Įgyvendinant Bendrijos Lisabonos programą - Pasiūlymas Europos parlamento ir Tarybos direktyva dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti direktyvas 97/7/EB, 2002/12/EB ir 2002/65/EB {SEK(2005) 1535} /* KOM/2005/0603 galutinis - COD 2005/0245 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 1.12.2005 KOM(2005) 603 galutinis 2005/0245 (COD) Įgyvendinant Bendrijos Lisabonos programą:Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti direktyvas 97/7/EB, 2002/12/EB ir 2002/65/EB (pateikta Komisijos){SEK(2005) 1535} AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS PASIūLYMO APLINKYBėS | Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Šiuolaikinė ekonomika grindžiama veiksmingomis ir saugiomis mokėjimo sistemomis. Mokėjimo sistemos palengvina prekių ir paslaugų įsigijimą ir sudaro pagrindą 231 milijardui operacijų (grynaisiais ir negrynaisiais pinigais) Bendrijoje, kurių bendra vertė siekia 52 trilijonus eurų per metus. Tačiau dabartinė mokėjimo sistema yra brangi. Komisijos tikslas – sukurti bendrąją mokėjimo paslaugų rinką, kurioje masto ekonomija ir konkurencija padėtų sumažinti mokėjimo sistemos sąnaudas. Remiantis EB Sutarties 47 straipsnio 2 dalimi ir 95 straipsnio 1 dalimi, Komisijos pasiūlymu bus sukurta Bendrijos bendroji mokėjimo paslaugų rinkos struktūra, sudaranti sąlygas sujungti ir racionalizuoti nacionalines mokėjimo sistemas. Šį pasiūlymą sustiprino finansų sektoriaus iniciatyva dėl bendrosios mokėjimo eurais zonos (SEPA), kurios tikslas – apjungti euro zonos nacionalines mokėjimo infrastruktūras ir mokėjimo produktus. Šiuolaikinei, technologijomis pagrįstai ekonomikai reikia veiksmingos ir modernios mokėjimo sistemos. Tai turės tiesioginį teigiamą poveikį finansų sektoriaus konkurencingumui ir padidins visos ekonomikos konkurencingumą. Komisijos iniciatyvos dėmesio centre – elektroniniu būdu atliekami mokėjimai – alternatyva brangiai kainuojančiam mokėjimui grynaisiais pinigais. Laikoma, kad šiuolaikiniai elektroniniu būdu atliekami mokėjimai skatina vartojimą ir ekonomikos augimą[1]. Geroji praktika rodo, kad mokėjimo sistemų modernizavimas ir didėjantis ekonomiškiausių paslaugų naudojimas per trumpesnį nei dešimties metų laikotarpį gali dvigubai sumažinti vidutines mokėjimo sąnaudas. Pavyzdžiui, jeigu grynųjų pinigų naudojimas būtų sumažintas iki mažiausiai jais besinaudojančių šalių lygio, būtų sutaupyta 5,3 milijardo eurų[2]. Visoje Europoje galima toliau standartizuoti produktus ir jungti mokėjimo paslaugas. Jeigu teisinė sistema bus suderinta, paslaugų teikėjai galės racionalizuoti mokėjimo infrastruktūras ir paslaugas, o vartotojams bus suteiktas didesnis pasirinkimas ir užtikrintas aukštesnis apsaugos lygis. Bendrieji rezultatai – didesnė masto ekonomija ir veiksmingesnės Europos bendrijos mokėjimo sistemos. Pavyzdžiui, jeigu vieneto sąnaudų lygis sumažėtų iki 20 procentų virš ES gerosios praktikos lygio, iš viso būtų papildomai sutaupyta 10 milijardų eurų. Techninių ir teisinių mokėjimų reikalavimų standartizavimas bankams suteiks galimybę siūlyti greitesnes bei ekonomiškai naudingesnes visapusiškai automatizuotas mokėjimo paslaugas, o įmonėms bus lengviau išrašyti ir pateikti sąskaitas. Taigi įmonės turėtų galimybę pasinaudoti greitesnėmis ir patikimesnėmis atsiskaitymo paslaugomis bei didesniais pinigų srautais. Tai yra labai svarbu tarptautinei prekybai ir itin svarbu siekiant sutaupyti iš automatizavimo. Įmonės praneša, kad galima sutaupyti iki 50–100 milijardų eurų per metus. Nacionalinių mokėjimo rinkų atvėrimas naujiems paslaugų teikėjams ir vienodos aplinkos užtikrinimas paskatins konkurenciją ir paslaugų teikimą tarptautiniu mastu. Finansinių paslaugų vartotojai gaus naudos iš padidėjusios konkurencijos, skaidrumo ir pasirinkimo galimybių mokėjimo paslaugų rinkoje. Tai turėtų paskatinti kainų supanašėjimą valstybėse narėse ir sumažinti dabartinį kainų svyravimą, kurio koeficientas 1:8[3]. Jeigu kainų lygiai brangiausiose šalyse sumažėtų, pavyzdžiui, iki dabartinio vidurkio, būtų galima sutaupyti dideles sumas, o vienodi mokėjimai vartotojams ir įmonėms, pavyzdžiui, Italijos ir Ispanijos vartotojams, leistų sutaupyti atitinkamai 5,4 milijardo eurų ir 1,3 milijardo eurų. Kita vertus, prekybos atstovai teigia, kad jeigu jie galėtų pirkti konkurencingiausių ES paslaugų teikėjų paslaugas, kai kuriais atvejais už mokėjimus kortelėmis jie mokėtų iki 20 kartų mažiau. Siekiant visiškai realizuoti bendrosios mokėjimo paslaugų rinkos potencialą, pagrindinį vaidmenį turi vaidinti finansų sektorius. Būtent mokėjimo paslaugų teikėjams teks susidurti su iššūkiu pateikti geriausią būdą sujungti nacionalines suskaidytas mokėjimo infrastruktūras, kad jie galėtų potencialiai sutaupyti ir pasiūlyti naujas technologiškai pažangias ir veiksmingas mokėjimo paslaugas. Analogiškai, įmonės turės imtis priemonių, kad pasirengtų dirbti su tomis naujomis mokėjimo sistemomis. Tam reikės didelių paslaugų teikėjų ir įmonių investicijų. Tačiau mokėjimų sektorius pagal SEPA programą įsipareigojo užtikrinti tokias investicijas ir užbaigti SEPA iki 2010 metų. Laikoma, kad reali nauda yra verta pradinių investicinių išlaidų. Komisijos pasiūlymas paskatintų tokias investicijas ir sektoriaus veiklą, susijusią su SEPA. | Bendrosios aplinkybės Dabartinė mokėjimo sistemų padėtis yra nepatenkinama ir išnaudojamas ne visas vidaus rinkų potencialas. Bendrijoje taikomos nacionalinės mokėjimo infrastruktūros taisyklės, kurios dar nėra pritaikytos bendrajai rinkai. Jos vis dar nepritaikytos tarptautiniams mokėjimams, kad juos būtų galima atlikti taip pat veiksmingai, kaip ir nacionalinius, ir viena su kita nekonkuruoja. Kelios egzistuojančios tarptautinių mokėjimo sistemų nesudaro lemiamos dalies (tik 3 proc. mokėjimų), o jų veiklos vienetui reikia daug didesnių sąnaudų, palyginti su nacionalinėmis sistemomis. Taigi, atsižvelgiant į visa tai: Dabartinė mokėjimo sistema yra pernelyg brangi. Tyrimai[4] rodo, kad dabartinės suskaidytos nacionalinės mokėjimo sistemos kainuoja apie 2–3 proc. BVP. Didelę šių išlaidų dalį tenka apmokėti patiems bankams. Dabar bankai mokėjimams skiria trečdalį savo veiklos sąnaudų. Tačiau galiausiai už neveiksmingą ir nekonkurencingą mokėjimo sistemą moka visa ekonomika ir visi finansinių paslaugų vartotojai. Vartotojai skundžiasi dėl jaučiamo išskaidymo poveikio. Jie turi tik ribotą galimybę naudotis produktais, kurie prieinami visoje ES (pavyzdžiui, nevykdomos veiksmingos tiesioginio debeto operacijos tarptautiniu mastu). Tačiau dar blogiau, kad jie neturi galimybės naudotis kitų EB šalių paslaugų teikėjų paslaugomis, nors tie teikėjai galėtų jiems teikti pigesnes ir greitesnes paslaugas. Konkurencijos rinkoje stoka kenkia mažmenininkams. Kai kuriose valstybėse narėse, kur mokėjimo paslaugų teikėjai de facto užima monopolinę padėtį, mažmenininkai moka iki 5 proc. bendros jų pardavimų atsiskaitant kortelėmis sumos. Komisijos antimonopolinė tarnyba ir nacionaliniai organai jau tiria ES debeto ir kredito kortelių rinką. Bendrovės taip pat kenčia dėl tokio suskaidymo. Jos negali įtraukti sąskaitų išrašymo ir pateikimo proceso į savo mokėjimų sistemą. | Pasiūlymo srityje taikomos nuostatos Derinant mokėjimų teisinę sistemą, pasiekta ribota pažanga. Europos bendrija priėmė tris teisės aktus. Tai: - Rekomendacija (97/489/EB), numatanti klientų, naudojančių elektroninio mokėjimo tikrinimo priemones, pavyzdžiui, mokėjimo korteles, apsaugą; - - Direktyva (97/5/EB), palengvinanti tarptautinius kredito pervedimus nustatant bendrus vartotojų apsaugos reikalavimus; - Reglamentas (2560/2001) dėl tarptautinių mokėjimų, kuriuo panaikintas kainų skirtumas atliekant tarptautinius ir nacionalinius mokėjimus. Nors Bendrijos teisė, ypač reglamentas dėl tarptautinių mokėjimų, vartotojams supaprastino ir atpigino daugelį mokėjimo operacijų eurais vidaus rinkoje bei paskatino finansų sektoriaus iniciatyvą dėl bendrosios mokėjimų eurais zonos (SEPA), kol kas to nepakanka, kad būtų pasiekta tikra bendroji rinka. | Derėjimas su kitomis Sąjungos politikos sritimis ir tikslais Bendrosios rinkos sukūrimas 1992 m. ir euro įvedimas 1999 m. padėjo pagrindą EB finansų rinkų susijungimui. Iniciatyva dėl bendros ir veiksmingos EB mokėjimų rinkos yra vienas iš pagrindinių Bendrijos Lisabonos strategijos[5] veiksmų ir reikšmingai prisideda siekiant Lisabonos partnerystės ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui[6] tikslų bei atitinka naujausios EB finansų rinkos politikos tikslus (pavyzdžiui, Finansinių paslaugų veiksmų planą). Naujajai siūlomai EB mokėjimų rinkos teisinei sistemai bus naudingos ir Komisijos pastangos padidinti konkurenciją taikant konkurencijos politiką. | KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS šALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMAS | Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis | Konsultacijų metodai, pagrindiniai tiksliniai sektoriai ir bendrosios respondentų charakteristikos Komisija, pasitelkusi dvi nuolatines ekspertų grupes[7], konsultavosi su suinteresuotosiomis šalimis, surengė daug dvišalių susitikimų ir kelis konsultacijų ciklus sudėtingais techniniais šios direktyvos klausimais. Suinteresuotųjų šalių nuomonės Komisijai buvo labai naudingos. 25 ES valstybėse narėse buvo konsultuotasi su šiais sektoriais: mokėjimų sektorius (bankai, elektroninių pinigų ir mobiliųjų mokėjimo paslaugų teikėjai, piniginių pervedimų infrastruktūros teikėjai, mokėjimo kortelių organizacijos ir kt.), mažmenininkų asociacijos („Eurocommerce“), bendroji pramonė, didelių įmonių vyriausieji finansų pareigūnai (EACT, TWIST), Mažų ir vidutinių įmonių organizacija, nacionalinės ir Europos vartotojų asociacijos (BEUC, FIN-USE), mokėjimų ekspertai, konsultacinės firmos ir kt. Siekdama įvertinti dabartinę valstybių narių rinkos padėtį, 2000–2002 m. Komisija parengė[8] komunikatą ir du darbo dokumentus[9] bei, rengdama viešas konsultacijas, atliko septynias apklausas dėl galimos mokėjimų teisinės struktūros. 2003 m. Komisija parengė komunikatą[10], skirtą konsultacijoms su plačiąja visuomene dėl galimos naujos teisinės sistemos taikymo srities ir turinio. Galutinis pasiūlymas buvo parengtas 2004–2005 metais, intensyviai bendradarbiaujant su dviem nuolatinėmis ekspertų grupėmis ir konsultuojantis su suinteresuotosiomis šalimis, ir buvo pagrįstas šešiais darbo dokumentais, apimančiais galimų nuostatų projektus ir poveikio vertinimą. | Atsiliepimų apžvalga ir kaip į juos atsižvelgta Apibendrinant Komisijos konsultacijų rezultatus, galima teigti, kad visi respondentai pabrėžė teisės priemonių bendrajai mokėjimo paslaugų rinkai pasiekti būtinumą. Tačiau nuomonės dėl reikiamų teisės priemonių taikymo srities ir laipsnio skyrėsi. Visi respondentai teigė, kad pageidautina racionalizuoti ir apjungti esamas Bendrijos priemones. Būsimoji teisės sistema turėtų atnaujinti ir sujungti į vieną nuoseklų teisės aktą įvairias Bendrijos teisės dalis bei suderinti su šiais klausimais susijusius nacionalinius įstatymus. | 2000 m. sausio 31 d., 2002 m. gegužės 15 d. ir 2003 m. gruodžio 2 d.–2004 m. vasario 15 d. buvo surengtos trys atviros[11] konsultacijos internetu. Rezultatus galima rasti adresu http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/framework/index_en.htm. | Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas | Rengdama šį pasiūlymą, Komisija aktyviai rėmėsi išorės ekspertų žiniomis. Vertingos informacijos buvo gauta iš viešųjų konsultacijų ir dviejų ekspertų grupių. | Poveikio vertinimas Siekiant užsibrėžtų tikslų, susijusių su naująja mokėjimų teisine sistema, buvo tinkamai atsižvelgta į politikos intervencijos rūšį (nereikia imtis jokių veiksmų, reguliuojamasis požiūris arba reguliavimo ir pačio rinkos reguliavimosi derinys) ir į teisės priemonę (reglamentas arba direktyva), taikomą vertinant poveikį. Komisija apsvarstė tokias šios direktyvos taikymo alternatyvas: 1 tikslas. Padidinti nacionalinių rinkų konkurenciją ir užtikrinti vienodas sąlygas. 1 alternatyva. Išsaugoti nacionalinių skirtingų patekimo į rinką reikalavimų status quo. 2 alternatyva. Patekimo į rinką reikalavimų suderinimas ne kredito įstaigų mokėjimo paslaugų teikėjams ir tam tikrų leidimų mokėjimo įstaigoms taikymas. Diferencijuotų patekimo į rinką sąlygų valstybėse narėse potencialaus socialinio ir ekonominio poveikio vertinimo metu patvirtinta, kad dabartinė padėtis kenkia bendrosios rinkos funkcionavimui ir daro didelių kliūčių patekti į rinką. Išskaidyti patekimo į rinką reikalavimai iškraipo konkurenciją, dėl to padidėja kainos vartotojams, o nacionalinėse rinkose dominuojantys paslaugų teikėjai gauna didelį pelną, nors inovacijų lygis yra žemesnis. Komisija atliko ne kredito įstaigų paslaugų teikėjų verslo rizikos vertinimą ir išsiaiškino, kad su ta veikla susijusi rizika labai skiriasi nuo rizikos, susijusios su kredito įstaigų veikla. Nebuvo rasta jokių empirinių duomenų apie sektoriaus problemas arba bankroto atvejus, kurie verstų nustatyti tokius pat reikalavimus, kokie keliami kredito įstaigų veiklai. Konkrečių apsaugos užduočių nėra: nėra indėlininkų apsaugos, sisteminė atitinkamų sistemų reikšmė nėra nustatyta ir nėra grėsmės finansinės sistemos vientisumui ir stabilumui. Atrodo, kad gerai subalansuotas kokybinių veiklos riziką ribojančių normatyvų rinkinys būtų geriausias atsakas į veiklos ir ribotą finansinę riziką, su kuria, vykdydamos veiklą, susiduria mokėjimo įstaigos. Kiekybiniai reikalavimai (pavyzdžiui, kapitalo reikalavimai) laikomi neproporcingais rizikai ir galėtų apsunkinti smulkesniųjų paslaugų teikėjų bei naujų rinkos dalyvių naštą. 2 tikslas. Padidinti rinkos skaidrumą paslaugų teikėjams ir vartotojams. 1 alternatyva. Pačio rinkos reguliavimasis. 2 alternatyva. Išsaugoti skirtingas nacionalines tvarkas. 3 alternatyva. ES lygmeniu standartizuoti skaidrumo ir informacijos reikalavimai. Atsižvelgiant į šiuo metu žemą vartotojų informavimui keliamų reikalavimų atitikties lygį ir skaidrumo stoką, buvo atmesta pačios rinkos reguliavimosi galimybė. Nacionalinių taisyklių pranašumas yra tai, kad jose atsižvelgiama į konkrečias šalyje teikiamas mokėjimo paslaugas, bet šios taisyklės riboja veiksmingumą, rinkos skaidrumą ir galimybę vartotojams pasirinkti platesnėje Europos rinkoje. Standartizaciją kaip pageidautiną priemonę pasirinko dauguma mokėjimų sektoriaus ir vartotojų asociacijų atstovų. Didžiausios ekonominės naudos, supaprastinus ir parengus aiškesnes teisės nuostatas, tikimasi iš EB teisės aktų, kurie numatytų vienoje teisės priemonėje susisteminti visus Bendrijos ir nacionalinius informacijos reikalavimus. 3 tikslas. Vartotojų ir paslaugų teikėjų teisės ir pareigos. 1 alternatyva. Išsaugoti skirtingų nacionalinių taisyklių status quo. 2 alternatyva. Užtikrinti aiškias teisės nuostatas dėl vartotojų ir paslaugų teikėjų pagrindinių teisių ir pareigų, siekiant aukšto vartotojų apsaugos lygio ir didesnio veiksmingumo. Šiuo metu yra 25 skirtingi nacionalinių taisyklių rinkiniai, kurie gana gerai tiko mokėjimų rinkai tada, kai tarptautiniai mokėjimai ir bendroji rinka dar nevaidino svarbaus vaidmens. Sukūrus bendrąją rinką ir įvedus eurą, darninimas tampa būtinybe. Ypač kai nacionalinės taisyklės, kuriose išlaikomi pagrindiniai nacionaliniai skirtumai, trukdo tarptautiniams mokėjimams ir neleidžia teikti veiksmingesnių mokėjimo paslaugų visoje Europoje. Nuoseklus požiūris į vartotojų ir paslaugų teikėjų teises ir pareigas leis visoje Europoje pasiekti didesnį veiksmingumą, aukštesnį automatizavimo lygį ir tiesioginį operacijų tvarkymą. | Komisija atliko išsamų poveikio vertinimą pagal Darbo programą, kurios ataskaitą galima rasti adresu http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/docs/SEC_2005_1535_1_en.pdf. | TEISINIAI PASIūLYMO ASPEKTAI | Siūlomų veiksmų santrauka Pasiūlymą sudaro šios trys pagrindinės dalys: Teisė teikti visuomenei mokėjimo paslaugas (II antraštinė dalis) Derinant ne kredito įstaigų mokėjimo paslaugų teikėjų patekimo į rinką reikalavimus, siekiama sukurti vienodą konkurencinę aplinką, paskatinti konkurencingumą nacionalinėse rinkose ir atspindėti pastarųjų metų rinkos plėtros tendencijas, dėl kurių į rinką gali patekti nauja paslaugų teikėjų karta. Naujasis leidimas mokėjimo įstaigoms taip pat bus galimybė vienodu būdu perkelti Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (angl. OECD) Finansinių veiksmų darbo grupės VI specialiąją rekomendaciją. Išimčių įvedimas tam tikroms pinigų pervedimus vykdančių įstaigų kategorijoms padėtų šiems paslaugų teikėjams nuo neoficialiosios ekonomikos palaipsniui pereiti į oficialųjį sektorių. Skaidrumo ir informacijos reikalavimai (III antraštinė dalis) Komisija mano, kad konkurenciją, vartotojų pasirinkimą ir apsaugą galėtų užtikrinti aiškios ir nuoseklios taisyklės, susijusios su mokėjimo paslaugų skaidrumu. Direktyvoje bus pateikti aiškūs ir trumpi reikalavimai informacijai, susijusiai su mokėjimo paslaugoms, kuriais būtų pakeisti 25 nacionalinių taisyklių rinkiniai. Mokėjimo paslaugų vartotojų ir teikėjų teisės ir pareigos (IV antraštinė dalis) Aiškumas ir tikrumas dėl mokėjimo paslaugų vartotojų ir teikėjų teisių bei pareigų yra itin svarbūs dalykai plėtojant šiuolaikines veiksmingas elektroniniu būdu vykdomų mokėjimų sistemas, kad vartotojai jomis pasitikėtų ir kad dabartinės įmonės galėtų tinkamai veikti šiuolaikinėje mokėjimų rinkoje. | Teisinis pagrindas Teisinis pasiūlymo pagrindas – EB sutarties 47 straipsnio 2 dalis ir 95 straipsnio 1 dalis. | Subsidiarumo principas Subsidiarumo principas taikomas tiek, kiek pasiūlymas nepatenka į išskirtinę Bendrijos kompetencijos sritį. | Pasiūlymo tikslų valstybės narės negali iki galo pasiekti dėl toliau nurodytų priežasčių. | Mokėjimus reglamentuojančios taisyklės apibrėžtos daugelyje nacionalinių teisės aktų, dėl kurių dažnai sudėtinga kurti Europos mokėjimų standartus, konvencijas ir infrastruktūras. Teisinis netikrumas, susijęs su mokėjimo paslaugų teikėjais ir vartotojais, bei nepakankamas tų teikėjų ir vartotojų pagrindinių teisių ir pareigų suderinimas trukdo plėstis Europos mokėjimų sistemoms, stabdo laisvą paslaugų teikimą ir konkurenciją nacionalinėse mokėjimų rinkose. | Bendrijos veiksmais pasiūlymo tikslai būtų geriau pasiekti dėl toliau išvardytų priežasčių. | Elektroniniu būdu vykdomų mokėjimų mažmeninių rinkų susijungimo mastas ir sudėtingumas primena euro įvedimą, ir valstybės narės negali savarankiškai įveikti esamų kliūčių ir suderinti visų dalyvių veiklos. | Dėl kartu egzistuojančių trijų Bendrijos teisės aktų ir jau turimos 25 valstybių narių nacionalinių taisyklių įvairovės teisės sistema yra išskaidyta ir kartais iš dalies pasikartoja. Tai tapo kliūtimi sujungti mokėjimų rinkas. | Pasiūlymu bus užtikrinta, kad bus visiškai suderinti dalykai, kurių reikia bendrosios mokėjimo paslaugų rinkos plėtros kliūtims įveikti ir kurie buvo nustatyti viešų konsultacijų su suinteresuotomis šalimis metu. | Taigi pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą. | Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą dėl toliau išvardytų priežasčių. | Siūloma direktyva paliks maksimalias pačio sektoriaus reguliavimosi galimybes. Ja bus derinami tik tie aspektai, kurie yra būtini teisinėms bendrosios rinkos kliūtims įveikti, bet į ją nebus įtraukti su tuo nesusiję reglamentavimo klausimai. Siūlomi veiksmai taip pat yra proporcingi turimai šios srities nacionalinei teisei, pavyzdžiui, civilinei teisei arba baudžiamajai teisei. Tam tikrose srityse galimos nacionalinės išimtys, remiantis abipusio pripažinimo principu. Valstybės narės tam tikrais atvejais gali taikyti nacionalines alternatyvas arba išsaugoti praktiką, kuri dabar yra tinkamesnė už numatytąją direktyvoje. | Siekiant užtikrinti tinkamą ir proporcingą reglamentavimą, visos teikiamos taisyklės buvo patikrintos pagal proporcingumo principą ir aptartos aktyvių konsultacijų metu. Tai atsispindi mokėjimo įstaigoms taikomose taisyklėse ir reikalavimo atsisakymo nuostatose bei informacijos reikalavimuose, pritaikytuose konkrečioms paslaugoms, atsižvelgiant į vartotojų grupių diferenciaciją. | Pasirinkta priemonė | Siūlomos priemonės: kuriant bendrąją mokėjimo paslaugų rinką, būtinas tiek pačio finansų sektoriaus reguliavimasis siekiant sujungti nacionalines išskaidytas mokėjimo infrastruktūras ir paslaugas, tiek reguliavimo veiksmai, kuriais siekiama sukurti šiam procesui reikalingą teisinę bazę. Taigi Komisija siūlo direktyvą, pagrindžiančią ir palengvinančią pačio sektoriaus reguliavimąsi. | Šios priemonės yra pakankamos dėl toliau išvardytų priežasčių. Komisija siūlo direktyvą, o ne reglamentą, kadangi taip atsižvelgiama į subsidiarumo ir proporcingumo poreikius. Direktyva kartu su teisės aktų darninimu pasieks reikiamą teisinio tikrumo lygį, tuo pat metu palikdama tikslinio įgyvendinimo nacionaliniu mastu galimybę. | POVEIKIS BIUDžETUI | Pasiūlymas neturi jokio poveikio Bendrijos biudžetui. | PAPILDOMA INFORMACIJA | Modeliavimas, bandomasis etapas ir pereinamasis laikotarpis | Siekiant užtikrinti šios direktyvos II antraštinės dalies nuostatų atitiktį, tam tikriems jau veikiantiems mokėjimo paslaugų teikėjams bus nustatytas pereinamasis laikotarpis. | Supaprastinimas | Pasiūlyme numatoma supaprastinti teisės aktus, supaprastinti administracines procedūras valdžios organams (EB arba nacionaliniams) ir supaprastinti administracines procedūras privačiosioms šalims. | Siūlomoje direktyvoje bus pateikta supaprastinta ir visiškai suderinta struktūra, kuri pakeis Direktyvą 97/5/EB, Rekomendacijas 87/598/EEB, 88/590/EEB ir 97/489/EB, Direktyvos 97/7/EB 8 straipsnį ir Direktyvos 2002/65/EB 8 straipsnį. | Mokėjimo paslaugų teikėjų priežiūra bus suderinta, nuosekli ir bus vykdoma atsižvelgiant į tokias pat visų valstybių narių taisykles. Tai padės supaprastinti administracines procedūras. | Pasiūlymas, pagal kurį 25 nacionalinių taisyklių rinkiniai pakeičiami vienu taisyklių rinkiniu visai rinkai, supaprastina procedūras privačioms šalims. | Galiojančių teisės aktų panaikinimas Priėmus šį pasiūlymą, galiojantys teisės aktai bus panaikinti. | 1. 2005/0245 (COD) Įgyvendinant Bendrijos Lisabonos programą:Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje ir iš dalies keičiantis direktyvas 97/7/EB, 2000/12/EB ir 2002/65/EB (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 47 straipsnio 2 dalies pirmąjį ir trečiąjį sakinius bei 95 straipsnį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą[12], atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[13], atsižvelgdami į Europos centrinio banko nuomonę[14], laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos[15], kadangi: (1) Vidaus rinkos sukūrimui būtina, kad Bendrijoje būtų panaikintos visos vidaus sienos, kad būtų sudarytos sąlygos laisvam prekių, žmonių, paslaugų ir kapitalo judėjimui. Todėl tinkamas bendrosios mokėjimo paslaugų rinkos funkcionavimas yra esminis dalykas. Tačiau šiuo metu darninimo trūkumas šioje srityje kliudo šios rinkos veikimui. (2) Šiuo metu valstybių narių mokėjimo paslaugų rinkos organizuojamos atskirai pagal nacionalines taisykles, o mokėjimo paslaugas reglamentuojanti teisės sistema išskaidyta į 25 nacionalines teisės sistemas. (3) Šiuo metu jau priimti Bendrijos aktai, būtent 1997 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/5/EB dėl tarptautinių kredito pervedimų[16] ir 2001 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2560/2001 dėl tarptautinių mokėjimų eurais[17], nei 1987 m. gruodžio 8 d. Komisijos rekomendacija 87/598/EEB dėl Europos elgesio kodekso, susijusio su elektroniniu būdu atliekamais mokėjimais (santykiai tarp finansų įstaigų, prekybininkų ir paslaugų atstovų bei vartotojų)[18], 1988 m. lapkričio 17 d. Komisijos rekomendacija 88/590/EEB dėl mokėjimo sistemų, ypač dėl kortelės turėtojo ir kortelės teikėjo tarpusavio santykių[19], arba 1997 m. liepos 30 d. Komisijos rekomendacija 97/489/EB dėl elektroninėmis mokėjimo priemonėmis atliekamų operacijų, ypač dėl teikėjo ir turėtojo[20] tarpusavio santykių, reikšmingai nepagerino situacijos. Maža to, kadangi tuo pačiu metu galiojo ir nacionalinės nuostatos, ir netobula Bendrijos sistema, buvo daug painiavos ir teisinio netikrumo, nes reglamentuojami dalykai iš dalies sutapdavo. (4) Todėl Bendrijos lygiu būtina sukurti šiuolaikišką ir nuoseklią mokėjimo paslaugų teisinę sistemą. (5) Tokia sistema užtikrintų nacionalinių nuostatų dėl pagrįstų reikalavimų koordinavimą, galimybę į rinką įžengti naujiems mokėjimo paslaugų teikėjams, informacijos reikalavimus ir atitinkamas mokėjimo paslaugų vartotojų teises bei pareigas. Tokioje sistemoje turėtų būti išlaikytos Reglamento (EB) Nr. 2560/2001, kuriuo buvo sukurta bendroji rinka mokėjimams eurais, nuostatos, susijusios su kainomis. Direktyvos 97/5/EB nuostatos bei rekomendacijos, pateiktos Rekomendacijose 87/598/EEB, 88/590/EEB ir 97/489/EB, turėtų būtį įtrauktos į vieną teisės aktą, turintį privalomosios galios. (6) Tačiau ši teisinė sistema neturi būti visa apimanti. Ji turėtų būti taikoma tik tiems teikėjams, kurių pagrindinė veikla yra mokėjimo paslaugų teikimas mokėjimo paslaugų vartotojams. Taip pat ją netinka taikyti paslaugoms, kai mokėtojas perduoda lėšas arba jas transportuoja mokėjimo gavėjui tik banknotais ir monetomis arba kai tas perdavimas atliekamas čekiu, vekseliu, skolinius įsipareigojimu arba kitomis priemonėmis, pateisinamaisiais dokumentais arba kortelėmis, skirtomis mokėjimo gavėjui arba kitai šaliai, siekiant perduoti lėšas mokėjimo gavėjui. Nors teisinė sistema turėtų būti taikoma mokėjimo paslaugų vartotojams ir jų santykiui su mokėjimo paslaugų teikėjais, kai jie naudojasi mokėjimo paslaugomis, kai kurios nuostatos neturėtų būti taikomos operacijoms, viršijančioms tam tikras sumas, kadangi vartotojas gali būti tokioje padėtyje, kad su mokėjimo paslaugų teikėju galėtų derėtis dėl konkretesnių ir tinkamesnių terminų ir sąlygų. (7) Būtina nurodyti tokių kategorijų mokėjimo paslaugų teikėjus, kurie gali teisėtai teikti šias paslaugas visoje Bendrijoje, t. y. kredito įstaigos, kurios priima indėlius iš vartotojų, kad galėtų finansuoti mokėjimo operacijas, bei kurioms ir toliau būtų taikomi riziką ribojantys reikalavimai, numatyti 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/12/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo[21], elektroninių pinigų įstaigos, kurios leidžia elektroninius pinigus mokėjimo operacijoms finansuoti bei kurioms ir toliau būtų taikomi riziką ribojantys reikalavimai, numatyti 2000 m. rugsėjo 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/46/EB dėl elektroninių pinigų įstaigų steigimosi, veiklos ir riziką ribojančios priežiūros[22], ir pašto pinigų persiuntimo sistemų (žiro) įstaigos, kurioms tokia teisė suteikta pagal nacionalinius arba Bendrijos teisės aktus. (8) Tačiau siekiant panaikinti teisines kliūtis žengiant į rinką, būtina sukurti bendrą licenciją visiems mokėjimo paslaugų teikėjams, kurie nesusiję su indėlių priėmimu ir elektroninių pinigų išleidimu. Todėl būtų tikslinga įvesti ketvirtą paslaugų teikėjų kategoriją – mokėjimo įstaigas, suteikiant joms veiklos leidimus, laikantis tam tikrų griežtų ir išsamių sąlygų, jau esančioms kategorijoms nepriskiriamiems fiziniams ir juridiniams asmenims teikti mokėjimo paslaugas Bendrijoje. Taip visoje Bendrijoje tokioms paslaugoms galiotų tos pačios sąlygos. (9) Į leidimų verstis mokėjimo įstaigos veikla suteikimo ir išlaikymo sąlygas turėtų būti įtraukti riziką ribojantys reikalavimai, proporcingi tokių įstaigų operacinei (veiklos) ir finansinei rizikai, patiriamai vykdant veiklą. Tokiuose reikalavimuose turėtų atsispindėti tai, kad mokėjimo įstaigos veikia vis labiau specializuotose ir siauresnėse srityse, kuriose atsirandanti rizika yra daug mažesnė ir ją lengviau stebėti bei kontroliuoti negu riziką, atsirandančią vykdant platesnio pobūdžio kredito įstaigų veiklą. Mokėjimo įstaigoms turėtų būti ypač draudžiama priimti iš vartotojų indėlius ir leidžiama naudotis tik lėšomis, gautomis iš vartotojų už mokėjimo paslaugų teikimą. Turėtų būti numatyta, kad klientų lėšos turi būti laikomos atskirai nuo mokėjimo įstaigos lėšų, skirtų kitai veiklai. Mokėjimo įstaigoms taip pat turėtų būti taikomi galiojantys kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu reikalavimai. (10) Valstybės narės turi paskirti institucijas, atsakingas už veiklos leidimų suteikimą mokėjimo įstaigoms, už nuolatinės kontrolės vykdymą ir už sprendimų dėl tokių leidimų atšaukimo priėmimą. Siekdamos užtikrinti vienodą konkurencinę aplinką, valstybės narės mokėjimo įstaigoms neturėtų taikyti jokių papildomų reikalavimų, išskyrus nustatytuosius šioje direktyvoje. Tačiau visi kompetentingų institucijų priimti sprendimai turėtų būti užginčijami teismuose. Be to, kompetentingų institucijų užduotys neturėtų apriboti mokėjimo sistemų priežiūros, kuri pagal EB Sutarties 105 straipsnio 2 dalies ketvirtąją įtrauką yra Europos centrinių bankų sistemai priklausanti užduotis. (11) Atsižvelgiant į pageidavimus registruoti visų asmenų, teikiančių mokėjimo paslaugas, tapatybę ir vietą bei nustatyti jų visų tinkamumo laipsnį, neatsižvelgiant į tai, ar jie gali įvykdyti visas sąlygas, kad jiems būtų suteikti leidimai verstis mokėjimo įstaigos veikla, kad nė vienas iš jų nebūtų nustumtas į „šešėlinę“ ekonomiką, reikėtų numatyti mechanizmą, pagal kurį šių sąlygų įvykdyti negalintys mokėjimo paslaugų teikėjai vis tiek būtų laikomi mokėjimo įstaigomis. Šiam tikslui reikėtų valstybėms narėms leisti, kad tokie asmenys būtų registruojami mokėjimo įstaigų registre, nors ir netaikant visų leidimo veiklai suteikimo sąlygų. Tačiau svarbu numatyti nukrypti leidžiančios nuostatos galimybę, kiekvienu atveju atsižvelgiant į griežtus reikalavimus, taikomus operacijų apimčiai, ir svarbą viešiesiems interesams. Taip pat svarbu numatyti, kad tais atvejais, kai buvo taikyta nukrypti leidžianti išlyga, Bendrijos teritorijoje teikiamas mokėjimo paslaugas būtų galima teikti tik toje valstybėje narėje, kur įsiregistravęs mokėjimo paslaugos teikėjas. (12) Mokėjimo paslaugų teikėjo veiklai būtina, kad jis galėtų veikti esančiose mokėjimo sistemose arba kad galėtų dalyvauti tokiose sistemose. Siekiant užtikrinti vienodo požiūrio principą visoje Bendrijoje skirtingų kategorijų mokėjimo paslaugų teikėjų atžvilgiu, atsižvelgiant į jų riziką mažinančią licenciją, būtina paaiškinti taisykles dėl galimybės teikti mokėjimo paslaugas ir dalyvauti mokėjimo sistemose. Turėtų būti numatyta nuostata dėl mokėjimo įstaigų ir kredito įstaigų nediskriminavimo, kalbant apie mokėjimo sistemas, prie kurių jos turi prieigą. (13) Siekiant užtikrinti mokėjimo paslaugų sąlygų skaidrumą, turėtų būti nustatytas taisyklių sąvadas. (14) Ši direktyva neturi būti taikoma mokėjimo operacijoms grynaisiais pinigais arba popieriniais čekiais, nes dėl savo pobūdžio jos negali būti tvarkomos taip veiksmingai, kaip kiti mokėjimų būdai, ypač elektroniniai mokėjimai. (15) Šioje direktyvoje minimos mokėjimo paslaugų sąlygų skaidrumo taisyklės bei taisyklės dėl teisių ir pareigų, susijusių su mokėjimo paslaugų teikimu ir naudojimu, neturėtų būti taikomos, kai mokėjimo operacijos suma viršija 50 000 eurų, kadangi tokią sumą viršijantys mokėjimai paprastai tvarkomi kitu būdu ir dažnai siunčiami kitais kanalais ir jiems taikomi kitos techninės ir teisinės procedūros, nei tos, kurios turėtų būti išlaikomos. (16) Direktyvoje turėtų būti nurodomi mokėjimo paslaugų teikėjo įsipareigojimai teikti informaciją mokėjimo paslaugų vartotojams, kurie turėtų gauti tokio pat aukšto lygio aiškią informaciją apie mokėjimo paslaugas, kad galėtų rinktis remdamiesi išsamiomis žiniomis ir galėtų rinktis paslaugas visoje ES. Siekiant skaidrumo, šioje direktyvoje išdėstomi reikalavimai, būtini užtikrinant, kad mokėjimo paslaugų vartotojams būtų suteikta reikiama ir pakankama informacija tiek apie mokėjimo paslaugų sutartį, tiek apie mokėjimo operaciją. (17) Gyvybiškai būtina suderinti mokėjimo paslaugų sąlygų skaidrumą, kadangi mokėjimo paslaugų vartotojas turi turėti aiškią informaciją apie mokėjimo paslaugas, kad galėtų pasirinkti tam tikrą paslaugą remdamasis išsamiomis žiniomis. Turėtų būti nustatyti reikalavimai, užtikrinantys, kad būtų suteikiama visa būtina ir pakankama informacija apie mokėjimo paslaugų sutartį, taip pat apie mokėjimo operacijos autorizavimą ir mokėjimo operacijos vykdymą, neperkraunant mokėjimo paslaugos vartotojo smulkmeniška informacija. (18) Reikalinga informacija turėtų atitikti vartotojo poreikius ir turėtų būti perduodama standartiniu būdu. Tačiau informacijos reikalavimai, taikomi vienai mokėjimo operacijai turėtų skirtis nuo pagrindų sutarčiai, pagal kurią numatoma vykdyti daugybę mokėjimo operacijų, taikomų reikalavimų. (19) Siekiant palengvinti vartotojų judumą, mokėjimo paslaugų vartotojams turėtų būti suteikta galimybė be jokių mokesčių nutraukti ilgam laikotarpiui sudarytą arba neterminuotą pagrindų sutartį. Tačiau būtų galima įvesti nuostatą, numatančią, kad šiai teisei, kai ji numatyta sutartyje, būtų taikomas išankstinio įspėjimo laikotarpis, nustatytas sutartyje. (20) Labai maži (mikro) mokėjimai turėtų būti pigi ir lengvai atliekama alternatyva perkant pigias prekes ir paslaugas, ir jie neturėtų būti pernelyg apkraunami daugybe reikalavimų. Todėl turėtų būti supaprastinti atitinkami informacijos reikalavimai ir tokių mokėjimų vykdymo taisyklės. Turėtų būti nustatytos aiškios taisyklės, reglamentuojančios, kaip mokėjimo paslaugų vartotojas autorizuoja operaciją. Tai labai svarbu siekiant garantuoti vartotojų pasitikėjimą ir teisinį tikrumą mokėjimo operacijoje dalyvaujančioms šalims, kadangi be tinkamo autorizavimo šios operacijos būtų negaliojančios, o mokėtojas turėtų teisę nedelsiant gauti kompensaciją. Todėl būtina nustatyti tiek mokėjimo paslaugų teikėjo, tiek mokėjimo paslaugų vartotojo įsipareigojimus, siekiant užtikrinti, kad nekiltų jokių grėsmių mokėjimo tikrinimo priemonių saugumui, ir nustatyti, remiantis taikytina nacionaline teise, ar buvo pažeista sutartis, ir įvertinti tokio pažeidimo pasekmes. (21) Siekiant paskatinti mokėjimo paslaugų vartotojus, kad jie per daug nedelsdami savo paslaugų teikėjui praneštų apie bet kuriuos mokėjimo tikrinimo priemonės vagystės arba praradimo atvejus, ir taip sumažinti neautorizuotų operacijų riziką, vartotojas turėtų būti atsakingas tik už ribotą sumą, kol jis praneša mokėjimo paslaugų teikėjui apie praradimą arba vagystę, išskyrus atvejus, kai mokėjimo paslaugų vartotojas sukčiavo arba veikė labai neapdairiai. Be to, kai vartotojas praneša mokėjimo paslaugų teikėjui, kad jo mokėjimo tikrinimo priemonei galėjo grėsti pavojus, nebegalėtų būti reikalaujama, kad vartotojas padengtų bet kokius vėliau atsiradusius nuostolius, susijusius su neautorizuotu tos priemonės panaudojimu. Jeigu vartotojo mokėjimo tikrinimo priemonė neprarasta arba nepavogta, jis neturėtų patirti jokių su neautorizuotu priemonės naudojimu susijusių finansinių pasekmių. (22) Turėtų būti numatyta nuostata, susijusi su nuostolių paskirstymu neautorizuotų mokėjimo operacijų atveju. Tačiau tos nuostatos neturėtų būti taikomos mokėjimo paslaugų vartotojams, kurie yra įmonės, didesnės negu labai mažos įmonės, kaip apibrėžta 2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB dėl labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių apibrėžimo, paskelbtoje 2003 m. gegužės 20 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje [23], kadangi tokios įmonės paprastai gali įvertinti sukčiavimo riziką ir imtis atitinkamų apsaugos priemonių. (23) Kai vartotojas pareikalauja atšaukti mokėjimo operaciją, jeigu suma nenurodyta, susigrąžinimo teisė neturėtų turėti įtakos mokėtojo įsipareigojimui mokėjimo gavėjo atžvilgiu už užsakytas, sunaudotas arba teisėtai apmokestintas prekes ar paslaugas arba vartotojo teisėms atšaukti mokėjimo pavedimą. (24) Atsižvelgiant į greitį, kuriuo šiuolaikinės visiškai automatizuotos mokėjimo sistemos tvarko mokėjimo operacijas, o tai reiškia, kad po tam tikro momento be didelių rankinio įsikišimo sąnaudų mokėjimo pavedimų negalima atšaukti, reikia nustatyti aiškų galutinį atšaukimo terminą, siekiant veiksmingo tvarkymo ir tuo pat metu užtikrinant visų operacijoje dalyvaujančių šalių teisinį tikrumą. Būtų tinkama nustatyti, kad tas laiko momentas būtų momentas, kai mokėjimo paslaugos teikėjas pripažįsta mokėjimo operaciją, ir numatyti, kad tai turėtų būti tiesiogiai arba netiesiogiai pranešama mokėjimo paslaugos vartotojui. (25) Kad tiesioginis mokėjimų tvarkymas būtų visiškai integruotas ir siekiant teisinio tikrumo dėl bet kokių esminių mokėjimo paslaugų vartotojų įsipareigojimų vykdymo, itin svarbu, kad visa mokėtojo pervesta suma būtų įskaityta (kredituota) į mokėjimo gavėjo sąskaitą. Taigi jokie mokėjimo operacijos vykdyme dalyvaujantys tarpininkai neturėtų turėti galimybės daryti atskaitymų iš pervestos sumos. Tačiau mokėjimo gavėjui turėtų būti galima sudaryti aiškų susitarimą su mokėjimo paslaugos teikėju, pagal kurią pastarasis galėtų atskaityti savo mokesčius. Ši nuostata turėtų būti taikoma tik mokėjimams, atliekamiems tik valstybės narės valiuta ir kuriuos atliekant nevykdoma valiutos keitimo operacijų ir kai abu mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje. (26) Kalbant apie mokesčius, iš patirties žinoma, kad mokesčių pasidalijimas, kai mokesčius moka ir mokėtojas, ir mokėjimo gavėjas, paprastai laikomas veiksmingiausia sistema, nes tokiu būdu palengvinamas tiesioginis mokėjimų tvarkymas. Todėl turėtų būti nustatyta nuostata, kad mokesčius mokėtojui ir mokėjimo gavėjui tiesiogiai taiko atitinkami jų mokėjimo paslaugų teikėjai. Ši nuostata turėtų būti taikoma tik tais atvejais, kai ir mokėtojo, ir mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje ir kai operacijos metu nevykdomas valiutos keitimas. (27) Siekiant Bendrijoje pagerinti mokėjimų veiksmingumą, visiems mokėtojo inicijuotiems mokėjimams, kai nereikia atlikti valiutos perskaičiavimo, turėtų būti nustatytas maksimalus vienos dienos įvykdymo laikotarpis, įskaitant kredito pervedimus ir pinigų perlaidas. Visiems kitiems mokėjimams, pavyzdžiui, mokėjimams, kurie inicijuoti mokėjimo gavėjo arba per jį (įskaitant tiesioginius debetus, mokėjimus kortelėmis), jei nėra aiškaus mokėjimo paslaugų teikėjo ir mokėjimo paslaugų vartotojo susitarimo, numatančio ilgesnį vykdymo laiką, turėtų būti taikomas vienos dienos vykdymo terminas. Tačiau vien tik nacionalinių mokėjimų atvejais, atsižvelgdamos į tai, kad nacionalinės mokėjimo infrastruktūros dažnai yra labai veiksmingos, ir siekdamos užkirsti kelią dabartinio paslaugų kokybės lygio prastėjimui, valstybės narės galėtų išsaugoti taisykles dėl trumpesnio nei vienos dienos mokėjimo įvykdymo termino. (28) Atsižvelgiant į mokėjimo sistemų veiklą Bendrijoje reglamentuojančių taisyklių ir mokėjimo sistemų veiklą trečiosiose šalyse reglamentuojančių taisyklių skirtumus, nuostatos dėl visos sumos operacijų vykdymo ir vykdymo laiko turėtų būti taikomos tik tais atvejais, kai ir mokėtojo, ir mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje. (29) Mokėjimo paslaugų vartotojui svarbu žinoti tikrąsias mokėjimo paslaugų kainas ir mokesčius, kad jis galėtų tinkamai pasirinkti. Taigi turėtų būti užkertamas kelias neskaidrių kainų nustatymo metodų taikymui, nes manoma, kad dėl tokių metodų vartotojams yra itin sudėtinga nustatyti realią mokėjimo paslaugos kainą. Konkrečiau kalbant, neturėtų būti leidžiamas mokėjimo įskaitymas vartotojo nenaudai. (30) Kad būtų užtikrinta sklandi ir veiksminga mokėjimo sistemos veikla, vartotojas turi pasitikėti mokėjimo paslaugų teikėju, vykdančiu mokėjimo operaciją teisingai ir per sutartą laiką. Tačiau pagal nustatytas sąlygas mažai ką galima padaryti, kad būtų užkirstas kelias tokiems teikėjo veiksmams. Pirma, teikėjas gali įvertinti riziką, susijusią su mokėjimo operacija, kurią jis sutiko vykdyti. Antra, būtent teikėjas rūpinasi mokėjimo sistema, tvarko visus reikalus, susijusius su neteisingai nukreiptų arba paskirstytų lėšų atšaukimu, ir daugeliu atvejų priima sprendimą dėl tarpininkų, dalyvausiančių vykdant operaciją. Trečia, didelis įvykdytų mokėjimo operacijų skaičius leidžia paslaugų teikėjams lengviau pasidalyti mokėjimo sistemos klaidų arba veiklos sutrikimų riziką ir įtraukti tą riziką į savo išlaidas. Atsižvelgiant į visa tai, būtina nustatyti griežtą paslaugų teikėjo atsakomybę už paslaugų vartotojo mokėjimo operacijos, kurią pirmasis sutiko vykdyti, vykdymą. Tačiau nuostatos dėl griežtos atsakomybės neturėtų būti netaikomos visa apimtimi, jeigu mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjas įsisteigęs už Bendrijos ribų. (31) Mokėjimo paslaugų teikėjas turėtų turėti teisę nedviprasmiškai nurodyti informaciją, būtiną mokėjimo pavedimui įvykdyti. Tačiau, kita vertus, siekiant išvengti suskaidymo ir nekelti pavojaus integruotos mokėjimo sistemos sukūrimui Bendrijoje, valstybėms narėms neturėtų būti leidžiama reikalauti ypatingo identifikavimo kodo, taikytino mokėjimo operacijose. Griežta mokėjimo paslaugų teikėjo atsakomybė turėtų būti apribota teisingu mokėjimo operacijos vykdymu pagal mokėjimo paslaugų vartotojo mokėjimo pavedimą. (32) Siekiant užtikrinti veiksmingą sukčiavimo prevenciją ir kovoti su sukčiavimu Bendrijoje, reikėtų įtraukti nuostatą, kad mokėjimo paslaugų teikėjai veiksmingai keistųsi duomenimis, kad jiems būtų leidžiama rinkti, tvarkyti ir keistis asmens duomenimis apie asmenis, susijusius su sukčiavimu mokėjimo metu. Visi šie veiksmai turėtų būti vykdomi laikantis 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo[24]. (33) Būtina užtikrinti veiksmingą pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių įstatymų nuostatų įgyvendinimą. Todėl turėtų būti sukurtos tinkamos procedūros, pagal kurias gali būti teikiami skundai šių nuostatų nesilaikančių mokėjimo paslaugų teikėjų atžvilgiu ir užtikrinama, kas prireikus bus taikomos proporcingos ir atgrasančios nuobaudos. (34) Nevaržydamos vartotojų teisės pradėti teismo procesą, valstybės narės turėtų užtikrinti prieinamą mokėjimo paslaugų teikėjų ir mokėjimo paslaugų vartotojų konfliktų, kylančių dėl šioje direktyvoje nustatytų teisių ir pareigų, sprendimo būdą, atsižvelgdamos ir į su juo susijusias išlaidas. (35) Ši direktyva neturėtų apriboti nacionalinių įstatymų nuostatų, susijusių su atsakomybe už ataskaitos netikslią formuluotę arba perdavimą. (36) Būtina iš naujo apsvarstyti šios direktyvos veiksmingumą ir stebėti bendrosios mokėjimo paslaugų rinkos kūrimo pažangą, po dvejų metų nuo šios direktyvos perkėlimo laikotarpio pabaigos Komisija turėtų parengti ataskaitą. (37) Direktyvos 97/5/EB nuostatos buvo visiškai pakeistos, šią direktyvą būtina panaikinti. (38) Būtina nustatyti konkretesnes taisykles dėl apgaulingo mokėjimo kortelių naudojimo – srities, kurią šiuo metu reglamentuoja 1997 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB dėl vartotojų apsaugos, susijusios su nuotolinės prekybos sutartimis[25] ir 2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/65/EB dėl nuotolinės prekybos vartotojams skirtomis finansinėmis paslaugomis, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 90/619/EEB, ir Direktyvas 97/7/EB ir 98/27/EB[26]. Todėl šios direktyvos turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistos. (39) Remiantis Direktyva 2000/12/EB, finansų įstaigoms netaikytinos kredito įstaigoms taikomos taisyklės, todėl finansų įstaigoms turėtų būti taikomi tie patys reikalavimai, kurie taikomi mokėjimo įstaigoms, kad jos Bendrijoje galėtų teikti mokėjimo paslaugas. Dėl to reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti Direktyvą 2000/12/EB. (40) Siekiant teisinio tikrumo, tikslinga numatyti pereinamojo laikotarpio priemones, kuriomis galėtų remtis asmenys, jau pradėję mokėjimo įstaigų veiklą pagal iki šios direktyvos įsigaliojimo galiojusius nacionalinės teisės aktus, kad nustatytą laikotarpį galėtų tęsti tą veiklą atitinkamoje valstybėje narėje. (41) Valstybės narės siūlomo veiksmo tikslo, t. y. sukurti bendrąją mokėjimo paslaugų rinką, negali deramai pasiekti, nes tam reikia suderinti daugybę įvairių valstybių narių teisinėse sistemose šiuo metu egzistuojančių skirtingų taisyklių, ir todėl minėtą tikslą būtų lengviau pasiekti Bendrijos lygiu, Bendrija gali priimti priemones pagal subsidiarumo principą, nustatytą Sutarties 5 straipsnyje. Pagal proporcingumo principą, nustatytą tame straipsnyje, ši direktyva nenumato nieko, kas nėra būtina siekiant šių tikslų. (42) Priemonės, būtinos šiai direktyvai įgyvendinti, turėtų būti priimamos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[27]. PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS Objektas, taikymo sritis ir sąvokų apibrėžimai 1 straipsnisObjektas Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, kuriomis vadovaudamosi valstybės narės išskiria šias keturias mokėjimo paslaugų teikėjų kategorijas: (a) kredito įstaigos, apibrėžtos Direktyvoje 2000/12/EB; (b) elektroninių pinigų įstaigos, apibrėžtos Direktyvoje 2000/46/EB; (c) pašto pinigų persiuntimo sistemų (žiro) įstaigos, apibrėžtos Direktyvos 2000/12/EB 2 straipsnio 3 dalies antrojoje įtraukoje ir turinčios teisę teikti mokėjimo paslaugas pagal nacionalinę arba Bendrijos teisę; (d) kiti fiziniai arba juridiniai asmenys, kuriems pagal šios direktyvos 6 straipsnį buvo suteiktas leidimas teikti ir vykdyti mokėjimo paslaugas Bendrijoje, toliau – mokėjimo įstaigos. Šioje direktyvoje taip pat nustatomos skaidrumo sąlygų taisyklės, atitinkamos vartotojų ir teikėjų teisės bei pareigos, susijusios su mokėjimo paslaugų teikimu kaip nuolatiniu užsiėmimu arba veikla. Centriniai bankai, veikiantys kaip pinigų valdymo institucijos ir kaip valstybės institucijos, teikiančios mokėjimo paslaugas, nelaikomi mokėjimo paslaugų teikėjais. 2 straipsnisTaikymo sritis 1. Ši direktyva taikoma tik A priede išvardytoms veiklos rūšims, kurias sudaro mokėjimo operacijų vykdymas fizinio arba juridinio asmens vardu, toliau – mokėjimo paslaugos, kai bent vienas iš mokėjimo paslaugų teikėjų yra įsisteigęs Bendrijoje. Tačiau mokėjimo paslaugoms, kai operacijos suma viršija 50 000 eurų, netaikomos III ir IV antraštinės dalys. Šioje direktyvoje mokėjimo operacija – tai mokėtojo arba mokėjimo gavėjo inicijuotas veiksmas, kurį sudaro mokėtojo lėšų deponavimas, nurašymas arba pervedimas mokėjimo gavėjui, neatsižvelgiant į jokius pagrindinius mokėjimo paslaugų vartotojų įsipareigojimus. 2. Jei nenumatyta kitaip, ši direktyva taikoma bet kuria valiuta teikiamoms mokėjimo paslaugoms. 3 straipsnisAtvejai, nepatenkantys į taikymo sritį Ši direktyva netaikoma šiais atvejais: (a) operacijoms, kurias sudaro vien tik mokėtojo grynųjų pinigų pervedimas mokėjimo gavėjui; (b) profesionaliems grynųjų pinigų surinkimams ir pervedimams, įskaitant jų transportavimą, grynųjų pinigų nepaverčiant čekiais ar pinigais banke arba elektroniniais pinigais, apibrėžtais Direktyvoje 2000/46/EB; (c) neprofesionaliems grynųjų pinigų rinkimams ir pristatymams, vykdant pelno nesiekiančios arba labdaros organizacijos veiklą; (d) grynųjų pinigų grąžinimams, kai mokėjimo gavėjas juos grąžina mokėtojui po mokėjimo operacijos, kai mokėjimo paslaugų vartotojas aiškiai to prašo prieš pat mokėjimo operacijos vykdymą mokėjimo kortele, visiškai neatsižvelgiant į perkamos prekės arba paslaugų kainą; (e) užsienio valiutos keitimams į vietos valiutą ir atvirkščiai, t. y. grynųjų pinigų operacijoms, kai lėšos nelaikomos mokėjimo sąskaitoje kaip grynųjų pinigų indėlis; (f) mokėjimo operacijoms, vykdomoms pagal bet kurį iš šių mokėjimo paslaugos teikėją įpareigojančių dokumentų siekiant perduoti lėšas mokėjimo gavėjui: (i) popierinius čekius, remiantis 1931 m. kovo 19 d. Ženevos konvencijos nuostatomis, numatančiomis vienodus teisės aktus čekiams; (ii) popierinius čekius, panašius į minimus i papunktyje, kuriems taikomi prie 1931 m. Ženevos konvencijos neprisijungusių valstybių narių įstatymai; (iii) popierinius pateisinamuosius dokumentus; (iv) popierinius kelionių čekius; (v) popierinius skolinius įsipareigojimus; (g) mokėjimo operacijoms, vykdomoms per mokėjimų arba užtikrinimo tarpuskaitos ir atsiskaitymų sistemą arba tarp tarpuskaitos arba atsiskaitymų tarpininkų, pagrindinių sandorio šalių ir (arba) centrinių bankų ir mokėjimo paslaugų teikėjų bei jų priklausomųjų tarpininkų arba antrinių įmonių, išskyrus šios direktyvos 23 straipsnį; (h) kai paslaugas teikia techninių paslaugų teikėjai, užtikrinantys mokėjimo paslaugų teikimą, bet niekada neįgyjantys pervedamų lėšų; veiklai priskiriamas duomenų tvarkymas ir saugojimas, patikėjimo ir privatumo apsaugos paslaugos, duomenų ir subjekto tapatumo nustatymas, IT ir ryšių tinklų suteikimas, mokėjimo paslaugoms vykdyti naudojamų terminalų ir įrangos suteikimas; (i) paslaugoms, kuriomis galima naudotis įsigyjant prekių arba paslaugų tik ribotame prisijungusių paslaugų teikėjų tinkle, kurios teikiamos pagal pateisinamuosius dokumentus ir korteles, jei tokios priemonės yra neišperkamos; (j) kai mokėjimo operacija vykdoma naudojantis mobiliuoju telefonu arba kitu skaitmeniniu ar IT prietaisu, jeigu įvykdomos šios sąlygos: (i) paslaugų teikėjas, valdantis telekomunikacijų arba IT sistemą ar tinklą, intensyviai dalyvauja kuriant teikiamas skaitmenines prekes arba elektroninių komunikacijų paslaugas; (ii) prekės ir paslaugos negali būti teikiamos nesant paslaugų teikėjo; (iii) nėra jokios kitos apmokėjimo galimybės; (k) kai mokėjimo operacijos vykdomos tarp mokėjimo paslaugų teikėjų, taip pat priklausomųjų tarpininkų arba antrinių įmonių, nenukrypstant nuo 23 straipsnio, kuris taikomas bet kuriuo atveju. 4 straipsnisApibrėžimai Šioje direktyvoje taikomi tokie apibrėžimai: (1) buveinės valstybė narė – tai: (i) jeigu mokėjimo įstaiga yra fizinis asmuo, tai yra valstybė narė, kurioje yra mokėjimo paslaugų teikėjo pagrindinė buveinė; (ii) jeigu mokėjimo įstaiga yra juridinis asmuo, tai yra valstybė narė, kurioje yra jo registruota buveinė; (iii) jeigu mokėjimo įstaiga pagal valstybės įstatymus neturi registruotos buveinės, tai yra valstybės narė, kurioje yra jos pagrindinė buveinė; (2) priimančioji valstybė narė – tai valstybė narė, kuri nėra buveinės valstybė narė ir kurioje mokėjimo paslaugų teikėjas turi skyrių arba priklausomąjį tarpininką arba teikia mokėjimo paslaugas; (3) mokėjimo sistema – tai lėšų pervedimo sistema, turinti formalią standartizuotą struktūrą ir bendrąsias mokėjimo operacijų tvarkymo, tarpuskaitos ir (arba) atlikimo taisykles; (4) mokėtojas – tai fizinis arba juridinis asmuo, kuris turi teisę disponuoti lėšomis ir leidžia jas pervesti mokėjimo gavėjui; (5) mokėjimo gavėjas – tai fizinis arba juridinis asmuo, kuris yra numatomas galutinis mokėjimo operacijos lėšų gavėjas ir kuris buvo mokėjimo operacijos subjektas; (6) mokėjimo paslaugos vartotojas – tai fizinis arba juridinis asmuo, kuris naudojasi mokėjimo paslauga kaip mokėtojas, gavėjas arba ir mokėtojas, ir gavėjas; (7) mokėjimo sąskaita – tai mokėjimo paslaugų vartotojo vardu atidaryta sąskaita, kuri naudojama tik mokėjimo operacijoms; (8) lėšos – tai grynieji pinigai, čekiai ar pinigai banke ir elektroniniai pinigai, kaip apibrėžta Direktyvoje 2000/46/EB; (9) lėšų buvimas – tai reiškia, kad mokėjimo paslaugų vartotojas gali panaudoti lėšas, esančias mokėjimo sąskaitoje, nemokėdamas jokių mokesčių; (10) mokėjimo pavedimas – tai bet koks mokėtojo arba mokėjimo gavėjo nurodymas jo mokėjimo paslaugų teikėjui įvykdyti mokėjimo operaciją; (11) įskaitymo data – tai nurodytas laiko momentas, kuriuo naudojasi mokėjimo paslaugų teikėjas apskaičiuodamas palūkanas už lėšas, pervedamas iš mokėjimo sąskaitos arba į ją; (12) bazinis valiutos keitimo kursas – tai valiutos keitimo kursas, taikomas kaip pagrindas bet kokiai valiutos keitimo operacijai apskaičiuoti. Jį pateikia šaltinis, kurį gali patikrinti abi mokėjimo paslaugų sutarties šalys; (13) tapatumo nustatymas – tai procedūra, leidžianti mokėjimo paslaugų teikėjui patikrinti, kad įvykdyti mokėjimo pavedimą nurodęs vartotojas turi teisę tai daryti; (14) bazinė palūkanų norma – palūkanų norma, taikoma kaip pagrindas bet kokioms nustatytinoms palūkanoms apskaičiuoti. Ją turi pateikti šaltinis, kurį gali patikrinti abi mokėjimo paslaugų sutarties šalys; (15) unikalusis identifikavimo kodas – tai informacija, kurią nurodo mokėjimo paslaugų teikėjas ir kurią turi pateikti mokėjimo paslaugų vartotojas, siekiant vienareikšmiškai nustatyti kito mokėjimo operacijoje dalyvaujančio mokėjimo paslaugų vartotojo tapatybę. Jį gali sudaryti IBAN (tarptautinis banko sąskaitos numeris), BIC (banko identifikacinis kodas), banko sąskaitos numeris, mokėjimo kortelės numeris arba vardas; (16) priklausomasis tarpininkas – tai fizinis arba juridinis asmuo, teikiant mokėjimo paslaugas veikiantis mokėjimo įstaigos vardu; (17) mokėjimo tikrinimo priemonė – tai bet kokia personalizuota priemonė (priemonės) ir (arba) serija procedūrų, kurias atlieka mokėjimo paslaugų vartotojas, kad leistų mokėjimo paslaugų teikėjui nustatyti mokėjimo pavedimo tapatumą. Jeigu mokėjimo paslaugų teikėjas tokios priemonės nesuteikia, mokėjimo paslaugų teikėjas ir mokėjimo paslaugų vartotojas gali susitarti taikyti bet kokią kitą priemonę mokėjimo pavedimų tapatumui nustatyti, kuri taip pat gali būti taikoma kitiems tikslams; (18) nuotolinio bendravimo priemonė – tai bet kokia priemonė, kurią galima taikyti norint sudaryti mokėjimo paslaugų sutartį tada, kai mokėjimo paslaugų teikėjo ir mokėjimo paslaugų vartotojo fiziškai nėra kartu vienoje vietoje; (19) ilgalaikio naudojimo laikmena – tai bet kokia priemonė, kuri leidžia asmeniškai mokėjimo paslaugų vartotojui skirtą informaciją saugoti taip, kad ateityje ji būtų prieinama tiek laiko, kiek reikia naudotis ta informacija pagal paskirtį, ir kuri leidžia atkurti saugomą informaciją be pakeitimų; tai yra: sąskaitų spausdintuvų spausdiniai, diskeliai, kompaktinės plokštelės, DVD diskai ir personalinių kompiuterių kietieji diskai, kuriuose saugomi elektroninio pašto laiškai, išskyrus interneto tinklavietes, jeigu tos tinklavietės neatitinka šio punkto pirmame sakinyje nurodytų kriterijų. II ANTRAŠTINĖ DALISMokėjimo paslaugų teikėjai 1 skyrius Mokėjimo įstaigos 1 dalisBendrosios taisyklės 5 STRAIPSNIS PRAšYMAI IšDUOTI LEIDIMą VEIKLAI Kad būtų suteiktas leidimas verstis mokėjimo įstaigos veikla, rašytinis prašymas pateikiamas buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms, kartu pateikiant: (a) veiklos programą, kurioje ypač atsispindėtų numatomos mokėjimo paslaugų rūšys; (b) verslo planą, įskaitant pirmųjų trejų finansinių metų preliminarią biudžeto sąmatą, pagal kuriuos būtų galima daryti prielaidą, kad prašymo teikėjas sugebės taikyti tinkamas bei pakankamas sistemas, išteklius ir procedūras, kad jo veikla bus veiksminga; (c) prašymo teikėjo administracinių ir apskaitos procedūrų aprašymą, pagal kurį būtų galima daryti prielaidą, kad jis taiko patikimas ir pakankamas procedūras bei kontrolės priemones; (d) vidaus kontrolės mechanizmų, kuriuos prašymo teikėjas yra įdiegęs siekdamas įvykdyti įsipareigojimus dėl pinigų plovimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/60/EB[28], aprašymą; (e) prašymo teikėjo taikomų rizikos valdymo procedūrų aprašymą; (f) prašymo teikėjo organizacinės struktūros aprašymą ir, kai taikoma, jo bendradarbiavimo su nacionaline arba tarptautine mokėjimo sistema aprašymą; (g) informaciją asmenų, kurie tiesiogiai arba netiesiogiai turi prašymo teikėjo akcijų paketus, atitinkančius Direktyvos 2000/12/EB 1 straipsnio 10 dalies sampratą, tapatybę ir jų turimų akcijų paketų dydžius; (h) kai prašymo teikėjas yra juridinis asmuo, jam atstovaujančių fizinių asmenų, jo pagrindinių akcininkų ir direktorių pareigas einančių asmenų tapatybes ir įrodymus, kad tų asmenų reputacija yra gera ir kad jie turi tinkamų žinių ir gebėjimų, reikiamų mokėjimo paslaugoms teikti; (i) informaciją apie pagrindinio vadovo tapatybę ir įrodymus, kad asmuo, vadovaujantis prašymo teikėjo veiklai, yra geros reputacijos ir turi pakankamai žinių bei sugebėjimų teikti mokėjimo paslaugas; (j) informacija apie prašymo teikėjo teisinį statusą; (k) adresą, kuriuo galima gauti reikiamus dokumentus. Pateikdamas c papunktyje nurodytą informaciją, prašymo teikėjas pateikia organizacinės tvarkos, kurią jis nustatė, kad galėtų imtis visų pagrįstų žingsnių vartotojų interesams apsaugoti ir mokėjimo paslaugų teikimo tęstinumui ir patikimumui užtikrinti, aprašymą. 6 straipsnisLeidimų suteikimas Leidimai veiklai suteikiami, jei kartu su prašymu leidimui gauti pateikta informacija ir įrodymai atitinka visus 5 straipsnyje išvardytus reikalavimus. Prašymas išduoti leidimą svarstomas neatsižvelgiant į jokius kitus reikalavimus, išskyrus numatytuosius 5 straipsnyje. Leidimas galioja visose valstybėse narėse ir leidžia mokėjimo įstaigai teikti mokėjimo paslaugas visoje Bendrijoje, remiantis arba laisve teikti paslaugas, arba įsisteigimo laisve. 7 straipsnisPranešimas apie sprendimą Per tris mėnesius nuo prašymo gavimo arba, jeigu prašymas buvo neišsamus, per tris mėnesius nuo to laiko, kai buvo gauta sprendimui priimti reikalinga informacija, kompetentingos institucijos praneša prašymo teikėjui apie tai, ar jo prašymas buvo patenkintas ar atmestas. Atsisakius išduoti leidimą, nurodomos atsisakymo priežastys. 8 straipsnisRegistravimas Valstybės narės įsteigia mokėjimo įstaigų registrą. Registras reguliariai atnaujinamas. Jis viešai prieinamas, norint pasikonsultuoti, ir juo galima naudotis internetu. 9 straipsnisLeidimo išlaikymas Jei dėl kokių nors pokyčių pasikeičia pagal 5 straipsnį pateiktos informacijos ir įrodymų tikslumas, mokėjimo įstaiga nedelsdama apie tai praneša savo buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms. 10 straipsnisVeikla 1. Mokėjimo įstaigos turi teisę verstis šią veikla: (a) teikti mokėjimo paslaugas; (b) teikti pagrindines operacijų ir su jomis susijusias papildomas paslaugas, pavyzdžiui, užtikrinti mokėjimo operacijų vykdymą, teikti valiutos keitimo paslaugas, saugojimo veiklos ir duomenų saugojimo bei tvarkymo paslaugas; (c) turėti prieigą prie mokėjimo sistemų ir naudotis jomis siekiant pervesti lėšas, šias lėšas įskaityti ir vykdyti atsiskaitymus, įskaitant bet kokias su sistemomis susijusias priemones ir procedūras. Atsižvelgiant į a punktą, lėšos, kurias mokėjimo įstaigos gauna iš mokėjimo paslaugų vartotojų, siekdamos teikti mokėjimo paslaugas, nėra indėlis arba kitos grąžintinos lėšos, kaip apibrėžta Direktyvos 2000/12/EB 3 straipsnyje, arba elektroniniai pinigai, kaip apibrėžta Direktyvoje 2000/46/EB. 2. Lėšas, gautas iš mokėjimo paslaugų vartotojų ir specialiai priimtas mokėjimo paslaugai atlikti, mokėjimo įstaigos gali panaudoti tik mokėjimo paslaugoms ir negali panaudoti kitai veiklai finansuoti. Mokėjimo įstaiga mokėjimo paslaugų vartotojų lėšas, priimtas mokėjimo operacijai atlikti, apskaito atskirai nuo lėšų, priimtų kitai, nei mokėjimo paslaugos, veiklai atlikti. 3. Leidimą turinčių mokėjimo įstaigų veikla nėra išskirtinė ir neapribojama mokėjimo paslaugomis, ir jai taikomi taikytini nacionaliniai ir Bendrijos teisės aktai. 2 dalisKiti reikalavimai 11 STRAIPSNIS PRIKLAUSOMųJų TARPININKų, IšORėS įMONIų IR ANTRINIų įMONIų PASITELKIMAS 1. Jei mokėjimo įstaiga teikia mokėjimo paslaugas per priklausomąjį tarpininką arba antrinę įmonę, ji praneša tokio priklausomojo tarpininko arba antrinės įmonės pavadinimą ir adresą savo buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms. 2. Kai mokėjimo įstaiga ketina perduoti dalies arba visų savo operacijų vykdymą kitai įmonei, ji apie tai praneša kompetentingai institucijai. 3. Mokėjimo įstaigos užtikrina, kad priklausomieji tarpininkai arba antrinės įmonės jų vardu atitinkamai informuotų mokėjimo paslaugų vartotojus. 12 straipsnisAtsakomybė 1. Valstybės narės užtikrina, kad, kai mokėjimo įstaigos pasitelkia trečiąsias šalis operacinių funkcijų vykdymui, tos mokėjimo įstaigos imtųsi pagrįstų priemonių nereikalingai operacinei rizikai išvengti. 2. Valstybės narės reikalauja, kad mokėjimo įstaigos liktų visiškai atsakingos už bet kuriuos jų vadovų, darbuotojų arba bet kurių priklausomųjų tarpininkų ar antrinių įmonių veiksmus, remiantis šia direktyva. 13 straipsnis Duomenų kaupimas Valstybės narės reikalauja, kad mokėjimo įstaigos kauptų įrašus apie visas paslaugas ir operacijas tinkamos trukmės laikotarpį, bet ne daugiau kaip penkerius metus. 14 straipsnisPagrindinės buveinės vieta Valstybės narės reikalauja, kad mokėjimo įstaiga, turinti juridinio asmens statusą ir kuri pagal jos buveinės valstybės narės nacionalinius įstatymus turi registruotą buveinę, turėtų pagrindinę buveinę toje pačioje valstybėje narėje, kurioje yra jos registruota buveinė. Reikalaujama, kad bet kuri mokėjimo įstaiga, kuriai netaikoma pirmoji pastraipa, turėtų savo pagrindinę buveinę toje valstybėje narėje, kur ji faktiškai vykdo veiklą. 3 DALIS KOMPETENTINGOS INSTITUCIJOS IR PRIEžIūRA 15 STRAIPSNIS KOMPETENTINGų INSTITUCIJų SKYRIMAS 1. Valstybės narės kompetentingomis institucijomis, atsakingomis už šios antraštinės dalies priežiūrą, gali paskirti arba viešosios valdžios institucijas, arba institucijas, kurios pripažįstamos pagal nacionalinius įstatymus arba kurioms viešosios valdžios institucijos aiškiai suteikė įgaliojimus šiam tikslui pagal nacionalinius įstatymus. Tos kompetentingos institucijos yra tokios, kurios gali garantuoti nepriklausomumą nuo ekonomikos veikėjų ir vengia interesų konflikto. Jos negali būti mokėjimo įstaigos, kredito įstaigos, elektroninių pinigų įstaigos arba pašto pinigų persiuntimo sistemų (žiro) įstaigos. Apie tai valstybės narės informuoja Komisiją. 2. Valstybės narės užtikrina, kad pagal šio straipsnio 1 dalį paskirtos kompetentingos institucijos turi visas savo pareigoms atlikti reikiamas galias. 3. Jeigu tam tikroje teritorijoje yra daugiau negu viena kompetentinga institucija klausimams, susijusiems su šia antraštine dalimi, spręsti, valstybė narė užtikrina tų institucijų glaudų bendradarbiavimą ir tinkamą joms pavestų pareigų vykdymą. 16 straipsnisPriežiūra Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingų institucijų vykdomos kontrolės procedūros, skirtos patikrinti, kaip laikomasi šios antraštinės dalies nuostatų, yra atitinkamos, pakankamos ir tinkamai reaguojančios į riziką, kuri kyla mokėjimo įstaigoms. Siekiant patikrinti, kaip laikomasi šios antraštinės dalies nuostatų, kompetentingos įstaigos gali imtis šių priemonių; (a) pareikalauti, kad mokėjimo įstaigos pateiktų visą informaciją, kurios reikia stebint, kaip laikomasi šių nuostatų; (b) vietoje vykdyti mokėjimų įstaigos, subjekto, iš kurio perkamos paslaugos, tos mokėjimų įstaigos priklausomojo tarpininko arba antrinės įmonės patikrinimus; (c) teikti rekomendacijas ir nurodymus; (d) įspėti ir skirti atitinkamas nuobaudas, jei nesilaikoma reikalavimų; (e) sustabdyti arba atimti leidimus tais atvejais, kai nebetenkinamos 5 straipsnyje numatytos leidimų sąlygos. 17 straipsnisProfesinė paslaptis 1. Valstybė narė užtikrina, kad visi asmenys, dirbantys arba dirbę kompetentingose institucijose, ir kompetentingų institucijų vardu veikiantys ekspertai įsipareigoja saugoti profesines paslaptis, nepažeisdami baudžiamosios teisės nuostatų. 2. Siekiant užtikrinti asmenų ir verslo teisių apsaugą, keičiantis informacija pagal 19 straipsnį, laikomasi griežtų profesinių paslapčių saugojimo reikalavimų. 18 straipsnisTeisė kreiptis į teismą Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingų institucijų priimti sprendimai mokėjimo įstaigų atžvilgiu, susiję su pagal šią direktyvą priimtų įstatymų, taisyklių ar administracinių nuostatų laikymusi, gali būti užginčijami teismuose. Pirmoji pastraipa taip pat taikoma ir neveikimo atvejais. 19 straipsnisKeitimasis informacija Skirtingų valstybių narių kompetentingos institucijos bendradarbiauja, ypač keičiasi informacija, siekdamos užtikrinti tinkamą šios direktyvos nuostatų taikymą. Be to, valstybės narės leidžia savo kompetentingoms institucijoms keistis informacija su: (a) priimančiosios valstybės narės kompetentingomis institucijomis, atsakingomis už leidimų išdavimą mokėjimo įstaigoms ir jų priežiūrą; (b) centriniais bankais, Europos centrinių bankų sistema ir Europos centriniu banku, kaip pinigų institucijomis, ir tam tikrais atvejais su kitomis valstybės institucijomis, atsakingomis už mokėjimų ir atsiskaitymų sistemų priežiūrą; (c) kitomis susijusiomis institucijomis, paskirtomis pagal šią direktyvą ir kitus Bendrijos teisės aktus, taikytinus mokėjimo paslaugų teikėjams. 20 straipsnisĮsisteigimo teisės ir laisvės teikti paslaugas įgyvendinimas 1. Bet kuri leidimą gavusi mokėjimo įstaiga, pageidaujanti pirmą kartą vykdyti savo veiklą kitoje valstybėje narėje (o ne savo buveinės valstybėje narėje), pasinaudodama įsisteigimo teise arba laisve teikti paslaugas, apie tai praneša savo buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms. Per vieną mėnesį nuo tokios informacijos gavimo buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos praneša priimančiosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms mokėjimo įstaigos pavadinimą ir adresą bei mokėjimo paslaugų, kurias ji ketina teikti tos priimančiosios valstybės narės teritorijoje, rūšis. 2. Kad galėtų įgyvendinti kontrolės priemones ir imtis reikiamų veiksmų, numatytų 16 straipsnyje, kitos valstybės narės teritorijoje įsisteigusios mokėjimo įstaigos skyriaus, priklausomojo tarpininko arba antrinės įmonės atžvilgiu, buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos bendradarbiauja su priimančiosios valstybės narės kompetentingomis institucijomis. 3. Bendradarbiaudamos, kaip numatyta 1 ir 2 dalyse, buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos praneša priimančiosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms, kada jos pageidauja atlikti patikrinimą vietoje pastarosios teritorijoje. Tačiau, jei taip pageidauja abiejų valstybių narių atitinkamos kompetentingos institucijos, buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos gali pavesti priimančiosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms atlikti tos įstaigos patikrinimą vietoje. 4. Abiejų valstybių narių kompetentingos institucijos suteikia viena kitai visą susijusią informaciją, ypač kai skyrius, priklausomasis tarpininkas arba antrinė įmonė padaro pažeidimą arba yra įtariami padarę pažeidimą. 4 dalisLeidžianti nukrypti nuostata 21 STRAIPSNIS SąLYGOS 1. Nukrypdamos nuo 1 straipsnio pirmosios dalies d punkto, valstybės narės gali, atsižvelgdamos į kiekvieną atvejį atskirai, leisti fizinius arba juridinius asmenis įtraukti į 8 straipsnyje numatytą registrą, netaikant 1 dalyje išdėstytos procedūros, kai yra įvykdytos abi šios sąlygos: (a) visa to konkretaus asmens, įskaitant bet kokius jo priklausomuosius tarpininkus arba antrines įmones, už kurias jis visiškai atsako, bendra neišmokėtų lėšų, skirtų mokėjimo paslaugoms teikti, suma paprastai neviršija 5 milijonų eurų per mėnesį ir niekada jokiu momentu neviršija 6 milijonų eurų, ir (b) laikoma, kad toks registravimas atitinka viešuosius interesus dėl kurios nors iš šių priežasčių: (i) konkretus asmuo vaidina itin svarbų vaidmenį vykdant finansinio tarpininkavimo veiklą, suteikdamas galimybę naudotis mokėjimo paslaugomis neturtingoms socialinėms grupėms, ypač jeigu negalima tikėtis, kad tokias paslaugas teiks kiti paslaugų teikėjai, arba jeigu tai reikalautų daug laiko, arba (ii) jei tai būtina, kad būtų galima veiksmingai įdiegti kovos su pinigų plovimu taisykles arba mechanizmus, kuriais užkertamas kelias terorizmo finansavimui. 2. 1 dalyje minimi asmenys laikomi mokėjimo įstaigomis. Tačiau jiems leidžiama teikti mokėjimo paslaugas Bendrijoje tik jų registracijos valstybėje narėje. Valstybės narės taip pat gali numatyti, kad jie gali verstis tik tam tikra veikla, išvardyta 10 straipsnyje. 3. 1 dalyje minimi asmenys praneša kompetentingoms institucijoms apie bet kuriuos jų padėties, susijusios su šio straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta sąlyga, pokyčius. 22 straipsnisPranešimas ir informavimas Jei valstybė narė pasinaudoja 21 straipsnyje numatyta išlyga, ji apie tai praneša Komisijai ne vėliau kaip iki 85 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytos datos ir nedelsdama praneša apie bet kuriuos vėlesnius pokyčius. Be to, ji praneša Komisijai apie susijusių mokėjimo paslaugų teikėjų skaičių ir kasmet informuoja Komisiją apie visą neišmokėtų lėšų sumą, kaip nurodoma 21 straipsnio a punkte. 2 skyrius Bendrosios nuostatos 23 straipsnis Prieiga prie mokėjimų sistemų ir jų naudojimas 1. Valstybės narės užtikrina, kad prieigos prie mokėjimo sistemų ir jų funkcionavimo taisyklės būtų objektyvios ir proporcingos; jos taip pat nevaržo šios prieigos daugiau, negu tai yra būtina apsisaugoti nuo tam tikros rizikos ir užtikrinti mokėjimo sistemos finansinį saugumą. Pagal mokėjimo sistemas negali būti keliami kurie nors iš šių reikalavimų: (a) draudimas dalyvauti kitose mokėjimo sistemose; (b) taisyklė, kuria numatoma leidimą turinčių mokėjimo paslaugų teikėjų diskriminacija ryšium su dalyvių teisėmis, įsipareigojimais ir teisėmis. (c) bet kurie apribojimai institucinio statuso atžvilgiu. 2. Šio straipsnio 1 dalies nuostata neapriboja reikalavimų, pagal Bendrijos teisę, ypač pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/26/EB[29] taikomų mokėjimo ir vertybinių popierių atsiskaitymų sistemos dalyviams. III ANTRAŠTINĖ DALIS Mokėjimo paslaugų teikimo sąlygų skaidrumas 1 skyriusVieno mokėjimo operacijos 24 straipsnisTaikymo sritis Šis skyrius taikomas vieno mokėjimo operacijoms, kurios neatitinka pagrindų sutarties apibrėžimo pagal 29 straipsnį. 25 straipsnisIšankstinė bendroji informacija 1. Valstybės narės reikalauja, kad mokėjimo paslaugų teikėjas informuotų mokėjimo paslaugų vartotoją, pateikdamas jam rašytinį dokumentą arba kitą ilgalaikio naudojimo laikmeną, prieinamą vartotojui, apie visas sąlygas pagal 26 straipsnį. Mokėjimo paslaugų teikėjas atlieka tai iš anksto, iki mokėjimo paslaugų vartotojui įsipareigojant bet kokia mokėjimo paslaugų sutartimi, numatančia vieno mokėjimo operaciją, arba pasiūlymu. 2. Jei mokėjimo operacija buvo atlikta mokėjimo paslaugų vartotojo prašymu, naudojant nuotolinio ryšio priemones, kurios nesudaro sąlygų mokėjimo paslaugų teikėjui laikytis šio straipsnio 1 dalies nuostatų, mokėjimo paslaugų teikėjas įvykdo savo įsipareigojimą, numatytą 1 dalies pirmojoje pastraipoje, kai tik tai yra pagrįstai įmanoma jau po sutarties sudarymo. 26 straipsnisPranešimas apie sąlygas 1. Valstybės narės užtikrina, kad sąlygose, apie kurias pranešama, būtų pateikta: (a) mokėjimo paslaugų teikėjo ir mokėjimo paslaugų vartotojo pareigų ir įsipareigojimų, susijusių su mokėjimo paslaugos teikimu ir naudojimu, aprašymas, ypač: (i) informacijos reikalavimai arba unikalusis identifikavimo kodas, kurį turi nurodyti mokėjimo paslaugų vartotojas, kad mokėjimo pavedimas būtų tinkamai įvykdytas; (ii) mokėjimo paslaugos, kuri bus teikiama, įvykdymo laikas; (iii) kai taikoma, sąlygos, susijusios su mokėjimo paslaugos teikimu ir naudojimu, ypač įskaitant mokėjimo tikrinimo priemonių saugojimo reikalavimus ir riziką, atsirandančią nesiimant tokių priemonių, bei mokėjimo paslaugų teikėjo informavimo 46 straipsnio b punkte numatytiems tikslams būdą. (iv) atsakomybė už mokėjimo operacijos vykdymą; (v) informacija, teiktina pagal Direktyvą 2005/…/EB; (vi) prieinamų lėšų buvimas; (b) aiški nuoroda į mokėjimo pavedimo, kaip apibrėžta 54 straipsnio 1 dalyje, priėmimo laiką; (c) nurodyti visi mokesčiai, kuriuos mokėjimo paslaugų vartotojas turi mokėti mokėjimo paslaugų teikėjui, ir, kai taikoma, mokėjimo operacijai taikomas keitimo kursas; (d) nuoroda į teisę, taikytiną sutarčiai, ir kompetentingą teismą; (e) nuoroda į žalos atlyginimo ir skundų pateikimo procedūras, kuriomis gali naudotis mokėjimo paslaugų vartotojas pagal IV antraštinės dalies 4 skyrių, ir būdą, kaip jomis pasinaudoti; (f) nuoroda, kur galima rasti ir patikrinti visą kitą informaciją. Kai vykdomos 58 straipsnio 2 dalyje numatytos mokėjimo operacijos, mokėjimo paslaugų teikėjas, laikydamasis c punkto, pateikia bet kokių mokėjimo operacijai numatytų atskaitymų bona fide sąmatą. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos išdėstomos lengvai suprantamais žodžiais, aiškiai ir įskaitomai valstybės narės, kurioje siūloma mokėjimo paslauga, oficialia kalba arba bet kokia kita kalba, dėl kurios susitarė šalys. 27 straipsnisMokėtojui po mokėjimo priėmimo teiktina informacija Priėmęs pavedimą vykdyti mokėjimą, mokėjimo paslaugų teikėjas 25 straipsnio 1 dalyje ir 26 straipsnio 2 dalyje nurodytu būdu pateikia mokėtojui bent tokią informaciją: (a) nuorodą, pagal kurią mokėjimo paslaugų vartotojas gali nustatyti mokėjimo operaciją, ir tam tikrais atvejais su mokėjimo gavėju susijusią informaciją; (b) mokėjimo operacijos sumą ir visų mokėjimo operacijai taikomų komisinių ir kitų mokesčių, kuriuos mokėtojas turėjo sumokėti mokėjimo paslaugų teikėjui, sumą; (c) kai taikoma, mokėjimo operacijai taikytą keitimo kursą, jeigu jį taiko mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas. 28 straipsnisMokėjimo gavėjui po lėšų gavimo teiktina informacija Pervedęs mokėjimo gavėjui jo vardu gautas lėšas, mokėjimo paslaugų teikėjas 25 straipsnio 1 dalyje ir 26 straipsnio 2 dalyje nurodytu būdu pateikia mokėjimo gavėjui bent tokią informaciją: (a) nuorodą į mokėtoją ir informaciją, pateiktą kartu su mokėjimo operacija, pagal kurią mokėjimo gavėjas gali nustatyti mokėjimo operaciją; (b) visą mokėtojo pervestą mokėjimo sumą; (c) bet kokių mokėjimo operacijai taikomų komisinių ir kitų mokesčių, kuriuos mokėjimo gavėjas turi sumokėti mokėjimo paslaugų teikėjui arba bet kokiam tarpininkui už mokėjimo gavimą, sumą; (d) kai taikoma, tikslų mokėjimo operacijai taikytą valiutos keitimo kursą, jeigu jį taikė mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjas. 2 skyriusPagrindų sutartys 29 straipsnisTaikymo sritis Šis skyrius taikomas mokėjimo operacijoms, kurios numatytos mokėjimo paslaugų sutartyje, kuriai būdinga tai, kad ja mokėjimo paslaugų teikėjas įpareigojamas ateityje atlikti vieną po kito einančias mokėjimo operacijas arba individualias mokėjimo operacijas mokėtojo nurodymu, jei įvykdomos sutarties sąlygos. Ta sutartis, toliau – pagrindų sutartis, gali numatyti įsipareigojimus ir sąlygas mokėjimo sąskaitoms atidaryti. 30 straipsnisIšankstinė bendroji informacija 1. Valstybės narės reikalauja, kad iš anksto, iki mokėjimo paslaugų vartotojui įsipareigojant bet kokia pagrindų sutartimi arba pasiūlymu, mokėjimo paslaugų teikėjas turi pranešti mokėjimo paslaugų vartotojui raštu arba kita ilgalaikio naudojimo laikmena, prieinama vartotojui, sąlygas pagal 31 straipsnį. 2. Jei sutartis buvo sudaryta mokėjimo paslaugų vartotojo prašymu, naudojant nuotolinio ryšio priemones, kurios nesudaro sąlygų mokėjimo paslaugų teikėjui laikytis šio straipsnio 1 dalies nuostatų, mokėjimo paslaugų teikėjas įvykdo savo įsipareigojimą, numatytą 1 dalyje, kai tik tai yra pagrįstai įmanoma jau po sutarties sudarymo. 31 straipsnisPranešimas apie sąlygas 1. Valstybės narės užtikrina, kad sąlygose, apie kurias pranešama, būtų pateikta: (a) techniniai reikalavimai mokėjimo paslaugų vartotojo ryšių įrangai, kuria leidžiama naudotis, įskaitant būdą, kuriuo ji gali būti naudojama, ir informacijos perdavimo pagal šią direktyvą priemones, dėl kurių susitarė šalys; (b) mokėjimo paslaugų teikėjo ir mokėjimo paslaugų vartotojo pareigų ir įsipareigojimų, susijusių su mokėjimo paslaugos teikimu ir naudojimu, aprašymas, ypač: (i) informacijos reikalavimai arba unikalusis identifikavimo kodas, kurį turi nurodyti mokėjimo paslaugų vartotojas, kad mokėjimo pavedimas būtų tinkamai įvykdytas; (ii) mokėjimo paslaugų, kurios bus teikiamos, įvykdymo laikas ir nustatytas maksimalus įvykdymo laikas; (iii) nuoroda į mokėjimo paslaugų vartotojo teisę nutraukti pradinę mokėjimo paslaugų sutartį ir visas sutartis, susijusias su ta teise, pagal 34 straipsnį; (iv) kai taikoma, priemonių, kurių imasi mokėjimo paslaugų vartotojas, siekdamas apsaugoti mokėjimo tikrinimo priemonę, rizikos, atsirandančios nesiimant tokių priemonių, aprašymas bei mokėjimo paslaugų teikėjo informavimo 46 straipsnio b punkte nustatytiems tikslams būdas; (v) kai taikoma, aiški nuoroda į tai, kad pagal 43 straipsnio 2 dalį mokėjimo paslaugų teikėjas pasilieka teisę blokuoti mokėjimo tikrinimo priemonę, kai dėl išlaidų pobūdžio kyla įtarimų dėl sukčiavimo, ir, jei reikia, į asmenį, su kuriuo tokiais atvejais turi susisiekti mokėjimo paslaugų teikėjas; (c) didžiausias leistinas ribas, numatytas konkrečioms mokėjimo paslaugoms pagal 43 straipsnio 1 dalį; (d) nuorodą į mokėjimo pavedimo, kaip apibrėžta 54 straipsnio 1 dalyje, priėmimo momentą; (e) nurodyti visi mokesčiai ir palūkanos, kuriuos mokėjimo paslaugų vartotojas moka mokėjimo paslaugų teikėjui; (f) kai taikoma, mokėjimo operacijai taikytas palūkanas ir keitimo kursus, įskaitant, jei taikoma, bazinę palūkanų normą arba keitimo kursą, datą, kada tokia norma ir keitimo kursas buvo nustatyti, ir taikytos palūkanų normos arba keitimo kurso skaičiavimo būdą pagal bazinę palūkanų normą arba bazinį kursą; (g) nurodoma sutarčiai taikoma teisė ir kompetentingas teismas; (h) nuorodą į žalos atlyginimo ir skundų pateikimo procedūras, kuriomis gali naudotis mokėjimo paslaugų vartotojas pagal IV antraštinės dalies 4 skyrių, ir būdą, kaip jomis pasinaudoti; (i) visa informacija apie tai, kaip mokėjimo paslaugų vartotojas gali gauti 32 dalyje nurodytą informaciją. Kai imamas bendras mokestis, pavyzdžiui, prekybos paslaugų mokestis arba apskaitos tvarkymo mokestis, e punkte nurodytoje informacijoje pateikiama skaidri informacija apie skirtingų bendrąjį mokestį sudarančių paslaugų elementų kainas. 2. Sąlygos išdėstomos lengvai suprantamais žodžiais, aiškiai ir įskaitomai valstybės narės oficialia kalba arba bet kokia kita kalba, dėl kurios susitarė šalys. 32 straipsnisPo įsigaliojimo pateiktina informacija Įsigaliojus pagrindų sutarčiai, mokėjimo paslaugų teikėjas lengvai prieinamu būdu pateikia mokėjimo paslaugų vartotojui informaciją apie visas sąlygas, nurodytas 31 straipsnio 1 dalyje. Be to, kai taikytina, mokėjimo paslaugų teikėjas tokiu pat būdu pateikia išsamesnę informaciją apie pareigas ir teises pagal Bendrijos ir nacionalinę teisę, tiesiogiai susijusią su konkrečių mokėjimo operacijų vykdymu, pavyzdžiui, apie pareigą teikti ataskaitas ir deklaracijas ir apie mokesčius. Ši nuostata taikoma tik tol, kol mokėjimo paslaugų teikėjas gavo arba galėjo pagrįstai tikėtis gauti pranešimą apie tokias pareigas ir teises. 33 straipsnisSutarties sąlygų pasikeitimas 1. Apie visus mokėjimo paslaugų vartotojui pagal 31 straipsnio 1 dalį paaiškintų sutarties sąlygų pakeitimus mokėjimo paslaugų teikėjas praneša tokiu pat būdu, kaip nurodyta 30 straipsnio 1 dalyje ir 31 straipsnio 2 dalyje, ne vėliau kaip likus vienam mėnesiui iki siūlomos jų taikymo datos. Mokėjimo paslaugų teikėjas ir vartotojas gali susitarti, kad bus laikoma, jog vartotojas sutinka su sąlygų pakeitimais, jeigu iki jų įsigaliojimo datos jis nepraneša mokėjimo paslaugų teikėjui apie tai, kad nesutinka jų priimti. 2. 1 dalis netaikoma palūkanų normų pakeitimams, kai bazinė palūkanų norma, nustatyta skaičiavimams pagal pagrindų sutartį, svyravo, ir mokėjimo paslaugų teikėjas tinkamai informavo mokėjimo paslaugų vartotoją apie jo sutartyje numatytą teisę keisti palūkanų normas pagal sutartą formulę. Bet kokie palūkanų normų pakeitimai gali būti taikomi nedelsiant, kai mokėjimo paslaugų vartotojui pranešta apie pakeitimus kuo anksčiau tokiu pat būdu, kaip nurodyta 30 straipsnio 1 dalyje ir 31 straipsnio 2 dalyje. 34 straipsnisNutraukimas 1. Už pagrindų sutarties, kuri sudaryta ne trumpesniam kaip 12 mėnesių laikotarpiui arba yra neterminuota, nutraukimą mokėjimo paslaugų vartotojas nemoka jokių mokesčių. Mokesčiai už mokėjimo paslaugas imami reguliariai ir mokami proporcingai tik iki sutarties nutraukimo. Jeigu tokie mokesčiai buvo sumokėti avansu, į juos atitinkamai atsižvelgiama grąžinant proporcingą sumą. 2. Išskyrus atvejus, kai mokėjimo paslaugų teikėjas ir mokėjimo paslaugų vartotojas aiškiai susitarė dėl išankstinio pranešimo dėl pagrindų sutarties nutraukimo laikotarpio, pagrindų sutartys gali būti nutraukiamos nedelsiant. Išankstinio pranešimo laikotarpis negali viršyti vieno mėnesio. 35 straipsnisInformacija prieš vykdant atskirą mokėjimo operaciją Kai mokėjimo operacija vykdoma pagal pagrindų sutartį, mokėjimo paslaugų teikėjas, remdamasis mokėjimo paslaugų vartotojo prašymu dėl tos konkrečios operacijos, pateikia aiškią informaciją apie jos įvykdymo laiką ir komisinius bei mokesčius, mokėtinus mokėjimo paslaugų teikėjui. 58 straipsnio 2 dalyje numatytais atvejais iš anksto pateikiama visų atskaitymų bona fide sąmata. 36 straipsnisInformacija, teiktina mokėtojui po atskiros mokėjimo operacijos įvykdymo 1. Įvykdęs mokėjimo operaciją, mokėjimo paslaugų teikėjas pateikia mokėtojui bent tokią informaciją: (a) nuorodą, pagal kurią mokėjimo paslaugų vartotojas gali nustatyti kiekvieną mokėjimo operaciją, ir tam tikrais atvejais su mokėjimo gavėju susijusią informaciją; (b) visą mokėtojo pervestą mokėjimo sumą; (c) bet kokių mokėjimo operacijai taikytų komisinių ir kitų mokesčių, kuriuos mokėtojas turėjo sumokėti mokėjimo paslaugų teikėjui, sumą. Kai imamas bendras mokestis, pavyzdžiui, prekybos paslaugų mokestis arba apskaitos tvarkymo mokestis, pateikiama skaidri informacija apie skirtingų bendrąjį mokestį sudarančių paslaugų elementų mokesčius; (d) kai taikytina, mokėjimo operacijai taikytą valiutos keitimo kursą, jeigu jį taiko mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas. 2. Pagrindų sutartyje gali būti numatyta sąlyga, kad šio straipsnio 1 dalyje paminėta informacija turi būti teikiama reguliariai, nurodant konkretų pateikimo dažnumą. Bet kokiu atveju tokia informacija teikiama tokiu pat būdu, kaip nustatyta 30 straipsnio 1 dalyje ir 31 straipsnio 2 dalyje. 37 straipsnisMokėjimo gavėjui po lėšų gavimo teiktina informacija 1. Pervedęs mokėjimo gavėjui jo vardu gautas lėšas, mokėjimo paslaugų teikėjas 30 straipsnio 1 dalyje ir 31 straipsnio 2 dalyje nurodytu būdu pateikia mokėjimo gavėjui bent tokią informaciją: (a) nuorodą į mokėtoją; (b) reikiamą informaciją, pateiktą mokėtojo kartu su mokėjimu, pagal kurią mokėjimo gavėjas gali nustatyti mokėjimą; (c) visą mokėtojo pervestą mokėjimo sumą; (d) bet kokių mokėjimo operacijai taikomų komisinių ir kitų mokesčių, kuriuos mokėjimo gavėjas turi sumokėti mokėjimo paslaugų teikėjui už mokėjimo gavimą, sumą: (e) kai taikoma, mokėjimo operacijai taikytą valiutos keitimo kursą, jeigu jį taikė mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjas. Kai imamas bendras mokestis, pavyzdžiui, prekybos paslaugų mokestis arba sąskaitos tvarkymo mokestis, d punkte nurodytiems tikslams teikiamoje informacijoje aiškiai parodomi skirtingų bendrąjį mokestį sudarančių paslaugų elementų mokesčiai ir kainos. 2. Pagrindų sutartyje gali būti numatyta sąlyga, kad šio straipsnio 1 dalyje paminėta informacija turi būti teikiama reguliariai, nurodant konkretų pateikimo dažnumą. Bet kokiu atveju tokia informacija teikiama tokiu pat būdu, kaip nustatyta 30 straipsnio 1 dalyje ir 31 straipsnio 2 dalyje. 38 straipsnisLabai maži (mikro) mokėjimai 1. Nukrypstant nuo 29–33 straipsnių, sudarant sutartį dėl mokėjimų, kai nė vienas atskiras mokėjimas negali viršyti 50 eurų, mokėjimo paslaugų teikėjas 30 straipsnio 1 dalyje ir 32 straipsnio 2 dalyje nustatytu būdu praneša mokėjimo paslaugų vartotojui tik pagrindinę informaciją apie mokėjimo paslaugą, kuri bus suteikta, naudojimosi ja būdą ir visus mokesčius, kurie bus taikomi. 2. Mokėjimo paslaugų teikėjas pateikia visą kitą informaciją, kurios reikalaujama pagal 29–33 straipsnius ir kuri yra taikoma suteiktai mokėjimo paslaugai, mokėjimo paslaugų vartotojui lengvai prieinamu būdu. 3. Įvykdęs labai mažą mokėjimą, mokėjimo paslaugų teikėjas, nukrypdamas nuo 36–37 straipsnių, 30 straipsnio 1 dalyje ir 32 straipsnio 2 dalyje nustatytu būdu pateikia mokėjimo paslaugų vartotojams bent nuorodą, pagal kurią jie gali nustatyti mokėjimo operaciją, operacijos sumą ir taikytus mokesčius. 3 skyriusBendrosios nuostatos 39 straipsnisOperacijos valiuta ir valiutos perskaičiavimas 1. Mokėjimai vykdomi ta valiuta, dėl kurios numanomai arba aiškiai susitarė šalys. 2. Jeigu valiutos perskaičiavimo paslauga siūloma iki mokėjimo operacijos inicijavimo ir jeigu ši paslauga siūloma pardavimo vietoje arba ją siūlo mokėjimo gavėjas, paslaugą mokėtojui siūlanti šalis jam nurodo visus mokesčius ir bazinį valiutos keitimo kursą, taikomą perskaičiuojant operacijos valiutą, kuria buvo vykdoma operacija. Mokėtojas aiškiai sutinka su šiuo pagrindu teikiama paslauga. 40 straipsnisPapildomi mokesčiai 1. Kai, taikant tam tikrą mokėjimo tikrinimo priemonę, mokėjimo gavėjas pareikalauja priemokos arba pasiūlo nuolaidą, mokėjimo gavėjas ir mokėtojas susitaria dėl to iki mokėjimo operacijos pradžios. 2. Kai, taikant tam tikrą mokėjimo tikrinimo priemonę, mokėjimo paslaugos teikėjas arba trečioji šalis pareikalauja priemokos arba pasiūlo nuolaidą, mokėjimo paslaugų vartotojas ir mokėjimo paslaugų teikėjas susitaria dėl to iki mokėjimo operacijos pradžios. IV ANTRAŠTINĖ DALISTeisės ir pareigos , susijusios su mokėjimo paslaugų teikimu ir naudojimu 1 skyriusMokėjimo operacijų autorizavimas 41 straipsnisSutikimas Valstybės narės užtikrina, jog mokėjimo operacija laikoma autorizuota tik tada, kai mokėtojas sutiko dėl atitinkamo mokėjimo pavedimo, pateikto mokėjimo paslaugų teikėjui. Sutikimą sudaro aiškus leidimas mokėjimo paslaugų teikėjui atlikti mokėjimo operaciją arba operacijų eilę. Jei nėra tokio sutikimo, laikoma, kad mokėjimo operacija yra neautorizuota. Mokėtojas gali autorizuoti mokėjimo operaciją iki jos vykdymo arba ją įvykdžius. 42 straipsnisSutikimo perdavimas 1. Mokėtojas gali perduoti savo sutikimą, minimą 41 straipsnyje, naudodamasis mokėjimo tikrinimo priemonėmis. Sutikimas gali būti perduotas tiesiogiai mokėjimo paslaugos teikėjui arba netiesiogiai per mokėjimo gavėją. 2. Dėl sutikimo perdavimo tvarkos mokėjimo paslaugų teikėjas ir mokėtojas susitaria 31 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytu būdu. 43 straipsnisMokėjimo tikrinimo priemonės naudojimas 1. Kai perduodant sutikimą naudojamos specialios mokėjimo tikrinimo priemonės, mokėjimo paslaugų teikėjas ir mokėjimo paslaugų vartotojas gali susitarti dėl mokėjimo paslaugų įprastinių leistinų sumų viršutinių ribų. 2. Jei numatyta pagrindų sutartyje, mokėjimo paslaugų teikėjas gali pasilikti teisę blokuoti mokėjimo tikrinimo priemonės naudojimą, net jeigu neviršijama nustatyta didžiausia leistinų sumų riba, tuo atveju, kai, jo nuomone, išlaidų pobūdis kelia įtarimų dėl sukčiavimo. Tačiau mokėjimo paslaugų teikėjas gali blokuoti mokėjimo tikrinimo priemonę tik tada, jei jis anksčiau dėjo bona fide pastangas, stengdamasis susisiekti su mokėjimo tikrinimo priemonės turėtoju, kad patikrintų, ar buvo sukčiaujama. 44 straipsnisDuomenų kaupimas Mokėjimo paslaugų teikėjas mažiausiai vienerius metus saugo vidaus įrašus, kad būtų galima ištirti mokėjimo operacijas ir ištaisyti klaidas, nepažeidžiant Direktyvos 2005/…/EB ir kitų atitinkamų Bendrijos teisės aktų. 45 straipsnisNeautorizuotos operacijos ir sutikimo atšaukimas 1. Sužinojęs apie bet kokią neautorizuotą operaciją, klaidas arba iš jo sąskaitos vykdytų mokėjimų nesklandumus ir turėdamas informaciją, gautą pagal 36 straipsnį, mokėtojas nedelsdamas praneša apie tai mokėjimo paslaugų teikėjui. 2. Jeigu vykdoma operacijų eilė, autorizavimas gali būti atšauktas, ir bet kuri mokėjimo operacija laikoma neautorizuota, nepažeidžiant 56 straipsnio. 46 straipsnisMokėjimo paslaugų vartotojo įsipareigojimai, susiję su mokėjimo tikrinimo priemonėmis Mokėjimo paslaugų vartotojas įsipareigoja: (a) naudotis mokėjimo tikrinimo priemone pagal tokios priemonės suteikimo ir naudojimo sąlygas; (b) sužinojus apie mokėjimo tikrinimo priemonės praradimą, vagystę arba neteisėtą pasisavinimą ar bet kokį neautorizuotą panaudojimą, nedelsiant pranešti apie tai mokėjimo paslaugų teikėjui (arba pastarojo nurodytam subjektui). a punkte nurodytiems tikslams mokėjimo paslaugų vartotojas imasi visų reikiamų žingsnių, kad užtikrintų savo saugumo požymių saugumą, ypač kai gauna mokėjimo tikrinimo priemonę. 47 straipsnisMokėjimo paslaugų teikėjo įsipareigojimai, susiję sumokėjimo tikrinimo priemonėmis Mokėjimo paslaugų teikėjas įsipareigoja: (a) užtikrinti, kad personalizuoti mokėjimo tikrinimo priemonės saugumo požymiai būtų neprieinami kitoms šalims, išskyrus mokėjimo tikrinimo priemonės turėtoją; (b) nesiųsti neužsakytų mokėjimo tikrinimo priemonių, išskyrus atvejus, kai mokėjimo paslaugos vartotojo jau turima mokėjimo tikrinimo priemonė turi būti keičiama todėl, kad pasibaigė jos galiojimo laikas, arba todėl, kad reikia papildyti ar pakeisti apsaugos požymius; (c) užtikrinti, kad bet kuriuo metu būtų prieinamos pakankamos priemonės, kuriomis naudodamasis mokėjimo paslaugų vartotojas galėtų teikti 46 straipsnio b punkte numatytus pranešimus. c punkto tikslams mokėjimo paslaugų teikėjas suteikia mokėjimo paslaugų vartotojui priemones, kuriomis jis gali įrodyti, kad yra pateikęs tokį pranešimą. 48 straipsnisAbejotinas mokėjimo operacijos autorizavimas 1. Valstybės narės reikalauja, kad kai mokėjimo paslaugų vartotojas neigia autorizavęs mokėjimo operaciją, kuri buvo atlikta, mokėjimo paslaugų teikėjas turi pateikti bent įrodymų, kad buvimo duotas leidimas atlikti mokėjimo operaciją, kad ji buvo teisingai dokumentuota, įtraukta į apskaitą ir nepaveikta techninio sutrikimo arba kokio nors kito trūkumo. 2. Jei, pateikus šio straipsnio 1 dalyje reikalaujamus įrodymus, mokėjimo paslaugų vartotojas ir toliau neigia autorizavęs mokėjimo operaciją, jis pateikia faktinę informaciją arba jos elementus, pagal kuriuos galima daryti prielaidą, kad jis negalėjo duoti leidimo atlikti mokėjimo operaciją ir kad jis nesukčiavo arba neveikė labai neapdairiai, vykdydamas savo įsipareigojimus, prisiimtus pagal 46 straipsnio b punktą. 3. 2 dalyje minimoms prezumpcijoms paneigti nepakanka vien tik naudojimosi mokėjimo tikrinimo priemone, įregistruoto mokėjimo paslaugų teikėjo, kad būtų galima nustatyti, ar mokėjimo operaciją autorizavo mokėjimo paslaugų vartotojas, ar jis sukčiavo ar veikė labai neapdairiai, vykdydamas savo įsipareigojimus pagal 46 straipsnį. 4. 2 ir 3 dalys nepažeidžia teisės aktų nuostatų, susijusių su rašytinių parašų arba saugių elektroninių parašų įrodymo galia, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 1999/93/EB[30]. 49 straipsnisTeikėjo atsakomybė už nuostolius, susijusius su neautorizuotomis mokėjimo operacijomis Valstybės narės užtikrina, kad neautorizuotos mokėjimo operacijos atveju mokėjimo paslaugų teikėjas nedelsdamas atlygina mokėjimo paslaugų vartotojui neautorizuotos mokėjimo operacijos sumą arba, kai taikytina, atkuria mokėjimo sąskaitos, iš kurios ta suma buvo nurašyta, likutį, kad tas likutis būtų toks, jeigu nebūtų įvykusi neautorizuota mokėjimo operacija. Sprendimas dėl tolesnės finansinės kompensacijos gali būti priimamas atsižvelgiant į įstatymus, taikomus mokėjimo paslaugų teikėjo ir mokėjimo paslaugų vartotojo sutarčiai. 50 straipsnisVartotojo atsakomybė už nuostolius, susijusius su neautorizuotomis mokėjimo operacijomis 1. Mokėjimo paslaugų vartotojas atsako už visus nuostolius, neviršijančius 150 eurų sumos, patirtus dėl mokėjimo tikrinimo priemonės praradimo arba vagystės, jeigu tie nuostoliai patirti iki mokėjimo paslaugų vartotojui įvykdant pareigą pranešti apie tokį atvejį mokėjimo paslaugų teikėjui, kaip numatyta 46 straipsnio punkte. Valstybės narės gali sumažinti šią nustatytą didžiausią sumą, jeigu toks sumažinimas netaikomas mokėjimo paslaugų teikėjams, turintiems leidimą veiklai kitose valstybėse narėse. 2. Mokėjimo paslaugų vartotojui tenka visi nuostoliai dėl neautorizuotų operacijų, jeigu jis juos patyrė sukčiaudamas arba, vykdydamas savo įsipareigojimus pagal 46 straipsnį, veikė labai neapdairiai. Tokiais atvejais netaikoma didžiausia nustatyta suma, paminėta 1 dalyje. 3. Mokėtojas neatsako už jokias finansines pasekmes, susijusias su prarastos, pavogtos arba neteisėtai pasisavintos mokėjimo tikrinimo priemonės panaudojimu po to, kai mokėjimo paslaugų teikėjui buvo pranešta apie tos mokėjimo tikrinimo priemonės praradimą arba vagystę, išskyrus sukčiavimo atvejus. 4. Jeigu mokėjimo paslaugų teikėjas nesuteikia tinkamų priemonių, kad būtų galima bet kuriuo metu pranešti apie prarastą, pavogtą arba neteisėtai pasisavintą mokėjimo tikrinimo priemonę, kaip reikalaujama pagal 47 straipsnio c punktą, mokėjimo paslaugų vartotojas neatsako už finansines pasekmes, susijusias su prarastos, pavogtos arba neteisėtai pasisavintos mokėjimų tikrinimo priemonės panaudojimu, išskyrus atvejus, kai mokėjimo paslaugų vartotojas sukčiavo. 51 straipsnisLabai mažos įmonės ir elektroniniai pinigai 1. Šios direktyvos 49 ir 50 straipsniai netaikomi, kai mokėjimo paslaugų vartotojas yra įmonė, didesnė už labai mažą įmonę, kaip apibrėžta Rekomendacijos 2003/361/EB priedo I antraštinės dalies 1 straipsnyje ir 2 straipsnio 1 ir 3 dalyse. 2. Šios direktyvos 48 ir 49 straipsniai, taip pat 50 straipsnio 1 ir 2 dalys netaikomi elektroniniams pinigams, apibrėžtiems Direktyvos 2000/46/EB 1 straipsnio 3 dalies b punkte. 50 straipsnio 3 dalis taikoma elektroniniams pinigams tiek, kiek mokėjimo paslaugų teikėjas turi technines galimybes įšaldyti tolesnius mokėjimus elektroninėje įrangoje laikomais elektroniniais pinigais arba kiek jis gali techniškai užkirsti tam kelią. 52 straipsnisGrąžinimas Valstybės narės užtikrina, kad sąžiningai veikiančiam mokėtojui autorizuotos ir jau įvykdytos mokėjimo operacijos suma gali būti grąžinta, jeigu: (a) autorizuojant mokėjimo operaciją, nebuvo nurodyta tiksli mokėjimo operacijos suma arba vykdant mokėjimo operaciją, nebuvo nustatyta mokėjimo gavėjo tapatybė; (b) įvykdytos operacijos suma nėra tokia, kokią tikėtųsi sumokėti protingas mokėtojas, jeigu jis būtų to mokėtojo vietoje. Tačiau b punkto tikslams mokėtojas negali remtis valiutos keitimo priežastimis, jeigu buvo taikomas bazinis valiutos keitimo kursas, dėl kurio jis susitarė su mokėjimo paslaugų teikėju, kaip numatyta 26 straipsnio 1 dalies c punkte ir 31 straipsnio 1 dalies f punkte. 53 straipsnisPrašymas dėl grąžinimo 1. Valstybės narės užtikrina, kad mokėtojas prašo grąžinimo ne vėliau kaip per keturias savaites nuo tada, kai mokėjimo paslaugų teikėjas pranešė jam apie tą mokėjimo operaciją. Prašyme dėl grąžinimo nurodomi faktiniai elementai, susiję su 52 straipsnyje nustatytomis sąlygomis. 2. Gavęs prašymą dėl grąžinimo, per dešimt darbo dienų mokėjimo paslaugų teikėjas grąžina visą mokėjimo operacijos sumą arba nurodo pateisinančias aplinkybes, dėl kurių jis atsisako ją atlyginti, nurodydamas įstaigą, į kurią mokėtojas gali kreiptis pagal 72–75 straipsnius, jeigu nesutinka su nurodytomis pateisinančiomis aplinkybėmis. Jeigu pateikiamas prašymas dėl grąžinimo, mokėtojas nemoka jokių mokesčių. 3. Kai mokėjimo paslaugų vartotojas yra įmonė, apibrėžta Rekomendacijos 2003/361/EB priedo I antraštinės dalies 1 straipsnyje, mokėjimo paslaugų teikėjas gali sutikti dėl kitų terminų, nei nurodyta šio straipsnio 1 ir 2 dalyse. 2 skyriusMokėjimo operacijos vykdymas 1 dalisMokėjimo pavedimai, mokesčiai ir pervestos sumos 54 STRAIPSNIS MOKėJIMO PAVEDIMO PRIėMIMAS 1. Valstybės narės užtikrina, kad mokėtojo arba mokėjimo gavėjo arba per jį inicijuotas ir mokėtojo autorizuotas mokėjimo pavedimas yra priimtas, kai įvykdytos šios trys sąlygos: (i) mokėjimo paslaugų teikėjas gavo mokėjimo pavedimą; (ii) mokėjimo paslaugų teikėjas nustatė pavedimo tapatumą, įskaitant galimą lėšų buvimo patikrinimą; (iii) mokėjimo paslaugų teikėjas aiškiai arba numanomai prisiėmė įsipareigojimą įvykdyti pavestą mokėjimo operaciją. Mokėjimo pavedimo priėmimo laikas negali būti vėlesnis už momentą, kai mokėjimo paslaugų teikėjas pradeda vykdyti mokėjimo operaciją. 2. Kai mokėjimo operacijos inicijuojamos elektroniniu būdu, mokėjimo paslaugų teikėjas praneša mokėjimo paslaugų vartotojui, kad jis prisiėmė įsipareigojimą įvykdyti pavestą mokėjimo operaciją. Jis tai daro nedelsdamas ir bet kuriuo atveju iki kitos darbo dienos po 1 dalyje nurodyto priėmimo momento pabaigos. 55 straipsnisMokėjimo pavedimų atmetimas 1. Jeigu mokėjimo pavedimas atmetamas, mokėjimo paslaugų vartotojui pranešamos atmetimo priežastys ir, jeigu įmanoma, bet kokių faktinių klaidų, dėl kurių pavedimas buvo atmestas, taisymo tvarka, tokiomis bendravimo priemonėmis, dėl kurių šalys susitarė. Šis pranešimas pateikiamas nedelsiant ir bet kokiu atveju per tris darbo dienas nuo 54 straipsnio 1 dalyje nurodyto priėmimo momento. 2. Jeigu įvykdytos visos mokėjimo paslaugų sutarties sąlygos, nustatytos pagal 31 straipsnį, mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas neatsisako vykdyti mokėjimo pavedimo, inicijuoto per mokėjimo paslaugų teikėją, kuris nėra mokėtojo mokėjimo sąskaitos tvarkytojas, ir jeigu tokį pavedimą autorizavo mokėtojas. 56 straipsnisMokėjimo pavedimo neatšaukiamumas 1. Nepažeisdamos 46 straipsnio, valstybės narės užtikrina, mokėjimo paslaugų vartotojas negali atšaukti mokėjimo pavedimo po to, kai mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas priima vykdyti mokėtojo inicijuotus mokėjimus arba kai mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjas priima vykdyti mokėjimo gavėjo arba per jį inicijuotus mokėjimus. 2. Kad mokėjimo pavedimas būtų įvykdytas tam tikru nurodytu laiku ateityje, mokėjimo paslaugų teikėjas ir mokėjimo paslaugų vartotojas gali susitarti dėl termino, kai mokėjimo pavedimo nebegalima atšaukti, kuris prasideda prieš tris darbo dienas iki mokėjimo pavedimo priėmimo. 57 straipsnisMokesčiai Jeigu operacija vykdoma tik valstybės narės valiuta ir jai įvykdyti nereikia jokių valiutos keitimo sandorių, taip pat jeigu mokėtojo ir mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje, valstybės narės reikalauja, kad bet kokius mokesčius iš mokėtojo ir mokėjimo gavėjo tiesiogiai ima atitinkami jų mokėjimo paslaugų teikėjai ir kad kiekvienas iš jų už bet kokią mokėjimo operaciją sumoka savo mokėtinus mokesčius. Visų kitų mokėjimo operacijų atveju mokėtojas ir mokėjimo gavėjas gali tarpusavyje susitarti pakeisti šiuos reikalavimus. 58 straipsnisPervestos sumos ir gautos sumos 1. Jeigu mokėtojo ir gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje, taip pat jeigu mokėjimo operacija vykdoma tik valstybės narės valiuta, valstybės narės reikalauja, kad mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas užtikrina, jog mokėjimo gavėjas gautų visą mokėjimo operacijos sumą. Tarpininkai iš pervedamos sumos neatskaito jokių mokesčių. Tačiau mokėjimo gavėjas ir mokėjimo paslaugų teikėjas gali sudaryti aiškius susitarimus, pagal kuriuos teikėjas gali atskaityti mokesčius iš pervedamos sumos prieš įrašant ją į mokėjimo gavėjo sąskaitą. 2. Bet kurioje iš šių situacijų valstybės narės reikalauja, kad mokėjimo paslaugų teikėjas bona fide įvertintų visus atskaitymus, kurie gali būti susiję su mokėjimo operacija: (a) kai ir mokėtojo, ir mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje, tačiau visa mokėjimo operacija arba jos dalis yra išreikšta ne valstybės narės valiuta; (b) kai mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas arba mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjas yra įsisteigęs ne Bendrijoje. 2 dalisVykdymo laikas 59 STRAIPSNIS TAIKYMO SRITIS Ši dalis taikoma tik tada, kai ir mokėtojo, ir mokėjimo gavėjo mokėjimo paslaugų teikėjai yra įsisteigę Bendrijoje. Ji netaikoma mokėjimo operacijoms, kurios laikomos labai mažais mokėjimais. 60 straipsnisMokėtojo inicijuotos mokėjimo operacijos 1. Valstybės narės reikalauja, kad mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas užtikrintų, kad po priėmimo momento nurodyta suma būtų įrašoma (kredituojama) į mokėjimo gavėjo mokėjimo sąskaitą ne vėliau kaip pirmos darbo dienos po priėmimo momento pabaigoje. Tačiau iki 2010 m. sausio 1 d. mokėtojas ir mokėjimo paslaugų teikėjas gali susitarti ir dėl termino, ne ilgesnio kaip trys dienos. 2. Kai mokėtojas inicijuoja mokėjimo operaciją, kai reikia atlikti valiutos perskaičiavimą, mokėtojas ir mokėjimo paslaugų teikėjas gali sudaryti aiškius susitarimus, numatančius kitaip. 61 straipsnisMokėjimo gavėjo arba p