Teisinė ir institucinė sistema, kuria užtikrinama, kad būtų paisoma pagrindinių teisių, jau iš esmės sukurta. Tačiau reikia užtikrinti nuoseklų ir veiksmingą jos įgyvendinimą. Reikia stiprinti žmogaus teisių institucijas ir užtikrinti jų nepriklausomumą, be kita ko, skiriant būtinus finansinius ir žmogiškuosius išteklius. Serbija priėmė naują žiniasklaidos strategiją, kuri buvo parengta skaidriai ir įtraukiai ir kurioje nustatyti su Serbijos žiniasklaidos laisve susiję pagrindiniai uždaviniai. Tačiau naujoji strategija dar nepradėta įgyvendinti ir vietos lygmeniu nepadaryta jokios pažangos gerinant bendrą saviraiškos laisvės aplinką. Kaip nustatyta žiniasklaidos strategijoje, didelį susirūpinimą tebekelia grasinimų žurnalistams, jų bauginimo ir smurto prieš juos atvejai. Vis dar neužtikrintas žiniasklaidos nuosavybės ir viešųjų lėšų paskirstymo skaidrumas, ypač vietos lygmeniu. ODIHR nustatė, kad dauguma nacionalinės televizijos kanalų ir laikraščių rinkimų kampanijos metu propagavo vyriausybės politiką. Jis taip pat nustatė, kad kelios kitokias nuomones pateikusios žiniasklaidos priemonės buvo ribotos aprėpties ir neužtikrino veiksmingos atsvaros, o tai sumenkino politinių pažiūrų įvairovę tradicinėse žiniasklaidos priemonėse, per kurias dauguma rinkėjų gauna informaciją.

Kalbant apie ekonominius kriterijus, Šiaurės Makedonija yra gerai pasirengusi kurti veikiančią rinkos ekonomiką, tačiau ataskaitiniu laikotarpiu padarė nedidelę pažangą. Didėjant investicijoms 2019 m. sparčiau augo ir ekonomika, tačiau nuo 2020 m. balandžio mėn. COVID-19 krizė smarkiai paveikė ekonomiką ir viešuosius finansus. Kad sušvelnintų ekonominį ir socialinį krizės poveikį, valdžios institucijos ėmėsi įvairių priemonių įmonėms ir namų ūkiams remti. Fiskalinis skaidrumas ataskaitiniu laikotarpiu dar labiau padidėjo. Tačiau fiskaliniu požiūriu svarbios pajamų apmokestinimo ir pensijų sistemos reformos, pradėtos 2019 m. pradžioje, buvo sustabdytos. Be to, viešojo kapitalo išlaidų įgyvendinimas išliko labai mažas, o valstybės skola nestabilizuota. Iki COVID-19 krizės nedarbo, įskaitant jaunimo nedarbą, lygis toliau krito, šiek tiek sumažėjo ir neoficialus užimtumas. Tačiau tikėtina, kad COVID-19 krizės poveikis šias teigiamas tendencijas sustabdys. Nors moterų dalis darbo rinkoje padidėjo, dalyvavimo darbo rinkoje lygis tebėra žemas. Finansų sektorius išliko tvirtas, o skolinimas privačiajam sektoriui išaugo. Verslo aplinkai ir toliau trukdo didelė šešėlinės ekonomikos dalis.

Šiaurės Makedonijos vaidmuo valdant mišrius migracijos srautus tebėra aktyvus ir konstruktyvus. Vienas iš pagrindinių mišraus judėjimo tranzito maršrutų ir toliau eina per šią šalį. Ji veiksmingai bendradarbiauja su kaimyninėmis šalimis ir ES valstybėmis narėmis, be kita ko, su iš ES valstybių narių komandiruotais pareigūnais. Toliau dėtos didelės pastangos siekiant užtikrinti bazines gyvenimo sąlygas ir paslaugas visiems šalyje esantiems migrantams. Pagerėjo migrantų registravimas ir profiliavimas pagal jų apsaugos poreikius, tačiau ši veikla turėtų būti sistemingesnė. Vis dar nepasirašytas susitarimas dėl statuso su Europos sienų ir pakrančių apsaugos agentūra. Reikia toliau spręsti dažno neteisėto žmonių gabenimo per šiaurinę sieną problemą.

Kalbant apie politinius kriterijus, ataskaitiniu laikotarpiu Šiaurės Makedonija toliau įgyvendino su ES susijusias reformas. Toliau dėtos pastangos stiprinti demokratiją ir teisinę valstybę, be kita ko, aktyvinant esamą stabdžių ir atsvarų sistemą ir vedant diskusijas bei debatus pagrindiniais politikos ir teisėkūros klausimais. Opozicijos partijos toliau dalyvavo parlamento darbe ir rėmė pagrindinius bendro nacionalinio intereso klausimus, pavyzdžiui, su ES susijusias reformas ir NATO integracijos procesą, prie kurio Šiaurės Makedonija prisijungė 2020 m. kovo mėn. Atsižvelgdamos į 2019 m. spalio mėn. Europos Vadovų Tarybos susitikimo rezultatus, politinės partijos bendru sutarimu nusprendė 2020 m. balandžio 12 d. surengti išankstinius parlamento rinkimus. Laikantis nacionalinės teisės aktų, 2020 m. sausio mėn. buvo paskirta technokratinė vyriausybė su pagrindinės opozicijos partijos ministrais ir ministrų pavaduotojais. Dėl COVID-19 pandemijos 2020 m. kovo – birželio mėn. paskelbta nepaprastoji padėtis, o technokratinei vyriausybei suteikta galimybė sprendimus priimti dekretais. Pirmalaikiai parlamento rinkimai atidėti iki 2020 m. liepos mėn. Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos Demokratinių institucijų ir žmogaus teisių biuras (ESBO/ODIHR) nustatė, kad šie rinkimai iš esmės vyko tinkamai ir kampanija buvo tikrai konkurencinga, tačiau teisiniam stabilumui pakenkė esminiai teisinės sistemos pakeitimai ir su tuo susiję vyriausybės dekretai. Ataskaitiniu laikotarpiu Parlamentas sustiprino savo, kaip pagrindinio konstruktyvaus politinio dialogo forumo, vaidmenį ir vykdė savo teisėkūros funkcijas, be kita ko, priimdamas pagrindinius su ES susijusius teisės aktus. Tačiau susirūpinimą kelia gerokai išaugęs skubos tvarkos procedūrų skaičius; jis turėtų būti apribotas. Parlamentas veikė skaidriau ir, atkurdamas vykdomosios valdžios stabdžių ir atsvarų sistemą, vykdė savo priežiūros funkcijas. Laukiant išankstinių rinkimų, Parlamentas buvo paleistas 2020 m. vasario mėn., o pirmininkas laikėsi nuomonės, kad jis negali vėl būti sušauktas. Po 2020 m. liepos mėn. įvykusių rinkimų 2020 m. rugpjūčio mėn. naujai sudarytas parlamentas išrinko vyriausybę. Etninių grupių tarpusavio santykiai buvo iš esmės ramūs. Dėtos pastangos sustiprinti etninių grupių tarpusavio santykius ir įgyvendinti Ochrido pagrindų susitarimą, kuriuo užbaigtas 2001 m. konfliktas ir kuris suteikia pagrindą išsaugoti visuomenės daugiatautiškumą.

Ji toliau derino savo teisės aktus su įvairių sričių ES reikalavimais ir taip didino pajėgumą prisiimti narystės įsipareigojimus. Šalis yra vidutiniškai pasirengusi daugelyje sričių, pavyzdžiui, finansų kontrolės, švietimo, kultūros ir statistikos, arba padarė nedidelę pasirengimo pažangą, be kita ko, tokiose srityse kaip viešieji pirkimai, socialinė politika ir užimtumas ir transeuropiniai tinklai. Albanija turės toliau dėti pastangas vykdyti bendrą parengiamąjį darbą, susijusį su ES acquis priėmimu ir įgyvendinimu. Siekiant sukurti viešojo sektoriaus vidaus kontrolės sistemą, tebėra svarbu vykdyti išsamią viešąją vidaus finansų kontrolės politiką ir jos įgyvendinimą derinti su tęsiama viešojo administravimo ir viešųjų finansų valdymo reforma. Albanija turėtų toliau plėtoti transporto bei energetikos tinklus ir susijusias sujungiamumo reformos priemones, be kita ko, siekdama pagerinti jungtis visame regione. Albanija turi užbaigti antrinės teisės aktų priėmimą, kad būtų galima įgyvendinti užimtumo reformą, ir stiprinti tarpinstitucinį pažeidžiamiausioms grupėms skirtų priemonių koordinavimą.

Kalbant apie pajėgumus atlaikyti konkurencinį spaudimą ir rinkos jėgas Sąjungoje, Albanija padarė nedidelę pažangą, o jos pasirengimas yra gana menkas. Pagerėjo energetikos, transporto ir skaitmeninės komunikacijos infrastruktūra, taip pat švietimo srities rezultatai, tačiau, palyginti su regioniniu ir Europos lygmenimis, tebėra didelių spragų. Albanijos konkurencingumui trukdo verslumo ir technologinės praktinės patirties trūkumas, didelis įgūdžių trūkumas, silpnos institucijos, mažos investicijos ir prasta infrastruktūros kokybė. Neišnaudotas nei integracijos į tarptautines vertės grandines, nei eksporto potencialas. Be to, nuosavybės teisių konsolidavimas ir visapusiškai veikiantis kadastras yra būtinos sąlygos siekiant didinti investicijas ir prieigą prie finansavimo, taip pat užtikrinti žemės ūkio ir turizmo sektorių konkurencingumą.

Kalbant apie politinius kriterijus, Albanijos politinei aplinkai ir toliau būdinga didelė poliarizacija. Įtakos parlamentinei veiklai turėjo tai, kad opozicija atsisakė savo mandatų. Vis dėlto institucinį tęstinumą pavyko užtikrinti laipsniškai užpildant laisvas Parlamento narių vietas. Ataskaitinio laikotarpio pabaigoje asamblėją sudarė 122 nariai (iš 140). Opozicija nusprendė boikotuoti 2019 m. birželio 30 d. vietos rinkimus. Jie buvo surengti, nors prezidentas priėmė sprendimą atidėti balsavimą iki spalio mėn. Parlamentas inicijavo prezidento apkaltos procedūrą, kuri buvo baigta 2020 m. liepos mėn. pabaigoje. Parlamento ad hoc tyrimo komitetas padarė išvadą, kad prezidentas viršijo savo konstitucinius įgaliojimus, tačiau pažeidimai buvo per menki, kad pateisintų apkaltą. Išeitis iš politinės aklavietės rasta 2020 m. sausio mėn., kai valdančioji dauguma ir parlamentinė bei neparlamentinė opozicija pasiekė susitarimą tęsti rinkimų reformą suburiant Politinę tarybą – platformą, padėsiančią užbaigti technines ir politines derybas ir įgyvendinti likusias Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos Demokratinių institucijų ir žmogaus teisių biuro (ESBO/ODIHR) rekomendacijas, užtikrinant skaidrų politinių partijų ir rinkimų kampanijų finansavimą. 2020 m. birželio 5 d. Politinė taryba pasiekė proveržį susitarusi laipsniškai nustatyti depolitizuotą rinkimų administravimą, laikantis ESBO/ODIHR rekomendacijų. Šalys taip pat susitarė įvesti elektroninį visų rinkėjų identifikavimą (jei tai techniškai įmanoma), restruktūrizuoti Centrinę rinkimų komisiją ir užtikrinti, kad rinkimų kolegiją sudarytų patikrinti teisėjai. 2020 m. liepos 23 d. Parlamentas, vadovaudamasis minėtu 2020 m. birželio 5 d. susitarimu, priėmė Rinkimų kodekso pakeitimus – taip jis įvykdė pirmosios Tarpvyriausybinės konferencijos sąlygą. Be to, liepos 30 d. Parlamentas priėmė keletą Konstitucijos pakeitimų, susijusių su rinkimų sistema. Šie pokyčiai, nesusiję su ESBO Demokratinių institucijų ir žmogaus teisių biuro rekomendacijų įgyvendinimu, reikalavo tolesnių Rinkimų kodekso pakeitimų, kuriuos Politinės tarybos šalys aptarė, tačiau iki Parlamento balsavimo spalio 5 d. nebuvo pasiekusios kompromiso. Nepaisant teigiamų 2020 m. birželio 5 d. pasiekto susitarimo rezultatų, reikia gerinti šalies politinį dialogą, visų pirma rinkimų reformos ir jos įgyvendinimo srityje.

Vertinant pagal ekonominius kriterijus, Bosnija ir Hercegovina padarė tam tikrą pažangą, bet ši šalis dar tik pradėjo kurti veikiančią rinkos ekonomiką. Vėluojant suformuoti vyriausybę ir nepakankamai bendradarbiaujant administracinių vienetų ir valstybės lygmenimis, sumenko ekonomikos valdymo kokybė ir tai, be kita ko, stabdė pažangą gerinant verslo aplinką, kuriai vystytis trukdo dideli trūkumai, įskaitant patekimo į rinką ir pasitraukimo iš jos procedūras, teisinės valstybės principo nepaisymą ir priežiūros bei reguliavimo institucijas. Ekonomikos augimui buvo naudinga didelė vidaus paklausa – ją lėmė dideli emigrantų perlaidų srautai ir maža infliacija. Viešasis sektorius ir toliau yra per didelis ir neefektyvus. Finansų sektorius išliko stabilus, skolinimas padidėjo, o nedarbas sumažėjo (iš dalies dėl didelio darbo jėgos nutekėjimo). Tačiau ekonominis COVID-19 poveikis nulėmė staigų ekonominės veiklos sumažėjimą ir didelį darbo rinkos rezultatų suprastėjimą.

Kosovo teismų sistema tėra ankstyvajame pasirengimo etape. Tam tikra pažanga padaryta iš dalies įgyvendinant su teisine valstybe susijusius teisės aktus, įskaitant Įstatymą dėl teisėjų ir prokurorų drausminės atsakomybės ir Tarpininkavimo įstatymą, ir toliau diegiant elektroninę bylų valdymo sistemą ir centrinį nuosprendžių registrą. Teisminės institucijos vis dar nėra apsaugotos nuo nederamos politinės įtakos. Šiuo metu atliekama teisinės valstybės sektoriaus funkcinė peržiūra suteikė tvirtą pagrindą reformuoti ir modernizuoti įvairius teisminių institucijų sistemos aspektus. Kosovo valdžios institucijos turėtų tęsti šį darbą. Teisingumas vis dar vykdomas lėtai ir neveiksmingai, o teisinės valstybės institucijos turi nuolat didinti savo pajėgumus. Dėl COVID-19 pandemijos Kosove teismo posėdžių sumažėjo, o Baudžiamojo proceso kodekse nurodyta, kad jei teismo posėdžiai nerengiami tris mėnesius, teismo procesas turi būti pradėtas iš naujo. Ši taisyklė gali padaryti poveikį dideliam skaičiui baudžiamųjų teismo procesų (įskaitant didelio atgarsio sulaukusius baudžiamuosius procesus). Kosovo valdžios institucijos turėtų atsižvelgti į šią problemą ir imtis reikiamų priemonių, kad būtų užtikrintas veiksmingas ir efektyvus teisingumo vykdymas. Kovos su korupcija srityje Kosovas yra ankstyvajame arba aukštesniame pasirengimo etape. Ši šalis padarė nedidelę pažangą, be kita ko, tirdama aukšto lygio bylas ir patraukdama baudžiamojon atsakomybėn, konfiskuodama turtą, steigdama specialiuosius skyrius, teismuose nagrinėjančius aukšto lygio korupcijos (ir organizuoto nusikalstamumo) bylas. Galutinis turto konfiskavimas ir bendri baudžiamojo persekiojimo pajėgumai, be kita ko, pagalbinio personalo pajėgumai, tebėra menki. Korupcija tebėra plačiai paplitęs reiškinys ir kelia didelį susirūpinimą. Siekiant veiksmingai spręsti korupcijos problemą, reikia tvirtos politinės valios ir tvirto baudžiamosios justicijos atsako į aukšto lygio korupciją. Atnaujintas Baudžiamojo proceso kodeksas vis dar nepriimtas, o politinių partijų finansavimo teisės aktų peržiūra – atidėliojama.

Turkijos teismų sistema yra ankstyvame pasirengimo etape, o ataskaitiniu laikotarpiu padėtis toliau smarkiai blogėjo. Čia tebėra neišspręstų problemų, visų pirma dėl sisteminės teismų nepriklausomumo stokos. 2019 m. gegužės mėn. šalies prezidentas paskelbė 2019–2023 m. teismų reformos strategiją. Tačiau ji nepadeda pašalinti pagrindinių trūkumų, susijusių su teismų nepriklausomumu. Nepaskelbta apie jokias priemones Europos Tarybos Venecijos komisijos ir Europos Komisijos metinėse šalių ataskaitose nurodytoms problemoms spręsti. Nuogąstaujama, kad atleidimai iš darbo nesilaikant tinkamų procedūrų nulėmė savicenzūrą ir bauginimą teisminėse institucijose. Nesiimta jokių priemonių Teisėjų ir prokurorų tarybos narių atrankos struktūrai ir procesui pakeisti, kad būtų sustiprintas jos nepriklausomumas. Susirūpinimą tebekelia tai, kad trūksta objektyvių, nuopelnais grindžiamų, vienodų ir iš anksto nustatytų teisėjų ir prokurorų įdarbinimo ir paaukštinimo kriterijų. Taikos teisėjų baudžiamosiose bylose institutas nebuvo pakeistas, todėl neišspręstos ir problemos, susijusios su jų jurisdikcija ir praktika.

Kalbant apie kovą su korupcija, Turkija išliko ankstyvame etape ir ataskaitiniu laikotarpiu nepadarė jokios pažangos. Šalyje ir toliau trūksta prevencinių kovos su korupcija įstaigų. Dėl teisinės sistemos ir institucinės struktūros trūkumų buvo galima daryti nederamą politinę įtaką korupcijos bylų tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo etapuose. Reikia didinti viešųjų institucijų atskaitomybę ir skaidrumą. Tai, kad nėra kovos su korupcija strategijos ir veiksmų plano, rodo, kad trūksta politinės valios ryžtingai kovoti su korupcija. Apskritai korupcija tebėra plačiai paplitęs ir susirūpinimą keliantis reiškinys.

Turkija yra menkai pasirengusi kovoti su organizuotu nusikalstamumu, o padaryta pažanga – ribota. 2019 m. gegužės mėn. priimtas 2019–2021 m. nacionalinis veiksmų planas, padėsiantis įgyvendinti 2016–2021 m. nacionalinę kovos su organizuotu nusikalstamumu strategiją. Europolo ir Turkijos bendradarbiavimas grindžiamas 2004 m. liepos mėn. įsigaliojusiu strateginiu bendradarbiavimo susitarimu. Toliau vyko derybos dėl operatyvinio bendradarbiavimo susitarimo, pagal kurį Europolas ir Turkija keistųsi asmens duomenimis ir dėl kurio Turkija turi suderinti savo duomenų apsaugos teisės aktus su Europos standartais. Turkija turėtų gerinti rezultatus, susijusius su nusikaltėlių tinklų išardymu ir nusikalstamu būdu įgyto turto konfiskavimu. Čia reikia tobulinti teisės aktų, kuriais reglamentuojama kova su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu, sistemą. Reikia dėti daugiau pastangų tobulinant teisės aktus, kuriais reglamentuojama kova su elektroniniais nusikaltimais, turto konfiskavimas ir liudytojų apsauga. Bendradarbiavimo susitarimas su CEPOL galioja nuo 2010 m.

Žmogaus ir pagrindinių teisių padėtis toliau blogėjo. Daugelis priemonių, kurios buvo pradėtos taikyti nepaprastosios padėties metu, nebuvo atšauktos ir toliau darė didelį ir pražūtingą poveikį. Teisinė sistema apima bendras pagarbos žmogaus ir pagrindinėms teisėms garantijas, tačiau teisės aktus ir praktiką dar reikia suderinti su Europos žmogaus teisių konvencija (EŽTK) ir Europos Žmogaus Teisių Teismo (EŽTT) praktika. Institucinio nepriklausomumo stoka, ilgos peržiūros procedūros, pakankamai individualizuotų kriterijų nebuvimas ir tinkamų gynybos priemonių nebuvimas kelia rimtų abejonių dėl Nepaprastosios padėties priemonių tyrimo komisijos gebėjimo užtikrinti veiksmingą apsaugą nuo atleidimo iš darbo. Teisės aktais, priimtais iš karto po nepaprastosios padėties atšaukimo, pašalintos svarbiausios apsaugos priemonės, kuriomis buvo garantuojama sulaikytųjų asmenų apsauga nuo jų teisių pažeidimų, ir taip didinama nebaudžiamumo rizika. Teisių užtikrinimui kliudo už žmogaus teises ir laisves atsakingų viešųjų institucijų fragmentacija ir ribotas nepriklausomumas, o padėtį dar labiau apsunkina nepriklausomų teisminių institucijų stoka. Žurnalistų, rašytojų, teisininkų, mokslininkų, žmogaus teisių gynėjų ir režimo kritikų veiklos ribojimas ir sekimas dideliu mastu daro neigiamą poveikį naudojimuisi šiomis laisvėmis ir skatina savicenzūrą. Toliau pranešama apie pagrįstus įtarimus dėl kankinimo ir netinkamo elgesio. Atsižvelgiant į COVID-19 pandemiją, prieštaringai vertinamame teisės aktų rinkinyje numatyta lygtinai paleisti iki 90 000 kalinių. Liepos mėn. duomenimis, buvo paleista 65 000 kalinių. Tačiau ši nuostata netaikyta asmenims, įskaitant teisininkus, žurnalistus, politikus ir žmogaus teisių gynėjus, kurie dėl įtariamų su terorizmu susijusių nusikaltimų buvo suimti ir laikomi kardomojo kalinimo įstaigose.

Saviraiškos laisvės srityje padėtis toliau smarkiai blogėjo. Neproporcingas ribojamųjų priemonių taikymas toliau neigiamai veikė saviraiškos laisvę ir opozicijos balsų viešinimą. Buvo tęsiamos baudžiamosios bylos ir priimti apkaltinamieji nuosprendžiai žurnalistams, žmogaus teisių gynėjams, teisininkams, rašytojams ir socialinės žiniasklaidos atstovams. Vikipedijos draudimas atšauktas 2019 m. gruodžio mėn., tačiau interneto turinio blokavimas ir ištrynimas nederamai plačiu pagrindu ir be teismo sprendimo buvo tęsiamas. Dėl pasikartojančių draudimų, neproporcingo kišimosi į taikias demonstracijas, tyrimų, administracinių baudų ir demonstrantų baudžiamojo persekiojimo už „su terorizmu susijusią veiklą“ padėtis susirinkimų ir asociacijų laisvės srityje toliau blogėjo.

Nepalankiausioje padėtyje esančių grupių ir mažumoms priklausančių asmenų teisės turi būti geriau apsaugotos. Romai toliau gyvena itin prastuose būstuose, dažnai negauna bazinių viešųjų paslaugų ir kliaujasi socialinėmis išmokomis. Miestų atnaujinimo projektai toliau daro poveikį romų gyvenvietėms – iš jų priverstinai iškeldinamos ištisos šeimos. Didelį susirūpinimą toliau kelia smurtas dėl lyties, diskriminacija, neapykantą mažumoms kurstančios kalbos, neapykantos nusikaltimai ir lesbiečių, gėjų, biseksualių, translyčių ir interseksualių (LGBTI) asmenų teisių pažeidimai.

Migracijos ir prieglobsčio politikos srityje Turkija padarė tam tikrą pažangą. 2019 m. ji demonstravo įsipareigojimą įgyvendinti 2016 m. kovo mėn. ES ir Turkijos pareiškimą ir atliko svarbų vaidmenį užtikrinant veiksmingą Rytų Viduržemio jūros maršruto migracijos srautų valdymą. Turkija toliau dėjo milžiniškas pastangas, kad suteiktų beprecedentę humanitarinę pagalbą ir paramą daugiau kaip 3,6 mln. registruotų pabėgėlių iš Sirijos ir maždaug 370 000 registruotų pabėgėlių iš kitų šalių; Turkija yra priėmusi didžiausią pabėgėlių bendruomenę pasaulyje. Tačiau 2020 m. kovo mėn. Turkija pradėjo aktyviai skatinti migrantus ir pabėgėlius per Graikiją sausuma vykti į Europą. Dėl to viename iš Graikijos ir Turkijos sienos perėjimo punktų Pazarkulėje iškilo neoficiali stovyklavietė, kurioje kritinėmis sąlygomis apsigyveno beveik 60 000 migrantų ir pabėgėlių. Kiek vėliau kovo mėn. dėl COVID-19 pandemijos protrūkio Turkijos valdžios institucijos organizavo migrantų ir pabėgėlių vežimą iš pasienio zonos ir uždarė sienas su Graikija ir Bulgarija, išskyrus komerciniam transportui. Nepaisant to, Turkijos vidaus reikalų ministras teigė, kad tai nereiškia, jog Turkijos politika pasikeitė ir dabar neteisėtiems migrantams bus leidžiama išvykti per jos sienas ir kad vyriausybė neketino užkirsti kelio iš Turkijos išvykti norintiems asmenims. ES pripažįsta, kad Turkijos teritorijai tenka didelė migracijos našta ir rizika ir kad Turkija dėjo dideles pastangas pabėgėlių priėmimo srityje, tačiau kategoriškai nepritaria, kad migracijos klausimą Turkija naudotų politinio spaudimo tikslais. Apskritai neteisėto Turkijos ir Graikijos sienos kirtimo atvejų skaičius vis dar buvo gerokai mažesnis nei prieš priimant ES ir Turkijos pareiškimą.

Dėl užsitęsusio pabėgėlių buvimo šalyje reikia veiksmingų integracijos priemonių, kad būtų išvengta socialinės įtampos. Valdžios institucijos turėtų suteikti migrantams ir pabėgėliams daugiau galimybių naudotis visuomenės sveikatos priežiūros paslaugomis šalyje. 2019 m. priimtas išsamus Užsieniečių ir tarptautinės apsaugos įstatymo pakeitimas. Turkija vis dar nėra įgyvendinusi nei ES ir Turkijos readmisijos susitarimo visų valstybių narių atžvilgiu, nei nuostatų, susijusių su trečiųjų šalių piliečiais. Nepaisant pranešimo apie spartesnį vizų režimo liberalizavimo darbą, nebuvo patenkinti jokie likę vizų režimo liberalizavimo kriterijai ir vis dar nepriimti Kovos su terorizmu įstatymo ir Duomenų apsaugos įstatymo pakeitimai. Turkija turi toliau derinti savo teisės aktus su ES acquis vizų politikos srityje.

Turkijos užsienio politika vis labiau nesutapo su ES bendros užsienio ir saugumo politikos prioritetais. Per ataskaitinį laikotarpį dėl Turkijos neteisėtų veiksmų ir provokacinių pareiškimų, kuriais ginčijama Kipro Respublikos teisė į angliavandenilių išteklius Kipro Respublikos išskirtinėje ekonominėje zonoje, įtampa rytiniame Viduržemio jūros regione dar labiau išaugo. Kipro Respublikos išskirtinėje ekonominėje zonoje, įskaitant teritorijas, kuriose Kipro vyriausybė yra išdavusi licencijas Europos naftos ir dujų bendrovėms, ir kituose Kipro teritoriniuose vandenyse Turkija dislokavo du gręžimo ir du seisminius laivus. Šiuos gręžimo ir seisminius laivus, atliekančius gręžimo operacijas, lydėjo Turkijos ginkluotosios pajėgos, o tai kelia didelę grėsmę regiono saugumui. Turkija taip pat užginčijo izoliuoto Varošos miesto statusą.

ES yra ne kartą pabrėžusi, kad turi būti gerbiamos ES valstybių narių suverenios teisės sudaryti dvišalius susitarimus ir tirti bei eksploatuoti visus savo gamtos išteklius pagal ES acquis ir tarptautinę teisę, įskaitant JT jūrų teisės konvenciją. Turkija turi įsipareigoti vienareikšmiškai siekti gerų santykių su kaimyninėmis šalimis, laikytis tarptautinių susitarimų ir taikiai spręsti ginčus pagal Jungtinių Tautų Chartiją, o prireikus kreiptis į Tarptautinį Teisingumo Teismą. Atsižvelgdama į Turkijos vykdomą neleistiną gręžimo veiklą rytinėje Viduržemio jūros dalyje, Taryba 2019 m. liepos mėn. nusprendė imtis tam tikrų priemonių, be kita ko, kol kas nerengti ES ir Turkijos asociacijos tarybos posėdžio ir kitų ES ir Turkijos aukšto lygio dialogų susitikimų. Be to, 2019 m. lapkričio mėn. ES taip pat priėmė Turkijai taikytinų tikslinių priemonių sistemą, o 2020 m. vasario mėn. nusprendė į asmenų, kuriems taikomos šios sankcijų sistemos, sąrašą įtraukti dar du asmenis.

2020 m. spalio 1 d. Europos Vadovų Taryba nurodė, kad jeigu toliau bus dedamos konstruktyvios pastangos sustabdyti neteisėtą veiklą Graikijos ir Kipro atžvilgiu, Europos Vadovų Taryba sutiktų inicijuoti pozityvią politinę ES ir Turkijos darbotvarkę itin daug dėmesio skiriant muitų sąjungos modernizavimui ir prekybos lengvinimui, žmonių tarpusavio ryšiams, aukšto lygio dialogams, tolesniam bendradarbiavimui migracijos klausimais, vadovaujantis 2016 m. ES ir Turkijos pareiškimu. Europos Vadovų Taryba taip pat pabrėžė, kad tuo atveju, jei būtų atnaujinti vienašaliai veiksmai arba provokacijos, kuriais pažeidžiama tarptautinė teisė, ES pasinaudos visomis savo turimomis priemonėmis ir galimybėmis, be kita ko, vadovaujantis ES sutarties 29 straipsniu ir SESV 215 straipsniu, kad apgintų savo ir savo valstybių narių interesus.

Turkija vis dar neįvykdė įsipareigojimo visiškai ir nediskriminuojamai įgyvendinti ES ir Turkijos asociacijos susitarimo papildomą protokolą ir nepašalino visų laisvą prekių judėjimą ribojančių kliūčių, įskaitant tiesioginio transporto jungčių su Kipru apribojimus. Siekiant normalizuoti dvišalius santykius su Kipro Respublika jokios pažangos nepadaryta.

2019 m. lapkričio mėn. Turkijos ir Libijos nacionalinės santarvės vyriausybės pasirašytas dvišalis susitarimo memorandumas dėl jūrų jurisdikcijos zonų ribų nustatymo, kuriame neatsižvelgta į Graikijos salų suverenias teises atitinkamoje teritorijoje, padidino įtampą rytinėje Viduržemio jūros regiono dalyje. Smarkiai suaktyvėjo provokaciniai Turkijos veiksmai Graikijos atžvilgiu, visų pirma Turkijos skrydžiai virš graikų gyvenamų teritorijų. Todėl 2019 m. gruodžio mėn. Europos Vadovų Taryba dar kartą patvirtino savo vienareikšmišką solidarumą su Graikija ir Kipru dėl Turkijos veiksmų rytinėje Viduržemio jūros dalyje ir Egėjo jūroje. Ji pabrėžė, kad memorandumas pažeidžia trečiųjų valstybių suverenias teises, neatitinka Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos ir negali turėti jokių teisinių pasekmių trečiosioms valstybėms. 2020 m. gegužės mėn. ES užsienio reikalų ministrai dar kartą patvirtino ES poziciją dėl Turkijos toliau vykdomos neteisėtos veiklos rytinėje Viduržemio jūros regiono dalyje, taip pat dėl provokuojančio ir agresyvaus Turkijos elgesio Kipro ir Graikijos atžvilgiu, pabrėždami, kad susilaikymas nuo vienašališkų veiksmų yra esminis elementas, leisiantis tęsti ES ir Turkijos dialogą, ir kad neteisėti Turkijos veiksmai daro didelį neigiamą poveikį ES ir Turkijos santykiams įvairiose srityse. 2020 m. spalio mėn. Europos Vadovų Taryba paragino Turkiją priimti Kipro kvietimą pradėti dialogą siekiant išspręsti visus su jūra susijusius Turkijos ir Kipro ginčus.

ES pasmerkė Turkijos vienašalius karinius veiksmus šiaurės rytų Sirijoje ir paragino ją nutraukti karinius veiksmus, išvesti savo pajėgas ir laikytis tarptautinės humanitarinės teisės. Didžioji dauguma valstybių narių nusprendė sustabdyti ginklų eksporto į Turkiją licencijavimą. Po 2020 m. vasario mėn. pabaigoje įvykdytų oro antpuolių prieš Turkijos karines pajėgas Idlibo provincijoje Turkija regione pradėjo karinę operaciją „Spring Shield“. 2020 m. kovo mėn. Turkijai ir Rusijai susitarus dėl ugnies nutraukimo, stabilizuotos fronto linijos šiaurės vakarų Sirijoje, sukurtas naujas koridorius palei M4 greitkelį ir parengta bendro Rusijos ir Turkijos karinio patruliavimo sistema. Turkija išlaikė vietinius karinio stebėjimo postus, įskaitant esančius dabar Sirijos režimo kontroliuojamose teritorijose, ir į regioną įvedė dar daugiau savo pajėgų. Ji dar labiau padidino savo karinį dalyvavimą konflikte Libijoje ir prisidėjo prie esminio padėties pasikeitimo šalyje.

Kalbant apie ekonominius kriterijus, Turkijos ekonomika yra gana pažangi, bet ataskaitiniu laikotarpiu nepadaryta jokios pažangos, o ekonomikos veikimas kelia didelį susirūpinimą. Nuo 2018 m. vasaros, kai smarkiai nuvertėjo valiuta ir ūkis nusmuko sparčiau nei tikėtasi, ekonomika atsigavo, be kita ko, dėl ekspansinės politikos ir didelio grynojo eksporto poveikio. Tačiau darbo rinka yra silpna, reikia stiprinti įmonių balansus, taigi, šis atsigavimas nėra tvarus. Prasidėjus COVID-19 krizei, valdžios institucijos ėmėsi įvairių priemonių, kad sušvelnintų pandemijos ekonominį poveikį, įskaitant didelį pinigų kiekio augimą. Tačiau šias priemones varžo ribota politikos erdvė, visų pirma fiskalinėje srityje, ir instituciniai trūkumai. Einamosios sąskaitos balansas, kuris nuo 2017 m. labai pagerėjo, 2019 m. pabaigoje vėl pradėjo blogėti ir dėl to labai padidėjo importo muitai ir netarifinės kliūtys. Dėl didelių išorės finansavimo reikmių Turkija ir toliau yra priklausoma nuo staigių investuotojų nuotaikų pokyčių, o padėtį dar labiau pablogino pandemija ir geopolitiniai įvykiai. Buvusi itin didelė infliacija sumažėjo, tačiau išliko didelė, taigi, tikslas dar toli gražu nepasiektas. Dėl Turkijos Respublikos centrinio banko valdytojo atleidimo ir nuolatinio politinio spaudimo pinigų politikos patikimumas dar labiau sumenko. 2019 m. susilpnėjus lirai ir sumažėjus realiajam efektyviajam valiutos kursui (ši tendencija tęsėsi ir 2020 m.), kainų konkurencingumas toliau didėjo.

Vyriausybė toliau gerino verslo reglamentavimo aplinką. Tačiau neoficiali ekonomika tebėra didelė. Valstybė toliau kišasi į kainų nustatymo mechanizmus, vis dar trūksta valstybės pagalbos įgyvendinimo taisyklių, vykdymo užtikrinimo, skaidrumo ir institucinės struktūros. Finansų sektorius išliko stabilus. Tačiau padidėjo pažeidžiamumas, visų pirma dėl spartaus kreditų augimo valstybiniuose bankuose ir įvairių reguliavimo priemonių, kuriomis siekiama skatinti skolinimo veiklą. Didelį susirūpinimą tebekelia aukštas nedarbo, visų pirma jaunimo ir moterų, lygis, mažėjantis užimtumas, menkas darbo jėgos judumas ir didelė nedeklaruojamo darbo dalis.

Turkija padarė tam tikrą pažangą ir yra gerai pasirengusi atlaikyti konkurencinį spaudimą ir rinkos jėgas ES. Išlaidos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai išaugo, tačiau buvo gerokai mažesnės už Vyriausybės nustatytą tikslą. Investicijų perviršis ir netinkamas paskirstymas sumažėjo. Pasiekta pažangos įvairinant energijos tiekimą, tačiau reikalingos reformos siekiant atverti gamtinių dujų rinką ir padidinti konkurenciją joje. Rimtų problemų, susijusių su kokybe ir prieinamumu, yra ir švietimo srityje. Moterims sunku gauti kokybišką išsilavinimą ir patekti į darbo rinką. Turkija tebėra gerai integruota į ES rinką tiek prekybos, tiek investicijų atžvilgiu, tačiau ES tenkanti Turkijos užsienio prekybos santykinė dalis toliau mažėjo, o atvejų, kai Turkija nesilaiko įsipareigojimų pagal ES ir Turkijos muitų sąjungą, daugėjo.

Turkija turi pajėgumų prisiimti narystės įsipareigojimus ir toliau (tačiau labai lėtai ir nenuosekliai) derino savo teisės aktus su ES acquis. Ir toliau pasitaikė regreso atvejų, susijusių su svarbiais konkurencijos, valstybės pagalbos didinimo ir skaidrumo stokos, informacinės visuomenės ir žiniasklaidos, ekonominės ir pinigų politikos, muitų sąjungos, išorės santykių, užsienio, saugumo ir gynybos politikos aspektais. Turkija yra padariusi nemenką pažangą bendrovių teisės, transeuropinių tinklų, mokslo ir mokslinių tyrimų srityse ir yra neblogai pasirengusi prekių judėjimo, intelektinės nuosavybės teisės, finansinių paslaugų, įmonių ir pramonės politikos ir kitose srityse. Viešųjų pirkimų srityje Turkija pasirengusi vidutiniškai – tebelieka didelių teisės aktų derėjimo spragų. Šalis vidutiniškai pasirengusi ir tokiose srityse kaip laisvas kapitalo judėjimas, transporto politika, energetika, mokesčiai, ekonominė ir pinigų politika, statistika – čia dar reikia dėti dideles pastangas visais lygmenimis. Apskritai daugumoje sričių vis dar nenustatytos ir neįgyvendintos didesnio užmojo ir geriau koordinuojamos politikos priemonės. Visose srityse daugiau dėmesio reikia skirti teisės aktų įgyvendinimui, o daugelyje iš jų – reikia tolesnės didelės pažangos derinant teisės aktus su ES acquis, didinant reguliavimo institucijų nepriklausomumą ir administracinius pajėgumus.



2 PRIEDAS. Vakarų Balkanų strategijos ir Sofijos prioritetų darbotvarkės įgyvendinimas. Aktyvesnis ES dalyvavimas

2018 m. gegužės mėn. Sofijoje vykusiame ES ir Vakarų Balkanų aukščiausiojo lygio susitikime priimtų Vakarų Balkanų strategijos ir Sofijos prioritetų darbotvarkės įgyvendinimas tęstas ir 2019–2020 m. Abiejuose šiuose dokumentuose numatyta imtis veiksmų šešiose pavyzdinėse prioritetinėse srityse: teisinės valstybės, migracijos ir saugumo, socialinio ir ekonominio vystymosi, sujungiamumo, skaitmeninės darbotvarkės ir gerų kaimyninių santykių.