Komisijos komunikatas Tarybai, Europos Parlamentui, Europos Ekonomikos ir Socialinių Reikalų Komitetui ir Regionų Komitetui dėl direktyvos 2002/14/EB taikymo ES peržiūros {SEC(2008) 334} /* KOM/2008/0146 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 17.3.2008 KOM(2008) 146 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI,EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl Direktyvos 2002/14/EB taikymo ES peržiūros {SEC(2008) 334} KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl Direktyvos 2002/14/EB taikymo ES peržiūros 1 ĮŽANGA Direktyva 2002/14/EB[1] (toliau – Direktyva) nustatyta bendra darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais sistema Europos bendrijoje. Direktyva įtvirtinamas darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais principas: papildomos kitos Bendrijos šios srities direktyvos[2] bei užpildomos nacionalinių įstatymų ir praktikos spragos. Todėl ji atlieka svarbų vaidmenį skatinant socialinį dialogą ir pasitikėjimu grįstus santykius įmonių ir padalinių lygmeniu – tai būtina norint sukurti tiek darbdaviams, tiek darbuotojams palankią darbo aplinką, padedančią diegti naujoves, planuoti ir prisitaikyti. Direktyvoje nustatomi minimalūs reikalavimai, susiję su darbuotojų informavimo ir konsultavimosi principais, aiškinimu ir tvarka įmonės lygmeniu. Atsižvelgiant į ES šalių nacionalinių aplinkybių ir praktikos įvairovę profesinių santykių srityje, valstybės narės gali gana lanksčiai taikyti svarbiausias Direktyvos apibrėžtis (pavyzdžiui, „darbuotojų atstovai“, „darbdavys“, „darbuotojai“ ir t. t.) bei informavimo ir konsultavimo tvarką. Šiuo atžvilgiu Direktyvoje visapusiškai pripažįstamas svarbus administracijos ir darbuotojų vaidmuo. Kad kuriant ir plėtojant mažąsias ir vidutines įmones būtų išvengta administracinių, finansinių ir teisinių suvaržymų, Direktyvos nuostatos taikomos tik toms įmonėms, kuriose dirba bent 50 darbuotojų, ir tik tiems padaliniams, kuriuose dirba bent 20 darbuotojų, priklausomai nuo valstybės narės pasirinkimo. Kaip reikalaujama Direktyvos 12 straipsniu, Komisija, Bendrijos lygmeniu konsultuodamasi su valstybėmis narėmis ir socialiniais partneriais ir siekdama pasiūlyti būtinus pakeitimus, peržiūri, kaip taikoma Direktyva. Rengdamasi šiai peržiūrai, Komisija valstybėms narėms ir Europos socialiniams partneriams pateikė klausimyną[3]. Ji taip pat užsakė tyrimą, kurį atliko nepriklausomi ekspertai[4], bei stebėdama veiklą pati rinko informaciją. Remiantis atsakymais į minėto klausimyno klausimus, prie šio komunikato pridedamoje ataskaitoje nagrinėjami įvairūs aspektai, susiję su Direktyvos perkėlimu į visų valstybių narių teisę. 2 DIREKTYVOS PERKĖLIMAS 2.1 Vos keletas valstybių narių (FR, HU, NL, PT, SK, FI, UK) ėmėsi priemonių, kad Direktyva būtų perkelta į nacionalinę teisę iki nustatyto termino. Dvi valstybės narės (DE, AT) pranešė Komisijai jau turinčios teisės aktus, atitinkančius Direktyvos reikalavimus. BG ir RO perkėlė Direktyvą prieš įstodamos į ES, kaip buvo reikalauta. Taigi, daugumai valstybių narių nepavyko laiku perkelti Direktyvos į nacionalinę teisę. Komisija pradėjo pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, o Europos Teisingumo Teismas priėmė sprendimus prieš IT, BE, LU, ES ir EL. IT, ES ir EL jau priėmė įgyvendinimą reglamentuojančius teisės aktus. BE ir LU Direktyvą perkėlė tik iš dalies. Ilgiau nei numatyta trunkantis Direktyvos perkėlimas kai kuriose valstybėse narėse gali būti susijęs su sunkumais siekiant būtino sutarimo svarbiausiais nacionalinės darbo santykių sistemos pertvarkymo klausimais. 2.2 Dauguma valstybių narių perkėlė Direktyvą parengdamos atitinkamus teisės aktus. BE ir DK ją perkėlė laikydamosi nacionalinių tradicijų – tiek teisės aktais, tiek kolektyvinėmis sutartimis. Kai kuriose valstybėse narėse (pvz., DK, EE, EL, IT, CY, PL) Direktyva perkelta rengiant išsamius įstatymus, kitose (pvz., CZ, LV, LT, HU, NL, SI, SK, FI, SE) padaryti tik nedideli galiojančių teisės aktų pakeitimai. Kone visose valstybėse narėse, nors ir skirtingais būdais ir atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos šalies tradicijas, prieš perkeliant Direktyvą buvo konsultuojamasi su socialiniais partneriais. Kai kurios šalys (BG, IE, IT, CY, MT, PL, UK), kuriose nebuvo bendros, nuolatinės ir įstatymu nustatytos darbuotojų informavimo ir konsultavimosi bei darbuotojų atstovavimo sistemos, pasinaudojo Direktyvos 10 straipsnyje numatytomis pereinamojo laikotarpio nuostatomis. Pagal šias nuostatas valstybėms narėms leidžiama nustatyti kitas įgyvendinimo priemonių taikymo ribas: pirmuoju etapu (iki 2007 m. kovo 23 d.) šias priemonės reikia taikyti tik toms įmonėms, kuriose dirba mažiausiai 150 darbuotojų, arba padaliniams, kuriuose dirba mažiausiai 100 darbuotojų, o antruoju etapu (iki 2008 m. kovo 23 d.) – įmonėms, kuriose dirba mažiausiai 100 darbuotojų, arba padaliniams, kuriuose dirba mažiausiai 50 darbuotojų. 3 PERKĖLIMO PRIEMONIŲ ANALIZĖS IŠVADOS 3.1 Bendrosios pastabos Didžioji dauguma valstybių narių priėmė įgyvendinimo priemones, apimančias svarbiausius Direktyvos 2002/14/EB aspektus. Šių priemonių analizė padėjo Komisijai nustatyti tam tikras sritis, kuriose gali kilti pavojus, kad Direktyvos reikalavimai į valstybių narių teisę nebus perkelti tinkamai ir visapusiškai, ir prireiks tolesnio paaiškinimo ar tikrinimo. 3.2 3 straipsnis (Taikymo sritis) Kalbant apie 3 straipsnį, svarbiausia yra užtikrinti, kad darbuotojai galėtų veiksmingai naudotis savo teise į informavimą ir konsultavimąsi visose įmonėse ir padaliniuose, kuriems taikoma Direktyva. Visų pirma tai reiškia, kad reikia laikytis įmonėms ir padaliniams nustatytų ribų arba, tuo atveju, kai šalys laikosi 10 straipsnio nuostatų, pereinamojo laikotarpio ribų. Be to, tai reiškia, kad tokios ribos turi būti nustatomos remiantis įstatymais ir vadovaujantis ETT praktika. Atrodo, kad problemų kyla dėl nacionalinių nuostatų, pagal kurias nustatant minėtas ribas neįtraukiami jauni darbuotojai arba pagal trumpalaikes terminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai, todėl šį klausimą reikėtų nagrinėti išsamiau. Be to, valstybėms narėms, pasinaudojusioms Direktyvos 3 straipsnio 2 ir 3 dalių teikiamomis galimybėmis, tačiau nenustačiusioms konkrečių įmonėms arba tam tikroms darbuotojų kategorijoms taikytinų nuostatų, kyla problemų siekiant, kad perkėlimo priemonės atitiktų Direktyvos nuostatas. Atsižvelgiant į Direktyvos taikymo sritį, būtina išsiaiškinti, ar kai kurių šalių nacionaliniai perkėlimo teisės aktai neapima ne pelno organizacijų. 3.3 4 straipsnis (Praktinės informavimo ir konsultavimosi priemonės) Šio straipsnio perkėlimui skirtų nacionalinių nuostatų detalumo ir išsamumo lygis yra labai skirtingas. Keliose valstybėse narėse (visų pirma tose, kurios jau senai turi informavimo ir konsultavimosi sistemas) nacionalinių įstatymų formuluotė ne visada sutampa su Direktyvos formuluote. Perkėlimo teisės aktai turi būti aiškinami remiantis Direktyva. Todėl kai kuriuos klausimus vertėtų nagrinėti toliau visų pirma dėl teisinio tikrumo ir saugumo priežasčių. Kai kurių valstybių narių perkėlimo teisės aktuose pateikiamos tik informavimo tokiais klausimais, kaip užimtumas, jo galima raida ir susijusios išankstinės priemonės, o ne konsultavimosi nuostatos. Be to, kai kuriose valstybėse narėse nėra aiškiai nurodyta darbdavio prievolė pateikti pagrįstus atsakymus į darbuotojų atstovų pastabas arba konsultuotis, kad būtų pasiektas sutarimas. Būtina toliau vertinti padėtį tose valstybėse narėse, kurių teisės aktais darbdaviui leidžiama informuoti ir konsultuoti taikant kitas, nei darbdavių atstovų nurodytos, priemones[5]. 3.4 5 straipsnis (Susitarime numatytas informavimas ir konsultavimasis) Šis straipsnis – geras Direktyvos lankstumo pavyzdys: valstybėms narėms suteikiama galimybė pavesti socialiniams partneriams užduotį susiderėti dėl praktinių susitarimų dėl darbuotojų informavimo ir konsultavimosi. Su sąlyga, kad bus laikomasi Direktyvos 1 straipsnyje nustatytų principų bei bet kokių valstybių narių nustatytų sąlygų ir apribojimų, šie susitarimai netgi gali skirtis nuo numatytųjų 4 straipsnyje. Dauguma valstybių narių yra numačiusios praktinio susitarimo su socialiniais partneriais galimybę. Kai kurios valstybės narės skiria anksčiau sudarytus susitarimus ir atsižvelgiant į Direktyvą sudarytus susitarimus. Tačiau anksčiau sudarytų susitarimų reikalavimai ne visada atitinka Direktyvos nuostatas. Pavyzdžiui, anksčiau sudarytuose susitarimuose gali būti nenumatyta jokio darbuotojų informavimo ir konsultavimosi termino. Be to, juose gali būti numatytas ne konsultavimasis, o tiesiog darbuotojų nuomonės išklausymas, nereikalaujant imtis konkrečių veiksmų. Apskritai, kai kuriose valstybėse narėse nėra aiškiai pabrėžtas Direktyvos reikalavimas, kad socialiniai partneriai laikytųsi 1 straipsnyje nustatytų principų, kai imamasi kitokių praktinių priemonių nei numatytosios 4 straipsnyje. Siekiant nustatyti, ar darbuotojų teisė į informavimą ir konsultavimąsi nėra pažeidžiama, būtina aiškiai išdėstyti sąlygas (įskaitant darbuotojų skaičiaus ribas), kuriomis remiantis darbuotojai galėtų išreikšti savo nuomonę ar kritikuoti anksčiau sudarytus susitarimus. 3.5 6 straipsnis (Konfidenciali informacija) Dauguma valstybių narių perkėlė šią nuostatą remdamosi bendrosiomis sąlygomis, iš esmės atitinkančiomis Direktyvoje numatytąsias, toliau jų nekonkretindamos ir palikdamos precedentinei teisei ar administracijos ir darbuotojų susitarimams. Kai kurios valstybės narės šią nuostatą perkėlė minimaliai: kai kurios sąlygos buvo praleistos, todėl kilo klausimas, ar įgyvendinimo teisės aktai atitinka Direktyvą. Kalbant apie konfidencialumą, būtina užtikrinti veiksmingą teisėtų darbdavio interesų apsaugą, tačiau drauge negalima pažeisti darbuotojų teisės būti informuojamiems ir dalyvauti konsultacijose darbdaviui dangstantis konfidencialumo sąlyga. Daugiau dėmesio būtina skirti ir kai kuriems kitiems aspektams. Pavyzdžiui: - Perkėlimo teisės aktuose trūksta aiškių nuostatų, susijusių su įsipareigojimo išlaikyti konfidencialumą tęstinumu pasibaigus darbuotojų atstovo kadencijai arba tokio įsipareigojimo laikymusi nustatytą laiką po kadencijos pabaigos. - Tam tikruose teisės aktuose informacija gali būti nusakoma kaip konfidenciali, tačiau nepateikiami tai pagrindžiantys kriterijai, visų pirma, ar įmonė gali tam turėti teisėtų interesų ir ar šiems interesams gali kilti pavojus, atsižvelgiant į objektyvius kriterijus. - Nacionaliniuose teisės aktuose numatoma, kad konfidencialia laikoma tokia informacija, kurią darbdavys tokia paskelbia ir kuri gali būti atskleista tik kompetentingai šaliai nusprendus, kad tai nėra konfidenciali informacija. Be to, Komisija nustatė, kad kai kurios valstybės narės nesiėmė konkrečių priemonių paskutinės 6 straipsnio dalies, kurioje kalbama apie administracines arba teismines peržiūros procedūras, nuostatai perkelti. 3.6 7 straipsnis (Darbuotojų atstovų apsauga) Atrodo, kad visos valstybės narės darbuotojų atstovams teikia tinkamą apsaugą ir garantijas, leidžiančias jiems deramai eiti pavestas pareigas. Šiuo atžvilgiu valstybės narės visų pirma numato teisę į apmokamą laisvą laiką ir į apsaugą nuo nepalankių ar diskriminuojančių darbdavio veiksmų darbuotojų atstovų, einančių jiems pavestas pareigas, o kai kuriais atvejais net pasibaigus jų kadencijai, atžvilgiu. 3.7 8 straipsnis (Teisių apsauga) Visos valstybės narės yra numačiusios tinkamas administracines ir teisines procedūras, skirtas užtikrinti, kad būtų laikomasi Direktyvoje numatytų įsipareigojimų. Daugumoje šalių stebėjimą ir kontrolę atlieka darbo inspekcijos. Ginčus sprendžia atitinkami organai ir (arba) teismai. Nacionalinės perkėlimo priemonės taip pat apima administracines, o tam tikrais atvejais ir baudžiamąsias sankcijas, be to, kartais nustatomas mažiausias ir (arba) didžiausias tokių sankcijų dydis. Sankcijų dydis įvairiose valstybėse narėse labai skiriasi. Jis gali priklausyti nuo darbdavio teisinio statuso (fizinis ar juridinis asmuo), įmonės dydžio, pažeidimo rimtumo palyginamų pažeidimų atžvilgiu, atgrasančio praktinio poveikio ir t. t. Keletas valstybių narių yra numačiusios ypatingai veiksmingas sankcijas tiems atvejams, kai darbdavys priima sprendimus nesilaikydamas informavimo ir konsultavimosi įsipareigojimų – tokie sprendimai gali būti atšaukti ar net paskelbti niekiniais ir negaliojančiais. Keliose šalyse taip pat vertinama, ar laikomasi Direktyvos nuostatų, nustatant priemones, kurių turi imtis darbdavys, kad būtų kompensuota restruktūrizacijos atveju darbuotojų patirta žala. Būtina įvertinti, ar taikomos priemonės užtikrina, kad pažeidus Direktyvą (įskaitant atvejus, kai darbuotojų atstovai nepaiso konfidencialumo įsipareigojimo) taikomos veiksmingos, adekvačios ir atgrasančios sankcijos. 3.8 9 straipsnis (Ryšys tarp šios direktyvos ir kitų Bendrijos ir nacionalinių nuostatų) Daugumoje nacionalinių perkėlimo teisės aktų pažymima, kad jie neveikia ar nepažeidžia nacionalinių nuostatų, susijusių su kitų informavimo ir konsultavimosi srities direktyvų perkėlimu[6]. Neatrodo, kad minėtų direktyvų sąveika keltų problemų šalyse, perkėlusiose visas direktyvas vienu teisės aktu (kaip antai iš dalies keisdamos darbo kodeksą). Problemų kyla tuomet, kai nuostatos, susijusios su informavimo ir konsultavimosi teisių turėtojais (šiuo atveju galimas veikėjų sudubliavimas) arba informavimo ir konsultavimosi procedūrine tvarka, buvo perkeliamos keliais teisės aktais ir ne visiškai nuosekliai. 4 DIREKTYVOS TAIKYMO PERŽIŪRA Kaip nurodyta pirmiau, Komisija, vadovaudamasi Direktyvos 12 straipsniu, konsultavosi su valstybėmis narėmis ir Europos socialiniais partneriais. Šiuo tikslu ji parengė Direktyvos taikymo peržiūros klausimyną[7]. 4.1 Valstybių narių nuomonė Atsakydamos į klausimą apie praktinį Direktyvos taikymą ir jos tikslus, keletas valstybių narių pabrėžė, kad jų teisės aktuose jau seniai numatytas įmonių ir (arba) padalinių darbuotojų informavimas ir konsultavimasis su jais. Kelios valstybės narės atsakė negalinčios pateikti konkretaus atsakymo, nes Direktyva dar tik pradedama įgyvendinti. Visos valstybės narės sutinka, kad Direktyva yra pakankamai lanksti ir tinkama. Kelios valstybės narės pažymėjo, kad nacionalinių perkėlimo priemonių poveikis jų darbo santykių sistemai greičiausiai bus minimalus, nes jose jau ilgą laiką veikia šios srities teisės aktai. Kai kurios valstybės narės laikė poveikį teigiamu, kai kurios nurodė, kad tai įvertinti dar per anksti. Dauguma valstybių narių nemano, kad Direktyvą reikia peržiūrėti. Keletas šalių pabrėžė, kad tokiai peržiūrai dar neatėjo laikas. Dvi valstybės narės į šį klausimą atsakė teigiamai. Į klausimą, ar reikėtų patikslinti kurią nors Direktyvos nuostatą, dauguma valstybių narių atsakė neigiamai. Kai kurių šalių nuomone, šį poreikį vertinti dar per anksti. Dvi valstybės narės į šį klausimą atsakė teigiamai. Dauguma valstybių narių nepatyrė jokių sunkumų, susijusių su skirtingų informavimo ir konsultavimosi srities ES direktyvų sąveika, todėl nemano, kad reikėtų gerinti jų nuoseklumą. Vis dėlto trys valstybės atsakė manančios, kad reikėtų tą daryti. Kai kurių šalių nuomone, šią reikmę vertinti dar per anksti. 4.2 Europos socialinių partnerių nuomonė Visi socialiniai partneriai, su kuriais buvo konsultuotasi, pažymi, kad iš esmės Direktyvos poveikis kiekvienai valstybei narei priklauso nuo veikiančios nacionalinės informavimo ir konsultavimosi sistemos masto. Direktyvos praktinė svarba ir poveikis vertinami skirtingai. BusinessEurope nuomone, Direktyvos poveikis kol kas nėra aiškus, nes kai kuriose šalyse Direktyvos taikymas gali reikšti, kad įgyvendinama daug teisės aktų ir taikomas „vieno kurpalio“ principas. Be to, keliose šalyse nepavyko pasiekti tikslo suteikti įgaliojimus socialiniams partneriams sudarant atitinkamus susitarimus. UEAPME taip pat atkreipia dėmesį į pavojų, kad kai kuriose valstybėse narėse Direktyva gali nulemti unifikuoto modelio taikymą, padidinti biurokratiją ir sukelti socialinius neramumus. CEEP pažymi, kad nacionalinės įgyvendinimo priemonės iš esmės atitinka Direktyvos tikslą, ir priduria, kad kai kuriose šalyse įgyvendinant Direktyvą tam tikriems darbuotojų atstovams buvo teikiama pirmenybė, o kitiems – kenkiama. ETUC nuomone, Direktyva daro teigiamą poveikį, visų pirma darbo santykiai tampa kolektyviškesni, tačiau kai kurios nuostatos yra gana neaiškios, procedūros ir sankcijos turi trūkumų, be to, nenumatyti ryšiai su profesinėmis sąjungomis. ETUC taip pat atkreipia dėmesį į bandymą atitolti nuo dabartinių procedūrų ir atstovaujančių organizacijų. Visi Europos socialiniai partneriai iš esmės sutinka, kad Direktyva yra pakankamai lanksti ir tinkama. Į klausimą, ar reikėtų patikslinti ar padaryti aiškesnę kokią nors Direktyvos nuostatą, BusinessEurope, UEAPME ir CEEP atsakė neigiamai. ETUC – priešingai – pažymėjo, kad Direktyvą būtų galima daugeliu aspektų patobulinti ir paaiškinti. BusinessEurope ir UEAPME nemato reikmės gerinti informavimo ir konsultavimo srities direktyvų nuoseklumą. Vietoj to šie socialiniai partneriai rekomendavo Komisijai įvertinti dabartines ES nuostatas pridėtinės vertės atžvilgiu pagal geresnio reglamentavimo iniciatyvą. CEEP pažymėjo, kad konkrečios direktyvos yra svarbesnės už bendrąją direktyvą (t. y. už Direktyvą 2002/14/EB) ir pridūrė, kad kai kurie jos nariai abejoja Direktyvos reikalingumu. ETUC pabrėžė, kad siekiant išvengti nereikalingo pasikartojimo, kai keli veikėjai sprendžia tuos pačius klausimus, būtina suderinti dabartines direktyvas. ETUC taip pat ragina atnaujinti Direktyvą 94/45 dėl Europos darbų tarybos steigimo, kad būtų nuosekliai laikomasi tam tikra prasme pažangesnės Direktyvos 2002/14/EB nustatytų standartų. 4.3 Vertinimas Direktyvos įgyvendinimas – svarbus žingsnis įtvirtinant ES pagrindinių teisių chartijoje numatytą teisę į informavimą ir konsultavimąsi. Tikimasi, kad Direktyva padės suderinti visų ES šalių nacionalines sistemas – tai padaryti padės bendra ir lanksti darbuotojų informavimo ir konsultavimosi sistema, pagal kurią bus nustatyti minimalūs reikalavimai ir kuri veiks visose valstybėse narėse. Ypatingai didelio poveikio tikimasi valstybėse narėse, iki šiol neturėjusiose bendros, nuolatinės ir įstatymais pagrįstos darbuotojų atstovų informavimo ir konsultavimosi sistemos[8]. Be abejo, Direktyva yra įgyvendinama valstybių narių darbo santykių sistemų kontekste. Apskritai sutinkama, kad Direktyva yra pakankamai lanksti, kad ją būtų galima pritaikyti pagal kiekvienos valstybės narės situaciją. Tačiau nors Direktyvoje pateikiamos nacionalinės svarbiausių sąvokų (įskaitant darbuotojų atstovų sąvoką) apibrėžtys, jos įgyvendinimas kai kuriose šalyse sukėlė gyvas ir neretai ilgas diskusijas apie darbuotojų atstovavimo sistemos organizavimo būdus, pavyzdžiui, ar ši sistema turėtų būti vienakanalė ar dvikanalė (t. y. veikti per darbo tarybas ir profesines sąjungas) ar galimi įvairūs sprendimai. Daugumos nuomone, bendras Direktyvos poveikis yra iš esmės teigiamas, tačiau galutiniam įvertinimui prireiks daugiau laiko, nes kol kas Direktyvos poveikis dar ne visiškai pasireiškė. Nuo Direktyvos perkėlimo termino praėjo vos dveji metai. Be to, keletas valstybių narių gerokai vėlavo ją perkelti, o kelios valstybės narės dar iki šiol ją nevisiškai perkėlė. Kol kas dar anksti atlikti išsamius įrodymais grindžiamus tyrimus[9], susijusius su Direktyvos taikymu visose ES valstybėse narėse[10]. Be to, Direktyvos reikalavimai taikomi ne visoms joje numatytoms įmonėms, nes kai kurios valstybės narės pasinaudojo teise į pereinamąjį laikotarpį ir šiuo metu taiko Direktyvą tik toms įmonėms, kuriose yra daugiau nei 100 darbuotojų. Todėl Komisija šiuo metu nenumato siūlyti dalinių Direktyvos 2002/14/EB pakeitimų. Nors tam tikras Direktyvos nuostatas būtų galima patobulinti ir patikslinti, Komisijos nuomone, reikėtų skirti daugiau laiko nacionalinėms įgyvendinimo priemonėms valstybių narių darbo santykių sistemose įtvirtinti. Vis dėlto dėl vieno Direktyvos aspekto gali prireikti imtis veiksmų. 3 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad valstybės narės gali daryti išlygas ir taikyti specialias nuostatas atviroje jūroje kursuojančių laivų įguloms. Tačiau tokios išlygos priklauso nuo to, ką valstybės narės laiko „specialiomis nuostatomis“ šiai darbuotojų kategorijai. 2007 m. spalio 10 d. Komisija, atsižvelgdama į tą pačią dieną priimtą Jūrų politikos mėlynąją knygą, priėmė Komunikatą dėl socialinės srities reglamentavimo pagrindo peržiūros siekiant daugiau ir geresnių darbo vietų ES jūrininkystės sektoriuje. Šiuo komunikatu[11], kurio 3 dalies c punkte aptariama nagrinėjamoji Direktyva, pradėtas pirmasis konsultavimosi su socialiniais partneriais etapas, po kurio gali būti priimtos tolesnės ES priemonės, skirtos tinkamai jūrininkų teisės į informavimą ir konsultavimąsi apsaugai užtikrinti. 5 IŠVADOS Svarbiausias uždavinys šiuo metu yra visapusiškas ir veiksmingas Direktyvos perkėlimas ir įgyvendinimas. Aktyviai dalyvauti šiame procese turi ne tik Sutarties sergėtoja – Komisija, bet ir valstybės narės, šioje srityje atliekančios ypatingai svarbų vaidmenį – juk būtent jos įsipareigoja tinkamai įgyvendinti ir taikyti Bendrijos teisę. Kaip numatyta Direktyvoje[12], administracija ir darbuotojai, atsižvelgdami į poreikius ir pageidavimus, gali atlikti pagrindinį vaidmenį nustatant darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais tvarką. Būtent taip ir yra keliose stiprias socialinės partnerystės tradicijas turinčiose valstybėse narėse. Be abejo, tokiu atveju reikėtų laikytis atitinkamų Direktyvos reikalavimų[13]. Kaip nurodyta pirmiau, Komisija iškėlė keletą svarbių klausimų, susijusių su Direktyvos aiškinimu arba su įgyvendinimo priemonių ir Direktyvos nuoseklumu. Komisija ketina toliau analizuoti šiuos klausimus bendradarbiaudama su atitinkamų valstybių narių nacionalinėmis valdžios institucijomis. Prireikus ji pradės pažeidimo nagrinėjimo procedūrą atsižvelgdama į konkretų atvejį ir vadovaudamasi EB sutarties 226 straipsniu. Džiugina tai, kad kai kurios valstybės narės[14] jau priėmė teisės aktų, skirtų pašalinti su Direktyvos perkėlimu susijusius trūkumus, projektus. Be to, Komisija ketina imtis veiksmų tinkamam Direktyvos įgyvendinimui palengvinti. Administracijos ir darbuotojų žinios apie savo teises ir pareigas, susijusias su informavimu ir konsultavimusi, yra būtina sąlyga, norint visapusiškai ir veiksmingai įgyvendinti šias teises darbo vietoje. Komisija ketina imtis veiksmų informuotumui didinti, gerosios patirties mainams skatinti ir suinteresuotųjų šalių gebėjimams stiprinti: rengti seminarus, mokymo kursus, atlikti tyrimus ir finansiškai remti darbdavių ir darbuotojų atstovų projektus[15]. Šiuo metu nenumatoma siūlyti keisti Direktyvą. [1] OL L 80, 2002 3 23, p. 29. [2] Direktyva 94/45/EB, OL L 254, 1994 9 30, p. 64; Direktyva 98/59/EB, OL L 225, 1998 8 12, p. 16; Direktyva 2001/23/EB, OL L 82, 2001 3 22, p. 16. [3] Prie šio komunikato pridedamo Komisijos tarnybų darbinio dokumento 2 priede apžvelgiami suinteresuotųjų šalių atsakymai į Direktyvos peržiūrai aktualiausius klausimyno klausimus. [4] Direktyvos 2002/14/EB įgyvendinimo išsiplėtusioje ES tyrimas, suvestinė ataskaita (netrukus bus paskelbta DG EMPL interneto svetainėje). [5] Reikia atsižvelgti į Direktyvos 16 konstatuojamąją dalį, kurioje teigiama, kad Direktyva nepažeidžia tų sistemų, kurios numato tiesioginį darbuotojų dalyvavimą, jeigu jie visada gali laisvai naudotis savo teise gauti informaciją ir konsultacijas per savo atstovus. [6] Žr. 2 išnašą. [7] Atsakymų apžvalga pateikiama 3 išnašoje nurodytame Komisijos tarnybų darbinio dokumento 2 priede. [8] Plg. kokybinius duomenis, pateiktus PL atsakyme į klausimyno klausimus (Techninis priedas). JK atveju, žr. „Employment Practices of MNCs in Organisational Context: A Large-Scale Survey“, 2007 m. birželio mėn., http://www2.warwick.ac.uk/fac/soc/wbs/projects/mncemployment [9] Išskyrus UK, neseniai paskelbusią ataskaitą (pirmasis mokslinio tyrimo projekto etapas „Implementing information and consultation: early experience under the ICE Regulations“, Employment Relations Research Series Nr. 88, 2007 m. rugsėjo mėn.), kitos valstybės narės įrodymų, susijusių su darbo tarybų ir profesinių sąjungų ryšiais, informavimo ir konsultavimosi praktinių procedūrų veiksmingumu (ar trūkumais), suinteresuotųjų šalių savo teisių ir įsipareigojimu supratimu (ar nesupratimu), praktiškai neturi. [10] Plg. suvestinę ataskaitą (4 išnaša) „ES direktyvų informavimo ir konsultavimo srityje poveikis ir vertinimas“, PE 385.646, Europos Parlamentas, 2007 m. [11] COM(2007) 591 galutinis, 2007 10 10. [12] Visų pirma žr. Direktyvos 23 konstatuojamąją dalį, 5 straipsnį ir 11 straipsnio 1 dalį. [13] Žr. 3.4 dalį. [14] Teisės aktų projektus parengė EL (jūrininkystės sektoriaus), LT ir PL. [15] Komisija remia keletą veiksmų, skirtų šiems tikslams pasiekti, visų pirma pagal biudžeto eilutę 04 03 03 03 – Įmonių atstovų informavimas, konsultavimas ir dalyvavimas.