Pasiūlymas Tarybos sprendimas kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2006/144/EB dėl kaimo plėtros Bendrijos strateginių gairių (2007–2013 m. programavimo laikotarpis) {SEK(2008) 1885} {SEK(2008) 1886} /* KOM/2008/0306 galutinis - CNS 2008/0106 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 20.5.2008 KOM(2008) 306 galutinis 2008/0103 (CNS) 2008/0104 (CNS) 2008/0105 (CNS) 2008/0106 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos bendros tiesioginės paramos schemų taisyklės pagal bendrąją žemės ūkio politiką ir tam tikros paramos schemos ūkininkams Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS dėl bendrosios žemės ūkio politikos pakeitimų iš dalies keičiant reglamentus (EB) Nr. 320/2006, (EB) Nr. 1234/2007, (EB) Nr. 3/2008 ir (EB) Nr. […]/2008 Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2006/144/EB dėl kaimo plėtros Bendrijos strateginių gairių (2007–2013 m. programavimo laikotarpis) (pateikta Komisijos) {SEK(2008) 1885}{SEK(2008) 1886} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS PASIūLYMO PATEIKIMO PRIEžASTYS IR TIKSLAI Pagrindiniai 2007 m. lapkričio 20 d. Komisijos komunikate „Pasiruošimas BŽŪP reformos patikrinimui“ nurodyti tikslai – įvertinti 2003 m. BŽŪP reformos įgyvendinimą ir įtraukti į reformos procesą tuos pakeitimus, kurie yra laikomi būtinais siekiant dar labiau supaprastinti BŽŪP politiką, leisti pasinaudoti naujomis rinkos galimybėmis ir pasiruošti naujiems uždaviniams, kaip antai: klimato kaitos stabdymo, vandentvarkos ir bioenergijos panaudojimo. Pastaraisiais mėnesiais vieno iš pirmiau paminėtų tikslų – pasinaudoti naujomis rinkos galimybėmis – pobūdis pakito dėl smarkiai išaugusių daugelio žemės ūkio produktų kainų. Nuoseklus kainų augimas 2006 metais ir pirmąjį 2007 metų pusmetį patvirtino lapkričio mėnesį paskelbto komunikato išvadų, kuriose siūloma panaikinti visą likusią pagal BŽŪP taikomą tiekimo kontrolę (konkrečiai, pieno kvotas ir reikalavimą atidėti žemės), teisingumą. Atskirame Komisijos komunikate aptariamas veiksnių, nulėmusių tokius pokyčius, derinys ir tinkamiausia ES strategija, siekiant prisitakyti prie tokių pokyčių. Tačiau pagrindinės lapkričio mėnesį paskelbto komunikato dėl išsamaus BŽŪP patikrinimo išvados dėl paskutinių BŽŪP reformų įvertinimo neprarado savo vertės. Paskutinėmis BŽŪP reformomis pereita į naują šio proceso etapą, nes dauguma tiesioginių išmokų atsieta 2003 m. pradėjus taikyti bendrosios išmokos schemą pasėlių augintojams, jautienos bei avienos ir pieno gamintojams, o 2004 m. – alyvuogių, aliejaus, medvilnės ir tabako gamintojams Kaimo plėtros politika buvo sustiprinta, kai įgyvendinant 2003 m. reformą jai skirta papildomų lėšų, o 2005 m. reformuotos politikos priemonės. Vėliau reformos procesas buvo tęsiamas 2006 m. cukraus sektoriaus reforma ir 2007 m. vaisių bei daržovių ir vyno sektoriaus reforma. Minėtos reformos atspindi, kaip reikšmingai pasikeitė bendrosios žemės ūkio politikos, kurią vykdant šiandien sugebama geriau įgyvendinti nustatytus tikslus, kryptis. - Parama gamintojams dažniausiai (90 proc. atvejų) yra atsieta nuo gamybos, dėl to ES ūkininkai gali pasirinkti, ką auginti, o atsižvelgdami į ūkio potencialą ir savo norą, prisitaikyti prie ekonominės aplinkos pokyčių. Tai veiksmingiausias būdas ūkininkų pajamoms remti. - Nustojus teikti paramą už produktus (o tai, daugelio nuomone, buvo beveik visų problemų priežastis) ir sumažinus ES remiamas produktų kainas, išaugo ES žemės ūkio konkurencingumas pasaulio rinkose, rinka tapo darnesnė, sumažintos biudžeto išlaidos intervencinėms atsargoms kaupti arba pertekliui realizuoti. - Reformos rezultatai yra šie: pagerėjo ES žemės ūkio konkurencingumas, ir, nepaisant to, kad ES dalis daugelyje prekių rinkų sumažėjo, ES žemės ūkis tapo didžiausiu žemės ūkio produktų (ypač aukštos kokybės) eksportuotoju; tuo pat metu ES išliko didžiausia žemės ūkio produktų importuotoja pasaulyje ir, neabejotinai, didžiausia besivystančių šalių prekių rinka. - Vykdant bendrąją žemės ūkio politiką, vis aktyviau stengiamasi stabdyti aplinkos būklės prastėjimą, o visuomenei pateikiama daug jai reikalingų viešųjų gėrybių, nes dabar parama gamintojams teikiama tik tada, jei jie laikosi su aplinka, maisto sauga bei kokybe ir gyvūnų gerove susijusių standartų pagal kompleksinį paramos susiejimą. - Aktyviau vykdant kaimo plėtros politiką remiama aplinkos ir kaimo kraštovaizdžio apsauga, skatinamas augimas, kuriamos darbo vietos ir diegiamos naujovės kaimo vietovėse, ypač atokiose, ištuštėjusiose arba labai nuo ūkininkavimo priklausančiose vietovėse. - Pirmiau minėti pokyčiai liudija, kad dabartinė BŽŪP iš esmės skiriasi nuo anksčiau vykdytosios. Tačiau komunikate „Pasiruošimas BŽŪP reformos patikrinimui“ taip pat tvirtinama, jog tam, kad „BŽŪP galėtų būti dabarties ir ateities politika, privalu įvertinti naudojamas priemones ir patikrinti, ar jos veikia taip, kaip turėtų, nustatyti pakeitimus, kurie būtini siekiant užsibrėžtų tikslų, ir sugebėti prisitaikyti prie naujų uždavinių.“ Laikydamasi komunikato nurodymų ir atsižvelgdama į išsamių konsultacijų su suinteresuotosiomis šalimis ir bendradarbiavimo su kitomis Europos institucijomis rezultatus, Komisija pateikė teisinius pasiūlymus ir BŽŪP išsamaus patikrinimo poveikio įvertinimo ataskaitą. Teisiniai pasiūlymai susiję su trimis pagrindiniais reglamentais: - 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1782/2003/EB, nustatančiu bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiu tam tikras paramos schemas ūkininkams; - 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1234/2007, nustatančiu bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas („Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas“); - 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai. Šiuose pasiūlymuose nekalbama apie esminę reformą, tačiau jais siekiama prisidėti prie tokio BŽŪP įgyvendinimo, kuris atitiktų bendrą Komisijos tikslą ir steigimo sutarčių reikalavimus skatinti darnų ir į rinką orientuotą žemės ūkio sektorių. BENDROSIOS IšMOKOS SCHEMA (BIS) IR BENDROSIOS IšMOKOS Už PLOTą SCHEMA BIPS) Supaprastinimas Geresnis reguliavimas ir reguliavimo supaprastinimas yra vienas iš Komisijos 2004–2009 m. politinių prioritetų. Svarbiausi BŽŪP supaprastinimo veiksmai pradėti įgyvendinant 2003 m. reformą, kai pereita nuo tiesioginių išmokų ūkininkams prie bendrosios išmokos schemos, ir 2007 m. priėmus Vieną bendrą rinkos organizavimą. Iš įgytos patirties paaiškėjo, kad BIS padėjo sumažinti administracinę naštą, išvengti nereikalingų valstybės išlaidų, padidinti visuomenės pritarimą bendrajai žemės ūkio politikai, pagerinti BŽŪP konkurencingumą. Nepaisant to, BŽŪP galima dar labiau supaprastinti, visų pirma kompleksinį paramos susiejimą ir dabar taikomą iš dalies susietą pagalbą. Kompleksinis paramos susiejimas Įgyvendinant 2003 m. BŽŪP reformą įdiegtas kompleksinis paramos susiejimas, taikomas išmokant bendrąją išmoką ūkiui. Tai reiškia, kad nustatant tokias išmokas reikia laikytis aplinkos, maisto saugos ir gyvūnų gerovės teisės aktų, taip pat reikalavimų užtikrinti gerą ūkio agrarinę ir aplinkosaugos būklę. Valstybės narės ir Komisija, atlikdama sąskaitų patvirtinimo auditą, nurodė praktines kompleksinio paramos susiejimo įgyvendinimo problemas. Todėl Komisija, siekdama supaprastinti kompleksinį paramos susiejimą ir pagerinti jo taikymą, ėmėsi jį nagrinėti. Visų pirma pasiūlymais siekiama panaikinti tam tikrus įstatymais numatytus reikalavimus, kurie laikomi nesusijusiais arba nepriskirtini ūkininko atsakomybei, ir papildyti geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės (GAAB) reikalavimus tokiais reikalavimais, kurie atidėjus žemę padeda užtikrinti nuolatinę naudą aplinkai ir padeda spręsti vandentvarkos klausimus. Iš dalies susieta parama Įgyvendinant 2003 m. BŽŪP reformą kai kurios valstybės narės laikėsi nuomonės, kad visiškai atsiejus paramą nuo gamybos, susidarytų įvairių pavojų, pvz., kad nutrūks gamyba, pritrūks žaliavos, tiekiamos maisto perdirbimo pramonei, arba kils socialinių bei aplinkos apsaugos problemų vietovėse, kuriose nėra daug ekonominių alternatyvų. Dėl šių priežasčių leista kai kuriuose sektoriuose toliau taikyti tam tikru lygiu susietą paramą. Iš patirties, sukauptos taikant atsietąją paramą, paaiškėjo, kad apskritai dėl to didelių gamybos struktūros pokyčių ES lygmeniu neįvyko, o atsiejus paramą nuo gamybos ūkininkai ėmė tausiau gaminti tai, ko reikia rinkai. Taip pat reikia pabrėžti, kad lygiagrečiai taikant dvi sistemas (susietąją ir atsietąją paramą), valstybių ar regioninių administracijų struktūra valstybėse narėse netapo paprastesnė. Atsižvelgiant į tai, siūloma šiuos du paramos tipus suderinti su 2003 m. BŽŪP reformos principais, t. y. panaikinti likusią susietąją paramą ir tokiu būdu teikiamą pagalbą skirti pagal bendrosios išmokos schemą. Tačiau išimtis ir toliau būtų taikoma išmokoms už karves žindenes, avieną ir ožkieną. Šiais atvejais siūloma, kad siekiant palaikyti ekonominę veiklą tuose regionuose, kuriuose yra nedaug ekonominių alternatyvų arba jų išvis nėra, valstybės narės galėtų toliau taikyti šiuo metu taikomos formos susietąją paramą. Kiti su BŽŪP supaprastinimu susiję klausimai Pasiūlyme taip pat aptariamos kitos priemonės, kuriomis siekiama dar labiau supaprastinti BIS. Visų pirma, numatoma, kad bus galima lanksčiau naudotis nacionaliniu rezervu, perduoti teises į išmokas, keisti teisės gauti paramą kriterijus ir paramos mokėjimo datas. Taip pat siūloma panaikinti teisę gauti išmokas už atidėtą žemę. Perėjimas prie labiau suvienodintos atsietosios paramos Vykdant 2003 m. reformą, atsietoji parama ūkiui tapo pagrindine BŽŪP sudedamąja dalimi. Taip visų pirma siekta sukurti tiesioginių išmokų sistemą, kuri leistų ūkininkams vykdyti veiklą atsižvelgiant į rinkos poreikius, kurios administravimas būtų kiek galima paprastesnis ir kuri atitiktų PPO reikalavimus. Valstybėms narėms buvo pateikti du pagrindiniai schemos įgyvendinimo modeliai: istorinis ir regioninis: - istorinis modelis: pagal šį modelį teisės į išmokas nustatomos remiantis atskiromis konkrečiam ūkininkui taikytomis istorinėmis referencinėmis sumomis; - regioninis modelis: pagal šį modelį teisės į nustatyto dydžio išmokas nustatomos remiantis regiono ūkininkų gautomis sumomis referenciniu laikotarpiu. Dabartiniuose teisės aktuose nenumatyta valstybių narių teisė pakeisti sprendimą dėl BIS modelio įgyvendinimo. Tačiau iš įgytos patirties paaiškėjo, kad būtina arba pageidautina padaryti tam tikrus galiojančių schemų pakeitimus. Pavyzdžiui, skirtingą rėmimo lygį, susidariusį taikant istorinį modelį, ateityje bus sunku pateisinti, nes mokėjimų referenciniai laikotarpiai bus labiau atitolę vienas nuo kito. Kita vertus, nepaisant kai kurių pradžioje pasitaikiusių paramos perskirstymo atvejų, taikant regioninį modelį ūkininkams teikiama parama yra labiau pagrįsta. Būtent todėl Komisija, siekdama veiksmingesnės ir paprastesnės BIS, siūlo, kad valstybėms narėms būtų suteikta teisė pakeisti BIS modelį pereinant prie vienodesnių išmokų kiekvienos teisės gauti išmoką atveju. Atitinkamai pasiūlymuose pateikta daug BIS įgyvendinimo supaprastinimo priemonių. Platesnis bendrosios išmokos už plotą schemos (BIPS) taikymas Bendrosios išmokos už plotą schema (BIPS) pradėta taikyti prieš ją įtraukiant į BIS tose valstybėse narėse, kurios į ES įstojo 2004 m. gegužės 1 d., kad dėl specifinės žemės ūkio sektoriaus padėties joms būtų lengviau prisitaikyti prie ES sistemos. Kaip pereinamuoju laikotarpiu taikoma sistema, BIPS buvo siekiama padėti ES-10 ir ES-2 sklandžiai integruotis į ES, kadangi šių šalių bendroji ir kaimo ekonomika labai skyrėsi nuo ES-15 ekonomikos lygio. BIPS taikančios šalys prie BIS turi pereiti 2011 m. (Bulgarija ir Rumunija – 2012 m.). Atrodo, kad toms valstybėms narėms reikėtų leisti taikyti BIPS iki 2013 m. Ši galimybė atitinka sprendimą, priimtą dėl ES-15 valstybių narių, nes joms leista peržiūrėti BIS įgyvendinimą ir, jei jos to nori, pereiti prie vienodesnio dydžio išmokos modelio. Atnaujintas Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 69 straipsnis Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 69 straipsniu dėl tiesioginės paramos schemų ūkininkams, BIS taikančios valstybės narės gali atidėti ne daugiau kaip 10 % nacionalinių viršutinių ribų komponento tiesioginėms išmokoms konkrečiame sektoriuje ir tokias lėšas skirti aplinkos pagerinimo arba žemės ūkio produktų kokybės ir prekybos jais gerinimo priemonėms. Siekiant lanksčiau reaguoti į valstybių narių poreikius, kylančius dėl bendro BŽŪP orientavimo, siūloma išplėsti 69 straipsnio taikymo sritį: - pašalinti apribojimus dėl lygiagrečiai teikiamų išmokų sumažinimo panaikinimo ir taip sutaupytų lėšų panaudojimo tame pačiame sektoriuje; - įtraukti priemones, kuriomis siekiama spręsti problemas konkrečiuose regionuose, kurių dėl nepalankių sąlygų kyla ūkininkams, vykdantiems veiklą pieno, jautienos, avienos, ožkienos bei ryžių sektoriuose; - taip pat numatyti galimybę atidėtas lėšas panaudoti išmokoms padidinti srityse, kurias ketinama restruktūrizuoti, ir (arba) vystymo programoms; - taip pat, laikantis tam tikrų sąlygų, numatyti teikti paramą kai kurioms rizikos valdymo priemonėms – pasėlių draudimo nuo gamtos nelaimių schemoms ir savitarpio pagalbos fondams gyvulių ligų atvejais; - priemonių, kurios ne visiškai atitinka PPO „žaliosios dėžės“ sąlygas, finansavimas neturi viršyti viršutinių ribų daugiau kaip 2,5 %; - pagaliau, šią nuostatą galės taikyti ir BIPS taikančios valstybės narės. Moduliavimas Moduliavimas – tai lėšų pervedimo priemonė, kurią taikant tiesioginės išmokos ūkininkams (I ramstis) sumažinamos konkrečiu procentu ir taip sutaupytos biudžeto lėšos perskirstomos kaimo plėtros (II ramstis) priemonėms. Įgyvendinant 2003 m. reformą sutarta, kad moduliavimas bus privalomas visose ES-15 valstybėse narėse. 2005 m. išmokos sumažinamos 3 %, 2006 m. – 4 % , 2007 m. ir vėliau – 5 %. Taip pat nustatyta 5 000 EUR frančizė, t. y. iki tiek sumažinus tiesioginių išmokų sumą, ji toliau nebegali būti mažinama. Komunikate „Pasiruošimas BŽŪP reformos patikrinimui“ nustatyta keletas BŽŪP iškilusių naujų, o taip pat seniau nustatytų, bet dar neišspręstų problemų, kaip antai klimato kaita, rizikos valdymas, bioenergija, vandentvarka ir biologinė įvairovė, ir laikomasi pozicijos, kad viena iš šių problemų sprendimo galimybių galėtų būti kaimo plėtros politika. Įgyvendinant kaimo plėtros politikos priemones jau suteikiama įvairių alternatyvų naujiems uždaviniams spręsti, o valstybės narės susijusias priemones jau įtraukė į 2007–2013 m. laikotarpio kaimo plėtros programas. Tačiau iš pirmosios patirties, įgytos naudojant kaimo plėtros politikos išteklius 2007 m., paaiškėjo, kad valstybių narių lėšų poreikis yra didesnis nei jų finansinės galimybės. Kad valstybės narės galėtų padėti spręsti vis aktualesnius naujus uždavinius taikant kaimo plėtros politikos priemones, siūloma privalomą moduliavimą padidinti iki 8 % ir pagal naująją sistemą numatyti papildomą laipsnišką moduliavimo didinimą, pagrįstą šiais principais: - visos iš moduliavimo naujai sukauptos lėšos paliekamos jas sukaupusioje valstybėje narėje; - 15-oje Europos Sąjungos valstybių narių senbuvių visoms didesnėms nei 5 000 EUR išmokoms taikomas bazinis moduliavimas, kuris nuo 2009 m. kasmet didinamas 2 % – iki tol, kol jis 2012 m. padidės dar 8 % (lyginant su dabartiniais 5 %); - moduliavimas didinamas laipsniškai; jei su atitinkamomis ribinėmis vertėmis susijusios išmokos kaskart etapais būtų sumažinamos papildomais 3 %, siūloma taikyti naują tiesioginės pagalbos finansinio valdymo sistemą, kiekvienai valstybei narei nustatant grynąją bendrą viršutinę ribą; - Lentelėje nurodyti visi pagal moduliavimą taikomi išmokų sumažinimo procentai (dabartiniai ir papildomi): Ribos | 2009 m. | 2010 m. | 2011 m. | 2012 m. | 1–5 000 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5 000–99 999 | 5 % + 2 % | 5 % + 4 % | 5 % + 6 % | 5 % + 8 % | 100 000–199 999 | 5 % + 5 % | 5 % + 7 % | 5 % + 9 % | 5 % + 11 % | 200 000–299 999 | 5 % + 8 % | 5 % + 10 % | 5 % + 12 % | 5 % + 14 % | virš 300 000 | 5 % + 11 % | 5 % + 13 % | 5 % + 15 % | 5 % + 17 % | - 2012 m. ES-10 galės taikyti 3 % (vietoj 13 %) bazinės normos moduliavimą. Bulgarija ir Rumunija tiesioginių išmokų laipsniškai nedidina. Išmokoms taikomi apribojimai 46,6 % visų tiesioginių išmokų gavėjų ES-25 gauna mažesnes nei 500 EUR išmokas. Šiai gavėjų kategorijai priskiriami smulkieji ūkininkai, taip pat konkretūs valstybių narių gavėjai, kurių gautos išmokos vertė yra mažesnė už tokios išmokos valdymo administracines išlaidas. Siekiant supaprastinti ir sumažinti tiesioginių išmokų administravimo išlaidas, siūloma, kad valstybės narės mokėtų ne mažesnes kaip 250 EUR išmokas arba taikytų reikalavimą dėl mažiausio leistino kriterijus atitinkančio ūkio ploto, kuris turėtų būti ne mažesnis kaip 1 hektaras, arba taikytų abu šiuos reikalavimus. Vis dėlto specialios nuostatos numatytos toms valstybėms narėms, kurių žemės ūkio sektorius susideda iš labai mažų valdų. VIENOS BENDROSIOS RINKOS ORGANIZAVIMAS Intervenciniai rinkos mechanizmai Remdamasi atlikta analize, Komisija padarė išvadą, kad kontroliuojant rinkos aprūpinimą neturėtų būti stabdomas ES ūkininkų sugebėjimas reaguoti į rinkos signalus – tokia kontrolė turėtų būti ūkininkų saugos priemonė. Todėl siūloma plačiau taikyti viešųjų konkursų sistemą ir taip supaprastinti bei suvienodinti dabartines viešojo intervencinio supirkimo nuostatas. Grūdų sektoriuje siūloma viešųjų konkursų tvarką taikyti paprastiesiems kviečiams, o pašariniams grūdams taikyti tą patį modelį, kaip ir kukurūzams (panaikinti kiekio apribojimus). Atsižvelgiant į dabartines ir būsimas rinkos sąlygas, kietųjų kviečių intervencinį pirkimą siūloma panaikinti. Dėl tų pačių priežasčių siūloma panaikinti ryžių ir kiaulienos intervencinį pirkimą. Viešųjų konkursų sąlygos taip pat bus taikomos sviestui ir nugriebto pieno milteliams. Reikalavimo atidėti žemę panaikinimas Remiantis rinkos perspektyva ir BIS įgyvendinimo rezultatais, siūloma atsisakyti reikalavimo atidėti žemę, kaip priemonės kontroliuoti žemės ūkio produktų tiekimą. Tačiau, kaip nurodyta kompleksinio susiejimo ir kaimo plėtros pasiūlymuose, valstybėms narėms suteiktos tinkamos priemonės, leidžiančios užtikrinti, kad nauda aplinkai, gaunama iš atidėtos žemės, ateityje išliks tokia pat. Perėjimas prie pieno kvotų panaikinimo Pieno kvotas pradėta taikyti 1984 m., siekiant kontroliuoti pieno gamybos perteklių. Sprendžiant pagal dabartinę rinkos perspektyva, nebeegzistuoja sąlygos, dėl kurių 1984 m. pieno kvotos pradėtos taikyti. Kadangi pieno kvotos nuo 2015 m. bus panaikintos, reikėtų taikyti laipsniško perėjimo priemones ir taip padėti šio sektoriaus gamintojams prisitaikyti prie rinkos be kvotų, kuri susiformuos po 2015 m.. Kad pieno sektoriuje būtų užtikrintas sklandus kvotų atsisakymo procesas, siūloma prieš visiškai panaikinant kvotas laipsniškai jas didinti. Apskritai, tikimasi, kad laipsniškai didinant kvotas bus galima padidinti gamybą, sumažinti kainas ir padidinti sektoriaus konkurencingumą. Tačiau manoma, kad kai kurių regionų ūkininkams, visų pirma (tačiau ne tik) kalnų regionų ūkininkams bus sunku laikytis minimalių gamybos apimčių. Tokias problemas galima spręsti taikant specifines priemones pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 69 straipsnį. Specifinė pieno sektoriui taikoma pagalba Siūloma panaikinti sūrio saugojimo privačiuose sandėliuose pagalbą ir konditerijos gaminiams bei ledams gaminti skirto sviesto, o taip pat tiesioginiam vartojimui skirto sviesto sunaikinimo pagalbą. Šios schemos nebereikalingos rinkai reguliuoti, todėl jas reikėtų panaikinti. Siūloma, kad kitų produktų, kaip antai pagalba sviestui, nugriebto pieno milteliams, pašarams privačiuose sandėliuose saugoti ir pagalba kazeinui gaminti, kuri yra privaloma pagal dabartinį reglamentą, būtų taikoma tik jei Komisija nusprendžia ją taikyti dėl rinkoje susidariusios situacijos. Kitos paramos sistemos Daugelį nedidelės apimties paramos schemų siūloma atsieti ir taikyti per BIS, nes taip būtų galima pagerinti konkurencingumą, o schemos taptų paprastesnės. Parama kanapėms, baltymingų augalų pasėliams ir riešutams auginti per BIS gali būti teikiama be pereinamojo laikotarpio. Siūloma, kad teikiant pagalbą ryžių, sausųjų pašarų ir ilgapluoščio lino augintojams būtų taikomas perėjimo prie visiško pagalbos atsiejimo pereinamasis laikotarpis, nes taip ūkininkai ir perdirbimo pramonė galėtų pamažu prisitaikyti prie naujos paramos schemos. Taip pat, atsižvelgiant į dabartinį labai didelį bioenergijos poreikį, kuro augalų pasėlių schemą siūloma panaikinti. NAUJI UžDAVINIAI IR KAIMO PLėTROS POLITIKA Kadangi BŽŪP biudžeto viršutinės ribos jau yra nustatytos iki 2013 m., papildomą finansavimą kaimo plėtrai galima gauti tik padidinus privalomą moduliavimą. Papildomas finansavimas reikalingas, kad būtų suaktyvintos pastangos įgyvendinant ES prioritetus klimato kaitos, atsinaujinančios energijos, vandentvarkos ir biologinės įvairovės srityse. - Kadangi ES ėmėsi lyderės vaidmens kuriant pasaulinę mažo anglies kiekio technologijų ekonomiką, klimatas ir energija tapo svarbiausiais jos darbotvarkės klausimais. 2007 m. kovą ES lyderiai patvirtino Komisijos pasiūlymus iki 2020 m. išmetamų CO2 kiekį sumažinti 20 % (30 %, jei bus susitarta dėl pasaulinių tikslų), ir reikalauti, kad 20 % naudojamos energijos sudarytų energija iš atsinaujinančių energijos šaltinių, o 10 % viso sunaudojamo benzino ir dyzelinio kuro sudarytų biokuras. Žemės ūkio ir miškininkystės sektoriai gali reikšmingai prisidėti teikdami žaliavas bioenergijai gaminti, atlikdami anglies dvideginio sekvestraciją ir toliau mažindami ŠESD kiekį. - ES vandens politikos tikslai yra nurodyti Vandens pagrindų direktyvoje, kuri iš esmės bus įgyvendinta 2010–2012 m. Siekiant užtikrinti tausųjį vandens kiekio ir kokybės valdymą, žemės ūkio ir miškininkystės sektoriai turi atlikti pagrindinį vaidmenį, nes jie yra pagrindiniai vandens ir vandens išteklių naudotojai. Siekiant spręsti jau neišvengiamos klimato kaitos problemas, vandentvarka taps vis svarbesne prisitaikymo strategijos dalimi. - Valstybės narės įsipareigojo iki 2010 m. sustabdyti biologinės įvairovės mažėjimą (nors vis labiau atrodo, kad šio tikslo pasiekti nepavyks). Didžioji dalis Europos biologinės įvairovės yra susijusi su žemės ūkiu ir miškininkyste, todėl reikės padidinti pastangas išsaugoti biologinę įvairovę, visų pirma atsižvelgiant į numatomą neigiamą klimato kaitos poveikį ir augantį vandens poreikį. Valstybės narės skatinamos visapusiškai pasinaudoti papildomu 2010–2013 m. laikotarpiui skirtu finansavimu ir atitinkamai pritaikyti savo strategijas bei programas. Parama investicijoms pagal 1 kryptį gali būti visų pirma skirta energiją, vandenį ir kitai išteklius tausojančiai įrangai bei prietaisams ir atsinaujinančios energijos (jos žaliavos), kuri būtų naudojama ūkiuose ir kitur, gamybai. Pagal 2 kryptį agrarinės aplinkosaugos priemonės ir miškininkystės priemonės gali būti naudojamos visų pirma biologinės įvairovės išsaugojimo, vandentvarkos ir klimato kaitos mažinimo veiksmams. Pagal 3 ir 4 kryptį gali būti remiami vietos reikšmės atsinaujinančios energijos projektai. Šiame kontekste įgyvendinant Europos Sąjungos mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą bus siekiama išspręsti naujus uždavinius, veiksmingai remti naujovių diegimą ūkininkavimo sektoriuje ir nustatyti politikos kryptis. POVEIKIS BIUDžETUI Įvykdžius 2003 m. BŽŪP reformą, nuo 2007 m. finansinė disciplina tapo neatskiriamu BŽŪP elementu, taikomu, kai iškyla pavojus, kad planuojamos išlaidos viršys rinkos išlaidų ir tiesioginių išmokų finansines ribas. Pasiūlyme nesiekiama pakeisti 2003 m. reformoje įtvirtintų principų dėl šio mechanizmo taikymo, nei šių principų pakieitmų prisijungus ES-12 valstybių. Didžioji dalis BŽŪP paramos dabar yra fiksuota ir rinkos perspektyva, lyginant su 2003 m., labai pagerėjo. Todėl, lyginant su ankstesne situacija, finansinės disciplinos taikymo (t. y. tiesioginių išmokų sumažinimo) rizika smarkiai sumažėjo. Pasiūlymuose dėl moduliavimo, taikomo bendrosios išmokos schemoje ir kaimo plėtros politikoje, ES biudžeto keisti nenumatoma, kadangi moduliavimas – tai tik privalomas lėšų pervedimas iš antrojo BŽŪP ramsčio pirmajam. Padidinus moduliavimo procentą, išaugtų papildomos valstybės išlaidos, nes to reikėtų bendram finansavimui pagal kaimo plėtros politiką. Tai reikštų, kad kai kurios valstybės narės turi galimybę grįžti prie (aukštesnio) valstybės išlaidų lygio, numatyto prieš priimant sprendimą dėl finansinės sistemos 2007–2013 m. Pasinaudojant bendrosios išmokos schema kai kurioms priemonėms įgyvendinti, būtų juntamas nuosaikus finansinis poveikis ES biudžetui, nors daugeliu atvejų jis būtų neutralus. Lyginant su tuo, ko buvo laukiama pradėjus 2003 m. reformą, rinkos priemonių taikymo perspektyvos labai pagerėjo, nes pastaruoju metu išaugo pasaulinės kainos. Kukurūzų intervencinio pirkimo reforma padėjo išspręsti dalį anksčiau numatytų grūdų rinkos problemų, o įgyvendinus dabartinius pasiūlymus dėl grūdų intervencinio supirkimo situacija pagerės dar labiau. Dabartinės finansinės sistemos galiojimo pabaigoje reikės nedidelių papildomų išlaidų, tačiau jos bus santykinai mažos. Pieno sektoriuje priemonių poveikis yra labiau susijęs su išlaidų svyravimo metinėmis ribomis (iki arba po 2013 m.). Nustojus taikyti pieno kvotas ir pasirinkus bet kurį variantą, iškils papildomų sunkumų sviesto sektoriuje. Dabartiniame pasiūlyme numatoma kvotas laipsniškai mažinti . , ir tai yra naudingiau ne tik sektoriui, bet ir siekiant ilgalaikių bendrosios žemės ūkio politikos pokyčių. Tačiau neturėtų būti užmiršta, kad nedidelių papildomų išlaidų galbūt reikės eksportuojant sviestą. Ar to reikės, priklausys nuo veiksnių, kurie šiuo metu dar nežinomi (DPD susitarimo, pasaulio rinkos pokyčių). Todėl dabartiniuose pasiūlymuose yra įtrauktas straipsnis dėl peržiūros 2012 m., kurią vykdant bus galima įvertinti pokyčius pieno rinkose ir nustatyti papildomų priemonių poreikį siekiant išvengti biudžeto didinimo. Planuojama šiek tiek lėšų sutaupyti panaikinus galiojančias priemones. Tačiau didžiausią sklandaus kvotų panaikinimo biudžetinį poveikį lems tai, kad planuotai sumažinus pieno mokestį sumažės biudžeto pajamų. 2008/0103 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos bendros tiesioginės paramos schemų taisyklės pagal bendrąją žemės ūkio politiką ir tam tikros paramos schemos ūkininkams EUROPOS SAJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 36, 37 straipsnius ir 299 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdama į Graikijos stojimo aktą, ypač į jo 4 protokolo dėl medvilnės[1] 6 dalį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[2], atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[3], atsižvelgdama į Europos ekonominio ir socialinio komiteto nuomonę[4], atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę[5], kadangi: 1. Remiantis, įgyta įgyvendinant 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1782/2003, nustatantį bendrąsias tiesioginės pagalbos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantį pagalbos schemas ūkininkams ir iš dalies pakeičiantį Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001[6], kad tam tikras paramos mechanizmo sudėtines dalis reikia pakeisti. Visų pirma turėtų būti išplėsta tiesioginės paramos taikymo sritis, o bendrosios išmokos schemos funkcionavimas – supaprastintas. Taip pat reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 nuo įsigaliojimo keletą kartų iš esmės pakeistas. Atsižvelgiant į šiuos pasikeitimus ir siekiant aiškumo, jį reikėtų panaikinti ir pakeisti nauju reglamentu. 2. Reglamente (EB) Nr. 1782/2003 nustatytas principas, kad ūkininkams, nesilaikantiems tam tikrų reikalavimų visuomenės, gyvūnų ir augalų sveikatos, aplinkos ir gyvūnų gerovės srityse, tiesioginė parama bus sumažinta arba visai neskiriama. Ši kompleksinio susiejimo sistema yra neatskiriama Bendrijos paramos, teikiamos tiesioginių išmokų forma, dalis, todėl reikėtų ją toliau taikyti. Tačiau, remiantis įgyta patirtimi, keletas kompleksinio susiejimo reikalavimų nepakankamai susiję su ūkininkavimo veikla ar žemės ūkio naudmenomis arba labiau taikytini nacionalinėms valdžios institucijoms nei ūkininkams. Todėl kompleksinio susiejimo taikymo sritį reikėtų patikslinti. 3. Be to, siekiant užtikrinti, kad žemės ūkio paskirties žemė nebūtų paliekama apleista ir kad ji bus išsaugota geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės, Reglamente (EB) Nr. 1782/2003 nustatyta Bendrijos sistema, pagal kurią valstybės narės patvirtina standartus, atsižvelgdamos į konkrečias atitinkamų teritorijų charakteristikas, įskaitant dirvos bei klimato sąlygas ir egzistuojančias ūkininkavimo sistemas (žemėnaudą, sėjomainą, ūkininkavimo veiklą) ir ūkių struktūras. Atsisakius reikalavimo atidėti žemės pagal bendrosios išmokos schemą, kai kuriais atvejais gali būti padarytas neigiamas poveikis aplinkai, visų pirma gali būti pažeisti tam tikri kraštovaizdžio bruožai. Todėl reikėtų sugriežtinti galiojančias Bendrijos nuostatas, kuriomis siekiama tam tikrais atvejais apsaugoti nurodytus kraštovaizdžio bruožus. 4. Tam tikrose vietovėse vandens apsauga ir vandentvarka, vykdant žemės ūkio veiklą, tampa vis didesne problema. Todėl, siekiant apsaugoti vandenį nuo taršos bei nuotėkio ir valdyti vandens naudojimą, reikėtų taip pat sustiprinti galiojančią Bendrijos geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės išsaugojimo sistemą. 5. Kadangi daugiametės ganyklos daro teigiamą poveikį aplinkai, reikėtų taikyti priemones, skatinančias išlaikyti esamas daugiametes ganyklas ir taip užtikrinti, kad jos nebūtų masiškai paverčiamos ariamąja žeme. 6. Siekiant geriau suderinti darniajam žemės ūkiui ir kaimo plėtrai skatinti skirtas politikos priemones, Reglamente (EB) Nr. 1782/2003 nustatyta privaloma laipsniško tiesioginių išmokų mažinimo (moduliavimo) sistema. Ši sistema turėtų būti taikoma toliau, įskaitant išimtį, kad moduliavimas netaikomas mažesnėms nei 5000 EUR išmokoms. 7. Lėšos, sutaupytos taikant Reglamentu (EB) Nr. 1782/2003 įvesto moduliavimo mechanizmą, naudojamos kaimo plėtros politikos priemonėms finansuoti. Nuo tada, kai buvo priimtas šis reglamentas, žemės ūkiui iškilo daug naujų ir sunkių uždavinių, kaip antai: klimato kaitos sustabdymas, vis didėjanti biokuro svarba, taip pat poreikis užtikrinti geresnę vandentvarką ir veiksmingiau apsaugoti biologinę įvairovę. Europos Bendrija, kaip Kioto protokolą[7] pasirašiusi šalis, buvo paraginti atnaujinti savo politiką atsižvelgiant į klimato kaitos svarbą. Be to, atsižvelgiant į dideles problemas, susijusias su vandens stoka ir sausromis, būtina veiksmingiau spręsti vandentvarkos klausimus [8]. Biologinės įvairovės apsauga išlieka svarbiausiu uždaviniu – nors įgyvendinant Europos bendrijos 2010 m. biologinės įvairovės tikslą pasiekta reikšmingos pažangos, reiks dėti papildomas pastangas[9]. Bendrija pripažįsta, kad šiuos naujus uždavinius reikia spręsti pagal nustatytas Bendrijos politikos kryptis. Pagal 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1698/2006 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai[10] priimtos kaimo plėtros programos žemės ūkio srityje yra tinkamos priemonės tokiems klausimams spręsti. Kad valstybės narės galėtų atitinkamai peržiūrėti savo kaimo plėtros programas ir nemažinti dabartinės pagal kaimo plėtros politiką vykdomos veiklos kitose srityse, reikia papildomo finansavimo. Tačiau 2007–2013 m. laikotarpio finansinėse perspektyvose nenumatyta tiek finansinių priemonių Bendrijos kaimo plėtros politikai sustiprinti, kiek reikėtų. Tokiomis aplinkybėmis reikėtų didžiąją dalį finansinių išteklių sukaupti palaipsniui, vis labiau mažinant tiesiogines išmokas pagal moduliavimą. 8. Pažymėtina, kad didelė paskirstomų tiesioginių išmokų dalis tenka gana ribotam dideles išmokas gaunančių ūkininkų skaičiui. Akivaizdu, kad siekiant veiksmingai remti ūkininkus, didesnę paramą gaunantiems ūkininkams nereikia tokio pat lygio vienetinės paramos. Be to, didelę paramą gaunantiems ūkininkams lengviau prisitaikyti prie naujų sąlygų ir atitinkamai vykdyti veiklą gaunant mažesnę vienetinę paramą. Todėl būtų teisinga, kad didelę paramą gaunantys ūkininkai visų pirma prisidėtų prie naujiems uždaviniams spręsti skirtų kaimo plėtros priemonių finansavimo. Todėl reikėtų sukurti mechanizmą, kuriuo būtų numatytas didesnis didžiausių išmokų sumažinimas, o taip gautos pajamos taip pat būtų panaudojamos sprendžiant naujus kaimo plėtros politikos uždavinius. Kad šis mechanizmas būtų taikomas proporcingai, papildomi išmokų mažinimai turėtų būti didinami laipsniškai, atsižvelgiant į konkrečių išmokų sumas. 9. Dėl ypatingos labiausiai nutolusių regionų geografinės padėties, taip pat jų izoliuotumo, mažo ploto, kalnuoto reljefo bei klimato sąlygų, tokių regionų žemės ūkio sektoriams iškyla papildomų kliūčių. Siekiant sumažinti naštą labiausiai nutolusių regionų ūkininkams ir jų veiklos suvaržymus, reikėtų jiems leisti nukrypti nuo įsipareigojimo taikyti moduliavimą. 10. Valstybės narės, nusprendusios taikyti savanoriško moduliavimo sistemą, turi atsižvelgti į padidintą privalomo moduliavimo lygį. Turėtų būti atitinkamai pakeistas 2007 m. kovo 27 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 378/2007, nustatantis tiesioginių išmokų, numatytų Reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, savanoriško moduliavimo taisykles[11]. 11. Sumos, gautos 5 procentiniais dydžiais sumažinus išmokas pagal Reglamente (EB) Nr. 1782/2003 nustatytą išmokų sumažinimą taikant moduliavimą, skiriamos valstybėms narėms remiantis objektyviais kriterijais. Tačiau reikėtų nustatyti, kad tam tikra dalis lėšų liktų tose valstybėse narėse, kuriose jos sukaupiamos. Atsižvelgiant į struktūrinius pakeitimus dėl rugių intervencinio pirkimo panaikinimo, reikėtų numatyti tam tikriems rugių auginimo regionams specifines priemones, kurios būtų finansuojamos iš dalies lėšų, sukauptų taikant moduliavimą. Tačiau sumos, gautos papildomai mažinant išmokas pagal moduliavimą, turėtų būti paliktos jas sukaupusioms valstybėms narėms. 12. Siekiant geresnio moduliavimo, ypač taikant tiesioginių išmokų suteikimo ūkininkams tvarką ir pervedant lėšas kaimo plėtros programoms, reikėtų kiekvienai valstybei narei nustatyti viršutines ribas, kurių nebūtų galima viršyti mokant išmokas ūkininkams po moduliavimo. Atitinkamai reikėtų pakeisti 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo[12]. 13. Naujųjų valstybių narių ūkininkai gauna tiesiogines išmokas, pritaikius moduliavimo laipsniško didinimo mechanizmą. Siekiant tinkamai subalansuoti nepertraukiamai žemdirbystei ir kaimo plėtrai skatinti skirtas politikos priemones, moduliavimo sistema naujųjų valstybių narių ūkininkams neturėtų būti taikoma, kol naujosiose valstybėse narėse taikytinų tiesioginių išmokų lygis neprilygs kitose valstybėse narėse taikomam lygiui. 14. Sumažinus išmoką pagal moduliavimą, naujosios valstybės narės ūkininkui mokama grynoji suma neturėtų būti mažesnė nei atitinkamam kitos valstybės narės ūkininkui mokama suma. Pradėjus moduliavimą taikyti naujųjų valstybių narių ūkininkams, išmokos sumažinimo lygis neturėtų būti didesnis nei lygio pagal moduliavimo didinimo grafiką ir išmokos lygio, nustatomo kitose valstybėse narėse pritaikius moduliavimą, skirtumas. Be to, naujųjų valstybių narių ūkininkams, kurių išmokoms taikomas moduliavimas, nebeturėtų būti mokamos papildomos nacionalinės tiesioginės išmokos – taip siekiama, kad jų gaunama parama neviršytų kitose valstybėse narėse ūkininkų gaunamos paramos lygio. 15. Siekiant užtikrinti, kad bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo sumos neviršytų finansinėse perspektyvose nustatytų metinių viršutinių ribų, prireikus derėtų numatyti finansinį tiesioginių išmokų patikslinimo mechanizmą. Tiesioginė parama turėtų būti tikslinama, kai prognozės rodo, kad atitinkamais biudžetiniais metais 2-oje išlaidų subkategorijoje nustatyta suma, įskaitant 300 mln. EUR garantinę maržą, yra viršijama. Atsižvelgiant į naujųjų valstybių narių ūkininkams skirtų tiesioginių išmokų lygius, susidariusius laipsniškai didinant moduliavimą, reikėtų numatyti, kad laipsniškai didinant moduliavimą visoms naujosiose valstybėse narėse mokamoms tiesioginėms išmokoms, finansinės disciplinos instrumentas naujosiose valstybėse narėse neturėtų būti taikomas tol, kol jose taikytinų tiesioginių išmokų lygis nebus bent jau lygus tam lygiui, kuris yra taikomas senosiose valstybėse narėse. 16. Siekiant padėti ūkininkams laikytis šiuolaikiškų aukštos kokybės žemės ūkio standartų, būtina, kad valstybėse narėse veiktų visapusė komercinių ūkių konsultavimo sistema. Ūkių konsultavimo sistema turėtų padėti ūkininkams geriau susipažinti su medžiagų srautais ir ūkio procesais, susijusiais su aplinka, maisto sauga, gyvūnų sveikata ir gerove; tačiau tai neturėtų niekaip paveikti ūkininkų įsipareigojimo ir pareigos laikytis šių standartų. 17. Pagal Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 9 straipsnį valstybės narės turi imtis reikalingų priemonių, siekdamos įsitikinti, kad Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) finansuojami sandoriai tikrai įvykdyti ir kad jie buvo įvykdyti teisingai, ir užkirsti kelią pažeidimams bei su jais kovoti. Tuo tikslu jos turi turėti veikiančią integruotą tiesioginių išmokų administravimo ir kontrolės sistemą. Siekiant pagerinti Bendrijos paramos veiksmingumą ir kontrolę, valstybėms narėms turėtų būti leista pasinaudoti integruota sistema taikant ir tas Bendrijos schemas, kurioms šis reglamentas netaikomas. 18. Turėtų būti nustatytos pagrindinės integruotos administravimo ir kontrolės sistemos sudėtinės dalys, o visų pirma, nuostatos dėl kompiuterinės duomenų bazės, žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistemos, ūkininkų teikiamų pagalbos paraiškų, suderintos kontrolės sistemos, o bendrosios išmokos schemos atveju – nuostatos dėl teisių į išmokas identifikavimo ir registravimo sistemos. 19. Valstybių narių institucijoms mažų sumų administravimas yra varginanti užduotis. Siekiant išvengti pernelyg didelės administracinės naštos, valstybės narės galėtų neskirti tiesioginių išmokų tais atvejais, kai išmoka yra mažesnė nei Bendrijos paramos vidurkis už vieną hektarą arba paraiškoje gauti pagalbą nurodytas žemės valdos plotas, atitinkantis pagalbos gavimo kriterijus, yra mažesnis nei vienas hektaras. Speciali nuostata turėtų būti numatyta toms valstybėms narėms, kurių ūkių struktūra labai skiriasi nuo Bendrijoje įprastos ūkio struktūros. Valstybės narėms turėtų būti leista taikyti vieną iš dviejų kriterijų, atsižvelgiant į jų žemės ūkio ekonomikos struktūros ypatybes. Kadangi žemės neturintiems ūkiams skirtos specialiosios teisės į išmokas, išmokos jiems negali būti apskaičiuojamos taikant už hektarą nustatomą ribą. Todėl tokiems ūkininkams turėtų būti mokamas mažiausios mokamos paramos sumos vidurkis. 20. Remiantis patirtimi, įgyta taikant bendrosios išmokos schemą, kai kuriais atvejais atsietoji parama ūkininkams buvo suteikta ne fiziniams asmenims, ir tokių gavėjų verslo tikslas nebuvo žemės ūkio veikla arba tokia veikla tebuvo labai nedidelė jų verslo dalis. Siekiant užtikrinti, kad parama už veiklą žemės ūkio sektoriuje nebūtų skiriama tokioms bendrovėms bei firmoms, ir užtikrinti, kad visa Bendrijos parama būtų naudojama tinkamam žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės gyvenimo lygiui užtikrinti, reikėtų įgalioti tokią paramą skiriančias valstybes nares tiesioginių išmokų pagal šį reglamentą tokiems subjektams neskirti. 21. Pagal Bendrijos paramos schemas numatytas išmokas išmokų gavėjams nacionalinės valdžios institucijos nustatytu metu išmoka taikydamos šiame reglamente numatytus sumažinimus. Siekiant lankstesnio tiesioginių išmokų valdymo, valstybėms narėms turėtų būti suteikta teisė išmokėti tiesiogines išmokas dalimis du kartus per metus. 22. Pagal bendrąją žemės ūkio politiką taikomose paramos schemose numatyta ūkininkų pajamas remti tiesiogiai, visų pirma siekiant užtikrinti tinkamą žemės ūkio bendruomenės pragyvenimo lygį. Šis tikslas yra glaudžiai susijęs su kaimo vietovių išlaikymu. Siekiant užtikrinti, kad Bendrijos lėšos nebūtų skiriamos nepagrįstai, paramos išmokos nemokamos ūkininkams, dirbtinai sukūrusiems sąlygas tokioms išmokoms gauti. 23. Siekiant įgyvendinti bendrosios žemės ūkio politikos tikslus, bendrosios paramos schemas reikia pritaikyti prie nuolat vykstančių pokyčių – prireikus, net ir per trumpą laiką. Todėl išmokų gavėjai negali tikėtis, kad paramos sąlygos nesikeis, ir turi būti pasiruošę, kad schemos gali būti peržiūrimos, visų pirma siekiant atsižvelgti į ekonominius pokyčius arba biudžeto situaciją. 24. Reglamente (EB) Nr. 1782/2003 nustatyta bendrosios išmokos schema, kurioje įvairūs galiojantys paramos mechanizmai sujungti į vieną atsietųjų tiesioginių išmokų schemą. Remiantis patirtimi, įgyta taikant bendrosios išmokos schemą, kai kurios schemos sudėtinės dalys gali būti supaprastintos, ir tai būtų naudinga ūkininkams bei administracijoms. Be to, atsižvelgiant į tai, kad per tą laiką bendrosios išmokos schema įgyvendinta visose valstybėse narėse, kurių reikalauta tai padaryti, daugelis nuostatų, kurios buvo susijusios su pradiniu schemos įgyvendinimu, tapo nereikalingos, ir todėl turėtų būti pakeistos. Nustatyta, kad tokiomis aplinkybėmis teisėmis gauti išmokas dažnai nepasinaudojama. Siekiant išvengti tokios situacijos ir atsižvelgiant į tai, kad ūkininkai jau žino, kaip veikia bendrosios išmokos schema, anksčiau nustatytas nepanaudotų išmokų gražinimo į nacionalinį rezervą laikotarpis turėtų būti sumažintas iki dviejų metų. 25. Pagrindinės bendrosios išmokos schemos sudėtinės dalys turi būti paliktos. Nustatant nacionalinės viršutines ribas turėtų būti užtikrinta, kad visas paramos ir teisių gauti išmokas lygis neviršytų dabartinių biudžetinių apribojimų. Valstybės narės taip pat turėtų turėti nacionalinį rezervą, kuriuo būtų galima pasinaudoti siekiant pagerinti dalyvavimo schemoje sąlygas naujiems ūkininkams arba atsižvelgti į specifinius tam tikrų regionų poreikius. Siekiant išvengti spekuliacinio teisių gauti išmokas perdavimo ir kaupimo nevykdant žemės ūkio veiklos, turėtų būti nustatytos teisių į išmokas perdavimo ir pasinaudojimo jomis taisyklės. 26. Siekiant palaipsniui į bendrosios išmokos schemą įtraukti naujus sektorius, reikia peržiūrėti žemės, kuri atitinka schemos taikymo kriterijus arba suteikia teises gauti išmoką, apibrėžtį. Tačiau turėtų būti įtraukta nuostata, pagal kurią numatoma neteikti paramos už plotus, kuriuose auginami vaisiai ir daržovės, jei valstybės narės nusprendė vėliau integruoti šį sektorių į bendrosios išmokos schemą. Be to, kad parama nebūtų teikiama nelegaliems kanapių augintojams, šiai kultūrai turėtų būti nustatytos specifinės priemonės. 27. Reikalavimas atidėti ariamos žemės plotus buvo įvestas siekiant kontroliuoti tiekimą. Atsižvelgiant į rinkos pokyčių lauko kultūrų sektoriuje ir į tai, kad pradėta taikyti atsietąją pagalbą, ši priemonė tapo nereikalinga, ir todėl turėtų būti panaikinta. Todėl teisės į išmokas už atidėtą žemę, kaip nustatyta Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 53 straipsnyje ir 63 straipsnio 2 dalyje, nustatomos remiantis kriterijus atitinkančiu plotu, taikant tas pačias tinkamumo sąlygas, kaip ir kitų teisių gauti išmokas atvejais. 28. Toliau integruojant anksčiau susietą rinkos paramą į bendrosios išmokos schemą, tose valstybėse narėse, kurios pasirinko istorinį įgyvendinimo modelį, teisių į išmoką vertė buvo pagrįsta anksčiau mokėtos paramos atskiram ūkininkui lygiu. Įvertinant į tai, kad praeina vis daugiau laiko nuo bendrosios išmokos schemos įdiegimo ir kad ši schema pradėta taikyti ir kituose sektoriuose, vis sunkiau pagrįstai paaiškinti, kodėl paramos lygis, grindžiamas tik anksčiau mokėtos paramos dydžiu, atskirais atvejais reikšmingai skiriasi. Dėl tos priežasties istorinį įgyvendinimo modelį pasirinkusioms valstybėms narėms turėtų būti leista tam tikromis sąlygomis peržiūrėti teisę į išmoką ir suvienodinti jos vieneto vertę laikantis Bendrijos teisės bendrųjų principų ir bendrosios žemės ūkio politikos tikslų. Todėl siekdamos labiau suvienodinti išmokų vertes valstybės narės gali atsižvelgti į geografinių vietovių specifines sąlygas. Teisių į išmokas suvienodinimas turėtų būti vykdomas taikant atitinkamą pereinamąjį laikotarpį ir neviršijant konkrečių išmokos sumažinimo ribų, kad ūkininkai galėtų tinkamai prisitaikyti prie besikeičiančio paramos lygio. 29. 2003 m. reformos metu valstybės narėms suteikta teisė taikyti bendrosios išmokos schemą taikant istorinį arba regioninį metodą. Nuo to laiko valstybės narės turėjo galimybę įvertinti pasirinkto metodo ekonominį ir administracinį tinkamumą. Todėl valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė peržiūrėti pirminį pasirinkimą atsižvelgiant į jų įgytą patirtį. Dėl tos priežasties valstybėms narėms, taikiusios istorinį modelį, turėtų būti suteikta galimybė ne tik suvienodinti teisių į išmokas vertę, bet ir pereiti prie regioninio modelio taikymo. Be to, regioninį modelį pasirinkusioms valstybėms narėms turėtų būti suteikta teisė tam tikromis sąlygomis peržiūrėti savo sprendimus siekiant suvienodinto teisių į išmokas vertę iš anksto numatytais etapais – tai turėtų būti daroma laikantis Bendrijos teisės bendrųjų principų ir bendrosios žemės ūkio politikos tikslų. Kad ūkininkai galėtų tinkamai prisitaikyti prie kintančio paramos lygio, teisės į išmokas turi būti suvienodinamos taikant reikalingą pereinamąjį laikotarpį ir neviršijant konkrečių išmokos sumažinimo ribų. 30. Reglamentu (EB) Nr. 1782/2003, kuriuo įdiegta bendrosios išmokos schema, valstybėms narėms kai kurias išmokas leista mokėti netaikant šios schemos. Taip pat to reglamento 64 straipsnio 3 dalyje numatyta to reglamento III antraštinės dalies 5 skyriaus 2 ir 3 skirsniuose nurodytų galimybių peržiūra, siekiant atsižvelgti į rinkos ir struktūrinius pokyčius. Išanalizavus susijusią patirtį, paaiškėjo, kad atsiejus paramą gamintojai lanksčiau renkasi, ką gaminti, ir sprendimus priima atsižvelgdami į produkto pelningumą ir jo poreikį rinkoje. Tai ypač būdinga lauko kultūrų, apynių ir sėklų sektoriuose, o iš dalies – ir jautienos sektoriuje. Todėl iš dalies susietos išmokos šiuose sektoriuose turėtų būt teikiamos pasinaudojant bendrosios išmokos schema. Kad jautienos sektoriuje veiklą vykdantys ūkininkai galėtų pamažu prisitaikyti prie naujos paramos tvarkos, turėtų būti numatytos nuostatos dėl specialiosios priemokos už bulius ir skerdimo priemokos. Kadangi iš dalies susietos išmokos vaisių ir daržovių sektoriuose įdiegtos gana neseniai, ir tik kaip pereinamojo laikotarpio priemonė, tokių schemų peržiūra nėra reikalinga. 31. Tačiau tam tikruose regionuose, ypač tuose, kur ūkininkai neturi ekonominių alternatyvų, vis dar gali egzistuoti poreikis karvių žindenių, avių ir ožkų sektoriuje palaikyti mažiausią privalomą gamybos lygį. Atsižvelgiant į tai, valstybėms narėms turėtų būti numatyta galimybė toliau teikti dabartinio lygio susietąją paramą. Tokiu atveju turėtų būti reikalaujama laikytis galvijų identifikavimo ir registravimo reikalavimų, kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1760/2000[13] ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 21/2004[14], visų pirma siekiant užtikrinti gyvulių atsekamumą. 32. Valstybėms narėms turi būti leista panaudoti iki 10 % jų viršutinių ribų specifinei paramai aiškiai nustatytais atvejais. Pasinaudodamos teise teikti tokią paramą, valstybės narės galėtų spręsti aplinkos klausimus ir gerinti žemės ūkio produktų kokybę bei prekybą jais. Taip pat turi būti leista teikti specifinę paramą siekiant apsaugoti ypač svarbius sektorius nuo pieno kvotų sumažinimo ir paramos atsiejimo padarinių. Atsižvelgiant į tai, kad vis svarbiau veiksmingai valdyti riziką, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė finansiškai padėti ūkininkams mokėti pasėlių draudimo įmokas ir finansuoti kompensacijas, mokamas dėl konkrečių ekonominių nuostolių gyvūnų ar augalų ligų atvejais. Siekiant laikytis Bendrijos tarptautinių įsipareigojimų, ištekliai, kuriuos būtų galima naudoti susietosios paramos priemonėms, turėtų būti atitinkamo lygio. Atitinkamai turėtų būti nustatytos pasėlių draudimo finansinių įnašų ir kompensacijų dėl gyvulių ligų sąlygos. 33. Tiesioginės išmokos pagal bendrosios išmokos schemą buvo nustatomos remiantis referencinėmis anksčiau ūkininkų gautomis tiesioginių išmokų sumomis arba sumomis už hektarą konkrečiame regione. 2000, 2001 ir 2002 kalendoriniais metais naujųjų valstybių narių ūkininkai Bendrijos tiesioginių išmokų negavo, todėl nėra ir tų metų istorinių referencinių sumų. Todėl, remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1782/2003, nustatyta, kad naujosiose valstybėse narėse bendrosios išmokos schema turi būti pagrįsta sumomis už hektarą konkrečiame regione. Nors nuo naujųjų valstybių narių įstojimo į Bendriją jau praėjo keletas metų, referencinių laikotarpių metodą gali taikyti tik tos valstybės narės, kurios dar nepradėjo taikyti bendrosios išmokos schemos. Todėl, siekiant palengvinti perėjimą prie bendrosios išmokos schemos, ir, visų pirma, išvengti spekuliacinio jos taikymo, reikėtų leisti naujosioms valstybėms, kad jos, nustatydamos teises į išmokas pagal bendrosios išmokos schemą, atsižvelgtų į plotus, už kuriuos buvo teikiama parama pagal bendrosios išmokos schemą. 34. Siekiant užtikrinti vienodą požiūrį į ūkininkus ir išvengti rinkos iškraipymo, pagal bendrojoje išmokos schemoje taikomą regioninų suskirstymą naujosios valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais, turėtų turėti galimybę pakoreguoti teisių į išmokas už hektarą vertę. 35. Naujosios valstybės narės, kaip ir kitos valstybės narės, turėtų turėti galimybę bendrosios išmokos schemą įgyvendinti iš dalies. 36. Tiesioginės paramos atsiejimas ir bendrosios išmokos schemos įvedimas buvo pagrindinės bendrosios žemės ūkio politikos reformos proceso sudedamosios dalys. Tačiau dėl daugelio priežasčių 2003 m. kai kurioms kultūroms reikėjo toliau teikti specifinę paramą. Remiantis patirtimi, įgyta įgyvendinant Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 ir stebint rinkos situacijos raidą, tos schemos, kurios 2003 m. nebuvo įtrauktos į bendrosios išmokos schemą, dabar, siekiant skatinti labiau į rinką orientuotą ir darnų žemės ūkį, jau gali būti integruotos į bendrosios išmokos schemą. Tai visų pirma taikytina alyvuogių aliejaus sektoriui, kuriame išmokos buvo susietos tik iš dalies. Taip pat reikėtų atsieti išmokas už kietuosius kviečius, baltyminius pasėlius, ryžius, bulvių krakmolą ir riešutus, nes šiose srityse dar likusių susietųjų išmokų veiksmingumas mažėja. Taip pat reikėtų panaikinti linų perdirbimo paramą ir numatytas sumas išmokėti per bendrosios išmokos schemą. Kad parama už ryžius, sausuosius pašarus, bulvių krakmolą ir linus būtų sklandžiai atsieta, reikėtų numatyti pereinamąjį laikotarpį. Siekiant sumažinti neigiamą poveikį, susidariusį atsiejant pagalbą už riešutus, valstybėms narėms turėtų būti paliekama teisė ir toliau sieti jų mokamą pagalbos dalį. 37. Kadangi į bendrosios išmokos schemą integruotos naujos schemos, reikėtų numatyti, kaip apskaičiuoti naują atskiros pajamų paramos lygį pagal tą schemą. Paramos už riešutus, bulvių krakmolą, linus ir sausuosius pašarus atvejais išmoka turėtų būti padidinta atsižvelgiant į ūkininkų pastaraisiais metais gautą paramą. Tačiau tuo atveju, kai į bendrosios išmokos schemą įtraukiamos anksčiau iš dalies į ją neįtrauktos išmokos, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė remtis pirmaisiais referenciniais laikotarpiais. 38. Reglamente (EB) Nr. 1782/2003, siekiant padėti vystyti kuro augalų sektorių, numatyta specifinė parama už kuro augalus. Atsižvelgiant į naujausius pokyčius bioenergetikos sektoriuje, visų pirma į tai, kad smarkiai išaugo tokių produktų poreikis tarptautinėse rinkose, ir į tai, kad nustatyta, kokią viso sunaudojamo kuro dalį iki 2020 m. turi sudaryti bioenergetinis kuras, neliko pagrįstų priežasčių teikti specifinę paramą už kuro augalus. 39. Įtraukus medvilnės sektorių į bendrosios išmokos schemą, pradėta reikalauti, kad dalis paramos toliau būtų susieta su medvilnės auginimu teikiant specialiąją išmoką už kriterijus atitinkantį hektarą, kuriame auginama medvilnė, taip siekiant išvengti gamybos trukdžių medvilnės auginimo regionuose. Remiantis prie Graikijos Stojimo akto pridėtame 4 protokole dėl medvilnės nurodytais tikslais, tokia sistema gali būti taikoma toliau. 40. Siekiant išvengti restruktūrizavimo proceso neigiamo poveikio tose valstybėse narėse, kurios teikė 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 320/2006, nustatančiame laikiną Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą[15], numatytą restruktūrizavimo pagalbą, cukrinių runkelių ir cukranendrių augintojams pagalba turėtų būti teikiama ne ilgiau kaip penkerius metus iš eilės. 41. Čekijos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos stojimo akte ir Bulgarijos ir Rumunijos stojimo akte numatyta, kad naujųjų valstybių narių ūkininkai gaus tiesiogines išmokas pritaikius laipsniško išmokų didinimo mechanizmą. 42. Be to, tuose stojimo aktuose numatytas supaprastintas pereinamojo laikotarpio tiesioginių išmokų mokėjimo naujosiose valstybėse narėse mechanizmas, kurį taikant išmoka apskaičiuojama pagal plotą. Turėtų būti nurodytos pagrindinės to mechanizmo sudedamosios dalys. Paaiškėjo, kad bendrosios išmokos už plotą mechanizmas yra veiksminga ir paprasta ūkininkų pajamų rėmimo sistema. Siekiant supaprastinimo, reikėtų leisti naujosioms valstybėms narėms tą sistemą taikyti iki 2013 m. pabaigos. 43. Toliau reformuojant cukraus ir vaisių bei daržovių sektorius ir juos integruojant į bendrosios išmokos schemą, valstybėms narėms, pasirinkusioms taikyti bendrosios išmokos už plotą schemą, turėtų būti suteikta teisė remti cukrinių runkelių, cukranendrių ir trūkažolių (cikorijų) augintojus ir tam tikrų vaisių bei daržovių augintojus, išmokant jiems atskiras išmokas. Taip pat toms pačioms valstybėms narėms turėtų būti suteikta teisė išmokėti specifinę paramą tokiomis pat sąlygomis, kaip ir kitose valstybėse narėse. 44. Kadangi tiesioginės išmokos naujosiose valstybėse narėse yra didinamos, stojimo aktuose numatyta sistema, pagal kurią leidžiama, kad naujosios valstybės narės mokėtų papildomas nacionalines tiesiogines išmokas. Turėtų būti nustatytos tokių išmokų mokėjimo sąlygos. 45. Valstybės narės, skirdamos pirmąsias teises į išmokas, padarė tam tikrų klaidų, kurių pasekmė – labai didelės išmokos ūkininkams. Paprastai šis pažeidimas turi būti pašalinamas taikant finansinę korekciją, kol nebus įgyvendintos korekcinės priemonės. Tačiau atsižvelgiant į tai, kiek praėjo laiko nuo tada, kai valstybės narės suteikė pirmąsias teises į išmokas, dėl būtinos korekcijos susidarytų pernelyg didelių teisinių ir administracinių suvaržymų. Todėl, siekiant teisinio tikrumo, reikėtų sureguliuoti tokių išmokų skyrimą. 46. Remdamosi Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 70 straipsnio 1 dalimi, Ispanija, Prancūzija ir Portugalija nusprendė į bendrosios išmokos schemą neįtraukti tiesioginių išmokų, mokamų Prancūzijos užjūrio teritorijose, Azorų salose, Madeiroje ir Kanarų salose, ir tokias išmokas teikti pagal to Reglamento IV antraštinėje dalyje nustatytas sąlygas. Tam tikra toje antraštinėje dalyje numatyta pagalba visiškai integruota į bendrosios išmokos schemą. Siekiant supaprastinimo ir atsižvelgti į atokiausių regionų specifines sąlygas, tokią pagalbą reikėtų valdyti ją įtraukiant į Reglamentu (EB) Nr. 247/2006 nustatytas programas. Tuo tikslu atitinkamos lėšos iš tiesioginėms išmokoms skirtų nacionalinių viršutinių ribų turėtų būti pervedamos neviršijant to reglamento 23 straipsnio 2 dalyje nustatytų finansinių sumų. Reglamentą (EB) Nr. 247/2006 reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti. 47. Derėtų numatyti, kad šio reglamento nuostatos, kuriomis valstybei narei galėtų būti leista elgtis taip, kad šioji skirtų valstybės pagalbą, nebūtų susietos, nebent būtų nurodyta kitaip, su valstybės pagalbos taisyklių taikymu, kadangi jose numatytos atitinkamos sąlygos dėl paramos teikimo arba numatoma, kad tokias sąlygas sukurs Komisija, siekdama išvengti netinkamo konkurencijos iškraipymo. 48. Šiam reglamentui įgyvendinti būtinas priemones reikėtų priimti pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB[16], nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką. 49. Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 turėtų būti panaikintas. 50. Valstybėms narėms turėtų būti suteikta pakankamai laiko įgyvendinti nuostatas, leidžiančias toliau atsieti tiesiogines išmokas, ir nuostatas, leidžiančias valstybėms narėms peržiūrėti sprendimus, priimtus vykdant 2003 m. reformą. Dėl šios priežasties susijusios nuostatos turėtų būti taikomos tik nuo 2010 m. Todėl Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 turėtų būti taikomas 2009 m. toms pagalbos schemoms, kurios nuo 2010 m. bus įtrauktos į bendrosios išmokos schemą. PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS TAIKYMO SRITIS IR APIBRĖŽTYS 1 straipsnis Taikymo sritis Šiuo reglamentu nustatoma: a) bendrosios tiesioginių išmokų taisyklės; b) ūkininkų pajamų rėmimo schema (toliau – „bendrosios išmokos schema“); c) pereinamojo laikotarpio supaprastintas naujųjų valstybių narių ūkininkų pajamų rėmimas (toliau – „bendrosios išmokos už plotą schema“); d) paramos schemos ūkininkams, auginantiems ryžius, krakmolines bulves, medvilnę, vaisius bei daržoves, avis, ožkas ir galvijus ir gaminantiems cukrų; e) sistema, pagal kurią valstybės narės gali su tiesiogine išmoka išmokėti papildomas sumas. 2 straipsnis Apibrėžtys Šiame reglamente: a) ūkininkas – fizinis ar juridinis asmuo arba fizinių ar juridinių asmenų grupė, nesvarbu, koks šios grupės ar jos narių juridinis statusas, suteikiamas pagal nacionalinę teisę, kurių valda yra Bendrijos teritorijoje, kaip nurodyta Sutarties 299 straipsnyje, ir kurie verčiasi žemės ūkio veikla; b) valda – visi gamybos vienetai, kuriems vadovauja ūkininkas ir kurie yra vienos valstybės narės teritorijoje; c) žemės ūkio veikla – žemės ūkio produktų gamyba, auginimas, įskaitant derliaus nuėmimą, melžimą, gyvūnų veisimą ir ūkinių gyvūnų laikymą arba geros agrarinės ir aplinkosauginės žemės būklės palaikymą, kaip nustatyta šio reglamento 6 straipsnyje; d) tiesioginė išmoka – tiesiogiai ūkininkams mokama išmoka pagal pajamų rėmimo schemą, išdėstytą šio reglamento I priede; e) išmokos konkrečiais kalendoriniais metais arba išmokos referenciniu laikotarpiu – išmokos, kurios mokamos ar turi būti sumokėtos už atitinkamus vienerius metus ar daugiau metų, įskaitant visas išmokas už kitus laikotarpius, prasidedančius vieneriais ir pasibaigiančius tais pačiais vieneriais metais ar už kelių metų; f) žemės ūkio produktai – Sutarties I priede išvardyti produktai, įskaitant medvilnę, tačiau išskyrus žuvininkystės produktus; g) g) naujosios valstybės narės – Bulgarija, Čekija, Estija, Kipras, Latvija, Lietuva, Vengrija, Malta, Lenkija, Rumunija, Slovėnija ir Slovakija; h) žemės ūkio paskirties žemė – ariamoji žemė, daugiametės ganyklos ir daugiamečiai pasėliai. 3 straipsnis ( buvęs 32 straipsnis) Tiesioginių išmokų finansavimas Šio reglamento I priede išvardytos paramos schemos finansuojamos pagal Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 3 straipsnio 1 dalies c punktą. II ANTRAŠTINĖ DALIS BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL TIESIOGINIŲ IŠMOKŲ 1 SKYRIUS KOMPLEKSINIS PARAMOS SUSIEJIMAS 4 straipsnis Pagrindiniai reikalavimai 1. Tiesiogines išmokas gaunantis ūkininkas laikosi teisės aktų nustatytų valdymo reikalavimų, išvardytų II priede, ir išlaiko gerą agrarinę ir aplinkosauginę žemės būklę, nustatytą pagal 6 straipsnį. 2. Kompetentinga nacionalinė institucija pateikia ūkininkui teisės aktų nustatytų valdymo ir geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimų, kurių reikės laikytis, sąrašą. 5 straipsnis Teisės aktų nustatyti valdymo reikalavimai 1. Teisės aktų nustatyti valdymo reikalavimai, nurodyti II priede, įdiegiami Bendrijos teisės aktais šiose srityse: a) visuomenės, gyvūnų ir augalų sveikatos, b) aplinkos, c) gyvūnų gerovės. 2. II priede nurodyti aktai taikomi pagal šio reglamento retkarčiais iš dalies pakeičiamą redakciją, o direktyvų atveju, pagal tai, kaip jas įgyvendino valstybės narės. 6 straipsnis Gera žemės ūkio ir aplinkos būklė 1. Valstybės narės užtikrina, kad bus išlaikoma žemės ūkio paskirties žemės, pirmiausia gamybai nebenaudojamos žemės, gera agrarinė ir aplinkosauginė būklė. Valstybės narės, atsižvelgdamos į specifines atitinkamų teritorijų charakteristikas, įskaitant dirvos ir klimato sąlygas, egzistuojančias ūkininkavimo sistemas, žemėnaudą, sėjomainą, ūkininkavimo veiklą ir ūkių struktūras, nacionaliniu ar regioniniu lygiu nustato mažiausius privalomus gerai agrarinei ir aplinkosauginei būklei taikomus reikalavimus, paremtus III priede išdėstyta sistema. 2. Valstybės narės, išskyrus naująsias valstybes nares, užtikrina, kad žemėje, kurioje nustatytą 2003 m. pagalbos už plotą paraiškų datą buvo daugiametė ganykla, ir toliau būtų daugiametė ganykla. Naujosios valstybės narės užtikrina, kad žemėje, kurioje 2004 m. gegužės 1 d. buvo daugiametė ganykla, ir toliau būtų daugiametė ganykla. Bulgarija ir Rumunija užtikrina, kad žemėje, kurioje 2007 m. sausio 1 d. buvo daugiametė ganykla, ir toliau būtų daugiametė ganykla. Vis dėlto valstybė narė tinkamai pagrįstomis aplinkybėms gali nukrypti nuo pirmos pastraipos, jei ji imasi veiksmų, kad pastebimai nesumažėtų jos visas daugiamečių ganyklų plotas. Pirmoji pastraipa netaikoma žemei, kurioje yra daugiametė ganykla ir kurioje ketinama įveisti mišką, jei šis miško įveisimas dera prie aplinkos, išskyrus kalėdinių eglučių kultūrinius medynus ir greitai augančių rūšių medžius, kurie auginami trumpą laiką. 2 SKYRIUS MODULIAVIMAS IR FINANSINĖ DISCIPLINA 7 straipsnis Moduliavimas 1. Visos tiesioginių išmokų, kurios turi būti skiriamos konkrečios valstybės narės ūkininkui konkrečiais kalendoriniais metais, sumos, didesnės nei 5 000 EUR, kasmet iki 2012 m. mažinamos: a) 2009 m. – 7 %, b) 2010 m. – 9 %, c) 2011 m. – 11 %, d) 2012 m. – 13 %. 2. 1 dalyje nurodyti sumažinimai padidinami: a) sumoms nuo 100 000 iki 199 999 EUR – 3 procentiniais punktais, b) sumoms nuo 200 000 iki 299 999 EUR – 6 procentiniais punktais, c) 300 000 EUR ir didesnėms sumoms – 9 procentiniais punktais. 3. 1 ir 2 dalies nuostatos netaikomos Prancūzijos užjūrio departamentų, Azorų salų, Madeiros, Kanarų ir Egėjo salų ūkininkams mokamoms tiesioginėms išmokoms. 8 straipsnis Viršutinė riba 1. Nepažeidžiant 11 straipsnio, visa tiesioginių išmokų, kurios gali būti skirtos valstybėje narėje konkrečiais kalendoriniais metais, suma, pritaikius šio reglamento 7 ir 10 straipsnius ir Reglamento (EB) Nr. 378/2007 1 straipsnį, neturi būti didesnė nei šio reglamento IV priede nustatyta viršutinė riba. Prireikus, valstybės narės taiko linijinį tiesioginės išmokos sumažinimą, kad būtų laikomasi IV priede nustatytų viršutinių ribų. 2. Komisija, laikydamasi 128 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos, peržiūri IV priede nustatytas viršutines ribas, siekdama atsižvelgti į: a) didžiausių sumų, kurios gali būti išmokamos teikiant tiesiogines išmokas, pakeitimus, b) Reglamente (EB) Nr. 378/2007 nurodyto savanoriško moduliavimo pakeitimus, c) struktūrinius valdų pasikeitimus. 9 straipsnis Sumos, gautos pritaikius moduliavimą 1. Visose valstybėse narėse, išskyrus naująsias valstybes nares, gautos sumos po 7 straipsnyje nurodytų sumažinimų laikantis toliau nurodytų sąlygų turėtų būti naudojamos kaip papildoma Bendrijos parama kaimo plėtros programos priemonėms, finansuojamoms Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP), kaip nurodyta Reglamente (EB) Nr. 1698/2005. 2. Sumos, gautos sumažinus išmoką 5 procentiniais punktais, atitinkamoms valstybėms narėms pagal 128 straipsnio 2 dalyje nurodytą tvarką skiriamos remiantis šiais kriterijais: a) žemės ūkio paskirties žeme, b) užimtumu žemės ūkyje, c) vienam gyventojui tenkančiu bendruoju vidaus produktu (BVP) pagal perkamąją galią. Tačiau bet kuri atitinkama valstybė narė gauna ne mažiau kaip 80 % visos po moduliavimo toje valstybėje narėje gautos sumos. 3. Nukrypstant nuo 2 dalies antros pastraipos, jei 2000–2002 m. valstybėje narėje rugių produkcijos dalis vidutiniškai viršijo 5 % jos viso grūdų produkcijos kiekio ir jei tuo pačiu laikotarpiu jos rugių produkcijos dalis viršijo 50 % visos Bendrijos rugių produkcijos, iki 2013 m. imtinai tai valstybei narei skiriama ne mažiau kaip 90 % sumos, sukauptos toje valstybėje narėje taikant moduliavimą. Tokiu atveju, neapribojant 58 straipsnyje numatytos galimybės, rugių auginimo regionuose šio straipsnio 2 dalyje nurodytoms priemonėms skiriama ne mažiau kaip 10 % atitinkamai valstybei narei skirtos sumos. Šioje dalyje „grūdai“ reiškia V priedo I dalyje išvardytus produktus. 4. Likusi suma, sukaupta pritaikius 7 straipsnio 1 dalį, ir sumos, sukauptos pritaikius 7 straipsnio 2 dalį, skiriamos tokias sumas sukaupusioms valstybėms narėms 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. Sumos panaudojamos pagal Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 69 straipsnio 5a dalį. 10 straipsnis Specialiosios moduliavimo naujosiose valstybėse narėse taisyklės 1. 7 straipsnis taikomas tik naujųjų valstybių narių ūkininkams konkrečiais kalendoriniais metais, jei tiesioginių išmokų tose valstybėse narėse lygis tais kalendoriniais metais pagal 110 straipsnį yra ne mažesnis nei kitose valstybėse narėse, išskyrus naująsias valstybes nares, atsižvelgiant į sumažinimus pagal 7 straipsnio 1 dalį. 2. Jei 7 straipsnis taikomas naujųjų valstybių narių ūkininkams, pagal 7 straipsnio 1 dalį taikomas procentinis dydis neturi viršyti ūkininkui pagal 110 straipsnį taikomų tiesioginių išmokų dydžio ir kitose valstybėse narėse, išskyrus naująsias valstybes nares taikomo išmokų dydžio, atsižvelgiant į sumažinimus pagal 7 straipsnio 1 dalį. 3. Jei 7 straipsnyje nurodyti mokėjimai taikomi naujųjų valstybių narių ūkininkams, jiems papildomos nacionalinės tiesioginės išmokos, kaip nurodyta 120 straipsnyje, neišmokamos. 4. Suma, sukaupta taikant 7 straipsnio 1 ir 2 dalis, skiriama tokią sumą sukaupusioms valstybėms narėms 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. Ji panaudojama pagal Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 69 straipsnio 5a dalį. 11 straipsnis Finansinė disciplina 1. Tiesioginės išmokos tikslinamos, kai anksčiau minėtų priemonių finansavimo, numatyto Tarpinstitucinio susitarimo dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo[17] I priedo 2-oje išlaidų subkategorijoje, konkrečių biudžetinių metų prognozės, padidintos šio reglamento 122 ir 123 straipsniuose nurodytomis sumomis ir prieš taikant šio reglamento 7 ir 10 straipsniuose ir Reglamento (EB) Nr. 378/2007 1 straipsnio 1 dalyje nurodytą moduliaciją, rodo, kad pirmiau paminėta metinė riba, atsižvelgiant į 300 milijonų eurų maržą, bus viršyta. 2. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, pateiktu ne vėliau kaip tų kalendorinių metų, kuriais taikomi 1 dalyje nurodyti patikslinimai, kovo 31 d., šiuos patikslinimus padaro ne vėliau kaip iki tų kalendorinių metų, kuriais turi būti taikomi šie patikslinimai, birželio 30 d.. 3. Taikant visų naujosiose valstybėse narėse mokamų tiesioginių išmokų padidinimų, numatytų 110 straipsnyje, grafiką, 1 dalis naujosioms valstybėms narėms taikoma tik nuo tų kalendorinių metų, kuriais naujosiose valstybėse narėse taikytinų tiesioginių išmokų lygis yra bent jau lygus tokių išmokų lygiui, nustatytam valstybėse narėse, išskyrus naująsias valstybes nares. 3 SKYRIUS ŪKIŲ KONSULTAVIMO SISTEMA 12 straipsnis Ūkių konsultavimo sistema 1. Valstybėse narėse turi veikti ūkininkų konsultavimo žemės ir ūkio valdymo klausimais sistema (toliau – „ūkių konsultavimo sistema“), valdoma vienos ar kelių paskirtų institucijų ar privačių įstaigų. 2. Konsultavimo veikla apima bent jau I skyriuje minimus teisės aktais nustatytus valdymo ir geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimus. 13 straipsnis Sąlygos 1. Ūkininkai gali savanoriškai dalyvauti ūkių konsultavimo sistemoje. 2. Valstybės narės pirmenybę skiria tiems ūkininkams, kurie gauna daugiau kaip 15 000 EUR tiesioginių išmokų per metus. 14 straipsnis Patvirtintų privačių įstaigų ir paskirtų institucijų įsipareigojimai Nepažeisdamos nacionalinių teisės aktų dėl visuomenės galimybės susipažinti su dokumentais, valstybės narės užtikrina, kad 12 straipsnyje nurodytos privačios įstaigos ir paskirtos institucijos neatskleis asmeninės informacijos ir duomenų, kuriuos jos gauna vykdydamos konsultacinę veiklą, asmenims, kurie nėra atitinkamą valdą valdantys ūkininkai, išskyrus informaciją ar duomenis apie neatitikimus ar pažeidimus, kuriuos jie nustato vykdydami savo veiklą, kuriai taikomas Bendrijos ar nacionaliniais teisės aktais nustatytas įpareigojimas informuoti valdžios institucijas, ypač baudžiamosios teisės pažeidimų atveju. 15 straipsnis Peržiūra Ne vėliau kaip iki 2010 m. gruodžio 31 d. Komisija pateikia pranešimą apie ūkių konsultavimo sistemos taikymą, prireikus pridėdama atitinkamus pasiūlymus dėl pareigos ją taikyti. 4 SKYRIUS INTEGRUOTA ADMINISTRAVIMO IR KONTROLĖS SISTEMA 16 straipsnis Taikymo sritis Kiekviena valstybė narė sukuria ir taiko integruotą administravimo ir kontrolės sistemą, toliau – „integruotoji sistema“. Integruotoji sistema taikoma I priede išvardintoms paramos schemoms. Tiek, kiek reikalinga, ji taip pat taikoma 1 ir 2 skyriuose nustatytų taisyklių administravimui ir kontrolei. 17 straipsnis Integruotosios sistemos elementai 1. Integruotąją sistemą sudaro šie elementai: a) kompiuterinė duomenų bazė; b) žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistema; c) teisių į išmokas identifikavimo ir registravimo sistemos, nurodytos 20 straipsnyje: d) pagalbos paraiškos; e) integruota kontrolės sistema; f) bendra kiekvieno paraišką pagalbai gauti pateikiančio ūkininko tapatybės registravimo sistema. 2. Kai taikomi šio reglamento 55 ir 56 straipsniai, integruotoji sistema apima gyvūnų identifikavimo ir registravimo sistemą, sukurtą remiantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1760/2000 ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 21/2004. 3. Žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistema prireikus apima geografinės informacijos apie alyvuogių auginimą sistemą. 18 straipsnis Kompiuterinė duomenų bazė 1. Kompiuterinėje duomenų bazėje registruojami pagalbos paraiškose nurodyti duomenys apie kiekvieną žemės ūkio valdą. Ši duomenų bazė visų pirma sudaro sąlygas tiesiogiai ir greitai iš valstybės narės kompetentingos institucijos gauti su kalendoriniais ir (arba) prekybos metais susijusius duomenis nuo 2000 metų. 2. Valstybės narės gali sukurti decentralizuotas duomenų bazes su sąlyga, kad šios bazės ir duomenų registravimo bei naudojimosi jais administracinė tvarka bus kuriama nuosekliai ir vienodai visoje valstybės narės teritorijoje ir jos derės tarpusavyje, kad būtų galima atlikti kryžminius patikrinimus. 19 straipsnis Žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistema Žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistema sukuriama remiantis žemėlapiais ar žemės registro dokumentais, ar kita kartografine medžiaga. Taikomi kompiuterizuotos geografinės informacinės sistemos metodai, įskaitant pirmiausia aerofotografijų ar erdvinių fotografijų ortovaizdavimą, laikantis vienodo standarto, garantuojančio tikslumą, kuris būtų bent jau lygiavertis 1:10 000 mastelio kartografijai. 20 straipsnis Teisių į išmokas nustatymo ir registravimo sistema 1. Reikėtų sukurti teisių į išmokas nustatymo ir registravimo sistemą, kuri sudarytų sąlygas atlikti teisių į išmokas patikrą ir vykdyti jų bei paraiškų pagalbai gauti ir žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistemos kryžminius patikrinimus. 2. Ši sistema turėtų sudaryti sąlygas tiesiogiai ir greitai per valstybės narės kompetentingą instituciją gauti duomenis, susijusius bent jau su paskutiniais trejais iš eilės kalendoriniais ir (arba) prekybos metais. 21 straipsnis Pagalbos paraiškos 1. Ūkininkas kasmet pateikia paraišką dėl tiesioginių išmokų, prireikus nurodydamas: a) visą valdos žemės ūkio paskirties žemę, o kai valstybė narė taiko 17 straipsnio 3 dalį – alyvmedžių skaičių ir jų išsidėstymą sklype, b) prašomų panaudoti teisių į išmokas skaičių ir sumą, c) visą kitą šiame reglamente ar atitinkamos valstybės narės numatytą informaciją. 2. Valstybė narė gali nuspręsti, kad pagalbos paraiškoje turi būti nurodyti tik tie duomenys, kurie skiriasi nuo ankstesnių metų pagalbos paraiškoje pateiktų duomenų. Valstybė narė išplatina iš anksto atspausdintas formas, parengtas atsižvelgiant į ankstesniais metais nustatytus plotus, ir pateikia kartografinę medžiagą, kurioje nurodoma tokių plotų vieta, o tam tikrais atvejais — alyvmedžių išsidėstymas. 3. Valstybė narė gali nuspręsti, kad vienoje pagalbos paraiškoje būtų nurodomos kelios ar visos paramos schemos, išvardytos I priede, arba kitos paramos schemos. 22 straipsnis Reikalavimų atitikties kontrolė 1. Valstybės narės vykdo administracinę pagalbos paraiškų kontrolę, siekdamos patikrinti, ar jos atitinka sąlygas pagalbai gauti. 2. Be administracinių patikrinimų, dar atliekami patikrinimai vietoje, kuriais siekiama patikrinti atitiktį pagalbos skyrimo reikalavimams. Šiuo tikslu valstybės narės sudaro žemės ūkio valdų atrankos patikrinimams planą. Valstybės narės žemės ūkio paskirties sklypų patikrinimams vietoje gali naudoti nuotolinių stebėjimų ir pasaulinės navigacijos palydovų sistemos (GNSS) technologijas. 3. Kiekviena valstybė narė paskiria instituciją, atsakingą už šiame skyriuje numatytų patikrinimų koordinavimą. Kai valstybė narė numato galimybę kai kuriuos pagal šį skyrių atliekamo darbo aspektus pavesti specializuotoms agentūroms ar firmoms, paskirtoji institucija vykdo to darbo kontrolę ir yra už jį atsakinga. 23 straipsnis Išmokų sumažinimas ir nemokėjimas tais atvejais, kai nesilaikoma pagalbos skyrimo taisyklių 1. Jei nustatoma, kad ūkininkas nesilaiko šiame reglamente numatytų pagalbos skyrimo reikalavimų, tai, nepažeidžiant šio reglamento 25 straipsnyje numatytų nuostatų dėl išmokos sumažinimo ir neskyrimo, išmoka ar sumokėtos arba mokėtinos išmokos dalis, kurios atžvilgiu laikomasi pagalbos skyrimo reikalavimų, sumažinama arba neskiriama šio reglamento 128 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka. 2. Procentinė dalis, kuria sumažinama išmoka, nustatoma atsižvelgiant į nustatyto pažeidimo sunkumą, mastą, pastovumą bei pasikartojimą; išmokos pagal vieną ar kelias pagalbos schemas gali būti net visiškai neskiriamos vienerius ar daugiau metų. 24 straipsnis Kompleksinio paramos susiejimo kontrolė 1. Valstybės narės atlieka patikrinimus vietoje, siekdamos patikrinti, ar ūkininkas laikosi 1 skyriuje nurodytų įsipareigojimų. 2. Valstybės narės gali pasinaudoti egzistuojančiomis administravimo ir kontrolės sistemomis 1 skyriuje nurodytų teisės aktų nustatytų valdymo ir geros agrarinės bei aplinkosauginės būklės reikalavimų vykdymui užtikrinti. Šios sistemos, visų pirma pagal reglamentus (EB) Nr. 1760/2000 ir (EB) Nr. 21/2004 sukurta gyvūnų identifikavimo ir registravimo sistema, yra suderinama su integruotąja sistema, kaip nurodyta šio reglamento 28 straipsnio 1 dalyje. 25 straipsnis Išmokų sumažinimas arba nemokėjimas kompleksinio paramos susiejimo taisyklių nesilaikymo atveju 1. Jei bet kuriuo metu konkrečiais kalendoriniais metais (toliau – „atitinkami kalendoriniai metai“) nesilaikoma teisės aktais nustatytų valdymo arba geros žemės ūkio bei aplinkosaugos būklės reikalavimų, ir toks pažeidimas yra padarytas dėl ūkininko, padavusio pagalbos paraišką atitinkamais kalendoriniais metais, veiksmų arba neveikimo, visa suteikiamų tiesioginių išmokų tam ūkininkui suma, pritaikius 7, 10 ir 11 straipsnius, yra sumažinama arba nemokama, laikantis išsamių 26 straipsnyje nurodytų taisyklių. Pirmos pastraipos nuostatos taip pat taikomos tais atvejais, kai toks pažeidimas yra padarytas dėl asmens, kuris perdavė ar perėmė žemės ūkio paskirties žemę, veiksmų ar neveikimo. Šioje dalyje „perdavimas“ – bet koks sandoris, kurį įvykdęs žemės ūkio paskirties žemės perdavėjas nustoja ja disponuoti. 2. 1 dalyje nurodytas išmokų sumažinimas ar neskyrimas galimas tik jei pažeidimas yra susijęs su: a) žemės ūkio veikla, arba b) žemės ūkio paskirties sklypu valdoje. 3. Nepažeidžiant 1 dalies ir laikantis sąlygų, nustatytų 26 straipsnio 1 dalyje nurodytose išsamiose taisyklėse, valstybės narės gali nuspręsti netaikyti 100 EUR ar mažesnio paramos sumažinimo ar neskyrimo vienam ūkininkui kalendoriniais metais, kai taip sumažinamos arba neskiriamos išmokos pagal Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 51 straipsnio 1 dalį. Kai valstybė narė nusprendžia pasinaudoti galimybe, numatyta pirmoje pastraipoje, kitais metais kompetentinga institucija imasi veiksmų, reikalingų užtikrinti, kad ūkininkas pašalins atitinkamo pažeidimo pasekmes. Ūkininkui pranešama apie nustatytus pažeidimus ir korekcinius veiksmus, kurių jis turi imtis. 26 straipsnis Išsamios išmokų sumažinimų ir neskyrimo taisyklės kompleksinio paramos susiejimo taisyklių nesilaikymo atvejais 1. Išsamios išmokų sumažinimo ir neskyrimo, nurodyto 25 straipsnyje, taisyklės nustatomos 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. Tokiais atvejais atsižvelgiama į nustatyto reikalavimų nesilaikymo sunkumą, mąstą, pastovumą bei pasikartojimą ir į šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse išdėstytus kriterijus. 2. Aplaidumo atveju išmoka sumažinama ne daugiau kaip 5 %, o pasikartojančio pažeidimo atveju – 15 %. Tinkamai pagrįstais atvejais valstybės narės gali nuspręsti nemažinti išmokos, jei, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, mąstą ir pastovumą, jį galima laikyti smulkiu pažeidimu. Jei pažeidimas kelia tiesioginį pavojų visuomenės ar gyvūnų sveikatai, jis negali būti laikomas smulkiu pažeidimu. Išskyrus atvejus, kai ūkininkas nedelsiant imasi korekcinių veiksmų pažeidimui pašalinti, kompetentinga institucija imasi reikalingų veiksmų, kurie, jei tinka, gali apsiriboti administracine kontrole, kuria užtikrinama, kad ūkininkas pašalino konkretaus pažeidimo pasekmes. Ūkininkui pranešama apie nustatytą smulkų pažeidimą ir korekcinius veiksmus, kurių jis turi imtis. 3. Tyčinio reikalavimų nesilaikymo atveju išmoka iš esmės mažinama ne mažiau kaip 20 % ir pagal vieną ar kelias pagalbos schemas net gali būti visiškai neskiriamos vienerius ar daugiau kalendorinių metų. 4. Bet kuriuo atveju visa suma, kuria išmoka sumažinama ar neskiriama už vienerius kalendorinius metus, negali viršyti visos 25 straipsnio 1 dalyje nurodytos sumos. 27 straipsnis Sumos, susidarančios taikant kompleksinį paramos susiejimą Sumos, gautos sumažinus išmokas arba jų neskyrus dėl to, kad nesilaikoma 1 skyriaus nuostatų, pervedamos į EŽŪGF. Valstybės narės gali pasilikti 25 % šių sumų. 28 straipsnis Suderinamumas su integruotąja sistema 1. V priede išvardytų paramos schemų taikymo tikslais valstybės narės užtikrina, kad toms schemoms taikomos administravimo bei kontrolės procedūros ir integruotoji sistema yra suderinamos pagal šiuos aspektus: a) kompiuterinės duomenų bazės; b) žemės ūkio paskirties sklypų tapatybės nustatymo sistemos; c) administracinių patikrinimų. Todėl šios sistemos sudaromos taip, kad jomis be problemų ar prieštaravimų būtų galima naudotis ir keistis duomenimis. 2. Valstybės narės, taikydamos kitas Bendrijos ar nacionalines paramos schemas, nei išvardytos VI priede, į savo administravimo ir kontrolės procedūras gali įtraukti vieną ar kelias integruotosios sistemos sudedamąsias dalis. 29 straipsnis Informacija ir kontrolė 1. Komisija reguliariai informuojama apie integruotosios sistemos taikymą. Ji organizuoja šio klausimo aptarimą su valstybėmis narėmis. 2. Komisijos įgalioti atstovai, remdamiesi Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 37 straipsniu ir laiku informavę susijusias kompetentingas institucijas, gali atlikti: a) bet kokius integruotosios sistemos kūrimo ir įgyvendinimo priemonių tyrimus ar kontrolę, b) patikrinimus 22 straipsnio 3 dalyje minimose specializuotose agentūrose ir firmose. 3. Niekaip nepaveikdama valstybių narių atsakomybės už integruotosios sistemos įgyvendinimą ir taikymą, Komisija gali prašyti specializuotų institucijų arba asmenų pagalbos, kad būtų lengviau šią sistemą kurti, kontroliuoti ir taikyti, visų pirma, teikiant valstybių narių kompetentingoms institucijoms techninius patarimus, jeigu jos to paprašytų. 5 SKYRIUS KITOS BENDROSIOS NUOSTATOS 30 straipsnis Mažiausi privalomi reikalavimai tiesioginėms išmokoms gauti 1. Valstybės narės neteikia tiesioginių išmokų ūkininkui, jeigu: a) visa prašoma ar išmokėtina tiesioginių išmokų suma konkrečiais kalendoriniais metais neviršija 250 EUR, arba b) valdos, už kurią prašoma arba turi būti išmokėta išmoka, kriterijus atitinkantis plotas neviršija vieno hektaro. Tačiau Kipras gali nustatyti, kad mažiausias reikalavimus atitinkantis plotas yra 0,3 hektarai, o Malta – 0,1 hektaro. Tačiau 45 straipsnio 1 dalyje nurodytą specialiąją teisę į išmoką turintiems ūkininkams taikoma a punkte nurodyta sąlyga. 2. Valstybės narės gali objektyviai nuspręsti neteikti tiesioginių išmokų bendrovėms ar firmoms, kaip apibrėžta Sutarties 48 straipsnio antroje dalyje, kai jų pagrindiniuose objektuose nėra vykdoma žemės ūkio veikla. 31 straipsnis Mokėjimas 1. Išskyrus atvejus, kai šiame reglamente numatyta kitaip, visos išmokos pagal I priede išvardytas paramos schemas mokamos išmokų gavėjams. 2. Išmokos mokamos du kartus per metus nuo gruodžio 1 d. iki kitų kalendorinių metų birželio 30 dienos. 3. Išmokos pagal I priede išvardytas paramos schemas neteikiamos, kol valstybė narė pagal 22 straipsnį nepatikrina, ar ūkininkas atitinka reikalavimus paramai gauti. 4. Nukrypdama nuo šio straipsnio 2 dalies, 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka Komisija gali: a) išmokėti avansus; b) leisti valstybėms narėms, atsižvelgiant į biudžeto padėtį, regionuose, kuriuose dėl išimtinių aplinkybių ūkininkai susiduria su dideliais finansiniais sunkumais, iki gruodžio 1 d. sumokėti avansus ūkininkams, sudarančius: i) iki 50 % išmokų dydžio, arba ii) iki 80 % išmokų dydžio tais atvejais, kai avansai jau yra numatyti. 32 straipsnis Nuostata dėl pažeidimų Nepažeidžiant atskirų paramos schemų konkrečių nuostatų, išmokų gavėjams, dirbtinai sukūrusiems sąlygas, reikalingas tokioms išmokoms gauti, kad įgytų paramos schemos tikslams prieštaraujantį pranašumą, išmokos nemokamos. 33 straipsnis Peržiūra I priede išvardytos paramos schemos taikomos neapribojant galimybės bet kuriuo metu jas peržiūrėti atsižvelgiant į ekonominius pokyčius ir biudžeto padėtį. III ANTRAŠTINĖ DALIS BENDROSIOS IŠMOKOS SCHEMA 1 SKYRIUS BENDRAS ĮGYVENDINIMAS 34 straipsnis Teisės į išmokas 1. Parama pagal bendrosios išmokos schemą teikiama ūkininkams, jei jie: a) turi teises į išmoką, įgytas pagal Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003; b) gauna teises į išmoką pagal šį reglamentą: i) perėmę jas iš kitų subjektų; ii) iš nacionalinio rezervo, iii) pagal VII priedą, iv) pagal 68 straipsnio 4 dalies c punktą ir 65 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą. 2. Šioje antraštinėje dalyje teises į išmokas turintys ūkininkai – tai ūkininkai, kuriems buvo skirtos ar galutinai perduotos teisės į išmokas. 35 straipsnis Pasinaudojimas teise į išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą 1. Parama pagal bendrosios išmokos schemą ūkininkams teikiama, kai jis pasinaudoja teise į išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą. Ūkininkui pasinaudojus teise į išmoką, suteikiama teisė jam išmokėti pagal teisę į išmoką nustatytas sumas. 2. „Reikalavimus atitinkantis hektaras“ – a) tai valdos žemės ūkio paskirties žemė, įskaitant miško kirtimo atžalynais (KN kodas ex 0602 90 41) apsodintus plotus, kuri yra naudojama žemės ūkio veiklai arba, tais atvejais, kai sklypai naudojami ir ne žemės ūkio veiklai, daugiausia naudojama žemės ūkio veiklai. Komisija, remdamasi šio reglamento 128 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka, nustato išsamias reikalavimus atitinkančių hektarų panaudojimo ne žemės ūkio veiklai taisykles. b) visi sklypai, kurie atitiko reikalavimus 2007 m., ir i) kurie nebeatitinka reikalavimus atitinkančio sklypo apibrėžties po Tarybos direktyvos 79/409/EEB[18] ir Europos Parlamento ir Tarybos Direktyvos 2000/60/EB[19] įgyvendinimo arba ii) kuriuose susijusios schemos galiojimo laikotarpiu įveistas miškas pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 31 straipsnį arba Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 43 straipsnį. Hektarai turi atitikti reikalavimus bet kuriuo metu per kalendorinius metus. 36 straipsnis Reikalavimus atitinkančių hektarų deklaravimas 1. Ūkininkas deklaruoja sklypus, nurodydamas reikalavimus atitinkančius hektarus, už kuriuos jis turi teisę į išmoką. Išskyrus force majeure ar išskirtines aplinkybes, šiais sklypais ūkininkas turi naudotis valstybės narės nustatytą dieną, kuri yra ne vėlesnė kaip diena, kurią ta valstybė narė nustatė pagalbos paraiškoms pakeisti. Kaip force majeure ar išimtines aplinkybes kompetentinga institucija pripažįsta, pavyzdžiui: a) ūkininko mirtį; b) ilgalaikį ūkininko profesinį nedarbingumą; c) didelę stichinę nelaimę, padariusią rimtą poveikį valdos žemės ūkio paskirties žemei; d) nenumatytą gyvuliams skirtų pastatų sugriuvimą valdoje; e) visiems ar kai kuriems ūkininko galvijams susirgus epizootinėmis ligomis. 2. Tinkamai pagrįstomis aplinkybėmis valstybės narės gali leisti ūkininkams keisti savo deklaraciją, jei išlaikomas hektarų, atitinkančių jo teises į išmokas, skaičius ir laikomasi bendrosios išmokos skyrimo už atitinkamą plotą reikalavimų. 37 straipsnis Teisių į išmokas pakeitimas Teisės į išmokas už hektarą nekeičiamos, jei nenumatyta kitaip. Komisija šio reglamento 128 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka nustato išsamias teisių į išmokas pakeitimo taisykles, visų pirma, jei keičiama dalis tokių teisių. 38 straipsnis Kartotiniai duomenys Plotas, atitinkantis pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų skaičių, dėl kurio paduodama viena bendrosios išmokos paraiška, gali būti nurodomas paraiškoje dėl bet kurios kitos tiesioginės išmokos ir dėl bet kurios kitos pagalbos, kuriai netaikomas šis reglamentas, jei nenumatyta kitaip. 39 straipsnis Žemės naudojimas tuo atveju, jei vaisių ir daržovių sektoriui bendrosios išmokos schema pradedama taikyti vėliau Jei valstybė narė pasinaudojo Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 51 straipsnio antroje pastraipoje numatyta galimybe (toliau – „vėlesnis bendrosios išmokos schemos taikymas vaisių ir daržovių sektoriui“), regionuose, kuriuose taikomas šis sprendimas, esantys sklypai neatitiks reikalavimų, jei jie yra naudojami: a) vaisiams ir daržovėms auginti, b) maistinėms bulvėms auginti ir (arba) c) daigynams. Pirmoje pastraipoje nurodyto vėlesnio schemos taikymo sektoriuje atveju valstybės narės gali nuspręsti leisti auginti antrines kultūras pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkančiuose hektaruose, tačiau ne ilgiau kaip tris mėnesius trunkantį laikotarpį, kiekvienais metais prasidedantį rugpjūčio 15 d. Tačiau 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka ši data valstybės narės prašymu gali būti keičiama tiems regionams, kuriuose grūdinių kultūrų derlius dėl klimato sąlygų paprastai nuimamas anksčiau. 40 straipsnis Žemės naudojimas kanapėms auginti 1. Plotai, naudojami kanapėms auginti, atitinka pagalbos gavimo reikalavimus tik jei auginamų rūšių kanapėse yra ne daugiau kaip 0,2 % tetrahidrokanabinolio. Valstybės narės sukuria tetrahidrokanabinolio kiekio augaluose, auginamuose ne mažiau kaip 30 % pluoštinėms kanapėms skirtų plotų, tikrinimo sistemą. Vis dėlto, jei valstybė narė įdiegia išankstinio tokio auginimo patvirtinimo sistemą, tikrinama ne mažiau kaip 20 % ploto. 2. 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka išmokos skiriamos atsižvelgiant į tam tikrų veislių sertifikuotos sėklos naudojimą. 41 straipsnis Viršutinė riba 1. Kiekvienos valstybės narės visa teisių į išmokas vertė neturi viršyti nacionalinės viršutinės ribos, nurodytos VIII priede. Komisija, skirdama teises į išmokas vynuogių augintojams ir atsižvelgdama į naujausius jai valstybių narių pateiktus duomenis pagal Reglamento (EB) Nr. [ vyno reglamentas ] [4a straipsnį ir 92 straipsnio 6 dalį], šio reglamento 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka pakeičia šio reglamento VIII priede nustatytas nacionalines viršutines ribas. Iki metų, einančių prieš nacionalinių viršutinių ribų pakeitimą, gruodžio 1 d. valstybės narės praneša Komisijai šio reglamento VII priedo B punkte nurodytų teisės į išmokas vertės regioninį vidurkį. 2. Siekdamos laikytis nustatytos viršutinės ribos, atitinkamais atvejais valstybės narės taiko linijinį teisės į išmokas vertės sumažinimą. 42 straipsnis Nacionalinis rezervas 1. Valstybės narės turi turėti nacionalinį rezervą, kuriame būtų laikomas VIII priede nustatytos viršutinės ribos ir visų skirtų teisių į išmokas bendros vertės skirtumas. 2. Valstybės narės gali naudotis nacionaliniu rezervu, kad pagal pirmenybę ir taikydamos objektyvius kriterijus suteiktų teises į išmokas žemės ūkio veiklą pradedantiems ūkininkams; jos tai turi daryti taip, kad būtų užtikrintos vienodos sąlygos ūkininkams ir išvengta rinkos bei konkurencijos iškraipymų. 3. 68 straipsnio 1 punkto c dalies netaikančios valstybės narės, jei jos remiasi objektyviais kriterijais, ir užtikrina vienodas sąlygas visiems ūkininkams ir vengia rinkos ir konkurencijos iškraipymo, gali naudoti nacionalinį rezervą, kad suteiktų teises į išmokas ūkininkams tose teritorijose, kuriose vykdomos restruktūrizavimo ir (arba) plėtros programos, susijusios su valstybės intervencinių priemonių taikymu, taip siekiant išvengti žemės apleidimo ir (arba) kompensuoti konkrečius tose teritorijose veikiančių ūkininkų nuostolius dėl nepalankių ūkininkauti sąlygų. 4. Taikydamos šį straipsnį, valstybės narės gali padidinti ūkininkams skirtų teisių į išmokas vieneto vertę ir (arba) teisių į išmokas skaičių. 43 straipsnis Nepanaudotos teisės į išmokas Jei per 2 metų teise į išmoką nebuvo pasinaudota, ji pervedama į nacionalinį rezervą, išskyrus force majeure ir išskirtines aplinkybes, kaip apibrėžta 36 straipsnio 1 dalyje. 44 straipsnis Teisių į išmokas perdavimas 1. Teisės į išmokas gali būti perleistos tik kitam toje pačioje valstybėje narėje įsiteigusiam ūkininkui, išskyrus perdavimą faktinio ar numatyto paveldėjimo keliu. Tačiau net faktinio ar numatyto paveldėjimo atveju teisėmis į išmokas gali būti naudojamasi tik toje valstybėje narėje, kurioje buvo nustatytos teisės į išmokas. Valstybė narė gali nuspręsti, kad teisės į išmokas gali būti perduodamos ar jomis naudojamasi tik tame pačiame regione. 2. Teisės į išmokas gali būti perduodamos jas parduodant arba kitu galutinio perdavimo būdu su žeme ar be jos. Antra vertus, teisių į išmokas nuoma ar panašių rūšių sandoriai leidžiami tik jei perduodant teises į išmokas perduodamas ir atitinkamas reikalavimus atitinkančių hektarų skaičius. 3. Kai teisės į išmokas parduodamos su žeme arba be jos, valstybės narės, laikydamosi Bendrijos teisės bendrųjų principų, gali nuspręsti, kad dalis parduotų teisių į išmokas būtų grąžinama į nacionalinį rezervą, arba jų vieneto vertė būtų sumažinama skirtumą pervedant į nacionalinį rezervą pagal kriterijus, kuriuos turi nustatyti Komisija 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. 45 straipsnis Specialiųjų teisių į išmokas sąlygos 1. Jei nenumatyta kitaip, pagal III antraštinės dalies 2 skyriaus 2 skirsnį ir Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 71 m straipsnį nustatytoms teisėms į išmokas, toliau vadinamoms „specialiosiomis teisėmis į išmokas“, taikomos šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytos sąlygos. 2. Nukrypstant nuo 35 straipsnio 1 dalies, ūkininkui, kuriam suteiktos specialiosios teisės į išmokas, valstybė narė leidžia nesilaikyti reikalavimo turėti pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų skaičių, lygų teisių į išmokas skaičiui, jeigu toks ūkininkas toliau vykdo ne mažiau nei 50 % žemės ūkio veiklos, vykdytos 2000, 2001 ir 2002 kalendoriniais metais, išreikštos sąlyginiais gyvulių vienetais (GV). Pirmoje pastraipoje nurodyta sąlyga netaikoma Maltai. Specialioji teisė į išmokas nekeičiama. 3. Jei specialiosios teisės į išmokas yra perduodamos, jų perėmėjas negali pasinaudoti 2 dalyje nurodyta leidžiančia nukrypti nuostata, išskyrus faktinio ar numatomo paveldėjimo atvejus. 46 straipsnis Teisių į išmokas peržiūra Tinkamai pagrįstais atvejais valstybės narės, laikydamosi Bendrijos teisės bendrųjų principų, gali ne vėliau kaip iki 2009 m. rugpjūčio 1 d. nuspręsti nuo 2010 m. suvienodinti teisių į išmoką, nustatytų pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinės dalies I-IV skyrius, vertę. Tuo tikslu teisės į išmokas gali būti laipsniškai keičiamos iš anksto nustatytais mažiausiai trimis metiniais etapais, taikant objektyvius kriterijus. Nė vienu iš šių metinių etapų teisės į išmokos vertė neturi būti mažesnė nei 50 % jos pradinės vertės ir įgyvendinus paskutinį metinį etapą gautos vertės skirtumo. Valstybės narės gali taikyti ankstesnes pastraipas atitinkamu geografiniu lygmeniu, kuris nustatomas pagal objektyvius kriterijus, kaip antai, valstybių narių institucinė ar administracinė struktūra ir (arba) regioninis žemės ūkio potencialas. 2 SKYRIUS REGIONINIS IR DALINIS SCHEMOS ĮGYVENDINIMAS 1 SKIRSNIS REGIONINIS įGYVENDINIMAS 47 straipsnis 41 straipsnyje nurodytos viršutinės ribos regioninis paskirstymas 1. Valstybės narė, pradėjusi taikyti bendrosios išmokos schemą pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinės dalies 1-4 skyrius, gali ne vėliau kaip iki 2009 m. rugpjūčio 1 d. nuspręsti nuo 2010 m. bendrosios išmokos schemą taikyti regioniniu lygmeniu pagal šiame skirsnyje nurodytas sąlygas. 2. Valstybės narės nustato regionus pagal objektyvius kriterijus, kaip antai, jų institucinė ar administracinė struktūra ir (arba) regioninis žemės ūkio potencialas. Valstybės narės, kuriose pagalbos skyrimo reikalavimus atitinka mažiau nei trys milijonai hektarų, gali būti laikomos vienu regionu. 3. Valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais, išskirsto 41 straipsnyje paminėtą viršutinę ribą regionams. 48 straipsnis Bendrojoje išmokų schemoje numatytas pagalbos lygis regionuose 1. Tinkamai pagrįstais atvejais valstybė narė gali nuspręsti padalinti ne daugiau kaip 50 % pagal 47 straipsnį nustatytos regioninės viršutinės ribos visiems ūkininkams, kurių valdos yra atitinkamame regione, ir teisių į išmokas neturintiems ūkininkams. 2. Ūkininkai gauna teises į išmokas, kurių vieneto vertė apskaičiuojama pagal 48 straipsnį nustatytos regioninės viršutinės ribos atitinkamą dalį padalijant iš regioniniu lygmeniu nustatyto pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų, kaip apibrėžta 35 straipsnio 2 dalyje, skaičiaus. Šių teisių į išmokas vertė padidinama tais atvejais, kai ūkininkas iki 2010 m. gegužės 15 d. turi teisių į išmokas, nustatytų pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinės dalies 1–4 skyrių nuostatas. Tuo tikslu ūkininko teisių į išmoką regioninė vieneto vertė didinama suma, apskaičiuota remiantis visa iki 2010 m. gegužės 15 d. turėtų teisių į išmokas verte. Toks išmokų padidinimas apskaičiuojamas neviršijant regioninių ribų dalies, kuri liko pritaikius šio straipsnio 1 dalies nuostatas. 3. Vieno ūkininko turimų teisių į išmokas skaičius lygus hektarų, kuriuos jis deklaruoja 2010 m. pagal 35 straipsnio 2 dalį, skaičiui, išskyrus force majeure ar išimtines aplinkybes, kaip apibrėžta 36 straipsnio 1 dalyje. 4. Ūkininkų turimos teisės į išmokas po 1 ir 2 dalyje nurodyto padalijimo anuliuojamos ir pakeičiamos naujomis, 3 dalyje nurodytomis teisėmis į išmokas. 49 straipsnis Teisių į išmokas peržiūra 1. Tinkamai pagrįstais atvejais šio reglamento 48 straipsnį taikančios valstybės narės, laikydamosi Bendrijos teisės bendrųjų principų, gali ne vėliau kaip iki 2009 m. rugpjūčio 1 d. nuspręsti nuo 2011 m. suvienodinti teisių į išmoką, nustatytų pagal šį skirsnį arba pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 skirsnį, vertę. Tuo tikslu jos, taikydamos objektyvius kriterijus, teises į išmokas gali laipsniškai keisti mažiausiai dviem iš anksto nustatytais metiniais etapais. 2. Laikydamosi Bendrijos teisės bendrųjų principų ir remdamosi objektyviais kriterijais, valstybės narės, taikančios bendrosios išmokos schemą pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 skirsnį, gali ne vėliau kaip iki 2009 m. rugpjūčio 1 d. nuspręsti nuo 2010 m. tinkamai pagrįstais atvejais suvienodinti teisių į išmoką, nustatytų tame skirsnyje, vertę, laipsniškai keisdamos tokias teises į išmoką mažiausiai trimis iš anksto nustatytais metiniais etapais. 1 papunktis taikomas nepažeidžiant valstybių narių sprendimų, priimtų taikant Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 63 straipsnio 3 dalį. 3. Nė vienu iš 1 ir 2 dalyje nurodytų metinių etapų teisės į išmokos vertės sumažinimas neturi būti didesnis nei 50 % jos pradinės vertės ir vertės po paskutinio metinio etapo, skirtumo. 4. Valstybės narės 1, 2 ir 3 dalis gali taikyti atitinkamu geografiniu lygmeniu, kuris nustatomas pagal objektyvius kriterijus, kaip antai, regionų institucinė ar administracinė struktūra ir (arba) regioninis žemės ūkio potencialas. 50 straipsnis Žemės naudojimas Jei valstybė narė, pasirinkusi vėliau įtraukti vaisių ir daržovių sektorių į bendrosios išmokos schemą, pasinaudoja Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 60 straipsnyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata, ūkininkai, laikydamiesi to straipsnio nuostatų, gali naudoti pagal šio reglamento 36 straipsnį deklaruotus sklypus vaisiams, daržovėms ir maistinėms bulvėms auginti. 51 straipsnis Pievos Jei taikomas 48 straipsnis, valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais, ir neviršydamos regioninės viršutinės ribos ar jos dalies, gali nustatyti skirtingas teisių į išmokas, kurios turi būti skiriamos 48 straipsnio 1 dalyje nurodytiems ūkininkams, vieneto vertes. a) už hektarus, apsėtus pieva pagalbos už plotą paraiškų už 2008 m. teikimui skirtą dieną ar už bet kurį kitą reikalavimus atitinkantį hektarą, arba b) už hektarus, apsėtus daugiametėmis ganyklomis pagalbos už plotą paraiškų už 2008 m. teikimui skirtą dieną ar už bet kurį kitą reikalavimus atitinkantį hektarą. 52 straipsnis Reikalavimai, keliami pagal šį skirsnį nustatytoms teisėms į išmokas 1. Teisės į išmokas, nustatytos pagal šį skirsnį arba Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 skirsnį, gali būti perduodamos arba naudojamos tik tame pačiame regione arba tarp regionų, kuriuose teisės į išmokas už hektarą yra tos pačios. 2. Išskyrus tuos atvejus, kai šiame skirsnyje numatyta kitaip, taikomos kitos šios antraštinės dalies nuostatos. 2 SKIRSNIS DALINIS įGYVENDINIMAS 53 straipsnis Bendrosios nuostatos 1. Valstybė narė, neįtraukusi išmokų už avis ir ožkas bei galvijus į bendrosios išmokos schemą pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 67 ir 68 straipsnio sąlygas, gali ne vėliau kaip iki 2009 m. rugpjūčio 1 d. nuspręsti nuo 2010 m. toliau taikyti bendrosios išmokos schemą pagal šiame skirsnyje nurodytas sąlygas ir vadovaudamasi sprendimu, priimtu pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 64 straipsnio 1 dalį. Tačiau ji gali nuspręsti, kad dalis jos nacionalinių viršutinių ribų komponento gali būti naudojama papildomoms išmokoms ūkininkams pagal šio reglamento 55 straipsnio 1 dalį ir taikyti žemesnę nei Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 64 straipsnio 1 dalyje nurodytą ribą. Valstybė narė, neįtraukusi išmokų už kai kuriuos vaisius ir daržoves į bendrosios išmokos schemą pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 68 b straipsnio sąlygas, taiko bendrosios išmokos schemą pagal šiame skirsnyje nurodytas sąlygas ir vadovaudamasi sprendimu, priimtu pagal to reglamento 68 b straipsnio 1 ir 2 dalį. 2. Atsižvelgdama į kiekvienos valstybės narės pasirinkimą, 128 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka Komisija nustato kiekvienos atitink