės aktuose nustatyti autobusų įmonių įsipareigojimai ir atitinkamos keleivių teisės. Valstybės narės gali neįtraukti šių paslaugų į reglamento taikymo sritį, jei tokiose sutartyse numatytos keleivių teisės atitinka šiame reglamente numatytų teisių lygį. Kalbant apie įmonių atsakomybę ir neįgaliesiems teikiamą pagalbą, valstybės narės keleiviams siūlo skirtingus problemų sprendimo būdus ir nevienodą apsaugos lygį. Todėl šiuo pasiūlymu sprendžiami kritiniai klausimai, kilę dėl tinkamos pagalbos ir rūpesčio stokos. Pavyzdžiui, ilgą atstumą keliaujantys ir už nuolatinės gyvenamosios vietos ribų atsidūrę keleiviai yra itin pažeidžiami pertraukus kelionę arba įvykus nelaimingam atsitikimui. Šiuo etapu Komisija siūlo spręsti klausimus, kurie dėl savo sudėtingumo ir (arba) tarptautinio pobūdžio (tarpvalstybinės kelionės, tarptautinės įmonės) turės būti labai derinami tarp valstybių narių. 3. Suderinamumas su kitomis ES politikos sritimis ir tikslais Reglamento pasiūlymu bus prisidėta siekiant Sutarties tikslų: užtikrinta geresnė vartotojų apsauga, kovojama su neįgaliųjų diskriminavimu ir socialine atskirtimi, o Europos piliečiams sudarytos sąlygos visapusiškai naudotis vidaus rinkos teikiamomis galimybėmis. 3.1. Vartotojų apsauga Keleivių teisių nustatomos ir stiprinamos atsižvelgiant į tai, kad Amsterdamo sutartyje vartotojų apsaugai skirtas ypatingas dėmesys. Komunikate „2007–2013 m. ES vartotojų politikos strategija – Vartotojų teisių stiprinimas, gerovės didinimas ir veiksminga jų apsauga“[12] Komisija nurodo, kad vienas iš prioritetų yra padaryti vartotojus ES politikos šerdimi. Komunikate pažymima, kad padaryta pažanga integruojant vartotojų interesus, inter alia , oro transporto srityje. Ateities tikslas – pasinaudoti šiais pasiekimais ir sistemingiau integruoti vartotojų interesus. Todėl aviacijos sektoriuje nustatytas keleivių, ypač riboto judumo asmenų, teises Komisija taiko ir kituose transporto rūšių sektoriuose. 3.2. Socialinė įtrauktis ir pagrindinės teisės Šis pasiūlymas, susijęs su miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teisėmis, atitinka kovos su socialine atskirtimi tikslus, kadangi jame nustatytas neįgaliųjų nediskriminavimo ir pagalbos teikimo jiems principas. EB sutarties 12 straipsnyje nustatyta, kad bet kokia diskriminacija dėl pilietybės draudžiama. Todėl ir miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų sektoriuje nepažeisdamos su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų dėl socialinių tarifų miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės ar bilietų pardavėjai visuomenei siūlo sutarties sąlygas ar tarifus nediskriminuodami galutinio vartotojo dėl jo pilietybės arba gyvenamosios vietos ar dėl bilietų pardavėjų įsikūrimo Bendrijoje vietos. Pasiūlymas taip pat atitinka Pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnį, kuriame numatytas bendrasis bet kokio diskriminavimo dėl lyties, rasės, odos spalvos, tautinės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos draudimo principas. Šis pasiūlymas taip pat susijęs su EB sutarties 13 straipsniu, kuriuo Bendrijai suteikiami įgaliojimai kovoti su diskriminacija jos kompetencijos srityse. Be to, pasiūlymas taip pat atitinka Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvenciją, pasirašytą visų valstybių narių ir Europos Bendrijos. 3.3. Bendroji rinka Galiausiai pasiūlymu keleiviams bus sudarytos teisės naudotis geresne apsauga ir visiškai pasinaudoti bendrosios rinkos privalumais. Pasiūlymu užtikrinama, kad piliečiai, įskaitant riboto judumo asmenis, galėtų visapusiškai naudotis bendrosios rinkos privalumais ir tai darytų su pasitikėjimu. ES vartotojų politika bus svarbiausia kito vidaus rinkos kūrimo etapo dalis – taip nurodyta Komisijos komunikate dėl bendrosios rinkos, skirtame pavasario Europos Vadovų Tarybai[13]. Bendroji rinka naudinga vartotojams, nes pasirinkimas didėja, kainos mažėja, ir suteikiama tinkama apsauga. Todėl miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teisių nustatymu bus prisidėta prie pažangos kuriant Europos bendrąją rinką transporto sektoriuje. 4. Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis ir poveikio vertinimas 4.1. Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis 2005 m. liepos mėn. Komisijos tarnybos, remdamosi savo darbiniu dokumentu „Tarptautinio miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto keleivių teisės“, kuriame buvo apžvelgtos šios transporto rūšies keleivių teisių nustatymo klausimai ir problemos, o suinteresuotosios šalys prašomos pateikti savo nuomonę keletu klausimų, pradėjo viešąsias konsultacijas. Po konsultacijų paskelbta viešųjų konsultacijų rezultatų ataskaita[14] ir 2006 m. kovo 29 d. Briuselyje vykusio suinteresuotųjų šalių susitikimo ataskaita[15]. Iš gautų pastabų paaiškėjo, kad suinteresuotosios šalys akivaizdžiai pasidalijusios į dvi stovyklas: iš vienos pusės – miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, jų asociacijos bei federacijos, iš kitos – vartotojų asociacijos. Pirmieji dažniausiai mano, kad reglamentuoti ES lygmeniu nereikia arba reikia labai mažai, o antrieji ragina išplėsti keleivių teises. Taip pat buvo išreikštas susirūpinimas dėl ekonominės ir organizacinės šios pramonės struktūros, nebuvo prieita prie vieningos nuomonės dėl reglamentavimo tikslo ir dėl konkrečių paslaugų tipų, ypač vietinių ir regioninių paslaugų, įtraukimo arba neįtraukimo. Įmonės dažniausiai teigia, kad, atsižvelgiant į dabartinę ekonominę padėtį, negalima užkrauti papildomų įsipareigojimų, kad reglamentuoti nėra būtina, ir kad daugelis klausimų bet kuriuo atveju jau buvo išspręsti arba nacionalinės teisės aktuose, arba įmonėms prisiėmus savanoriškus įsipareigojimus. Tačiau vartotojų asociacijos paragino Bendriją imtis plataus masto veiksmų, nes keleivių teisės įvairiose šalyse labai skiriasi. Pastabas pateikusios šalys negalėjo vieningai susitarti, kaip išspręsti neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų galimybės naudotis šios transporto rūšies paslaugomis ir pagalbos jiems klausimą. Kai kurios įmonės nurodė, kad viso autobusų parko pritaikymas brangiai kainuotų ir kad galimybės tai padaryti ribotos, taip pat pažymėjo, kad riboto judumo asmenims numatytos įgyvendinamos alternatyvos (specializuotos miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės); kiti respondentai pabrėžė šių asmenų socialinės atskirties riziką. Taip pat buvo išreikštas susirūpinimas, kad kompensavimo už vėlavimą nuostatos gali pakenkti kelių eismo saugumui. Per viešąsias konsultacijas gautų pastabų santrauką, individualių atsakymų santrauką ir 2006 m. kovo 29 d. Briuselyje vykusio suinteresuotųjų šalių susitikimo protokolą galima rasti http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm. 4.2. Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas 2006 m. birželio mėn. Komisija gavo Europos energetikos ir transporto forumo nuomonę, kurioje Bendrija raginama imtis veiksmų miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teisių srityje. Komisija atsižvelgė į šiuos tyrimus: „COST Action 349 - Accessibility of coaches and long-distance buses for people with reduced mobility“ („Riboto judumo asmenų galimybės keliauti tolimojo susisiekimo autobusais“, 2005 m. spalio mėn.) ir „Evaluation and monitoring of trends with regard to passenger needs on the level of service and treatment of passengers“ (trumpas pavadinimas – „ES PASLAUGŲ GARANTIJOS“, EUSG)[16]. 4.3. Poveikio vertinimas Poveikio vertinime, atliktame remiantis gairėmis, didžiausias dėmesys skirtas: miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų įmonių atsakomybės už keleivių mirtį arba sužalojimą taisyklėms, atitinkančioms kitoms transporto rūšims taikomas atsakomybės taisykles; kompensavimo ir pagalbos taisyklėms atšaukus arba atidėjus kelionę; neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų galimybės naudotis paslaugomis, nediskriminavimo ir pagalbos jiems taisyklėms; kokybės standartams ir įsipareigojimams pranešti; skundų nagrinėjimo ir skundų nagrinėjimo kontrolės taisyklėms. Išnagrinėtos keturios politinės galimybės: Status quo galimybė – ES nesiima jokių veiksmų. „Mažiausia apsauga“ – būtų nustatyta bendroji sistema, numatant minimalias apsaugos taisykles ir, jei reikia, konsoliduojant, iš dalies pakeičiant ir (arba) supaprastinant esamus Bendrijos arba nacionalinės teisės aktus (automobilių draudimas, organizuotų išvykų direktyva, vartotojų teisių aktai). Pasirinkusi „didžiausios apsaugos“ galimybę, Bendrija galėtų imtis teisinių veiksmų ir nustatyti tarptautinio miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teises (I-oji galimybė) arba nustatyti ir vidaus (ilgų atstumų, regioninio), ir tarptautinio transporto keleivių teises (II-oji galimybė), kai teikiamos reguliarios ir vienkartinės paslaugos. Ši galimybė užtikrintų vienodą tinkamos keleivių apsaugos lygį visose valstybėse narėse. „Savanoriškų įsipareigojimų ir savireguliacijos“ galimybė: miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės savanoriškai parengtų ir priimtų ES mastu galiojančias ir vidaus savireguliacijos priemones, susijusias su miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teisėmis. „Komisijos tarnybų darbinio dokumento – Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl tarptautinio miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto keleivių teisių pasiūlymo lydimojo dokumento – poveikio vertinimo“ rezultatų santrauka: Atsižvelgiant į atliekant poveikio vertinimą išnagrinėtus plačius klausimus, nurodyta keletas galimybių, laikomų veiksmingiausiomis siekiant tinkamos išlaidų ir naudos pusiausvyros. Kalbant apie neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų nediskriminavimo ir pagalbos jiems principą, geriausia laikoma 2 galimybės (mažiausios apsaugos scenarijus, tik naudojantis vienkartinėmis paslaugomis) ir 3.I galimybės (didžiausios apsaugos scenarijus, tik naudojantis tarptautinėmis paslaugomis) kombinacija. Siekiant įtvirtinti neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų nediskriminavimo ir pagalbos jiems principą, siūlomomis politikos priemonėmis turi būti užtikrintos geriausios naudojimosi galimybės, skatinant įmones ir stočių vadovus sumontuoti tinkamą prieinamumo įrangą, kartu išvengiant susijusio bilietų kainos didėjimo. Dėl atsakomybės sistemų poveikio vertinime nurodoma, kad pasirinkus „visapusiškos sistemos kūrimo“ galimybę keleiviai gautų daug naudos, o išlaidos padidėtų nežymiai. Keleiviai galės naudotis geresne teisine ir ekonomine apsauga, bus panaikinti dėl nacionalinės teisės aktų atsiradę skirtumai. Regis, kad „visapusiškos sistemos kūrimo“ galimybė būtų veiksmingiausia kalbant apie pagalbą ir įsipareigojimus pranešti pertraukus kelionę. Dėl griežtesnės keleivių apsaugos pagerės teikiamų paslaugų kokybė. Kartu dėl geresnio rūpinimosi keleiviais gali pagerėti miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių padėtis rinkoje, kurioje jos konkuruoja ir kainomis, ir paslaugų kokybe. Todėl, sprendžiant pagalbos ir įsipareigojimų pranešti klausimus, Komisija pritaria „didžiausios apsaugos“ galimybei. Prie šio pasiūlymo pridedamas poveikio vertinimas ir priedai. 5. Teisiniai aspektai 5.1. Teisinis pagrindas Šio pasiūlymo teisinis pagrindas – Europos bendrijos steigimo sutarties 71 straipsnis, kuriam taikoma bendro sprendimo procedūra. 5.2. Pasirinkta priemonė Pagrindinis pasiūlymo tikslas – užtikrinti tinkamą miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių, įskaitant neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų, apsaugos lygį. Šiame pasiūlyme nustatytos taisyklės turi būti vienodai ir veiksmingai taikomos visoje Europos Sąjungoje. Siekiant užtikrinti nuosekliausią taisyklių taikymą visose valstybėse narėse, tinkamiausia priemonė yra reglamentas, nes jis tiesiogiai taikomas. Komisija jau yra pasirinkusi reglamentą kaip teisinę oro ir geležinkelių keleivių teisių apsaugos priemonę. Manoma, kad reglamentas yra tinkamiausia priemonė siekiant vykdytinų ir lygiaverčių miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleivių teisių. 5.3. Subsidiarumo principas Keleivių apsauga, kuri yra vidaus rinkos ir bendros transporto politikos dalis, yra Europos masto klausimas, kurį spręsti reikia Bendrijos lygmeniu. Rinkos liberalizavimas yra tik viena vidaus rinkos pusė; taip pat reikia atsižvelgti į vartotojų interesus, ypač į neįgaliuosius ir riboto judumo asmenis. Atsižvelgiant į vis didėjantį vartotojų, keliaujančių Europos Sąjungoje laisvalaikiu ar darbo reikalais, skaičių, vis svarbiau tampa užtikrinti, kad jie galėtų tikėtis vienodų teisių, kad ir kur bebūtų. Todėl pasiūlymo tikslas – užtikrinti, kad miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleiviai naudotųsi vienodomis teisėmis ir apsauga visoje Europos Sąjungoje. Ši transporto rūšis (kelionių operatoriai ir (arba) tolimojo susisiekimo ir miesto autobusų įmonės) turi tarptautinį aspektą, todėl pasiūlymo tikslas negali būti tinkamai pasiektas valstybėms narėms veikiant pavieniui. Esamas tarptautinis susitarimas (JT Europos ekonomikos komisijos CVR konvencija) negali būti laikomas veiksminga priemone, kadangi jį ratifikavo vos keletas valstybių narių. Taigi esant tokioms aplinkybėms Bendrija turi imtis veiksmų. 5.4. Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą. Komisijos pasiūlymas apsiriboja sritimis, kur reikalingos aiškios Bendrijos taisyklės, ir nesusijęs su klausimais, kuriuos galima geriau išspręsti savireguliacijos priemonėmis. Jis apsiriboja sritimis, kuriose Bendrijos veiksmų poreikis yra aiškus ir visuotinai pripažintas. Taigi jis yra proporcingas siekiamam tikslui ir tinkamas, atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis to tikslo siekiama. Nesuvienodinus nuostatų, geriausiu atveju keleiviai naudosis skirtingomis teisėmis, o blogiausiu – neturės jokios teisinės apsaugos. Be to, keliaujant po Europą jiems bus sunku žinoti savo teises ir reikalauti, kad tos teisės nebūtų pažeidinėjamos. 5.5. Vykdymas Keleiviai, o ypač neįgalieji ir riboto judumo asmenys, yra pažeidžiami, jei miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės nevykdo savo įsipareigojimų. Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvencijoje numatyta, kad subjektai gali teikti pranešimus, kuriuose teigiama, kad jie tapo JT konvencijos šalies padaryto konvencijos nuostatų pažeidimo aukomis. Todėl numatant papildomą EB reglamentavimą bus užtikrinta veiksmingesnė ir vienoda teisinė apsauga visoje ES. Siūlomą reglamentą reikės vykdyti griežtai. Todėl į Komisijos pasiūlymą įtrauktas straipsnis, kuriame reikalaujama, kad valstybės narės numatytų sankcijas už jo nesilaikymą ir paskirtų įstaigas, atsakingas už reglamento vykdymą ir keleivių skundų nagrinėjimą. Nustatant šias nuostatas laikomasi tokio pat požiūrio, kurio laikytasi Europos Parlamento ir Tarybos reglamente, nustatančiame bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju ir Reglamente dėl oro transportu keliaujančių neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų teisių. 5.6. Europos ekonominė erdvė ir Šveicarija Reglamento pasiūlymas yra svarbus Europos ekonominei erdvei, todėl joje taip pat turi būti taikomas. Pasiūlymas svarbus ir Šveicarijai. 5.7. Savireguliacija Komisija žino, kad miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės parengė keletą savanoriškų susitarimų ir kitų savireguliacijos priemonių, kuriais užtikrinamas tinkamas paslaugų kokybės lygis. Komisija ir toliau pritaria tokiems susitarimams kaip siūlomus Bendrijos veiksmus papildančioms priemonėms. 6. Pasiūlymo nuostatos I skyrius Šiame skyriuje išdėstytos bendrosios nuostatos, susijusios su reglamento dalyku, apibrėžtimis ir taikymo sritimi. Pasiūlyme numatytos miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių atsakomybės nuostatos, neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų nediskriminavimo ir privalomos pagalbos jiems taisyklės. Pasiūlyme taip pat išdėstyti miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių įsipareigojimai pertraukus kelionę ir atitinkamos skundų nagrinėjimo bei vykdymo taisyklės. 1 straipsnis Šiame straipsnyje apibūdinamas reglamento dalykas. 2 straipsnis Šiame straipsnyje nustatoma reglamento taikymo sritis. 3 straipsnis Šiame straipsnyje pateikiamos apibrėžtys. 4 straipsnis Šis straipsnis susijęs su įrodymu, kad buvo sudaryta transporto sutartis, ir draudimu siūlyti diskriminuojamas sutarties sąlygas dėl keleivių pilietybės arba gyvenamosios vietos. 5 straipsnis Šiame straipsnyje draudžiama atsisakyti užtikrinti šiuo pasiūlymu nustatytas teises. II skyrius Šiame skyriuje nustatytos miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių atsakomybės už keleivius ir jų bagažą taisyklės. Keleiviai turės teisę į vienodą kompensaciją ir galės naudotis suvienodintomis miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių atsakomybės taisyklėmis. Įmonių atsakomybė yra neribota. Be to, tam tikromis sąlygomis įmonės negali ginčyti mažesnės už tam tikrą sumą žalos įvykus nelaimingam atsitikimui. Dėl nelaimingo atsitikimo nukentėję keleiviai turi teisę į išankstines išmokas, kad galėtų išspręsti jiems ar jų šeimoms dėl mirties ar sužalojimo kilusias ekonomines problemas. Šiame skyriuje taip pat nustatytos kompensacijos už pamestą arba sugadintą bagažą taisyklės. 6 straipsnis Šiame straipsnyje kalbama apie atsakomybę už keleivių mirtį arba sužalojimą. 7 straipsnis Šiame straipsnyje nustatomos bendrosios žalos atlyginimo taisyklės. 8 straipsnis Šiuo straipsniu miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės įpareigojamos įvykus nelaimingam atsitikimui mokėti išankstines išmokas. 9 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytos kompensavimo už pamestą arba sugadintą bagažą taisyklės. III skyrius Šiame skyriuje daugiausia kalbama apie šia transporto rūšimi besinaudojančius neįgaliuosius ir riboto judumo asmenis. Šie keleiviai dažnai negali keliauti miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais, kadangi negali pasinaudoti šiomis paslaugomis, o miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės nesuteikia reikalingos pagalbos. Šiame skyriuje šios problemos sprendžiamos uždraudžiant bet kokį diskriminavimą dėl neįgalumo arba riboto judumo, kai rezervuojama kelionė arba laipinama į autobusą. Tai numatyta nepažeidžiant kai kurių leidžiančių nukrypti nuostatų ir specialiųjų sąlygų, ypač teisės aktuose numatytų ir saugumo sumetimais pagrįstų priežasčių. I priede numatyta privaloma stotyse ir transporto priemonėse teikiama pagalba. Ši pagalba teikiama nemokamai, jei keleivis iš anksto praneša apie reikalingą pagalbą ir atvyksta į stotį nurodytu laiku prieš numatytą išvykimo laiką. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių personalas ir stočių darbuotojai privalo turėti atitinkamų žinių apie pagalbos neįgaliesiems nuostatas. 10 straipsnis Straipsnyje nustatomos atsisakymo vežti dėl neįgalumo arba riboto judumo prevencijos taisyklės. 11 straipsnis Šiame straipsnyje kalbama apie leidžiančias nukrypti nuostatas, specialiąsias sąlygas ir informaciją, susijusias su šiame skyriuje nustatytomis taisyklėmis. 12 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytos bendrosios prieinamumo taisyklės, taikomos neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims. 13 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytos pagalbos neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims taisyklės. 14 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytos pagalbos stotyse taisyklės. 15 straipsnis Šiame straipsnyje kalbama apie pagalbą autobusuose. 16 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytos sąlygos, kuriomis remiantis teikiama pagalba. 17 straipsnis Šiame straipsnyje kalbama apie miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių ir bilietų pardavėjų trečiosioms šalims perduodamą informaciją apie neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims reikalingą pagalbą. 18 straipsnis Šiame straipsnyje numatyti įsipareigojimai rengti tinkamus personalo mokymus su neįgalumu susijusiais klausimais. 19 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytos bendrosios kompensavimo už pamestą arba sugadintą judumo įrangą taisyklės. IV skyrius Šis skyrius susijęs su miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių įsipareigojimais pertraukus kelionę, kai paslauga atšaukiama arba vėluojama. Kai kelionė atšaukiama arba kai kelionės pagal tvarkaraštį trukmė ilgesnė nei trys valandos, o išvykti vėluojama daugiau nei dvi valandas, įmonės privalo pasiūlyti kitas panašios trukmės paslaugas arba, jei to neįmanoma padaryti, suteikti keleiviams informaciją apie kitas paslaugas. Jei įmonės nesilaiko šio reikalavimo, jos privalo išmokėti 50 % bilieto kainos sudarančią kompensaciją. Keleiviai bet kuriuo atveju turi teisę gauti informaciją apie kelionę. 20 straipsnis Šiame straipsnyje numatytos bendrosios atsakomybės atšaukus kelionę arba autobusui daug vėluojant taisyklės. Jame nustatoma teisės į informaciją, kito maršruto pasirinkimo ir (arba) pinigų už bilietą grąžinimo ir kompensacijos atšaukus kelionę arba autobusui daug vėluojant taikymo sritis. 21 straipsnis Šiame straipsnyje nustatyta teisė į informaciją apie kelionę. 22 straipsnis Šiame straipsnyje numatyta galimybė siekti papildomo žalos atlyginimo. 23 straipsnis Šiuo straipsniu miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės įpareigojamos bendradarbiauti, kad nustatytų priemones keleivių teisėms stiprinti ir paslaugų kokybei gerinti. V skyrius Šiame skyriuje miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės įpareigojamos nustatyti skundų nagrinėjimo vidaus procedūras. Nustatyti griežti keleivių skundų nagrinėjimo terminai. Pareiga informuoti keleivius apie jų teises tenka įmonėms ir stotis valdančioms įstaigoms. 24 straipsnis Šis straipsnis susijęs su informacija apie kelionę, kurią turi teikti miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės ir stotis valdančios įstaigos. 25 straipsnis Šiame straipsnyje reikalaujama, kad miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės ir stotis valdančios įstaigos teiktų keleiviams informaciją apie šiame reglamente nustatytas jų teises. 26 straipsnis Šiame straipsnyje nustatyta skundų nagrinėjimo tvarka. VI skyrius Šiame skyriuje numatytos vykdymo taisyklės ir atitinkama institucinė struktūra. Valstybės narės privalo paskirti nacionalines vykdymo kontrolės įstaigas, kurioms keleiviai galėtų teikti skundus dėl įtariamo šiame reglamente nustatytų jų teisių pažeidimo. Šios nacionalinės įstaigos turi tarpusavyje bendradarbiauti. Be to, valstybės narės turi numatyti atgrasias nuobaudas už keleivių teisių pažeidimą. 27 straipsnis Šis straipsnis apima šio reglamento vykdymą, įskaitant nacionalinių vykdymo kontrolės įstaigų steigimą. 28 straipsnis Šiame straipsnyje reikalaujama, kad vykdymo kontrolės įstaigos skelbtų metines savo veiklos ataskaitas. 29 straipsnis Šiame straipsnyje nustatytas nacionalinių vykdymo kontrolės įstaigų bendradarbiavimo principas. 30 straipsnis Šiame straipsnyje numatomos nuobaudos, kurias turėtų skirti valstybės narės. VII skyrius Šiame skyriuje numatyta, kad Komisija per trejus metus nuo šio reglamento įsigaliojimo informuoja Tarybą ir Parlamentą apie reglamento veikimą. Šis reglamentas įsigalios dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir bus pradėtas taikyti praėjus metams nuo jo įsigaliojimo. 31 straipsnis Šiame straipsnyje nustatomi Komisijos įsipareigojimai pateikti ataskaitą. 32 straipsnis Šiame straipsnyje numatytas dalinis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo pakeitimas. 33 straipsnis Šiame straipsnyje nustatyta reglamento įsigaliojimo data. I priedas Šiame priede nustatytas pagalbos neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims teikimas stotyse (a) ir miesto arba tolimojo susisiekimo autobusuose (b). II priedas Šiame priede išdėstytas mokymų apie neįgaliuosius turinys. 2008/0237 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto keleivių teisių ir iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 71 straipsnio 1 dalį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą[17], atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[18], atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę[19], laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos, kadangi: 1. Bendrijos veiksmais miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį, atitinkantį kitose transporto rūšyse užtikrinamą keleivių apsaugos lygį visose jų kelionėse. Be to, reikėtų visapusiškai atsižvelgti į bendrus vartotojų apsaugos reikalavimus. 2. Kadangi miesto arba tolimojo susisiekimo autobusų keleivis yra silpnesnė transporto sutarties šalis, keleivių teisės turėtų būti užtikrinamos neatsižvelgiant į jų pilietybę ar gyvenamąją vietą Bendrijoje. 3. Keleivių teisės įvykus nelaimingam atsitikimui, dėl kurio keleivis mirė arba buvo sužalotas, turėtų būti užtikrintos atsakomybės taisyklėse, atitinkančiose kitoms transporto rūšims taikomas atsakomybės taisykles. 4. Keleiviai turėtų turėti teisę į išankstines išmokas, kuriomis būtų patenkinti skubūs, po nelaimingo atsitikimo kilę jų ekonominiai poreikiai. 5. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės turėtų atsakyti už pamestą arba sugadintą keleivių bagažą remdamosi taisyklėmis, atitinkančiomis kitoms transporto rūšims taikomas taisykles. 6. Miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleiviams teikiamos paslaugos turėtų būti naudingos visiems piliečiams. Todėl neįgalieji ir riboto judumo – dėl negalios, amžiaus arba bet kurios kitos priežasties – asmenys turėtų turėti tokias pačias galimybes naudotis miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų paslaugomis kaip ir kiti piliečiai. Neįgalieji ir riboto judumo asmenys turi tokias pačias teises į judėjimo laisvę, pasirinkimo laisvę ir nediskriminavimą kaip ir kiti piliečiai. 7. Atsižvelgiant į Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvencijos 9 straipsnį ir siekiant suteikti neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims galimybes keliauti miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais, panašias į kitų piliečių turimas galimybes, turėtų būti nustatytos nediskriminavimo ir pagalbos keliaujant taisyklės. Todėl tokie asmenys turėtų būti priimami vežti ir jiems neturėtų būti neleista naudotis transporto priemonėmis dėl jų negalios arba riboto judumo, nebent tai būtų daroma dėl saugumo sumetimais pagrįstų ir teisės aktuose nustatytų priežasčių. Jiems turėtų būti suteikta teisė gauti pagalbą miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų stotyse ir transporto priemonėse, įskaitant įlaipinimą bei išlaipinimą. Siekiant socialinės įtraukties, asmenys, kuriems reikia pagalbos, ją turėtų gauti be papildomo mokesčio. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės turėtų nustatyti prieinamumo taisykles, pageidautina, remdamosi Europos standartizacijos sistema. 8. Valdančios įstaigos, priimdamos sprendimą dėl naujų stočių projektų arba iš esmės jas atnaujindamos, turėtų, kai įmanoma, atsižvelgti į neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų poreikius. Bet kokiu atveju miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų stotis valdančios įstaigos turėtų nustatyti vietas, kuriose tokie asmenys galėtų pranešti apie savo atvykimą ir paprašyti pagalbos. 9. Be kitų teisių, miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleiviai turėtų turėti teisę gauti informaciją apie teikiamą paslaugą prieš kelionę ir per ją. Be to, visa svarbiausia miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų keleiviams teikiama informacija turėtų būti teikiama įvairiais būdais, kad būtų prieinama neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims. 10. Šiuo reglamentu neturėtų būti apribotos miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų įmonių teisės pagal taikomus teisės aktus siekti gauti kompensaciją iš bet kurio asmens, įskaitant trečiąsias šalis. 11. Būtina mažinti keleivių nepatogumus, patiriamus, jeigu kelionė atšaukiama ar autobusas daug vėluoja. Todėl keleiviais turėtų būti tinkamai pasirūpinta ir jiems suteikta tinkama informacija. Keleiviai turėtų galėti atsisakyti kelionės ir atgauti už bilietus sumokėtus pinigus arba jiems turėtų būti suteikta galimybė pasirinkti kitą maršrutą priimtinomis sąlygomis ar informacija apie kitas transporto paslaugas. Jeigu miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės nesuteikia reikalingos informacijos, keleiviai turėtų turėti teisę gauti piniginę kompensaciją. 12. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės turėtų bendradarbiauti, kad nustatytų priemones nacionaliniu ar Europos lygmeniu, kad keleiviais būtų geriau rūpinamasi ir būtų suteikta pagalba pertraukus kelionę, ypač daug vėluojant autobusui. 13. Šiuo reglamentu nedaroma įtakos keleivių teisėms, nustatytoms Direktyvoje 90/314/EEB dėl kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketų[20]. Šis reglamentas neturėtų būti taikomas tais atvejais, kai organizuota išvyka atšaukiama dėl priežasčių, nesusijusių su miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugos atšaukimu. 14. Keleiviams turėtų būti suteikta visa informacija apie šiuo reglamentu jiems suteikiamas teises, kad jie galėtų jomis veiksmingai pasinaudoti. 15. Keleiviai turėtų galėti pasinaudoti savo teisėmis, remdamiesi atitinkamomis miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių nustatytomis skundų procedūromis arba, jei to prireiktų, pateikdami skundą atitinkamos valstybės narės tam paskirtai įstaigai ar įstaigoms. 16. Valstybės narės turėtų užtikrinti ir prižiūrėti, kad miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės laikytųsi šio reglamento, ir paskirti tinkamą įstaigą, kuri atliktų tokias vykdymo užtikrinimo užduotis. Priežiūra neturėtų būti daroma įtaka keleivių teisėms nacionalinėje teisėje nustatyta tvarka kreiptis į teismą dėl žalos atlyginimo. 17. Valstybės narės turėtų nustatyti nuobaudas už šio reglamento pažeidimus ir užtikrinti, kad šios nuobaudos būtų taikomos. Nuobaudos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasios. 18. Kadangi valstybės narės negali pakankamai veiksmingai įgyvendinti šio reglamento tikslų, t. y. užtikrinti pakankamai aukšto ir vienodo keleivių apsaugos ir pagalbos jiems lygio miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporte visose valstybėse narėse, ir dėl svarbaus tarptautinio aspekto šiuos tikslus sėkmingiau galima pasiekti Bendrijos lygmeniu, Bendrija gali imtis priemonių pagal EB sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina šiems tikslams pasiekti. 19. Šiuo reglamentu neturėtų būti pažeidžiamos 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo[21] nuostatos. 20. Šio reglamento vykdymas turėtų būti pagrįstas 2004 m. spalio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo (Reglamentas dėl bendradarbiavimo vartotojų apsaugos srityje)[22]. Todėl pastarąjį reglamentą reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti. 21. Šiame reglamente laikomasi pagrindinių teisių ir principų, visų pirma pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I skyrius Bendrosios nuostatos 1 straipsnisDalykas Šiuo reglamentu nustatomos taisyklės dėl: 22. keleivių nediskriminavimo, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo įmonėms siūlant transporto sąlygas; 23. miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių atsakomybės, įvykus nelaimingam atsitikimui ir dėl to žuvus ar susižalojus keleiviams arba dingus jų bagažui ar jį sugadinus; 24. nediskriminuojamos ir privalomos pagalbos miesto ar tolimojo susisiekimo autobusais keliaujantiems neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims; 25. miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių įsipareigojimų atšaukus kelionę ar vėluojant autobusui; 26. minimalios keleiviams suteiktinos informacijos; 27. skundų nagrinėjimo; 28. keleivių teisių užtikrinimo. 2 straipsnisTaikymo sritis 1. Šis reglamentas taikomas miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių teikiamoms reguliarioms keleivių vežimo paslaugoms. 2. Valstybės narės gali šio reglamento netaikyti viešųjų paslaugų sutartyse numatytam miesto, priemiestiniam ir regioniniam transportui, jei šiomis sutartimis užtikrinamas keleivių teisių lygis atitinka šiame reglamente reikalaujamą lygį. 3. Vienkartinėms paslaugoms taikomas tik II skyrius. 3 straipsnisTerminų apibrėžtys Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys: 29. „miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė“ – transporto įmonė, turinti leidimą vežti valstybėje, kurioje yra įsikūrusi, miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais pagal nacionalinės teisės aktuose nustatytas patekimo į rinką sąlygas, ir transporto įmonė, turinti galiojančią Bendrijos licenciją, išduotą laikantis 1997 m. gruodžio 11 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 11/98, iš dalies keičiančio Reglamentą (EEB) Nr. 684/92 dėl bendrųjų tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais taisyklių; 30. „vienkartinės paslaugos“ – paslaugos, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 684/92 2 straipsnio 3 dalyje; 31. „reguliarios paslaugos“ – paslaugos, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 684/92 2 straipsnio 1 dalyje; 32. „transporto sutartis“ – vežimo sutartis, kurią sudarė miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė ar jos įgaliotasis bilietų pardavėjas ir keleivis vienai ar daugiau transporto paslaugų suteikti; 33. „bilietas“ – galiojantis dokumentas, suteikiantis teisę naudotis transportu, arba jo ne popierinis atitikmuo, taip pat ir elektroniniu pavidalu, kurį išdavė arba įgaliojo išduoti miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė arba jų įgaliotieji bilietų pardavėjai; 34. „bilietų pardavėjas“ – bet kuris miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugų pardavėjas, kuris sudaro transporto sutartis ir miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės ar savo vardu parduoda bilietus; 35. „kelionių operatorius“ – kelionės organizatorius arba pardavėjas, kaip apibrėžta Direktyvos 90/314/EEB 2 straipsnio 2 ir 3 dalyse; 36. „neįgalusis“ ar „riboto judumo asmuo“ – bet kuris asmuo, kurio judumas naudojantis transporto priemone yra ribota dėl bet kokios fizinės negalios (sensorinės arba motorinės, nuolatinės arba laikinos), intelekto negalios arba sutrikimo ar bet kurios kitos negalios arba amžiaus ir kuriam dėl jo būklės reikia atitinkamo dėmesio, o paslaugas, teikiamas visiems keleiviams, reikia pritaikyti prie jo specialių poreikių; 37. „rezervacija“ – tai popierinio ar elektroninio pavidalo leidimas, suteikiantis teisę naudotis transportu su sąlyga, kad dėl naudojimosi transportu buvo asmeniškai susitarta ir tai iš anksto patvirtinta; 38. „stotį valdanti įstaiga“ – valstybės narės organizacinis vienetas, kuriam buvo patikėta valdyti miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų stotį; 39. „atšaukimas“ – anksčiau numatytos paslaugos, kuri buvo bent kartą rezervuota, nesuteikimas; 40. „vėlavimas“ – laiko, kada pagal paskelbtą tvarkaraštį keleivis turėjo išvykti arba atvykti, ir laiko, kada jis iš tikrųjų išvyko arba atvyko ar kada tikimasi, kad išvyks arba atvyks, skirtumas. 4 straipsnisTransporto sutartis ir nediskriminuojamos sutarties sąlygos 1. Miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų įmonės keleiviams pateikia įrodymą, kad buvo sudaryta transporto sutartis, išduodamos vieną ar daugiau bilietų. Bilietai laikomi prima facie įrodymu, kad sutartis buvo sudaryta, ir suteikia šiame reglamente nustatytas teises. 2. Nepažeisdamos su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų dėl socialinių tarifų, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės ar bilietų pardavėjai visuomenei siūlo sutarties sąlygas ar tarifus nediskriminuodami galutinio vartotojo dėl jo pilietybės arba gyvenamosios vietos ar dėl miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių arba bilietų pardavėjų įsikūrimo Bendrijoje vietos. 5 straipsnisAtsisakymo draudimas 1. Pagal šį reglamentą numatyti įsipareigojimai negali būti apriboti arba jų atsisakyta, inter alia , į transporto sutartį įtraukiant leidžiančią nukrypti arba ribojančią nuostatą. 2. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės gali siūlyti keleiviui palankesnes nei nustatyta šiame reglamente sutarties sąlygas. II skyriusMiesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių atsakomybė už keleivius ir jų bagažą 6 straipsnisAtsakomybė už keleivių mirtį ir sužalojimą 1. Pagal šio skyriaus nuostatas miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės atsako už nuostolius arba žalą dėl keleivių mirties, kūno sužalojimo ar psichinės žalos, padarytos per su miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugų teikimu susijusius nelaimingus atsitikimus, įvykusius tuo metu, kai keleivis buvo transporto priemonėje ar lipo į ją arba iš jos. 2. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių finansinė atsakomybė niekaip neribojama – nei įstatymu, nei konvencija, nei sutartimi. 3. Jeigu padaryta bet kokia žala iki 220 000 EUR, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė negali panaikinti ar apriboti savo atsakomybės, įrodžiusi, kad ji ėmėsi 4 dalies a punkte numatyto reikiamo atsargumo. 4. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonei netaikoma 1 dalyje numatyta atsakomybė: 41. jei nelaimingas atsitikimas įvyko dėl su miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugos teikimu nesusijusių aplinkybių, kurių miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė negalėjo išvengti, nors ir ėmėsi tuo atveju konkrečiomis sąlygomis reikiamo atsargumo, ir užkirsti kelio jų pasekmėms; 42. tiek, kiek nelaimingas atsitikimas kilo dėl keleivio kaltės ar jo aplaidumo. 5. Nė viena šio reglamento nuostata: 43. neteigiama, kad miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė yra vienintelė už žalos atlyginimą atsakinga šalis; arba 44. apribojamos bet kokios miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės teisės siekti žalos atlyginimo iš bet kurios kitos šalies, laikantis valstybės narės taikomų teisės aktų. 7 straipsnisŽala 1. Mirus keleiviui, pagal 6 straipsnyje numatytą atsakomybę atlyginama tokia žala: 45. visos po mirties būtinos išlaidos, visų pirma kūno transportavimo ir laidotuvių išlaidos; 46. jei mirtis ištinka ne iš karto – šio straipsnio 2 dalyje numatyta žala. 2. Dėl kūno sužalojimo ar kitos fizinės arba psichinės žalos keleiviui atlyginama tokia žala: 47. visos būtinos išlaidos, visų pirma gydymo ir transporto išlaidos; 48. finansiniai nuostoliai, patirti dėl visiško ar dalinio nedarbingumo arba dėl padidėjusių poreikių. 3. Jei dėl keleivio mirties asmuo, kurį keleivis turėjo arba būtų turėjęs teisinę pareigą išlaikyti, netenka paramos, šie nuostoliai tokiems asmenims taip pat kompensuojami. 8 straipsnisIšankstinės išmokos 1. Žuvus keleiviams, jiems susižalojus ar patyrus bet kokią kitą fizinę arba psichinę žalą dėl nelaimingo atsitikimo, įvykusio naudojantis miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugomis, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė nedelsdama ir visais atvejais ne vėliau kaip per penkiolika dienų po to, kai nustatomas teisę gauti kompensaciją turintis fizinis asmuo, išmoka tokias išankstines išmokas, kokių gali prireikti, kad būtų patenkinti skubūs ekonominiai poreikiai, proporcingi patirtai žalai. 2. Nepažeidžiant 1 dalies, išankstinės išmokos suma dėl keleivio mirties yra ne mažesnė kaip 21 000 EUR. 3. Išankstinė išmoka nelaikoma atsakomybės pripažinimu ir sumokėta suma gali būti išskaityta iš kitų sumų, vėliau sumokamų pagal šį reglamentą, bet ši suma yra negrąžintina, išskyrus atvejus, kai žala sukelta dėl keleivio aplaidumo arba kaltės ar kai asmuo, kuriam išmokėta ši išankstinė išmoka, neturėjo teisės gauti kompensacijos. 9 straipsnisAtsakomybė už pamestą ir sugadintą bagažą 1. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės atsako už pamestą ar sugadintą bagažą, kuris buvo paliktas joms saugoti. Didžiausia kompensacija vienam keleiviui – 1 800 EUR. 2. Kai teikiant miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugas įvyksta nelaimingas atsitikimas, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės atsako už pamestus ar sugadintus keleivių turėtus asmeninius daiktus ar rankinį bagažą. Didžiausia kompensacija – 1 300 EUR. 3. Jeigu miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė įrodo, kad žala buvo padaryta arba prie jos buvo prisidėta dėl keleivio kaltės ar aplaidumo, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė visiškai ar iš dalies atleidžiama nuo atsakomybės ieškovui tiek, kiek ta žala padaryta arba prie jos prisidėta dėl tos kaltės ar aplaidumo. III skyriusNeįgaliųjų ir riboto judumo asmenų teisės 10 straipsnisAtsisakymo vežti prevencija 1. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, jų bilietų pardavėjai ir kelionių operatoriai negali dėl keleivio neįgalumo arba riboto judumo atsisakyti: 49. priimti transporto paslaugos rezervaciją ar parduoti bilietą kelionei, kuriai taikomas šie reglamentas; 50. įlaipinti neįgalųjį ar riboto judumo asmenį, jeigu toks asmuo turi galiojantį bilietą ar rezervaciją. 2. Rezervavimas ir bilietai neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims teikiami be jokio antkainio. 11 straipsnisLeidžiančios nukrypti nuostatos ir specialiosios sąlygos 1. Nepaisydamos 10 straipsnio nuostatų, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, jų bilietų pardavėjai arba kelionių operatoriai dėl neįgalumo arba riboto judumo gali atsisakyti iš neįgaliojo arba riboto judumo asmens priimti rezervaciją, parduoti jam bilietą ar atsisakyti jį įlaipinti: 51. laikydamiesi taikomų saugumo reikalavimų, nustatytų tarptautiniuose, Bendrijos ar nacionaliniuose teisės aktuose, arba saugumo reikalavimų, kuriuos nustatė veiklos leidimą miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų įmonei išdavusi valdžios institucija; 52. kai dėl transporto priemonės dydžio neįgaliojo arba riboto judumo asmens įlaipinimas ar vežimas fiziškai neįmanomas. Jeigu dėl pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytų priežasčių vežėjai, bilietų pardavėjai ir kelionių operatoriai atsisako priimti rezervaciją, jie deda visas įmanomas pastangas, kad tam asmeniui pasiūlytų kitą tinkamą transportą. 2. Neįgaliajam ar riboto judumo asmeniui, kurį atsisakyta įlaipinti dėl jo neįgalumo ar riboto judumo, suteikiama teisė susigrąžinti sumokėtus pinigus ir pasiūlomos kitos transporto paslaugos, kad asmuo galėtų pasiekti kelionės tikslą per panašų laiką. 3. Pagal tas pačias 1 dalies a punkte nurodytas sąlygas miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė, bilietų pardavėjas arba kelionių operatorius gali reikalauti, jei tai tikrai būtina, kad neįgaliuosius ar riboto judumo asmenis lydėtų kitas asmuo, galintis suteikti tam asmeniui reikalingą pagalbą. 4. Kai miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė, bilietų pardavėjas arba kelionių operatorius pasinaudoja 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata, jis privalo neįgaliajam arba riboto judumo asmeniui nedelsdami pranešti arba paprašius per penkias darbo dienas informuoti raštu, dėl kokių priežasčių buvo atsisakyta rezervuoti bilietą. 12 straipsnisPrieinamumas ir informacija 1. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės kartu su aktyviai dalyvaujančiais neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų organizacijų atstovais ir 27 straipsnyje nurodytomis vykdymo kontrolės įstaigomis nustato nediskriminuojamas transporto prieinamumo neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims taisykles, kad atitiktų taikomus saugumo reikalavimus. Šiose taisyklėse nurodomos visos atitinkamos miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto paslaugų prieinamumo sąlygos, įskaitant transporto priemonių, kuriomis keliaujama, prieinamumą ir per kelionę teikiamus patogumus. 2. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo įmonės ar bilietų pardavėjai privalo pranešti apie 1 dalyje numatytas taisykles bent tada, kai asmuo rezervuoja bilietą, tinkamu būdu ir tokiomis pačiomis kalbomis, kokiomis informacija paprastai teikiama visiems keleiviams. Teikiant tokią informaciją, ypatingas dėmesys skiriamas neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų poreikiams. 3. Paprašytos miesto ir tolimojo susisiekimo įmonės nurodo, kokiais tarptautiniais, Bendrijos ar nacionaliniais saugumo reikalavimus nustatančiais teisės aktais rėmėsi, numatydamos nediskriminuojamas prieinamumo taisykles. 4. Kelionių operatoriai nurodo 1 dalyje paminėtas taisykles, kurios taikomos kelionėms, įtrauktoms į kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketus, kuriuos jie organizuoja, parduoda ar siūlo parduoti. 5. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, jų bilietų pardavėjai arba kelionių operatoriai užtikrina, kad visa svarbi informacija apie vežimo sąlygas, kelionę ir paslaugų prieinamumą būtų teikiama neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims tinkamais būdais, įskaitant galimybę nusipirkti bilietą internetu ir gauti informaciją juo naudojantis. 13 straipsnisTeisė į pagalbą 1. Stotis valdančios įstaigos bei miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės nemokamai užtikrina tinkamą pagalbą neįgaliajam ar riboto judumo asmeniui, kaip nurodyta I priede, prieš ir per kelionę bei po jos. 2. Stotis valdančios įstaigos bei miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės gali pačios suteikti pagalbą ar susisiekti su viena ar keliomis kitomis šalimis, kad jos suteiktų pagalbą. Jos gali sudaryti tokią sutartį ar sutartis savo noru arba paprašytos. Jeigu stotis valdančios įstaigos ir miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo įmonės pasirašo sutartį su viena ar keliomis kitomis šalimis dėl pagalbos teikimo, jos išlieka atsakingos už pagalbos teikimą. 3. Šio skyriaus nuostatomis nekliudoma stotis valdančioms įstaigoms ar miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonėms suteikti pagalbą pagal aukštesnius nei I priede numatytus standartus ar suteikti papildomas nei ten nurodyta paslaugas. 14 straipsnisTeisė į pagalbą stotyse 1. Ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo šio reglamento įsigaliojimo valstybės narės numato, kuriose miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų stotyse turėtų būti teikiama pagalba neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims, atsižvelgdamos į poreikį užtikrinti paslaugų prieinamumą daugumoje geografinių vietų. Apie tai valstybės narės praneša Komisijai. 2. Valstybės narės pagal 1 dalį numatytą stotį valdanti įstaiga užtikrina, kad neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims be papildomų mokesčių būtų teikiama I priedo a dalyje numatyta pagalba, jei toks asmuo atitinka 16 straipsnyje nustatytas sąlygas. 15 straipsnisTeisė į pagalbą autobuse Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims nemokamai suteikia bent jau I priedo b dalyje nurodytą pagalbą tolimojo susisiekimo ar miesto autobuse ir įlipant bei išlipant iš tolimojo susisiekimo ar miesto autobuso, jei asmuo, kuris prašo pagalbos, atitinka 16 straipsnyje nustatytas sąlygas. 16 straipsnisSąlygos, kuriomis remiantis teikiama pagalba 1. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, stotis valdančios įstaigos, bilietų pardavėjai ir kelionių operatoriai bendradarbiauja teikdami pagalbą neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims, jeigu apie asmeniui reikiamą pagalbą pranešama miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo įmonei, stotį valdančiai įstaigai, bilietų pardavėjui arba kelionių operatoriui likus ne mažiau kaip 48 valandoms iki reikiamos pagalbos teikimo. 2. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, bilietų pardavėjai ir kelionių operatoriai imasi visų būtinų priemonių, kad supaprastintų neįgaliojo ar riboto judumo asmenų pranešimo apie pagalbos poreikį gavimą. Šis įsipareigojimas taikomas visose jų prekybos vietose, įskaitant pardavimą telefonu ar internete. 3. Negavusios jokio pranešimo pagal 1 dalies nuostatas, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės, stotis valdančios įstaigos, bilietų pardavėjai ir kelionių operatoriai deda visas įmanomas pastangas, kad suteiktų tokią pagalbą, jog neįgalusis ar riboto judumo asmuo galėtų įlipti į išvykstančią transporto priemonę, persėsti į kitą atitinkamą transporto priemonę ar išlipti iš atvykusios transporto priemonės, į kurią jis nusipirko bilietą. 4. Pagalba teikiama su sąlyga, kad asmuo, kuriam reikia pagalbos, atvyksta į nustatytą vietą: - laiku, kurį iš anksto nurodė miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė, bet ne anksčiau kaip likus 60 minučių iki paskelbto išvykimo laiko; arba - jei laikas nenurodytas, ne vėliau kaip likus 30 minučių iki paskelbto išvykimo laiko. 5. Valstybės narės pagal 14 straipsnio 1 dalį numatytą stotį valdanti įstaiga, atsižvelgdama į vietos sąlygas ir nepažeisdama kitų įstaigų teisių į teritorijas už stoties teritorijos ribų, nurodo atvykimo ir išvykimo vietas stoties viduje arba vietose, kurias stotį valdanti įstaiga tiesiogiai kontroliuoja, stoties pastato viduje ir lauke ir kuriose neįgalieji ar riboto judumo asmenys gali pranešti apie savo atvykimą ir paprašyti pagalbos. 6. 5 dalyje paminėtos vietos yra aiškiai pažymėtos ir jose tinkamais būdais nurodoma pagrindinė informacija apie stotį ir teikiamą pagalbą. 17 straipsnisInformacijos perdavimas trečiajai šaliai 1. Kai dėl pagalbos teikimo sudaroma sutartis su trečiąja šalimi ir kai miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė, bilietų pardavėjas ar kelionių operatorius gauna pranešimą, kad reikės suteikti pagalbą, likus ne mažiau nei 48 valandoms iki numatyto kelionės pradžios laiko, jis perduoda reikalingą informaciją trečiajai šaliai likus ne mažiau nei 36 valandoms iki numatyto kelionės pradžios laiko. 2. Kai dėl pagalbos teikimo sudaroma sutartis su trečiąja šalimi ir kai miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė, bilietų pardavėjas ar kelionių operatorius negauna pranešimo, kad reikės suteikti pagalbą, likus ne mažiau nei 48 valandoms iki numatyto kelionės pradžios laiko, vežėjas ar kelionių operatorius kuo greičiau perduoda informaciją trečiajai šaliai. 18 straipsnisMokymai Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės: 53. užtikrina, kad visas jų personalas, įskaitant ir bet kurio subrangovo įdarbintus darbuotojus, tiesiogiai teikiantis pagalbą neįgaliesiems arba riboto judumo asmenims, žinotų, kaip patenkinti asmenų su įvairiomis negaliomis ar judėjimo sutrikimais poreikius; 54. visam personalui, tiesiogiai bendraujančiam su keleiviais, rengia II priede nurodytus mokymus apie pagalbą neįgaliesiems ir žinių apie neįgaliuosius asmenis gerinimo mokymus; 55. užtikrina, kad visi naujai įdarbinti darbuotojai dalyvautų mokymuose apie neįgaliuosius ir kad prireikus personalui būtų rengiami mokymai žinioms atnaujinti. 19 straipsnisKompensacija už vežimėlius ir jud umo įrangą 1. Kai vežimėliai, kita judumo įranga arba jų dalys pametami arba sugadinami stotyje ar gabenant autobuse, keleiviui, kuriam ši įranga priklauso, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė ar stotį valdanti įstaiga, t. y. šalis, kuri buvo atsakinga už įrangą, kai ji buvo pamesta ar sugadinta, turi išmokėti kompensaciją. Jeigu reikia, dedamos visos pastangos greitai suteikti pakaitinę įrangą. 2. Pagal šį straipsnį išmokama kompensacijos suma neribojama. IV skyriusMiesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių įsipareigojimai pertraukus kelionę 20 straipsnisAtsakomybė atšaukus kelionę ar daug vėluojant autobusui Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės atsako už atšauktas keliones, o tais atvejais, kai numatyta kelionės trukmė ilgesnė nei trys valandos, už vėlavimą išvykti daugiau nei dvi valandas. Tokiais atvejais bent jau: 56. keleiviams pasiūloma pasinaudoti kitomis transporto paslaugomis priimtinomis sąlygomis arba, jei tai būtų nepraktiška, pranešama apie atitinkamas kitų transporto operatorių teikiamas transporto paslaugas; 57. keleiviai atgauna už bilietą sumokėtus pinigus, nebent jie sutinka pasinaudoti kitomis transporto paslaugomis, nurodytomis a punkte; 58. keleiviai turi teisę gauti iki 100 % bilieto kainos sudarančią kompensaciją, jeigu miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonė nesuteikia a punkte nurodytų kitų paslaugų ar informacijos. Kompensacija išmokama per vieną mėnesį nuo prašymo dėl kompensacijos pateikimo. 21 straipsnisInformacijos teikimas 1. Jeigu vėluojama atvykti arba išvykti, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės arba, kai įmanoma, stotis valdančios įstaigos praneša keleiviams apie numatomą išvykimo ir atvykimo laiką, kai tik turi tokią informaciją, bet ne vėliau kaip praėjus 30 minučių po numatyto išvykimo ar atitinkamai ne vėliau kaip likus vienai valandai iki numatyto atvykimo. 2. Jeigu keleiviai dėl pavėlavusio autobuso nespėja persėsti, kad keliautų toliau, miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės deda visas pastangas, kad atitinkamiems keleiviams praneštų apie kitas persėdimo galimybes. 22 straipsnisKiti ieškiniai Nė viena šio reglamento nuostata netrukdoma keleiviams siekti žalos, atsiradusios atšaukus transporto paslaugas ar pavėlavus jas suteikti, atlyginimo nacionaliniuose teismuose. 23 straipsnisKitos keleiviams naudingos priemonės Miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų įmonės bendradarbiauja, kad nustatytų priemones nacionaliniu ar Europos lygmeniu, kartu dalyvaujant suinteresuotosioms šalims, profesinėms asociacijoms ir vartotojų asociacijoms, keleiviams bei neįgaliesiems. Šiomis priemonėmis turėtų būti siekiama pagerinti rūpinimąsi keleiviais, ypač daug vėluojant autobusui ir pertraukus arba atšaukus kelionę. V skyriusInformacija keleiviams ir skundų nagrinėjimas 24 straipsnisTeisė į informaciją apie kelionę Stotis valdančios įstaigos ir miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės pačiu tinkamiausiu būdu per visą kelionę teikia keleiviams reikalingą informaciją. Ypatingas dėmesys skiriamas neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų poreikiams. 25 straipsnisInformacija apie keleivių teises 1. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės ir stotis valdančios įstaigos užtikrina, kad keleiviams būtų suteikta tinkama ir suprantama informacija apie jų teises pagal šį reglamentą ne vėliau nei jiems išvykstant ir kelionės metu. Informacija suteikiama tinkamiausiu būdu. Teikiant tokią informaciją, ypatingas dėmesys skiriamas neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų poreikiams. Į tą informaciją taip pat įtraukiami pagal 27 straipsnio 1 dalį valstybės narės paskirtos vykdymo kontrolės įstaigos duomenys ryšiams palaikyti. 26 straipsnisSkundai 1. Miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonės nustato skundų nagrinėjimo tvarką, skirtą šiame reglamente numatytoms teisėms ir pareigoms užtikrinti. 2. Keleiviai gali pateikti skundą miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonei per mėnesį nuo dienos, kai paslauga buvo ar turėjo būti suteikta. Per 20 darbo dienų skundo adresatas pateikia pagrįstą atsakymą arba pagrįstais atvejais praneša keleiviui, iki kada jis turėtų gauti atsakymą. Laikas, skirtas atsakyti į skundą, yra ne daugiau nei du mėnesiai nuo skundo gavimo. 3. Jeigu per 2 dalyje nurodytą laiką negaunama jokio atsakymo, skundas laikomas priimtu. VI skyriusVykdymas ir nacionalinės vykdymo kontrolės įstaigos 27 straipsnisNacionalinės vykdymo kontrolės įstaigos 1. Kiekviena valstybė narė paskiria įstaigą ar įstaigas, atsakingas už šio reglamento vykdymą. Kiekviena įstaiga imasi keleivių teisėms užtikrinti reikalingų priemonių, įskaitant prieinamumo taisyklių pagal 12 straipsnį atitikimo užtikrinimą. Kiekviena įstaiga nepriklausomai nuo miesto ir (arba) tolimojo susisiekimo autobusų įmonių organizuoja savo veiklą, priima finansavimo sprendimus, nustato teisinę struktūrą ir priima sprendimus. 2. Valstybės narės praneša Komisijai apie įstaigą ar įstaigas, paskirtas remiantis šiuo straipsniu, bei jų atitinkamas pareigas. 3. Dėl įtariamo šio reglamento pažeidimo bet kuris keleivis gali pateikti skundą atitinkamai pagal 1 dalį paskirtai įstaigai. 4. Valstybės narės, nutarusios neteikti tam tikrų paslaugų pagal 2 straipsnio 2 dalį, užtikrina, kad būtų taikomas panašus keleivių teisių užtikrinimo mechanizmas. 28 straipsnisVykdymo ataskaita 1. Kiekvienų metų birželio 1 d. 27 straipsnio 1 dalyje nurodytos vykdymo kontrolės įstaigos paskelbia savo praėjusiųjų metų veiklos ataskaitą, kurioje, inter alia , turėtų būti: 59. aprašyti veiksmai, kurių imtasi įgyvendinant šio reglamento nuostatas, 60. nurodyta procedūra, kuri taikoma sprendžiant atskirus skundus, 61. pateikta toje valstybėje narėje taikomų prieinamumo neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims taisyklių santrauka, 62. apibendrinti skundų duomenys, 63. smulkiai aprašytos pritaikytos sankcijos, 64. nurodyti kiti klausimai, svarbūs siekiant geriau vykdyti šį reglamentą. 2. Kad galėtų parengti tokį ataskaitos projektą, vykdymo kontrolės įstaigos kaupia statistiką apie kiekvieną skundą pagal jo temą ir įmones, kuriomis skųstasi. Paprašius šie duomenys pateikiami Komisijai ar nacionalinėms tyrimų institucijoms 3 metus nuo įvykio, dėl kurio pateiktas skundas. 29 straipsnis Vykdymo kontrolės įstaigų bendradarbiavimas 27 straipsnio 1 dalyje nurodytos vykdymo kontrolės įstaigos, siekdamos nuoseklios keleivių apsaugos visoje Bendrijoje, keičiasi informacija apie savo darbą ir sprendimų priėmimo principus bei praktiką. Komisija joms padeda vykdyti šią užduotį. 30 straipsnisNuobaudos Valstybės narės nustato taisykles dėl nuobaudų už šio reglamento pažeidimą ir imasi visų būtinų priemonių, kad užtikrintų tų taisyklių įgyvendinimą. Numatytos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasios. Valstybės narės Komisijai praneša apie tokias nuostatas ir nedelsdamos suteikia informaciją apie bet kokį vėlesnį pakeitimą, kuriuo daroma įtaka toms nuostatoms. VII skyriusBaigiamosios nuostatos 31 straipsnisAtaskaita Komisija ne vėliau kaip praėjus trejiems metams nuo šio reglamento įsigaliojimo Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia šio reglamento veikimo ir rezultatų ataskaitą. Prireikus prie ataskaitos pridedami siūlomi teisės aktų projektai, kuriais papildomos šio reglamento nuostatos arba kuriais šis reglamentas iš dalies keičiamas. 32 straipsnisReglamento (EB) Nr. 2006/2004 dalinis pakeitimas Reglamento (EB) Nr. 2006/2004 priedas papildomas tokiu punktu: „18. ... Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl miesto ir tolimojo susisiekimo autobusų transporto keleivių teisių ir iš dalies keičiantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004[23]“. 33 straipsnisĮsigaliojimas 1. Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . 2. Jis pradedamas taikyti [praėjus metams nuo jo įsigaliojimo]. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje Europos Parlamento vardu Tarybos vardu Pirmininkas Pirmininkas I PRIEDAS Neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims teikiama pagalba a) Pagalba stotyse Pagalba ir priemonės, kurių reikia, kad neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims būtų sudarytos sąlygos: - pranešti apie savo atvykimą į stotį ir paprašyti pagalbos nustatytose vietose; - nuvykti nuo nustatytos vietos iki kasos, laukimo salės ir įlaipinimo vietos. b) Autobuse teikiama pagalba Pagalba ir priemonės, kurių reikia, kad neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims būtų sudarytos sąlygos: - įlipti į transporto priemonę, naudojantis pakylomis, vežimėliais ar kita tinkama įranga; - įkelti savo bagažą; - atsiimti savo bagažą; - išlipti iš transporto priemonės; - prireikus patekti į tualetą; - į miesto ar tolimojo susisiekimo autobusą pasiimti pripažintą šunį vedlį; - atsisėsti į savo vietą autobuse; - tinkamais būdais gauti svarbiausią informaciją apie kelionę; - jei įmanoma, įlipti ir (arba) išlipti per pertraukas kelionės metu. II PRIEDAS Mokymai apie neįgaliuosius a) Žinių apie neįgaliuosius gerinimo mokymai Personalas, tiesiogiai bendraujantis su keleiviais, mokomas: - suprasti, kaip tinkamai elgtis su keleiviais, turinčiais fizinę, sensorinę (klausos ir regos), nefizinę negalią ar mokymosi sutrikimų, įskaitant žinias, kaip atskirti skirtingus asmenų, kurių judumas, orientacija ar bendravimas gali būti sutrikę, gebėjimus; - apie kliūtis, su kuriomis susiduria neįgalieji ir riboto judumo asmenys, įskaitant požiūrį į juos, aplinkos ir fizines bei organizacines kliūtis; - apie pripažintus gyvūnus vedlius, įskaitant tokio gyvūno vedlio vaidmenį ir poreikius; - kaip elgtis netikėtomis aplinkybėmis; - bendravimo įgūdžių ir suteikiama žinių apie bendravimo su kurčiaisiais ir klausos, kalbos bei regos negalią turinčiais žmonėmis bei žmonėmis su mokymosi sutrikimais būdus; - kaip atsargiai ir nepadarant žalos elgtis su vežimėliais ir kita judumo įranga (visiems darbuotojams, kurie rūpinasi bagažu, jei toks yra). b) Pagalbos neįgaliesiems mokymai Personalas, tiesiogiai padedantis neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims, mokomas: - kaip padėti vežimėliu besinaudojančiam asmeniui atsisėsti į vežimėlį arba iš jo pakilti; - įgūdžių, kaip suteikti pagalbą neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims, keliaujantiems su pripažintu gyvūnu vedliu, įskaitant tokių gyvūnų vaidmenį ir poreikius; - būdų, kaip lydėti akluosius ir silpnaregius keleivius bei kaip elgtis su pripažintais gyvūnais vedliais ir juos vežti; - atskirti įrangos, skirtos padėti neįgaliesiems ir riboto judumo asmenims, rūšis ir žinoti, kaip tokia įranga naudotis; - kaip naudotis įranga, skirta padėti įlipti ir išlipti, ir išmanyti tinkamos įlaipinimo ir išlaipinimo pagalbos procedūras, skirtas užtikrinti neįgaliųjų ir riboto judumo asmenų saugumą ir orumą; - tinkamai suvokti patikimos ir profesionalios pagalbos svarbą; taip pat suvokimo, kad kai kurie neįgalieji kelionės metu gali jaustis pažeidžiami, nes yra priklausomi nuo teikiamos pagalbos; - kaip suteikti pirmąją pagalbą. [1] Taip pat žr.: Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl bendrųjų patekimo į keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką taisyklių pasiūlymą (nauja redakcija) COM (2007) 264. [2] COM (2001) 370. [3] COM (2005) 46. [4] Riboto judumo asmenų teisės, priemonės, kurios pertraukus kelionę taikomos automatiškai ir neatidėliojant, atsakomybė keleivių mirties ar sužalojimo atvejais, skundų nagrinėjimas ir žalos atlyginimo priemonės, keleivių informavimas ir kitos iniciatyvos. [5] COM (2006) 314. [6] Šaltinis: ES energetikos ir transporto skaičiai – 2006 m. statistikos knygelė. [7] Šaltinis: ES energetikos ir transporto skaičiai – 2006 m. statistikos knygelė. [8] Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisija, 1973 m. kovo 1 d. Tarptautinio keleivių ir bagažo vežimo keliais sutarties konvencija (CVR). [9] 1997 m. spalio 9 d. Reglamentas (EB) Nr. 2027/97 dėl oro vežėjo atsakomybės nelaimingų atsitikimų atveju (OL L 285, 1997 10 17, p. 1), iš dalies pakeistas 2002 m. gegužės 13 d. Reglamentu (EB) Nr. 889/2002 (OL L 140, 2002 5 30, p. 2). 2004 m. balandžio 21 d. Reglamentas (EB) Nr. 785/2004 dėl draudimo reikalavimų oro vežėjams ir orlaivių naudotojams (OL L 138, 2004 4 30, p. 1); 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1371/2007 dėl geležinkelių keleivių teisių ir pareigų (OL L 315, 2007 12 3, p. 14). [10] Problemos sudėtingumą galima pavaizduoti pateikiant tokį pavyzdį: belgų autobusas, vairuojamas marokiečio, patenka į nelaimingą atsitikimą Prancūzijoje. [11] 1992 m. kovo 16 d. Reglamentas (EEB) Nr. 684/92 dėl bendrųjų tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais taisyklių. [12] COM (2007) 99. [13] Bendroji rinka piliečiams – Tarpinė ataskaita 2007 m. pavasario Europos Vadovų Tarybai, Briuselis, COM (2007) 60, 2007 2 21. [14] Viešųjų konsultacijų rezultatų ataskaitą anglų, prancūzų ir vokiečių kalba galima rasti svetainėje http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm. [15] Susitikimo protokolą galima rasti svetainėjehttp://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm. [16] Galima rasti adresu http://ec.europa.eu/consumers/topics/facts_en.htm. [17] [18] [19] OL C […], […], p. […]. [20] OL L 158, 1990 6 23, p. 59. [21] OL L 281, 1995 11 23, p. 31. [22] OL L 364, 2004 12 9, p. 1. [23] OL L […], […], p. […].