EUROPOS KOMISIJA Briuselis, 2014 06 02 COM(2014) 400 final KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2014 m. Europos semestras. Konkrečioms šalims skirtos rekomendacijos Augimo stiprinimas



KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2014 m. Europos semestras. Konkrečioms šalims skirtos rekomendacijos Augimo stiprinimas 1.Įžanga Europoje vis labiau jaučiamas ekonomikos atsigavimas. Tikimasi, kad prasidėjęs 2013 m. viduryje, jis toliau stiprės ir 2015 m. bus juntamas visose valstybėse narėse. Atkuriamas finansinis stabilumas, kontroliuojamas valdžios sektoriaus skolos didėjimas ir gerėja išorės konkurencingumas, visų pirma pažeidžiamiausiose šalyse. Pagerėjusi padėtis teikia vilčių, kad blogiausia ES istorijoje ekonomikos ir finansų krizė baigiasi ir pereinama prie tvaresnio augimo, kuris prisidės prie darbo vietų kūrimo ir gyvenimo lygio gerėjimo. Be to, atsigavimas rodo, kad griežtesnis ekonomikos valdymas ir priežiūra ES lygmeniu, dėl kurių apsispręsta per patį krizės įkarštį, padėjo pagerinti darnesnio augimo sąlygas. Tačiau to neužtenka ir šiuos sunkiai pasiektus rezultatus reikia išlaikyti, kad būtų konsoliduotas mūsų ekonomikos augimo pajėgumas. Atsigavimas vis dar nevienodai pasiskirstęs ir trapus. Daugelyje Europos regionų socialinė padėtis sunki, o nedarbas, ypač jaunimo, išaugo iki precedento neturinčio lygio. Turint omenyje didelę viešojo ir privačiojo sektorių skolą, politikos formuotojų ir ūkio subjektų veiksmų laisvė labai suvaržyta. Be to, ir ilgalaikiai ES kylantys uždaviniai – tokie kaip visuomenės senėjimas, našumas, konkurencingumas ar tausus gamtos išteklių naudojimas – niekur nedingo, o plačiau pasaulyje vykstantys pokyčiai reiškia, kad ES turi nuolat prisitaikyti. Per pastaruosius ketverius metus Komisijos siūlomos konkrečioms šalims skirtos metinės rekomendacijos buvo naudotos kaip krizės įveikimo ir augimo atkūrimo gairės. Šiame apžvalginiame dokumente Komisija apibendrina per praeitus metus padarytos pažangos analizę, išdėstytą jos rekomendacijose. Be to, ji pateikia savo nuomonę, kaip šis procesas kito laikui bėgant ir kokia jo reikšmė ateičiai. Ką nauja ES ekonomikos valdymo sistema reiškia Europos Sąjungai? Griežtesnis ES ekonomikos valdymas reiškia politinį pripažinimą, kad ES valstybių narių ekonomika susijusi tarpusavio priklausomybės ryšiais. Kad būtų pasinaudota šia tarpusavio priklausomybe ir ateityje išvengta neigiamo domino efekto, valstybės narės, formuodamos savo politiką, privalo ne tik laikytis sutartų taisyklių, bet ir turėti garantijas, kad visos kitos valstybės narės elgsis taip pat. Kadangi plačiau pripažįstama, kad atskirų šalių ekonomika susijusi labai glaudžiais tarpusavio priklausomybės ryšiais, jau dabar gerėja ir nacionalinės, ir Europos lygmens politikos formavimas. Naujos valdymo sistemos esmė – glaudesnė valstybių narių ir Komisijos partnerystė. Dažniau ir atviriau palaikant ryšius imta geriau suprasti atskirų šalių situaciją ir jos svarbą Europai. Dėl didesnio įsipareigojimų skaidrumo ir nuspėjamumo valstybių narių ir ES institucijų nuomonės dabar plačiau skelbiamos ir aptariamos ne tik vyriausybių, bet ir piliečių bei rinkų dalyvių. Pagrindinius duomenis, pvz., nacionalines sąskaitas, dabar sertifikuoja nepriklausomos nacionalinės įstaigos. Dėl to pagerėjo ES lygmens sprendimų priėmimo gilumas ir kokybė. Atliekama išsamesnė įvairių temų ir šalių analizė. Labai reguliariai teikiamos patikimos ekonominės prognozės ir statistiniai duomenys. Skelbiamos gairės yra plačiai vertinamos kaip aktualios ir teikiamos laiku, be to, jas galima palyginti su ankstesnių metų gairėmis. Tai taip pat reiškia, kad įspėjamieji signalai pastebimi daug anksčiau, pvz., į tokias problemas, dėl kurių reikėtų imtis taisomųjų veiksmų, kaip finansų sistemos trūkumai, pakartotinis stabilumą mažinančių nekilnojamojo turto rinkos burbulų atsiradimas, išorės konkurencingumo sumažėjimas, socialinės padėties pablogėjimas, dėmesį galima atkreipti anksčiau, nei jų šalutinį poveikį pajus kitos valstybės narės. Taigi, nauja koordinavimo ir priežiūros sistema iš esmės atitinka paskirtį, bet sudėtingiausias jos aspektas tebėra politinis. Ilgalaikių rezultatų galima pasiekti tik tuomet, jei nesvyruos politinė valia ir pasirengimas imtis veiksmų. Atrodytų, paradoksalu, kad tai lengviau įgyvendinti per krizę, kai nėra, iš ko rinktis, bet būsimus sunkumus dažnai lemia tai, kad iniciatyvių sprendimų nesiimama ekonomikos pakilimo laikotarpiais. Būtent todėl naujoje ES valdymo sistemoje nustatytas geresnis pasirengimas ir prevencija yra tokie pat svarbūs pakilimo laikotarpiais, kokie buvo ir per krizę. Be to, reikia toliau dėti pastangas užtikrinant, kad Europos lygmens priemonėmis dalytųsi ir jas plačiau pripažintų daugiau suinteresuotųjų šalių, įskaitant Europos ir nacionalinius parlamentus. Dėl daugelio sprendimų ir procedūrų per krizę susitarta rekordiniu greičiu ir ES valdymo sistema tik dabar tampa brandi. Pradedant naują ir, tikėkimės, ekonomiškai palankesnį laikotarpį bus svarbu apsvarstyti, kaip procesą racionalizuoti, kad šio proceso, kuris turi likti politiškai aktualus ir integracinis politikos formavimas, neužgožtų biurokratinė rutina. 2014 m. konkrečioms šalims skirtų rekomendacijų rinkinys Šiandien priimtame rinkinyje remiamasi Komisijos metinėje augimo apžvalgoje nustatytais bendrais prioritetais, kuriems pritarė Europos Parlamentas ir Europos Vadovų Taryba. Jame taip pat visiškai atsižvelgiama į Europos įvairovę: po krizės ekonominiu ir socialiniu požiūriu Europa tapo susiskaldžiusi, taigi skirtingų valstybių narių prioritetai labai skiriasi. Teikiamose gairėse akcentuojama atskirų šalių ekonominė tarpusavio priklausomybė ir bandoma užtikrinti konvergenciją, kuri reikalinga, kad valstybės narės suartėtų vienos su kitomis ir su geriausių rezultatų pasiekusiomis pasaulio šalimis, kurios dažnai yra kitos Europos šalys. Rinkinyje pabrėžiama, kad svarbu rekomendacijas įgyvendinti laipsniškai. Daugelyje valstybių narių vykdomos didelės reformos, jas reikia įvykdyti iki galo ir įvertinti jų veiksmingumą. Sėkmė priklausys nuo politikos nuoseklumo ir reformų eiliškumo: daugelis valstybių narių aiškiai susiplanavusios ateinančių dvylikos mėnesių veiksmus, tačiau kitų 2–3 metų planams kartais trūksta konkretumo. Rinkinyje taip pat parodyta, kad reikia didesnės kolektyvinės atsakomybės už uždavinių sprendimą, visų pirma euro zonoje. Galima daug pasiekti įgyvendinus reformas, kurias per tą patį laikotarpį turi įvykdyti kelios valstybės narės: tokie uždaviniai kaip pensijų tvarumas, MTTP veiksmingumas arba darbo rinkos atsparumo didinimas yra bendri. Dalijimasis žiniomis ir patirtimi gali ir politiškai, ir techniškai padėti valstybėms narėms. Bendri veiksmai taip pat sudarys sąlygas valstybėms narėms kuo labiau pasinaudoti šalutiniu tarpvalstybiniu poveikiu. Dar ir dėl to svarbu, kad visa euro zona nebevertintų jos narėms skirtų rekomendacijų atskirai, bet vis daugiau dėmesio skirtų bendrai nustatytiems horizontaliems elementams.

Galiausiai šis rinkinys rodo, kaip svarbu jungti skirtingas politikos kryptis ir priemones, taip pat ir ES lygmeniu. 2014-ieji – tai metai, kai ES vertina pasiektą pažangą ir konsultuojasi dėl ilgesnio laikotarpio strategijos „Europa 2020“. Konkrečioms šalims skirtos rekomendacijos, dėl kurių sprendimas priimtas 2011 m., sudaro tikslinę reformų strategiją. Jos yra platesnio strategijos „Europa 2020“ konteksto dalis ir jas reikia visapusiškai integruoti, kad jos apimtų ES augimo strategiją ir sudarytų sąlygas jai įgyvendinti unikalų veiklos ir socialinį modelį. Strategiją pritaikant ateinantiems penkeriems metams reikėtų pasinaudoti sukaupta patirtimi ir gerąja praktika. Be to, 2014 m. valstybės narės užbaigia programavimą ir pradeda naudotis naujais Europos struktūriniais ir investicijų fondais. Per krizę daugelis ilgalaikių investicijų (kilus būtinybei) buvo sustabdytos. Nors ES finansavimo injekcijos absoliučiais skaičiais nėra didelės, daugelyje valstybių narių jos atlieka svarbų katalizatoriaus vaidmenį. Todėl šis finansavimas turi būti tinkamai orientuotas, kad būtų paremtos investicijos, kuriomis augimas skatinamas labiausiai. Be to, šį finansavimą reikia naudoti kartu su finansų inžinerijos metodais, skatinant naudoti paskolas, o ne dotacijas, ir su mažųjų ir vidutinių įmonių finansavimui skatinti skirtomis programomis, kad jo poveikis ES ekonomikai būtų didesnis. 2.Bendros aplinkybės Krizė atskleidė Europos ekonomikos ir finansų sistemos struktūrinius trūkumus, kurie prisidėjo prie gilesnių problemų, susijusių su visuomenės senėjimu ir prieš krizę būdingais menko augimo rodikliais. Be to, ji buvo beprecedentis euro struktūrų ir valdymo išbandymas. Nors 2010 m. buvo laipsniško atsigavimo požymių, 2012 m. didžioji ES dalis išgyveno nuosmukį, o nuo 2013 m. antro ketvirčio registruojamas atsigavimas. Daugelyje ES regionų tai turėjo rimtų ir plačių padarinių užimtumui ir socialinei padėčiai. ES nedarbo lygis nuo mažesnio negu 7 % 2008 m. dydžio pasiekė 10,8 % 2013 m. (šis padidėjimas reiškia daugiau kaip 9 mln. žmonių). Ši situacija visoje ES labai skiriasi: 2013 m. nedarbo lygis svyravo nuo 4,9 % Austrijoje ir 5,3 % Vokietijoje iki 27,3 % Graikijoje ir 26,1 % Ispanijoje. Ypač daug nerimo kelia tam tikrų kategorijų, pvz., jaunimo ir ilgalaikių bedarbių, padėtis. Kadangi paprastai darbo rinkos pokyčiai nuo BVP pokyčių atsilieka pusmečiu ar daugiau, nuo šių metų numatomas nedidelis užimtumo didėjimas ir ES nedarbo lygio sumažėjimas iki 10,1 % 2015 m. Artimiausioje ateityje šalių skirtumai ir toliau liks dideli. Tokios tendencijos taip pat turi didžiulį poveikį visuomenei. Apskritai

nuo 2008 m. žmonių, esančių ant skurdo arba atskirties rizikos ribos, skaičius išaugo daugiau

kaip 6 milijonais ir 2012 m. pasiekė 124 milijonus. Žmonių, patiriančių didelį materialinį nepriteklių, skaičius išaugo maždaug 7 milijonais. Be to, socialinės sanglaudos atžvilgiu nerimą kelią auganti ir nuolat didelė pajamų nelygybė. Krizės paskatintos reformos neturi precedento ne tik šalyse, kurios remiamos pagal ekonominio koregavimo programas. Airija finansinės pagalbos programą užbaigė 2013 m. gruodžio mėn., Ispanija finansų sektoriaus programą – 2014 m. pradžioje, o Portugalija finansinės pagalbos programą – 2014 m. gegužės mėn. Latvija atitiko įstojimo į euro zoną kriterijus ir į ją įstojo 2014 m. Graikijoje ir Kipre padėtis stabilizavosi ir atsirado pagerėjimo požymių. Kaip matyti iš šiandien pateiktų dokumentų rinkinio, plataus užmojo reformas pradėjo arba tęsia ir kitos šalys. ES lygmeniu ir visų pirma euro zonoje ryžtingai sustiprinti ekonomikos valdymo ir finansų priežiūros mechanizmai. Numatoma, kad ES realusis BVP vėl ims augti. Nors 2014 m. pirmojo ketvirčio duomenys nebuvo tokie teigiami, kaip buvo prognozuojama, tikimasi, kad dabartinis atsigavimas toliau plėsis į visas šalis, vis stiprės ir bus vis darnesnis. Numatoma, kad realiojo BVP augimas šiais metais sudarys 1,6 %, o 2015 m. galėtų siekti 2,0 %. Svarbu tai, kad ekonominė veikla ėmė spartėti ir tose šalyse, kurios labiausiai nukentėjo per krizę, ir tikimasi, kad ši tendencija nesikeis. Numatoma, kad šiais metais vis dar neigiamas metinis BVP augimo rodiklis bus užregistruotas tik Kipre ir Kroatijoje. Nuo 2015 m. visų ES šalių ekonomika turėtų vėl imti augti. Apskritai numatoma, kad ES produkcijos lygis pasieks prieškrizinį lygį, taigi keletas prarastų metų laipsniškai kompensuojama. ES šalių ekonomikos pusiausvyros atkūrimas tęsiasi. Tai jau buvo matyti iš Komisijos naujausios įspėjimo mechanizmo ataskaitos. Tai patvirtino vykdant makroekonominio disbalanso procedūrą Komisijos paskelbtos nuodugnios 17 valstybių narių padėties analizės, kurios parodė, kad tam tikri išorės ir vidaus disbalanso rodikliai yra taisomi. Konkrečiai keliose šalyse pagerėjo einamosios sąskaitos būklė, o prie to dažnai prisidėjo padidėjęs sąnaudų konkurencingumas. Pirmą kartą nuo makroekonominio disbalanso procedūros nustatymo Komisija padarė išvadą, kad trijose šalyse (Danijoje, Maltoje ir Liuksemburge) nustatytos problemos nėra disbalansas. O ir Ispanijoje nebėra perviršinio disbalanso. Tačiau daugelyje šalių disbalanso, visų pirma susijusio su viešojo ir privačiojo sektorių skolos dydžiu, naikinimas tebeturi likti prioritetas. Be to, valstybėse narėse, kuriose nuolatinis einamosios sąskaitos perteklius yra nulemtas didelio vidaus investicijų atotrūkio, dėl to prastėja vidutinio ir ilgojo laikotarpio ekonomikos perspektyvos. 2011–2013 m. vykęs didelis fiskalinis konsolidavimas kartu su ECB veiksmais ir atsinaujinusiu augimu padėjo įveikti valstybių skolos krizę, bet turint omenyje didelę viešojo sektoriaus skolą valdžios sektoriaus finansų patikimumas tebėra svarbus prioritetas. Apskritai nuo 2011 m. valdžios sektoriaus deficitas 2014 m. ES ir euro zonoje atitinkamai sumažėjo iki 2,6 % BVP ir 2,5 % BVP. Airijoje, Graikijoje, Lietuvoje ir Portugalijoje koregavimas daugiausia buvo susijęs su išlaidomis iš biudžeto, o kitose šalyse, pvz., Prancūzijoje, Nyderlanduose, Italijoje ir Suomijoje, daugiausia remtasi mokesčių didinimu. Bendros fiskalinės padėties pagerėjimas prisidėjo prie premijų, susijusių su skolos palūkanų norma, sumažėjimo. Prognozuojama, kad valdžios sektoriaus skola

ES ir euro zonoje šiais metais pasieks aukščiausią tašką, bet Belgijoje, Airijoje, Graikijoje, Ispanijoje, Italijoje, Kipre ir Portugalijoje ji tebeviršija 100 % BVP, taigi labai svarbu imti palaipsniui ir nuosekliai ją mažinti. Atsižvelgiant į Europos demografinę padėtį tai yra būtina ir kitose valstybėse narėse. Finansų rinkų stabilizavimasis slepia skirtumus tarp valstybių narių, ir visos ES įmonių ir namų ūkių finansinės sąlygos tebėra labai skirtingos. Dėl krizės sukelto pasitikėjimo praradimo ir precedento neturinčios finansų sektoriaus reformos vėlesnio poveikio nuo 2007 m. antro ketvirčio mažėjo kredito pasiūla mažosioms ir vidutinėms įmonėms. Sąlygos pamažu gerėja ir 2014 m. pirmą ketvirtį užregistruota pirmųjų jų palengvėjimo požymių. Vis dėlto finansavimo sąlygos (visų pirma mažųjų ir vidutinių įmonių) tebėra sudėtingos keliose šalyse, pvz., Italijoje, Graikijoje, Ispanijoje, Lietuvoje, Slovėnijoje, Kroatijoje ir Kipre. ES lygmens priemonės, kurių imtasi bankų sąjungai sukurti ir didžiausiam disbalansui panaikinti, padės gerinti bendrą finansų aplinką. Europos Sąjungai kylančių uždavinių pobūdis keičiasi. Kaip paprastai būna po gilios finansų krizės, iš pradžių atsigavimas būna trapus ir kylančių uždavinių pobūdis greitai kinta. Dar tik prieš keletą metų, per krizę, gyvybiškai svarbus prioritetas buvo biudžeto patikimumo atkūrimas atsižvelgiant į sparčiai didėjančius valdžios sektoriaus deficito ir valstybių skolos rodiklius, neigiamos spiralės, susijusios su blogėjančios fiskalinės būklės ir bankų sektoriaus nestabilumo rizikos ryšiais, sustabdymas ir tokių netvarių realiosios ekonomikos tendencijų, kaip nerimą keliantis konkurencingumo mažėjimas, privačiojo sektoriaus skolos didėjimas arba aukštos būsto kainos, ištaisymas. Dabar pagrindinis uždavinys yra laikui bėgant stiprinti realiąją ekonomiką – augimą ir darbo vietų kūrimą. Atskirų šalių prioritetai skirtingi ir apima per krizę susikaupusios didelės viešojo ir privačiojo sektorių skolos mažinimo valdymą; tolesnį finansų sektoriaus stabilizavimą, kad būtų gerinamos sąlygos atkurti realiajai ekonomikai skirtus kredito srautus; politikos priemonių, kuriomis stiprinami augimo ir darbo vietų kūrimo šaltiniai, vykdymą; privačiojo sektoriaus investicijų ir paklausos skatinimo sąlygų gerinimą; kvalifikacijos kėlimą ir pagalbą asmenims, norintiems sugrįžti į darbo rinką, kartu skatinant socialinę sanglaudą. Krizės padariniai vis dar varžo ekonomikos atsigavimą. Siekiant sudaryti sąlygas Europos šalių ekonomikai atgauti tam tikrą lankstumą ir atsparumą sukrėtimams, svarbu užtikrinti viešojo ir privačiojo sektorių skolos tvarumą, tačiau tai turėtų būti daroma nepakenkiant augimui, o tai nėra paprasta esant mažai infliacijai. Nuo XX a. paskutinio dešimtmečio vidurio egzistuojančios našumo mažėjimo problemos niekur nedingo ir visuomenės senėjimo našta augimui jas tik gilins. Siekiant atkurti geresnes skolinimo realiajai ekonomikai sąlygas prioritetas tebeteikiamas bankų sektoriaus stabilizavimui ir alternatyvių finansavimo formų pažangai. Didelis nedarbas ir socialiniai sunkumai ardo Europos žmogiškąjį ir socialinį kapitalą, o šioms problemoms spręsti reikia ilgalaikių ryžtingų veiksmų. Daugiausia dėmesio būtina skirti pastangoms sudaryti vienodas sąlygas. Krizės ir politikos priemonių padariniai ekonominei ir socialinei padėčiai turi poveikio nelygybei. Struktūrinis tam tikrų nedarbo formų pobūdis, galimybių gauti švietimo ir sveikatos priežiūros paslaugas apribojimai, tam tikros mokesčių lengvatų reformos gali neproporcingai slėgti pažeidžiamesnes visuomenės grupes. Tai yra politinis ir socialinis reikalas, kuris taip pat kelia pavojų būsimo ES ekonomikos augimo potencialui. Investicijos, kuriomis skatinamas augimas, tebėra svarbios siekiant užtikrinti tvarų atsigavimą. Prognozuojama, kad artimiausiu metu investicijos turėtų augti sparčiau, nes palaipsniui mažėja įmonių paklausos ir pelno kliūtys, pvz., netikrumas, finansavimo sąlygos ir įsiskolinimo mažinimo poreikiai, ir gerėja ekonominės perspektyvos. Fiskalinis konsolidavimas taip pat turėtų padėti valdžios institucijoms atgauti galimybes vykdyti investicijas, kuriomis skatinamas augimas. Tačiau tarp Europos šalių vis dar yra didelių skirtumų ir tam, kad galėtų konkuruoti pasaulyje ir pateisinti savo piliečių lūkesčius, visa ES akivaizdžiai turi daugiau investuoti į MTTP, inovacijas, švietimą, kvalifikaciją ir aktyvią darbo rinkos politiką, taip pat energetiką, transportą ir skaitmeninę ekonomiką. 2014–2020 m. patvirtinto ES finansavimo strategiškas panaudojimas galėtų ne tik atlikti katalizatoriaus vaidmenį remiant nacionalines investicijas, bet ir padėti didinti pramonės konkurencingumą. Daugiau dėmesio reikėtų skirti kitoms jau pasiūlytoms ES lygmens priemonėms, pvz., Europos projektų obligacijoms ir galimybei derinti struktūrinių fondų lėšas ir EIB paskolas. Ypač svarbu, kad būtų atgaivintos privačiojo sektoriaus investicijos. Kad tai atsitiktų, reikia kitų, ne vien fiskalinės politikos sprendimų. Todėl reikia spręsti finansinės fragmentacijos ekonominėje ir pinigų sąjungoje klausimą. 3.Pagrindinės veiksmų kryptys Šiandien teikiamos konkrečioms šalims skirtos rekomendacijos rodo, kaip Komisija, atsižvelgdama į ankstesniame skirsnyje aprašytas aplinkybes, įvertino valstybių narių per praeitus metus padarytą pažangą. Jos taip pat grindžiamos 2014 m. kovo mėn. paskelbtomis nuodugniomis analizėmis. Per praeitus metus padaryta tam tikra pažanga palaikant fiskalinį konsolidavimą, taip pat vykdant užimtumo politiką. Tai matyti vertinant kelias valstybes nares, kurioms nutraukta perviršinio deficito procedūra, ir užimtumo politikos reformas, kuriomis mobilizuota aktyvi darbo rinkos politika, nustatytos jaunimo garantijos ir pakoreguotos kai kurios atlyginimų nustatymo sistemos. Tačiau nepakankamai pastangų dedama dideliam mokesčių pleištui mažinti, nors mažesnis darbo jėgos apmokestinimas tebėra būtinas ekonomikos atgaivinimui kuriant naujas darbo vietas užtikrinti. Tik nedidelė pažanga padaryta reformuojant prekių ir paslaugų rinkas ir imantis priemonių verslo aplinkai ir bendrosioms MTTP ir inovacijų sąlygoms gerinti. Be to, reikia aktyviau gerinti konkurencijos sistemą ir tinklų pramonės šakų veikimą, įskaitant tolesnį infrastruktūros atnaujinimą ir tokių rinkų kaip energijos ir IRT atvėrimą bei integravimą. Be to, vis dar daug reikia nuveikti gerinant švietimo ir socialinės paramos sistemų aprėptį ir rezultatus, taip pat viešojo administravimo veikimą, o tuomet atsirastų biudžetinės erdvės augimą skatinančioms išlaidoms. Komisija pabrėžia, kad reikia vykdyti reformas keliose valstybėse narėse, kuriose susidaręs perviršinis disbalansas (Kroatijoje, Italijoje ir Slovėnijoje), taip pat šalyse, kuriose susidariusio disbalanso rimtumas gali turėti neigiamą šalutinį poveikį (Prancūzijoje, Airijoje ir Ispanijoje). Apskritai nacionalinėse programose išdėstyti planai teikia vilčių ir, jei bus tiksliai įgyvendinti, turėtų būti pakankami siekiant panaikinti anksčiau nustatytą ir skubiausiai naikintiną makroekonominį disbalansą. Todėl Komisija nemato reikalo šiuo etapu pradėti taikyti makroekonominio disbalanso procedūros korekcinę dalį. Taigi daugiausia dėmesio skiriama įgyvendinimui ir pažangos stebėsenai šiose šalyse. Šiandien skelbiamose konkrečioms šalims skirtose rekomendacijose nurodyti ateinančių 12–18 mėnesių reformų prioritetai atskirose valstybėse narėse ir prireikus atsižvelgiama į poreikį naikinti disbalansą. Be to, teikiamos visai euro zonai skirtos rekomendacijos siekiant akcentuoti tarpusavio priklausomybę ir būdus, kaip pagerinti ekonominės ir pinigų sąjungos veikimą. 1 priede pateikiama rekomendacijų apžvalga, o 2 priede – strategijos „Europa 2020“ tikslų įgyvendinimo valstybėse narėse padėtis. Daugiau išsamios informacijos apie kiekvieną valstybę narę pateikta tarnybų analitiniuose darbiniuose dokumentuose, pridedamuose prie rekomendacijų. Atskirų politikos sričių lyginamąją bendrą informaciją taip pat galima rasti Komisijos svetainėje. Diferencijuoto ir ekonomikos augimui palankaus fiskalinio konsolidavimo vykdymas

Fiskalinis konsolidavimas niekada nebuvo savitikslis. Buvo būtina sudaryti sąlygas valdžios institucijoms atkurti fiskalinį patikimumą ir įgyti fiskalinės erdvės, kad būtų galima investuoti į tvarų augimą. Šiuo atžvilgiu Komisija nuolat pasisakė už tai, kad fiskalinis koregavimas būtų kuo palankesnis augimui. Turėdama omenyje didelius skirtumus tarp atskirų valstybių narių, ji ragino taikyti kiekvienai šaliai pritaikytą diferencijuotą metodą; šis požiūris neturėtų keistis net ir gerėjant fiskalinėms aplinkybėms. Apskritai įrodyta, kad Stabilumo ir augimo paktas veikia tinkamai, kai laikomasi jo taisyklių. Nuo 2011 m. viešųjų finansų būklė labai pagerėjo, tas pats pasakytina ir apie praeitus metus: deficitas mažėja, o skolos santykis su BVP šiais metais pasieks aukščiausią tašką ir nuo 2015 m. pradės mažėti. Taigi keletas valstybių narių palaipsniui grįžta prie fiskalinių aplinkybių, kuriomis įmanomas atokvėpis, ir dabar gali laikytis mažiau ne tokios griežtos biudžeto krypties. Vis dar reikia tolesnių, nors ir lėtesnių pastangų toms valstybėms narėms, kurių deficitas ir skola dideli. Daugiau dėmesio reikėtų skirti viešųjų finansų kokybei ir strateginiam tiek išlaidų, tiek pajamų planų performulavimui remiant augimą ir darbo vietų kūrimą. Vadovaudamasi Pakto taisyklėmis Komisija rekomenduoja perviršinio deficito procedūrą (PDP) nutraukti Austrijai, Belgijai, Čekijai, Danijai, Slovakijai ir Nyderlandams. Todėl po šio semestro raundo PDP bus taikoma 11-ai valstybių narių (2013 m. jų buvo 17). Palyginti su 2011 m., kai PDP buvo taikoma net 24 šalims, šis skaičius sumažėjo daugiau negu perpus.



1 langelis. Valstybių narių padėtis, atsižvelgiant į Stabilumo ir augimo paktą,

pagal 2014 m. birželio 2 d. Komisijos rekomendacijas Perviršinio deficito procedūra netaikoma BG, DE, EE, FI, HU, IT, LT, LU, LV, RO, SE Perviršinio deficito procedūra nutraukiama AT, BE, CZ, DK, SK, NL* Taikoma perviršinio deficito procedūra, tikslai turi būti pasiekti: 2014 m. 2015 m. 2016 m. MT IE, FR, PL, PT, SI, UK** CY, EL, ES, HR Pastabos: * Nyderlandams procedūrą rekomenduojama nutraukti anksčiau. ** Jungtinės Karalystės terminas yra 2014–2015 finansiniai metai. Taigi vis daugiau valstybių narių taikomos Stabilumo ir augimo pakto prevencinės dalies taisyklės. Šios taisyklės gerokai sugriežtintos pagal šešių teisės aktų rinkinį siekiant užtikrinti, kad valstybės narės toliau tinkamai artėtų prie vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo. Vadovaujantis ES reikalavimais taip pat sustiprintos nacionalinės fiskalinės sistemos, kurios dėl didesnės atskaitomybės ir skaidrumo padės stebėti viešųjų finansų patikimumą. Be kita ko, įsteigiamos nepriklausomos fiskalinės įstaigos ir apibrėžiamas jų vaidmuo vykstant nacionaliniam metiniam biudžeto ciklui. Nors padaryta visuotinė pažanga, kai kurioms valstybėms narėms vis dar reikia sukurti tinkamas įstaigas arba sustiprinti jau esamas, kad jos galėtų nepriklausomai vykdyti savo užduotis (Bulgarijai, Čekijai, Liuksemburgui, Maltai, Lenkijai, Kroatijai, Vengrijai, Italijai, Slovėnijai ir Ispanijai). Komisija imsis reikiamų veiksmų užtikrinti, kad nauji teisiniai reikalavimai būtų taikomi nešališkai. Komisija rekomenduoja, kad atsižvelgiant į turimą fiskalinę erdvę prioritetas būtų teikiamas viešosioms investicijoms į infrastruktūrą, mokslinius tyrimus, inovacijas ir žmogiškąjį kapitalą; šioje srityje taip pat reikia siekti, kad išleidžiamos lėšos būtų panaudojamos veiksmingiau. Tai visų pirma pabrėžta Čekijai, Vokietijai, Italijai, Nyderlandams, Lenkijai, Jungtinei Karalystei ir tam tikru mastu Ispanijai skirtose rekomendacijose. Apskritai galima įdėti daugiau pastangų siekiant kuo labiau padidinti viešųjų išlaidų poveikį ir palengvinti menkų išteklių skyrimą investicijoms. Kai kurioms valstybėms narėms, pvz., Vokietijai, taip pat rekomenduojama, jei leidžia fiskalinės galimybės, spartinant viešąsias investicijas didinti vidaus paklausą ir skatinti privačiojo sektoriaus investicijas. Dėl to padidėtų potencialus augimas, būtų lengviau patenkinti ilgalaikius poreikius ir būtų skatinamas atsigavimas. Vienas iš svarbiausių vykdomų reformų aspektų yra mokesčių sistemų struktūra, ypač mokesčių bazės perkėlimas iš darbo apmokestinimo į kitus pajamų šaltinius. Daugelis valstybių narių pirmiausia turi mažinti darbo jėgos apmokestinimą, kad paskatintų dirbti ir sumažintų palyginti dideles darbo sąnaudas, ypač nekvalifikuoto darbo. Nors keletas valstybių narių (Austrija, Belgija, Italija, Prancūzija, Latvija, Vengrija ir Nyderlandai) reaguodamos į praeitais metais pateiktas šios srities rekomendacijas ėmėsi arba pradeda imtis mokestinių priemonių, apskritai padaryta nedidelė pažanga. Taigi dauguma mokesčių srities uždavinių, nurodytų praeitų metų rekomendacijose, tebegalioja ir 2014–2015 m. Apskritai vis dar galima padaryti pažangą mažinant bendrą mokesčių naštą ir (arba) didinant mokesčių sistemos efektyvumą ir mažinant jos sąlygotus iškraipymus. Įmanoma tokias reformas vykdyti taip, kad pagerėtų mokesčių surinkimo efektyvumas, būtų skatinama ekonominė veikla bei darbo vietų kūrimas ir užtikrinamas didesnis mokesčių sistemos teisingumas. Taigi kai kuriose rekomendacijose akcentuojamas mokestinių prievolių vykdymo gerinimas ir kova su sukčiavimu, mokesčių bazės išplėtimas šalinant esamo apmokestinimo spragas (pvz., naikinant atleidimą nuo mokesčių, lengvatas, sumažintus tarifus ir kitas lengvatines sąlygas), aplinkai žalingų subsidijų naikinimas ir toliau vykdomas mokesčių naštos perkėlimas nuo darbo jėgos apmokestinimo prie mokesčių, kurie mažiau kenkia augimui, pvz., aplinkosaugos arba periodinių nekilnojamojo turto mokesčių. Darbo jėgos apmokestinimo ribojimo pastangos gali būti derinamos su konkretesnėmis mokesčių lengvatų priemonėmis, kuriomis skatinama dirbti ir mažinamos palyginti didelės nekvalifikuoto darbo sąnaudos. Naujausi pokyčiai taip pat parodė, kad įvairios tarptautinės įmonės savo bendrai mokesčių naštai sumažinti, pasinaudodamos mokesčių sistemų techninėmis detalėmis ir neatitikimais, taiko mokesčių planavimo strategijas ir gerokai sumažina savo mokestinius įsipareigojimus. Dėl daugeliui mokesčių planavimo struktūrų būdingo tarpvalstybinio aspekto ir didesnio kapitalo judumo atskiroms šalims sunku kovoti su agresyviu mokesčių planavimu. Šiam klausimui valstybės narės ir Europos institucijos turėtų skubiau skirti daugiau dėmesio. Dėl to valstybių narių mokesčių bazės, kurios ir taip finansiškai suvaržytos, mažėja. Kai kurios valstybės narės turi apsvarstyti, kaip išlaikyti pajamų tvarumą atsižvelgiant į ES ir tarptautiniu mastu numatomas pastangas, susijusias su bazių mažėjimo ir pelno perkėlimo klausimų sprendimu, ir turėtų peržiūrėti savo mokesčių susitarimus, kad sustiprintų piktnaudžiavimo prevencijos mechanizmus. Daugelyje valstybių narių didelę dalį viešųjų išlaidų sudaro socialinės apsaugos sistemų išlaidos, o visuomenės senėjimas turės didžiulį poveikį visų pirma valstybinių pensijų ir sveikatos priežiūros išlaidoms. Pvz., numatoma, kad per 70 % tos dalies, kuria dėl visuomenės senėjimo padidės viešosios išlaidos, sudarys sveikatos ir ilgalaikės priežiūros išlaidos. Komisija atkreipia dėmesį į būtinybę daugiau kaip pusėje valstybių narių vykdyti pensijų reformas, kad šios sistemos tebebūtų socialiai adekvačios ir finansiškai tvarios. Pagrindinis pensijų sistemų tvarumo parametras – momentas, nuo kurio teisiškai leidžiama išeiti į pensiją, t. y. teisės aktais nustatytas pensinis amžius. Tvirtesnis teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus susiejimas su vidutine tikėtina gyvenimo trukme, didėjant vyresnio amžiaus ES gyventojų daliai, padės apsaugoti viešųjų pensijų sistemų finansinį stabilumą. Išlaikyti pensijų adekvatumą taip pat padėtų ilgesni įmokų mokėjimo per profesinį gyvenimą laikotarpiai. Tokios reformos turėtų derėti su pastangomis didinti įsidarbinimo galimybes vyresnio amžiaus darbuotojams, įskaitant mokymąsi visą gyvenimą ir skatinimą dirbti ilgiau, kad faktinis išėjimo iš darbo rinkos amžius, t. y. faktinis senatvės pensijos amžius, labiau atitiktų teisės aktais nustatytą amžių. Pastaruoju metu 23 valstybės narės priėmė įstatymus, kuriais ilginamas pensinis amžius. Daugeliu atvejų (pvz., Čekijoje, Estijoje, Graikijoje, Kroatijoje, Italijoje, Lietuvoje, Maltoje, Lenkijoje, Slovėnijoje, Slovakijoje ir Jungtinėje Karalystėje) kartu suvienodintas vyrų ir moterų pensinis amžius. Kelios valstybės narės pensinį amžių taip pat tiesiogiai susiejo su ateityje ilgėsiančia vidutine tikėtina gyvenimo trukme. Tai padaryta Kipre, Danijoje, Graikijoje, Italijoje, Nyderlanduose ir Slovakijoje. Be to, daugelis ėmėsi veiksmų apriboti galimybes anksčiau išeiti į pensiją. Tačiau daugelis lengvesnių priemonių jau išnaudotos ir reikalinga didesnė pažanga siekiant sumažinti galimą finansinį atotrūkį ateityje. Taigi kelioms šalims rekomendacijos nesikeičia, visų pirma siekiant užtikrinti geresnį ryšį tarp teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus ir vidutinės tikėtinos gyvenimo trukmės. 1 lentelė. Teisės aktais nustatytas pensinis amžius ir ankstyvo išėjimo į pensiją amžius ES šalyse Šaltinis: Komisijos tarnybos Komisija taip pat atkreipia dėmesį į poreikį reformuoti sveikatos priežiūros sistemas, kad būtų galima pasiekti jų tikslus, t. y. suteikti galimybę visiems gauti aukštos kokybės priežiūrą veiksmingai naudojant lėšas ir užtikrinti jų finansinį tvarumą. Pvz., tai pasakytina apie Austriją, Bulgariją, Čekiją, Suomiją, Prancūziją, Maltą, Lenkiją, Portugaliją, Rumuniją, Slovakiją, Vokietiją, Airiją ir Ispaniją.

Įprasto skolinimo ūkio subjektams atkūrimas Per praeitus metus valstybės ir įmonių skolos vertybinių popierių rinkų finansinis susiskaidymas labai sumažėjo; dėl investuotojų tikėjimo vykstančio fiskalinio koregavimo ir ekonomikos reformų sėkme pažeidžiamiausių valstybių narių obligacijų pajamingumo skirtumas toliau mažėjo. Tačiau nepaisant to, kad bankų finansavimo sąlygos kiek normalizavosi, finansinis susiskaidymas euro zonos skolinimo rinkoje vis dar labiausiai kenkia mažosioms ir vidutinėms įmonėms ir mažina pinigų politikos poveikį. Bankų sektoriuje 2013 m. vyko tam tikras restruktūrizavimas, o keliose šalyse vis dar reikalingas tolesnis koregavimas. Kredito augimas, kitaip nei ankstesniais metais (0,7 %), 2013 m. buvo neigiamas (-1,9 %). Šiaurės, Vidurio bei Rytų Europos šalyse 2013 m. kreditai pastebimai išaugo. Valstybės narės ėmėsi politikos priemonių, kuriomis gerinamos galimybės gauti finansavimą, pvz., kuriamos arba plečiamos paskolų garantijų programos, arba skatinami alternatyvūs finansavimo mechanizmai, pvz., kuriant įmonių obligacijų rinkas (Danijoje, Estijoje, Italijoje ir Portugalijoje) arba rizikingo kapitalo rinkas (Čekijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Estijoje, Nyderlanduose ir Portugalijoje). Investicijoms (visų pirma MVĮ) į inovacijas palaikyti taip pat naudojami viešieji ištekliai. Kad tokios reformos duotų apčiuopiamų rezultatų, žinoma, reikia laiko. Todėl Komisija pabrėžia, kad keliose srityse reikia nenuleisti rankų. ES lygmeniu ypač svarbus sprendimas – bankų sąjungos sukūrimas. Vėl atverti kreditų srautus taip pat padės politinės darbotvarkės užbaigimas, tolesnis bankų balansų koregavimas ir nuosavo turto rezervų formavimas, jei atlikus dabartinį turto kokybės vertinimą išaiškėtų toks poreikis. Kitas etapas būtų gilesnių kapitalo rinkų, kurios būtų geriau negu bankų kreditai pritaikytos teikti novatoriškų projektų finansavimą ir ilgalaikes investicijas, sukūrimas. Augimo ir konkurencingumo skatinimas šiandien ir ateityje Siekiant pagerinti bendrąsias augimo ir darbo vietų kūrimo sąlygas ir sustiprinti ekonomikos koregavimo pajėgumus, būtina vykdyti struktūrines reformas. Tai ypač svarbu vis dar esant dideliam nedarbui. Apskritai pažanga, palyginti su 2013 m., tebėra ribota ir Komisija siūlo palikti tam tikras 2014 m. skirtas rekomendacijas. Esminį vaidmenį užtikrinant ekonomikos augimą atlieka gerai veikiantis paslaugų sektorius: tiek tiesiogiai kaip pagrindinis darbo vietų šaltinis, tiek netiesiogiai, nes jo poveikis kitiems sektoriams ir ekonomikos našumui vis didėja. Dar daug galimybių galima būtų atverti ne tik nacionaliniu, bet ir Europos lygmeniu, baigus kurti bendrąją rinką, visų pirma paslaugų ir IRT sektoriuose. Transporto, IRT ir energetikos tinklų kokybei itin svarbi geresnė infrastruktūra ir jungtys. Atsižvelgiant į praeitų metų rekomendacijas imtasi tam tikrų veiksmų, bet būtina jų nenutraukti. Įgyvendinant rekomendacijas, susijusias su geležinkelių sektoriumi, telekomunikacijų infrastruktūra ir pašto paslaugomis, Austrijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Rumunijoje ir Lenkijoje pasiekta nevienodų rezultatų: didelė pažanga padaryta telekomunikacijų srityje Belgijoje, tam tikra pažanga – geležinkelių sektoriuje Prancūzijoje ir Ispanijoje, su geležinkeliais ir (arba) plačiajuosčiu ryšiu susijusi ribota pažanga – Vokietijoje, Rumunijoje, Italijoje ir Lenkijoje ir jokios pažangos nepasiekta pašto sektoriuje Belgijoje. Be to, tikimasi geresnių rezultatų kalbant apie paslaugų veikimą ir atvėrimą vietos lygmeniu. Pastarojo meto įvykiai dar kartą parodė, kad ES reikia toliau mažinti energetinę išorės priklausomybę ir nustatyti patikimą energetinio saugumo strategiją. Tai yra neatskiriama ES energetikos ir klimato strategijos dalis. Pastaruoju metu Komisija pateikė strategiją, kaip padaryti kokybinį žingsnį į priekį tenkinant ES energetinius poreikius, pvz., diversifikuoti tiekimo šaltinius ir tobulinti energetikos technologijas, mažinti energijos poreikį didinant energijos vartojimo efektyvumą, ekonomiškai efektyviau plėtojant atsinaujinančiąją energiją ir gerinant tinklus. Keliose šių metų rinkinio rekomendacijose taip pat atsižvelgta į šiuos pasiūlymus pagrindžiančią strateginę analizę. Pagrindinis prekių ir paslaugų rinkų veikimo aspektas – efektyvi konkurencijos sistema. Šioje srityje pasiekta nevienoda pažanga. Imtasi tam tikrų veiksmų siekiant įgyvendinti naujus konkurencijos teisės aktus ir padidinti nacionalinių konkurencijos ir reguliavimo institucijų įgaliojimus. Tačiau kai kuriose šalyse reikėtų stiprinti konkurencijos institucijų nepriklausomybę, o viena iš priemonių turėtų būti pakankamų finansinių ir žmogiškųjų išteklių suteikimas. Be to, galėtų būti labai naudinga gerinti mokslinių tyrimų ir inovacijų sistemų kokybę ir nustatyti MTTP veiklos prioritetus. Be papildomų investicijų, reikėtų nuodugnių reformų siekiant modernizuoti viešojo ir privačiojo sektorių mokslinių tyrimų bei inovacijų sistemą ir gerinti bendrąsias sąlygas, kad įmonės galėtų tapti labiau imlios žinioms. Inovacijų sąjungos rezultatų suvestinė rodo valstybių narių veiklos rezultatus ir Komisija valstybių narių lygmeniu nustatė tam tikrų konkrečių reguliavimo trukdžių. Apskritai ES didėja inovacijų atotrūkis: kai kurių šalių (Švedijos, Vokietijos, Danijos ir Suomijos) rodikliai ypač geri, o kitų (Jungtinės Karalystės, Lenkijos, Čekijos, Vengrijos, Portugalijos, Rumunijos, Graikijos, Bulgarijos ir Maltos) prastėja. Tam tikrų optimistinių tendencijų vejantis pirmaujančias šalis pastebėta Latvijoje, Slovakijoje, Lietuvoje ir Estijoje. Valstybės narės deda pastangas, kad pasiektų joms nustatytus klimato ir energetikos 2020 m. tikslus, nors jiems įgyvendinti Komisija rekomenduoja kai kuriuos papildomus veiksmus. Ypač daug dėmesio taip pat skiriama efektyviam išteklių naudojimui ir keliomis rekomendacijomis skatinama toliau gerinti atliekų tvarkymą. Nedarbo ir socialinių krizės pasekmių mažinimas Dėl krizės daugelyje šalių labai išaugo nedarbas, o ilgalaikis nedarbas daugelyje valstybių narių pasiekė rekordinį lygį ir dabar vidutiniškai sudaro pusę bendro nedarbo. Be to, augo struktūrinis nedarbas ir darbo rinkos paklausos ir pasiūlos neatitiktis. Darbo vietų sumažėjimas daugiausia paveikė neužtikrintus darbus: nuosmukį labiausiai pajuto laikinąsias sutartys turintys darbuotojai. Išaugo bendras dirbančiųjų ne visą darbo laiką skaičius. Iš naujausių duomenų galima spręsti, kad nedarbas ES lygmeniu stabilizavosi, o kai kuriose šalyse sumažėjo, bet pagerėjimui reikia laiko, o krizės poveikis juntamas toli gražu ne tik darbo rinkoje. Kai kuriose valstybėse narėse realios bendrosios disponuojamosios namų ūkių pajamos sumažėjo ir apskritai beveik ketvirtadalis ES gyventojų dabar laikomi esančiais ant skurdo arba atskirties rizikos ribos. Pagrindiniai skurdo ir socialinės atskirties veiksniai yra ilgalaikis nedarbas, darbo rinkos segmentacija ir darbo užmokesčio poliarizacija, tačiau tam tikrą vaidmenį atlieka ir mokesčių bei pašalpų sistemų perskirstomojo poveikio sumažėjimas. Kai kuriose šalyse stabilizacinis socialinių išlaidų poveikis laikui bėgant sumažėjo, nes išaugo teises į išmokas praradusių ilgalaikių bedarbių skaičius. Tam tikrą vaidmenį atliko ir poreikis atkurti socialinės paramos sistemų finansinį tvarumą. Keletu atvejų imtasi priemonių išmokų dydžiui sumažinti arba mokėjimo laikui sutrumpinti, be to, sugriežtintos reikalavimų atitikimo taisyklės, kad būtų skatinama ieškotis darbo, bet dėl to tam tikrų programų dalyviai neteko teisės į jas. Komisija parengė naują rezultatų suvestinę, kuri vykdant bendrą ES ekonomikos valdymą dabar naudojama nedarbo, skurdo ir nelygybės tendencijoms stebėti. Atsižvelgdamos į blogėjančią užimtumo padėtį, daugelis valstybių narių pradėjo svarbias reformas, pvz., skirtas darbo rinkos segmentacijai mažinti (Ispanija, Portugalija, Italija, Prancūzija ir kt.). Mažinant nedarbą taip pat labai svarbi aktyvios darbo rinkos politikos kokybė bei veiksmingumas ir valstybinių užimtumo tarnybų efektyvumas; šiuo atžvilgiu keletui valstybių narių pateikta rekomendacijų. Aktyvios darbo rinkos politikos efektyvumą sustiprino ir (arba) pagerino visų pirma Bulgarija, Vokietija, Estija, Airija, Graikija, Italija, Liuksemburgas, Ispanija, Portugalija, Slovakija, Suomija, Švedija ir Jungtinė Karalystė. 2 lentelė. Nedarbo, jaunimo nedarbo ir nesimokančių, nedirbančių ir mokymuose nedalyvaujančių jaunuolių rodikliai 2013 m. Nedarbo lygis (%) Jaunimo nedarbo lygis (%) Jaunimo nedarbas (tūkst.) Nesimokančių, nedirbančių ir mokymuose nedalyvaujančių jaunuolių (15–24 m.) skaičius (%) Nesimokančių, nedirbančių ir mokymuose nedalyvaujančių jaunuolių (15–24 m.) skaičius (tūkst.) ES 10,8 23,4 5 611 13,0 7 345 BE 8,4 23,7 97 12,7 168 BG 13,0 28,4 65 21,6 167 CZ 7,0 18,9 69 9,1 104 DK 7,0 13,0 57 6,0 43 DE 5,3 7,9 356 6,3 558 EE 8,6 18,7 11 11,3 17 IE 13,1 26,8 57 16,1 86 EL 27,3 58,3 176 20,6 219 ES 26,1 55,5 951 18,6 832 FR 10,3 24,8 699 11,2 818 HR 17,2 49,7 74 18,6 96 IT 12,2 40,0 655 22,2 1 337 CY 15,9 38,9 16 18,7 20 LV 11,9 23,2 22 13,0 31 LT 11,8 21,9 27 11,1 44 LU 5,8 17,4 3 5,0 3 HU 10,2 27,2 84 15,4 175 MT 6,5 13,5 4 9,9 6 NL 6,7 11,0 157 5,1 104 AT 4,9 9,2 54 7,1 70 PL 10,3 27,3 407 12,2 547 PT 16,5 37,7 148 14,2 156 RO 7,3 23,6 187 17,2 442 SI 10,1 21,6 16 9,2 20 SK 14,2 33,7 73 13,7 97 FI 8,2 19,9 66 9,3 59 SE 8,0 23,4 154 7,5 92 UK 7,5 20,5 924 13,3 1 021 Šaltinis: Komisijos tarnybos

Darbo vietų kūrimui paremti kai kurios šalys ėmėsi priemonių, kuriomis siekiama decentralizuoti atlyginimų nustatymo sistemą ir palengvinti atlyginimų sąlygų pritaikymą prie ekonominės aplinkos (pvz., Prancūzija, Italija, Portugalija ir Ispanija). Atsižvelgiant į dabartinius biudžeto suvaržymus ne visuomet iki galo išnaudotos galimybės mažinti ne darbo sąnaudas, visų pirma mokesčių pleištą, bet pastaruoju metu jau imtasi tokių veiksmų (Prancūzijoje, Italijoje) ir numatoma daugiau priemonių (pvz., Ispanijoje). Keliose rekomendacijose Komisija taip pat ypač daug dėmesio skiria bedarbio pašalpų ir socialinės paramos aprėpčiai, adekvatumui ir struktūrai. Svarbu užtikrinti, kad būtų pasiekta tinkama pusiausvyra tarp paramos žmonėms vėl susirandant darbą ir adekvačių pajamų rėmimo augant skurdui. Nuo krizės itin nukentėjo jaunimas. ES jaunimo nedarbo lygis labai išaugo, t. y. nuo 2008 iki 2013 m. – daugiau kaip 7,5 proc. punkto (nuo 15,6 % iki 23,3 %), ir šiuo metu beveik 2,5 karto viršija suaugusiųjų rodiklį. Taigi be darbo yra 5,6 mln. 15–24 m. jaunuolių. Be to, yra daug jaunuolių, kurie nedirba ir nesimoko: 2013 m. nesimokė, nedirbo ir mokymuose nedalyvavo iš viso 7,3 mln. 15–24 m. amžiaus grupės žmonių, t. y. 13 % šios amžiaus grupės žmonių. ES ir nacionaliniu lygmeniu imtasi svarbių pastangų mažinti jaunimo nedarbą (žr. 2 langelį). Atsižvelgiant į jaunimo garantijų iniciatyvos tikslus, pateikta rekomendacijų, pvz., dėl valstybinių užimtumo tarnybų veiksmingumo, švietimo ir mokymo sistemų, įskaitant pameistrystę, kokybės, ir neveiklaus jaunimo geresnio informavimo. Be to, Komisija pabrėžia, kad, priešingai, nei rekomenduojama, daug valstybių narių, pvz., Bulgarija, Italija, Slovakija ir Rumunija, pastaruoju metu sumažino viešąsias išlaidas švietimui. Jauniems studentams pritraukti būtina sudaryti tinkamas sąlygas mokytis, ypač kai pastaruoju metu išaugo aukštojo mokslo įstaigų lankytojų skaičius iš dalies dėl to, kad nuo krizės pradžios sumažėjo galimybių patekti į darbo rinką. Kaip matyti iš Komisijos rekomendacijų, taip pat svarbu, kad švietimo ir mokymo sistemos padėtų gerinti vyresnių darbuotojų žmogiškąjį kapitalą, siekiant užtikrinti ilgesnį ir našesnį profesinį gyvenimą. 2 langelis. ES jaunimo garantijų iniciatyvos įgyvendinimas Jaunimo garantijų rekomendacija, kurią pasiūlė Komisija ir praeitais metais patvirtino Taryba, įpareigoja valstybes nares siekti tikslo užtikrinti, kad visi jaunuoliai iki 25 m. amžiaus per keturis mėnesius nuo formaliojo švietimo programos pabaigos arba bedarbystės pradžios gautų kokybišką darbo arba mokymosi pasiūlymą. Tai reiškia, kad reikia nustatyti veiksmingas ir novatoriškas struktūras, procesus ir priemones, taip pat vykdyti reformas, kad būtų galima sėkmingai pereiti iš švietimo sistemos į darbo rinką. Komisija iš visų valstybių narių gavo Jaunimo garantijų iniciatyvų įgyvendinimo planus, kurie dabar įgyvendinami. Sėkmę garantuos Jaunimo garantiją įgyvendinančios institucijos (daugeliu atvejų tai valstybinės užimtumo tarnybos), kurios turės Jaunimo garantijų iniciatyvą pritaikyti milijonams nesimokančių, nedirbančių ir mokymuose nedalyvaujančių jaunuolių. Be to, daroma pažanga, susijusi su ankstyvomis aktyvumo skatinimo priemonėmis ir įdarbinimo tarnybose neužsiregistravusių jaunuolių informavimu. Pagal Europos pameistrystės aljansą suinteresuotosios šalys, socialiniai partneriai ir įmonės įsipareigojo imtis bendrų veiksmų pameistrystės pasiūlai, kokybei ir patrauklumui gerinti – tai yra svarbus pameistrystės reformos pagrindas. Siekiant užtikrinti kokybiškų pasiūlymų pasiūlą taip pat bus būtinas privačiojo sektoriaus dalyvavimas. Rekomendacijose Komisija atkreipia kai kurių valstybių narių dėmesį į ypač svarbius uždavinius įgyvendinant Jaunimo garantijų iniciatyvą (Ispanijoje, Italijoje, Slovakijoje, Kroatijoje, Portugalijoje, Lenkijoje, Bulgarijoje, Airijoje). Komisijai pateikus pasiūlymus ir Europos Vadovų Tarybai juos patvirtinus, jaunimo nedarbo mažinimui remti mobilizuotos ES lėšos. Specialaus fondo lėšomis (Jaunimo užimtumo iniciatyvai skirta 6 mlrd. EUR) bus teikiama parama valstybėms narėms ir regionams, kuriuose jaunimo nedarbas itin aukštas (2012 m. 15–24 m. amžiaus grupėje daugiau kaip 25 %). Šiuo metu valstybės narės rengia savo veiklos programas, pagal kurias per ateinančius dvejus metus šios lėšos bus paskirstytos. Jaunimo užimtumui remti taip pat gali būti naudojamas Europos socialinis fondas. Viešojo administravimo modernizavimas Kelios valstybės narės pradėjo dideles reformas savo administravimo sistemos kokybei ir efektyvumui gerinti. Tai rodo, kad kur kas geriau suvokiama viešojo administravimo kokybės įtaka bendriems ekonominiams rezultatams ir konkurencingumui, taip pat fiskalinio konsolidavimo būtinybė. Reformų prioritetai skirtingi. Kai kurios valstybės narės pradėjo mažinti skirtingų valdžios sektoriaus dalių ir sluoksnių persidengimą. Kitos stiprina viešojo sektoriaus administracinius gebėjimus, profesionalumą ir politikos formavimo kokybę. Daugelis šių reformų apima pastangas intensyviau naudoti IRT ir toliau diegti e. valdžios paslaugas, pvz., e. viešąjį pirkimą, siekiant didinti skaidrumą ir mažinti sąnaudas. Vis daugiau valstybių narių taip pat ieško būdų, kaip modernizuoti mokesčių rinkimą, pavyzdžiui, siūlant iš anksto užpildytas mokesčių formas, teikiant paslaugas internetu ir reikalaujant, kad piliečiai ir įmonės tuos pačius duomenis pateiktų tik vieną kartą. Be to, valstybės narės sprendžia administracinės naštos klausimą, rengia naujų teisės aktų poveikio vertinimus ir peržiūri esamus nacionalinės teisės aktus, kad užtikrintų jų atitiktį paskirčiai ir sumažintų biurokratizmą. ES lygmeniu Komisija keletą metų užsiėmė ES teisės aktų pertvarka: naikino pasenusias taisykles, mažino reikalavimų laikymosi naštą ir stengėsi pagerinti bendrą ES teisės kokybę. Dar vienas svarbus viešojo administravimo modernizavimo elementas – nacionalinių teismų sistemų kokybės, nepriklausomybės ir efektyvumo gerinimas; jis turi tiesioginės ekonominės reikšmės įmonių steigimui, sutarčių (įskaitant darbo sutartis) vykdymo užtikrinimui, skolų išieškojimui, teisių į nuosavybę bei socialines teises gynimui, taip pat visiems ginčams su viešojo administravimo institucijomis dėl mokesčių ir socialinės apsaugos. Reaguodamos į praeitų metų rekomendacijas šioje srityje pažangą padarė kelios valstybės narės, konkrečiai Italija, Ispanija, Latvija, Vengrija, Slovėnija ir Rumunija, o kitose šalyse padaryta mažesnė pažanga. Keletu atvejų Komisija rekomenduoja imtis papildomų veiksmų. Didelė korupcija daro neigiamą poveikį verslo aplinkai ir apskritai yra žalinga visuomenei. Atsižvelgdama į praeitų metų rekomendacijas ir 2014 m. paskelbtą kovos su korupcija ataskaitą, Komisija kelioms valstybėms narėms rekomenduoja imtis papildomų veiksmų. 4.Išvada Keleto pastarųjų metų nuolatinės politikos pastangos davė rezultatų: ES ekonomika dabar kur kas tvirtesnė. Ryžtingai užsibrėžus aiškų politinį tikslą apsaugoti ekonominės ir pinigų sąjungos vientisumą ir ateitį, vienu metu veikiant visomis ekonominės politikos formavimo kryptimis stengtasi pertvarkyti ekonomikos valdymą, pagerinti ekonomikos pagrindus ir sukurti veiksmingas finansines užkardas tvaresniam būsimo augimo modeliui užtikrinti. Šiuo metu ES ekonominės perspektyvos gerėja. Tačiau augimas 2014–2015 m. vis dar liks nevienodas ir trapus, taigi būtina išlaikyti dabartinių struktūrinių reformų pagreitį. Be to, ES augimo potencialas ilguoju laikotarpiu vis dar santykinai mažas. Tai reiškia, kad aukštas nedarbo lygis ir sudėtinga socialinė situacija gerės tik labai pamažu ir kad didelį investicijų atotrūkį pavyks užpildyti ne iškart. Komisija keliose rekomendacijose pabrėžė, kad būtina daugiau politikos veiksmų vykdyti ekonomikos pakilimo laikotarpiais, siekiant padidinti atsparumą nuosmukiams. Kadangi reikia didesnio bei tvaresnio augimo ir užimtumo, Komisija akcentuoja poreikį imtis ryžtingesnių pastangų pagrindinėse politikos srityse ir nurodo, kur dabartinių pastangų nepakanka. Griežtesnė ES ekonomikos valdymo sistema bus naudinga ir po krizės. Europai laipsniškai atsigaunant po ilgos ir gilios ekonomikos krizės, bus svarbu pasinaudoti galimybe surengti viešas konsultacijas dėl strategijos „Europa 2020“ ir peržiūrėti dviejų ir šešių dokumentų rinkinių teisės aktus, persvarstyti augimo bei darbo vietų kūrimo prioritetus ir plačiau apsvarstyti, kaip politikos koordinavimo priemones panaudoti jam skatinti, daugiausia dėmesio skiriant poreikiui koordinuoti politiką euro zonoje. Pagrindinis ateinančių metų ES uždavinys yra politinis. Valstybės narės ėmėsi veiksmų, kurių reikėjo imtis nedelsiant, pvz., fiskalinio konsolidavimo, taip pat tam tikrų struktūrinių reformų srities priemonių. Tačiau, be programoje dalyvaujančių šalių, būtinų pokyčių tempas ir mastas nebuvo toks, kokio reikėjo. Kai krizės poveikis nebebus toks tiesioginis, išlaikyti politinį reformų pagreitį bus sunkiau. Vis dėlto, norėdama užtikrinti ekonomikos augimą ateityje ir pasinaudoti globalizacijos privalumais, ES privalo rasti politinės valios įgyvendinti struktūrines reformas ir skatinti investicijas. Komisijos nuomone, griežtesnis ekonomikos valdymo ciklas šiame procese atlieka svarbų vaidmenį, bet negali pakeisti politinės valios, kurios reikia, kad ES judėtų į priekį ir užsitikrintų tvarų augimą bei klestėjimą. Ekonominė ir pinigų sąjunga vis dar kuriama ir reikės tolesnių žingsnių, kad būtų visapusiškai atsižvelgta į ES šalių, visų pirma tą pačią valiutą turinčių šalių, ekonominę tarpusavio priklausomybę.