Baltoji knyga dėl keitimosi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose ir dėl jų poveikio Europos Sąjungoje {SEK(2005)63} (pateiktas Komisijos) /* KOM/2005/0010 galutinis */





Briuselis, 25.01.2005 KOM(2005)10 galutinis BALTOJI KNYGA dėl keitimosi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose ir dėl jų poveikio Europos Sąjungoje {SEK(2005)63} (pateiktas Komisijos) BALTOJI KNYGA dėl keitimosi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose ir dėl jų poveikio Europos Sąjungoje ĮžANGA Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvei sukurti reikia, kad valstybių narių kompetentingos institucijos sklandžiai keistųsi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose ir teisių atėmimą Bendrijos ar kitų valstybių piliečiams, esantiems ES valstybių narių teritorijoje, taip pat kad būtų galima patraukti juos atsakomybėn ir kitoje valstybėje narėje, ne tik toje, kuri paskelbė nuosprendį. Sąjungos dokumentuose ne kartą buvo kelta ši problema tiek dėl keitimosi informacija apie baudžiamuosius nuosprendžius, tiek apie jų poveikį. Apie tai kalbama abipusio nuosprendžių pripažinimo įgyvendinimo programos[1] 2, 3, 4, 14, 20, 22 ir 23 priemonėse. 2004 m. kovo 25 ir 26 d. Europos Vadovų Tarybos susitikimo priimtoje deklaracijoje dėl kovos su terorizmu keitimosi informacija apie nuosprendžius gerinimas buvo pripažintas prioritetiniu; 2004 m. liepos 19 d. posėdyje tai patvirtino Teisingumo ir vidaus reikalų taryba. Europos Vadovų Taryba Hagos programoje paragino Komisiją pateikti pasiūlymus „dėl keitimosi informacija iš nacionalinių nuosprendžių ir teisių atėmimo, ypač asmenų, padariusių lytinį nusikaltimą, registrų stiprinimo, kad Taryba juos priimtų iki 2005 metų pabaigos“. Baltojoje knygoje kaip tik ketinama tai padaryti. Šios knygos tikslas – viena vertus, pateikti bendrą keitimosi informacija apie nuosprendžius ir teisių atėmimą Sąjungos teritorijoje vaizdą, taip pat pasiūlyti ambicingą veiksmų programą, numatančią sukurti kompiuterinę keitimosi informacija apie nuosprendžius tarp valstybių narių sistemą. Kita vertus, knyga siekiama apžvelgti įvairius aspektus, kurie iškyla valstybėms narėms atsižvelgiant į kitų valstybių narių priimtus nuosprendžius. Šioje srityje artimiausiais metais teks dar daug nuveikti, o ši Baltoji knyga yra tik pirmas žingsnis sprendžiant baudžiamųjų nuosprendžių poveikio Sąjungos teritorijoje problemą. DABARTINė PADėTIS Didelė nacionalinių nuosprendžių registravimo sistemų įvairovė Remiantis atsakymais į klausimynus, kuriuos Komisija buvo nusiuntusi valstybėms narėms, knygos priede pateiktose lentelėse pavaizduota, kaip sudarytos nacionalinės duomenų apie teistumą bazės. Iš jų matyti, jog nacionalinės nuosprendžių registravimo sistemos labai skiriasi (1 priedas). Nacionalinių registrų centralizacija ir kompiuterizacija . Beveik visose valstybėse narėse registrai yra centralizuoti. Duomenis kaupia įvairios institucijos – Teisingumo ministerija, Vidaus reikalų ministerija, policijos organai. Didžioji dalis registrų kompiuterizuota, o kur dar ne, regis, yra parengti kompiuterizavimo projektai. Turinys . Nacionaliniuose registruose kaupiama skirtingo pobūdžio informacija. Vienur renkama informacija apie visus nuosprendžius, kitur apsiribojama tik sunkiausiais nusikaltimais. Vienur saugoma informacija apie nuosprendžius juridiniams asmenims, kitur ne. Vienur apsiribojama teisminę galią turinčiais sprendimais ( res judicata ), kitur bent laikinai registruojami teismo sprendimai, kurie gali būti apskųsti. Kai kuriuose registruose yra skyrius, skirtas vykdomiems baudžiamiesiems persekiojimams, taip pat kai kuriems išteisinamiesiems nuosprendžiams ar sprendimams dėl teisminės bylos ar tyrimo nutraukimo, ypač kai asmuo nepakaltinamas dėl silpnaprotystės. Kai kuriose valstybėse narėse kaupiami duomenys tik apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose. Kitur teistumo duomenų bazėse saugoma informacija apie administracinių ar komercinių teismų nutartis, skiriančias, pavyzdžiui, drausmines nuobaudas arba skelbiančias apie teisės užsiimti kokia nors profesine veikla atėmimą. Duomenys apie bausmių vykdymo priemones taip pat įvairuoja. Teisė naudotis nacionaliniais registrais . Nacionaliniuose įstatymuose skirtingai numatyta, kokios institucijos turi teisę naudotis nuosprendžių registru. Kai kuriose šalyse visais turimais duomenimis gali naudotis tik teisminės institucijos arba tik policijos organai. Prieiga prie duomenų gali būti tiesioginė ir netiesioginė. Kitur duomenimis leidžiama naudotis administracinėms institucijoms, kai tai susiję su jų veikla. Joms leidžiama susipažinti su visais arba tik su tam tikrais duomenimis. Labai nedaugelyje valstybių narių duomenys apie teistumą yra prieinami tretiesiems asmenims (profesinėms organizacijoms, privatiems darbdaviams, tyrimus atliekančioms privačioms bendrovėms ir t. t.). Galiausiai daugelyje šalių įstatymai numato, jog asmenys, apie kuriuos yra sukaupti duomenys registre, turi teisę su jais susipažinti. Tačiau ši galimybė gali būti ribota, paliekant teisę gauti tik žodinę informaciją arba išrašą su daline informacija. Duomenų saugojimo registre laikas yra labai įvairus. Vienose valstybėse narėse nenumatyta duomenis ištrinti, kitose jie ištrinami automatiškai arba to paprašius. Keitimasis informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose Informacija apie kitose valstybėse narėse paskelbtus nuosprendžius dabar tvarkoma pagal 1959 m. Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose[2] (toliau –1959 m. konvencija) 13 ir 22 straipsnius, papildytus 1978 m. kovo 17 d. Papildomo konvencijos protokolo 4 straipsniu. Šie straipsniai nustato, kokiu būdu konvencijos šalys turi perduoti viena kitai informaciją, užregistruotą teismo bylose, taip pat įgalioja kartą per metus perduoti viena kitai informaciją apie jų piliečiams paskelbtus nuosprendžius. Nors 1959 m. konvencijoje apibrėžtas dabar galiojantis pagrindas dėl keitimosi informacija, joje numatytų priemonių veikimas yra ribotas. Iš įvairių atliktų tyrimų[3] ir Komisijos turimos informacijos matyti, kad informacija keičiamasi netinkamai. Nesklandumai yra trys: sunku greitai nustatyti, kuriose valstybėse narėse asmeniui jau buvo paskelbtas nuosprendis; sunku greitai ir paprastai gauti informaciją; sunku suprasti gautą informaciją. Sunku greitai nustatyti, kuriose valstybėse narėse asmeniui jau buvo paskelbtas nuosprendis . Valstybei narei sunku greitai gauti išsamią ir patikimą informaciją, ar kitoje valstybėje narėje asmeniui jau buvo paskelbtas nuosprendis baudžiamojoje byloje. Čia reikia išskirti tris tipiškas situacijas: Dėl 1959 m. konvencijos nepasirašiusių valstybių piliečių: toje valstybėje, kurios pilietis yra reikiamas asmuo, duomenys centralizuotai nekaupiami, kaip numatyta konvencijos 22 straipsnyje. Tokiu atveju sužinoti, ar asmuo buvo teistas anksčiau Sąjungos šalyse, įmanoma tik užklausus visas valstybes nares. Dėl užsienio valstybių piliečių, esančių 1959 m. konvencijos šalių piliečiais: duomenų apie nuosprendžius kaupimo mechanizmas toje valstybėje narėje, kurios piliečiu yra reikiamas asmuo, iš principo turėtų veikti. Tačiau, nors konvencija įpareigoja valstybes-konvencijos šalis perduoti informaciją apie užsienio šalių piliečiams paskelbtus nuosprendžius, ji nereikalauja, kad valstybės, kurių piliečiai tie asmenys yra, įrašytų informaciją apie šiuos nuosprendžius į savo registrus. Todėl daugelis valstybių-konvencijos šalių tokios informacijos neįrašo arba įrašo labai ribotą. Kitos valstybės renka duomenis tik apie tuos nuosprendžius ir tas bausmes, kurios atitinka pasitaikančias jų teisinėje sistemoje. Dėl to valstybės, kurios pilietis tas asmuo yra, duomenų bazė apie teistus asmenis dažnai būna neišsami. Taigi, jei kita valstybė narė kreipiasi į valstybę, kurios pilietis yra tas asmuo, norėdama sužinoti apie buvusį teistumą, ji gauna tik dalinę informaciją. Be to, valstybė, kurios pilietis tas asmuo yra, įrašydama ar trindama duomenis neabejotinai laikysis savo tvarkos. Taigi informacija apie tą patį nuosprendį valstybėje, kur jis buvo priimtas, ir valstybėje, kurios pilietis tas asmuo yra, bus tvarkoma remiantis skirtingais teisės aktais, todėl atsiranda tam tikra painiava. Dėl savo valstybės piliečių : turėtų būti geriau žinoma apie kitose valstybėse-konvencijos šalyse priimtus nuosprendžius, nes 1959 m. konvencija įpareigoja perduoti informaciją. Tačiau dėl teisinių ir praktinių priežasčių gaunama tik dalinė informacija. Teisiškai informacijos perdavimą kartais sąlygoja konvencijos išlygos. Beje, kai kurie atvejai nėra pakankamai gerai apibrėžti (pavyzdžiui, dėl asmenų, turinčių dvigubą pilietybę). Taip pat, kaip jau minėta, kai kurios valstybės narės informacijos apie kitose valstybėse priimtus nuosprendžius į registrus neįrašo. Galiausiai, praktiškai perduodama informacija kartais būna neišsami (pavyzdžiui, kai šalis savo registre neturi informacijos, kokios pilietybės yra nuteisti asmenys) arba visai neperduodama. Sunku greitai ir paprastai gauti informaciją . Jei nacionalinės kompetentingos institucijos pageidauja sužinoti apie ankstesnį kitos šalies piliečio teistumą, jos gali pateikti prašymą pagal galiojantį savitarpio pagalbos susitarimą (1959 m. konvencijos 13 straipsnį). Praktiškai šis mechanizmas veikia blogai, taigi daugelis nacionalinių teisminių institucijų mano, jog informacijos apie ankstesnį teistumą kitoje valstybėje narėje gavimo procedūra pernelyg sudėtinga, nelabai įprasta ir neatitinka nacionalinės teismų procedūros spartos. Todėl nuosprendžius kitų valstybių narių piliečiams jos priima dažnai turėdamos tik išrašą iš savo nacionalinio nuosprendžių registro, nieko nežinodamos apie kitose valstybėse narėse priimtus nuosprendžius, ypač toje valstybėje narėje, kurios pilietis tas asmuo yra, arba valstybėje narėje, kur jis gyvena. Sunku suprasti gautą informaciją . Teisminės institucijos ne visada supranta iš kitų valstybių narių gautą informaciją. Iš dalies tai galima paaiškinti su vertimu susijusiomis problemomis, bet teisinės problemos yra dar didesnės. Nacionalinėse teistų asmenų duomenų bazėse saugoma informacija išties yra labai įvairi. Ji atspindi nacionalines teisines sistemas, ir gauta informacija, ypač apie bausmes, kartais klaidina teisingumo organus. 2004 m. spalio 13 d. Komisija pritarė Tarybos pasiūlytam sprendimui dėl keitimosi informacija iš duomenų apie teistumą bazės[4]. Pasiūlymo tikslas – artimiausiu metu pagerinti dabartinį keitimosi informacija tarp valstybių narių mechanizmą. Pasiūlymas mechanizmo esmės nekeičia ir tik iš dalies ištaisys anksčiau nurodytus nesklandumus, kuriuos panaikinti turės ateityje priimti sistemos gerinimo projektai. Teisių atėmimo problematika Teisių atėmimas yra ypatinga bausmės rūšis, kelianti su informacijos prieinamumu ir keitimusi ja bei to padariniais susijusių specifinių problemų. Šiame dokumente kalbama tik apie tą teisių atėmimą, kurį galima susieti su nuosprendžiu baudžiamojoje byloje. Apie teisių atėmimą gali paskelbti teisėjas skaitydamas nuosprendį, arba jis gali būti savaiminis nuosprendžio rezultatas. Apie jį gali būti paskelbta ir vykdant civilines, administracines ar drausmines procedūras, kurios yra paskelbto nuosprendžio baudžiamojoje byloje išdava. Dėl šios įvairovės informacija apie teisių atėmimą ne visuomet įtraukiama į nacionalinį teistų asmenų registrą ir gaunama visiškai atsitiktinai. Beje, kai ji gaunama, ja ne visada galima pasinaudoti, nes nesuderintos šalių teisės yra kliūtis abipusiam pripažinimui. 2005 m. Komisija paskelbs pranešimą šiuo klausimu. Atrodo, kad priimtiniausias būtų sektorinis metodas, pagrįstas baudžiamosios teisės pažeidimų tipais. Belgija 2004 m. lapkričio mėn. jau pasiūlė iniciatyvą dėl teisių dirbti su vaikais atėmimo abipusio pripažinimo, kai tos teisės atimamos ryšium su bausme už vaikų pornografiją. Ši iniciatyva yra svarbus žingsnis į priekį. GERINTI INFORMACIJOS JUDėJIMą įDIEGIANT KOMPIUTERINę SISTEMą Tikslas. Bet kurios sistemos, skirtos keistis informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose, tikslas yra suteikti galimybę pagrindiniam informacijos vartotojui iš nacionalinės duomenų apie teistumą bazės per labai trumpą laiką saugiu elektroniniu ryšiu gauti išsamią ir lengvai suprantamą informaciją apie Sąjungos teritorijoje asmeniui paskelbtus nuosprendžius baudžiamosiose bylose. Galimi sprendimai Abipusio pripažinimo programoje (4 priemonė) numatyti trys sprendimai, kurie turėtų pagerinti keitimąsi informacija apie nuosprendžius tarp valstybių narių : (i) dvišalio keitimosi palengvinimas , (ii) nacionalinių duomenų bazių įjungimas į tinklą ir (iii) tikros Europos duomenų bazės sukūrimas . Pirmų dviejų sprendimų pranašumas yra tas, kad duomenys neiškeliauja iš šalies, laikomasi tos valstybės taisyklių dėl šių ypatingo dėmesio reikalaujančių duomenų tvarkymo ir prieigos prie jų, išvengiama jų dubliavimosi. Tačiau šie sprendimai turi tris labai didelius trūkumus: norint turėti išsamią informaciją apie priimtus nuosprendžius, reikėtų nuolatos siųsti užklausas į visus nacionalinius registrus, o dėl to smarkiai šokteltų gaunamų užklausų skaičius; taikant šiuos sprendimus, reikėtų, kad galimybių keistis informacija būtų 25 X 24 = 600, arba reikėtų tiek pat kartų padidinti prieinamumą iš skirtingų tinklų; šie sprendimai neleidžia pagalbos prašantiems organams pateikti suprantamą ir iškart naudoti tinkamą informaciją. Trečiasis sprendimo būdas leidžia šiuos sunkumus pašalinti, jo pagrindas – standartinio keitimosi formato sukūrimas, kuomet informacija būtų kaupiama centralizuotai. Tačiau šis sprendimas neproporcingas siekiamam tikslui. Taikant šį būdą, reikėtų, kad šalių duomenų bazėse turima informacija būtų nukopijuota europiniu lygmeniu. Taip pat reikėtų specialiai sukurti priežiūros ir prieigos sistemą bei nustatyti šiai informacijai teisinį režimą. Siūlomas sprendimas Kad per protingą laiko tarpą pavyktų sukurti veiksmingą mechanizmą, skirtą keitimuisi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose, reikia priimti tarpinį sprendimą – tarp Europos duomenų bazės sukūrimo ir nacionalinių duomenų bazių įjungimo į tinklą. Jo tikslas yra ištaisyti tris pirmiau minėtus labai svarbius nesklandumus. Sprendimo įgyvendinimas vyktų dviem etapais: pirmajame etape reikia sukurti sistemą, padėsiančią nustatyti, kuriose valstybėse narėse asmuo buvo teistas anksčiau, bei techninę ir elektroninę infrastruktūrą, kad būtų galima greitai ir saugiai keistis informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose; antrajame etape reikia parengti „standartinį Europos formatą“, kad pagrindinis vartotojas gautų suprantamą ir tinkamą naudoti informaciją. Įgyvendinus pirmąjį etapą , bus galima greitai nustatyti tą ar tas valstybes nares, kuriose asmeniui jau buvo paskelbtas nuosprendis. Dabar, norint sužinoti apie ankstesnį asmens teistumą, informacijos ieškoma duomenų apie teistumą bazėje tos valstybės, kurios pilietis tas asmuo yra, bet, kaip minėta, gaunami duomenys yra nelabai patikimi. Todėl būtina sukurti Europos teistų asmenų rodyklę . Joje būtų tik duomenys, pagal kuriuos galima nustatyti asmenybę (pavardė, vardas, gimimo data ir vieta, pilietybė ir t. t.), bei nurodyta ta valstybė narė, kurioje asmuo jau buvo teistas, išskyrus informaciją apie nuosprendžio turinį ir skirtą bausmę, taip būtų laikomasi nacionalinių įstatymų ir Europos Sąjungos teisės aktų dėl privataus gyvenimo neliečiamumo. Iš šios rodyklės bus galima iškart sužinoti, kokioje kitoje valstybėje narėje asmuo jau buvo teistas, ir kreipiantis tiesiai į tą valstybę gauti reikiamą informaciją (žr. schemą 2 priede). Šiai rodyklei sukurti taip pat reikia Sąjungos lygmeniu priimti bendrą apibrėžimą, kas baudžiamojoje byloje laikoma nuosprendžiu. Valstybių narių teistų asmenų duomenų bazėse gali būti keli nutarimai, ypač procedūriniai, priimti parengtinėje proceso dalyje (žr. 6 punktą). Kad keitimasis informacija vyktų sklandžiai, o siūloma sudaryti rodyklė būtų patikima, būtina susitarti, kokios rūšies teismo sprendimai sąlygoja asmens įtraukimą į rodyklę. Sprendimo dėl keitimosi informacija iš teistų asmenų duomenų bazių projekte Komisija pateikė nuosprendžio sąvokos apibrėžimą. Būtų galima jį taikyti, nes jis sąmoningai nėra išplėstas, apima baudžiamosiose bylose tik galutinius sprendimus, kuriuose nustatoma asmens kaltė, bei kai kuriuos mišrius sprendimus (administracinius/baudžiamuosius), dažniausiai priklausančius teisminio bendradarbiavimo sričiai. Sistema turi veikti tarp centrinių nacionalinių institucijų. Laikydamasi nacionalinių įstatymų tokia institucija pirmiausia turės įsitikinti, kad prašančioji institucija ar asmuo turi teisę gauti tą informaciją, dėl kurios kreipiasi, o paskui pateikti visą atsakymą, kuriame būtų duomenys ne tik iš tos šalies, bet ir iš kitų ES šalių. Techniniu požiūriu šis sprendimas panašus į tokius žinomus ir kitose Europos informacinėse sistemose išbandytus mechanizmus kaip SIS ar Eurodac. Beje, galima būtų dar kartą panaudoti šioms dviem sistemoms sukurtas infrastruktūras, šitaip žymiai sutaupant struktūros plėtimui skirtus gamybos kaštus, ir kartu išsaugoti kiekvienos sistemos autonomiją, nes panaudoti infrastruktūras dar kartą nereiškia, jog naudojamasi tose sistemose turimais duomenimis. Šiam sprendimui įvykdyti taip pat reikalinga sukurti techninę infrastruktūrą greitam ir saugiam keitimuisi informacija tarp nacionalinių registrų. Taigi, įdiegus pirmąjį etapą, užklausas ir atsakymus jau bus galima greitai ir saugiai siųsti tarp nacionalinių institucijų elektroniniu būdu (nuskaitytų dokumentų siuntimas elektroninio ryšio priemonėmis). Įdiegus anksčiau aprašytą sistemą, bus pašalinta dalis dabartinių sunkumų, tačiau suprantamos ir tuoj pat tinkamos naudoti informacijos nebus galima gauti tol, kol nebus sukurtas keitimosi informacija standartas. Šį uždavinį reikės išspręsti antrajame etape, ir tai leis dar labiau pagreitinti informacijos judėjimą. Dabar nacionaliniuose registruose kaupiama informacija labai įvairialypė. Sukurti kompiuterinę keitimosi informacija sistemą reiškia, kad privalu nustatyti „standartinį Europos formatą“, kurį pripažins visos valstybės narės ir kuris padės gauti lengvai išverčiamą ir visiems lengvai suprantamą teisinę informaciją. Šiame formate turėtų būti: informacija apie asmenį, kurio atžvilgiu priimtas teismo sprendimas (pavardė, vardas, gimimo data, gimimo vieta, slapyvardis arba pravardė (jei yra), lytis, pilietybė, juridiniams asmenims – teisinis statusas, įmonės buveinė…); informacija apie sprendimo formą (data ir vieta, jį priėmusios institucijos pavadinimas ir rūšis), sprendimo rūšį (galutinis nuosprendis, neapskundžiamas prokuroro sprendimas…); informacija apie įvykį, kurio pagrindu priimtas sprendimas (data, vieta, pobūdis, nusikaltimo kvalifikavimas, teisinė nuostata…); informacija apie sprendimo turinį (paskirta priemonė, bausmė, jei yra – papildomos bausmės, saugumo priemonės, bausmės ar priemonės trukmė, vėlesni duomenys, susiję su bausmės vykdymu, jei yra – teisių atėmimas...). Kad būtų galima sklandžiau perduoti informaciją, visus duomenis reikės tiksliai apibūdinti ir, jei įmanoma, suteikti jiems kodą, kad palengvėtų vertimo darbas. Įdiegus „standartinį Europos formatą“, užklausą siuntusi institucija per labai trumpą laiką gaus atsakymą savo kalba. Kad būtų įveikti sunkumai dėl skirtingų teisinių sąvokų, keitimosi mechanizmą galima būtų papildyti žodynu, aiškinančiu įrašo pobūdį ir reikšmę. Nors šis mechanizmas nepašalintų sunkumų, kylančių dėl skirtingo bausmių pobūdžio, jis bent užtikrintų, kad pagrindiniai informacijos vartotojai aiškiai ir pakankamai gerai supras vienas kitą. Darbo programa Baigdama pirmąjį techninių projekto įdiegimo galimybių tyrimą Komisija 2005 m. pavasarį pateiks sprendimo dėl Europos kompiuterinės keitimosi informacija apie nuosprendžius sistemos sukūrimo projektą, o tai atitinka ką tik aptartą pirmąjį programos etapą. Tais pačiais 2005 m. bus atliktas antrasis techninių „standartinio Europos formato“ įdiegimo galimybių tyrimas, atsižvelgiant tiek į teisinius, tiek į techninius aspektus ir siekiant pasirengti antrajam projekto etapui. Pirmąjį etapą būtų galima pradėti įgyvendinti 2006 m. NAUDOJIMASIS INFORMACIJA APIE KITOSE EUROPOS SąJUNGOS VALSTYBėSE NARėSE PRIIMTUS NUOSPRENDžIUS Gerinti keitimąsi informacija apie nuosprendžius baudžiamosiose bylose prasminga tik tada, jei ta informacija galima naudotis. Nuosprendžių poveikis kitų valstybių narių teisinei tvarkai gali būti keleriopas. Vienas svarbiausių poveikių yra draudimas dėl tos pačios veikos antrą kartą persekioti ir bausti kitoje valstybėje narėje ( non bis in idem ). Ši taisyklė įvirtinta Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijoje ir yra glaudžiai susijusi su teisminės kompetencijos klausimu. 2005 m. pirmajame pusmetyje šiuo klausimu bus parengta Žalioji knyga. Tačiau reikia pabrėžti, kad, siekiant užtikrinti sklandų keitimąsi informacija tam, kad būtų laikomasi non bis in idem principo, numatomo mechanizmo, skirto informavimui apie nuosprendžius, nepakaks. Sprendimai dėl teisminės bylos ar tyrimo nutraukimo ir išteisinamieji sprendimai į teistų asmenų nacionalines duomenų bazes dažniausiai neįrašomi, tačiau taikant non bis in idem principą atsižvelgti į juos būtina. Vienoje valstybėje narėje paskelbtas nuosprendis gali turėti įtakos kitoje valstybėje narėje, toje, kuri privalo jį vykdyti. Čia problema visai kita, informavimas apie nuosprendžius vaidina antraeilį vaidmenį, nes, vykdydama nuosprendį jį paskelbusioji valstybė narė arba valstybė narė, ketinanti jį vykdyti, turi imtis aktyvių veiksmų (pavyzdžiui, atsisakyti taikyti Europos arešto orderį). Šie klausimai turi būti sprendžiami atskirai. Austrija savo iniciatyva neseniai pateikė pasiūlymą šiuo klausimu. Taigi ši Baltoji knyga tik pateiks svarstymus apie tai, kokį poveikį turi informacija, kurią naują baudžiamąjį persekiojimą už kokį nors pažeidimą pradėjusi kita valstybė narė gauna per minėtą keitimosi informacija mechanizmą. 1959 m. konvencijoje nieko nekalbama apie tai, kokią įtaką teismo procesui turėtų daryti kitose valstybėse priimti nuosprendžiai. 1970 m. gegužės 28 d. konvencijoje dėl tarptautinio baudžiamųjų nuosprendžių pripažinimo[5] yra numatytos priemonės šioje srityje, tačiau tik nedaugelis valstybių narių ją ratifikavo. Europos Sąjunga priėmė tik vieną teisės aktą dėl euro apsaugos nuo klastojimo, kuriame kalbama apie pakartotinai įvykdytus nusikaltimus[6]. Šiandien galimybė spręsti apie kitoje valstybėje narėje priimtų nuosprendžių poveikį palikta nacionalinei teisei. O pastaroji dažnai yra ribota. Nacionalinėje jurisdikcijoje ankstesnių baudžiamųjų nuosprendžių poveikis gali būti keleriopas. Jis gali turėti įtakos: taisyklėms, reglamentuojančioms patį persekiojimą (pavyzdžiui, taikomos procedūros rūšiai, kardomojo įkalinimo taisyklėms); teisminės procedūros rūšiai (pavyzdžiui, teismo instancijos parinkimui), pažeidimo kvalifikavimui ir skiriamai bausmei (pavyzdžiui, draudžiama skirti lygtinę bausmę asmeniui, kuris jau buvo teistas); bausmės vykdymo tvarkai (paleidimo prieš terminą arba bausmės pakeitimo švelnesne, bausmės dalies sutrumpinimo sąlygos teistiems asmenims gali būti kitokios) ir, jei padaryti keli nusikaltimai, galimybei skirti bausmę už sunkiausią nusikaltimą. Valstybės narės ankstesnio teistumo reikšmę apibrėžia įstatymais arba tiesiog palieka spręsti teisėjui. Abiem atvejais galimybė atsižvelgti į kitose valstybėse narėse priimtus nuosprendžius dažnai yra ribota. Šiems nesklandumams pašalinti Komisija pateiks pamatinio sprendimo dėl ankstesnio teistumo svarbos projektą, kuris leis įgyvendinti antrojoje abipusio pripažinimo programos priemonėje numatytus uždavinius. [1] OL C 12, 2001 1 15, p. 10. [2] Europos Taryba, Europos sutarčių serija Nr. 30. [3] Žr. tyrimą, kurį 2000 m. atliko Institute of Advanced Legal Studies (ISLA) pagal Falcone programą (2000/FAL/168). Institute for International Research on Criminal Policy (IRCP) 2001 m. atliktas tyrimas pagal Grotius programą ( 2001/GRP/024). [4]KOM (2004) 664 galutinis. [5] Sutarčių serija Nr. 070. 2004 m. spalio 19 d. šią konvenciją ratifikavo 9 valstybės narės. [6] OL L 329, 2001 12 14, p. 3.