–Ikisutartinė informacija: elektroniniu būdu arba popieriuje laiku, aiškiai ir suprantamai gavus pagrindinę informaciją, užtikrinamas būtinas skaidrumas ir vartotojui suteikiama daugiau galių. Šiuo atžvilgiu pasiūlymu siekiama reglamentuoti, kokia, kaip ir kada turi būti teikiama ikisutartinė informacija. Konkrečiai kalbant, taisyklės modernizuojamos, įtraukiant tam tikrus Direktyvoje 2002/65/EB nenurodytus duomenis, pavyzdžiui, finansinių paslaugų teikėjo pateiktą e. pašto adresą. Pasiūlymu taip pat reglamentuojama, kaip turi būti teikiama su elektroniniais ryšiais susijusi informacija. Be to, pasiūlyme nustatomos taisyklės, kada informacija turi būti teikiama, kad vartotojams būtų suteikta pakankamai laiko gautai ikisutartinei informacijai suprasti ir jai įvertinti prieš faktiškai sudarant sutartį.

Be įvairių Komisijos politinių ir teisėkūros veiksmų, per pastaruosius 20 metų nuotolinė prekyba vartotojams skirtomis finansinėmis paslaugomis sparčiai keitėsi. Finansinių paslaugų teikėjai ir vartotojai atsisakė Direktyvoje nurodyto fakso ir atsirado naujų rinkos dalyvių (pvz., finansinių technologijų bendrovių), turinčių naujų verslo modelių ir naujų platinimo kanalų (pvz., internetu parduodamų finansinių paslaugų). Vartotojai yra pasirengę naudotis skaitmeninėmis priemonėmis tokiomis aplinkybėmis ir internetu perka finansinius produktus ir paslaugas, todėl įsitvirtinę rinkos dalyviai turi pritaikyti savo prekybos ir verslo praktiką. COVID-19 pandemija ir su ja susijusios izoliavimo priemonės taip pat apskritai paspartino apsipirkimą internetu. Šiuo atžvilgiu Direktyva taip pat atliko svarbų vaidmenį užtikrinant finansinių paslaugų teikimą ir kartu užtikrinant aukštą vartotojų apsaugos lygį, pavyzdžiui, bankų sektoriuje, visų pirma skaitmeninio prisijungimo tikslais. Pandemijos metu taikytos izoliavimo priemonės reiškė, kad fiziniai vartotojų ir paslaugų teikėjų susitikimai bankuose buvo minimalūs. Todėl galimų klientų skaitmeninis prisijungimas vyko reguliariau. Tokiais atvejais finansų paslaugų teikėjai, siekdami gauti atitinkamų kompetentingų institucijų nuomonę, taikė Direktyvos taisykles, nes sutartis buvo sudaroma nuotoliniu būdu (t. y. finansinės paslaugos teikėjui ir vartotojui fiziškai nedalyvaujant). Atsižvelgdama į vertinimo rezultatus, Komisija į 2020 m. Komisijos darbo programą įtraukė Direktyvą dėl REFIT peržiūros. Šiuo tikslu 2021 m. Komisija, remdamasi minėtu vertinimu, atliko poveikio vertinimą. Poveikio vertinimo rezultatas – toliau pateikiamas pasiūlymas dėl teisėkūros procedūra priimamo akto.

Tinkamiausia galimybė, pagrįsta gautais duomenimis ir atitinkamos vertinimo balais sistemos rezultatais, yra 3a galimybė, t. y. panaikinti Direktyvą 2002/65/EB, modernizuoti ir vėliau į Direktyvą 2011/83/ES įtraukti vis dar aktualius straipsnius (teisė į ikisutartinę informaciją ir teisė atsisakyti sutarties), išplėsti tam tikrų Direktyvos 2011/83/ES taisyklių taikymo sritį, kad jos būtų taikomos nuotoliniu būdu sudaromoms vartotojams skirtų finansinių paslaugų sutartims (pvz., papildomų mokėjimų taisyklės ir vykdymo užtikrinimo bei sankcijų taisyklės), ir nustatyti naujas tikslines nuostatas, kuriomis būtų užtikrintas sąžiningumas internete, kai vartotojai naudojasi finansinėmis paslaugomis. Pasirinkus šią galimybę nustatytos problemos sprendžiamos ir tikslai įgyvendinami veiksmingiausiu, efektyviausiu ir proporcingiausiu būdu. Be to, taip užtikrinamas aukštas nuoseklumo lygis.

Siūlomos iniciatyvos supaprastinimo potencialas daugiausia susijęs su pasirinktu reglamentavimo metodu, t. y. Direktyvos 2002/65/EB panaikinimu ir nedidelio skaičiaus straipsnių įtraukimu į Direktyvą 2011/83/ES. Be to, priemonės, kuriomis supaprastinami informavimo reikalavimai ir jie pritaikomi prie skaitmeninio naudojimo, ir nuostata, kurioje aiškiai nustatomas principas, pagal kurį, jeigu dviem teisės aktais reglamentuojama ta pati faktinė padėtis, teisės aktas, kuriuo reglamentuojamas konkretus dalykas, yra viršesnis už teisės aktą, kuriuo reglamentuojami tik bendrieji klausimai, taip pat padės supaprastinti sąlygas verslo subjektams, kai finansinės paslaugos teikiamos nuotoliniu būdu.

(c)į šio pasiūlymo skyrių įtraukti du straipsniai, kuriais siekiama pagerinti sąžiningumą internete perkant vartotojams skirtas finansines paslaugas: i) kai prekiautojas pateikia tinkamus paaiškinimus, inter alia, naudodamasis internetinėmis priemonėmis, pavyzdžiui, „RoboAdvice“ arba pokalbių langeliais, prekiautojas turi pateikti ir paaiškinti vartotojui pagrindinę informaciją, įskaitant informaciją apie pagrindines siūlomos finansinių paslaugų sutarties savybes. Be to, vartotojo pageidavimu jis gali prašyti žmogaus įsikišimo, t. y. užtikrintos vartotojo galimybės bendrauti su prekiautojui atstovaujančiu asmeniu; ii) papildomos elektroninių sąsajų apsaugos taisykle komercinės veiklos subjektui draudžiama savo elektroninėje sąsajoje įdiegti priemones, kurios galėtų iškraipyti arba pakenkti vartotojų gebėjimui priimti laisvą, savarankišką ir informacija pagrįstą sprendimą ar pasirinkimą. Šios nuostatos tikslas – kiek įmanoma išvengti naudojimosi vartotojų polinkiais ir padidinti skaidrumą.

(b)taisyklės, susijusios su teise atsisakyti nuotoliniu būdu sudaromų finansinių paslaugų sutarčių, iš esmės yra nustatytos Direktyvoje 2002/65/EB. Tačiau, vadovaujantis pasiūlymu dėl Direktyvos dėl vartojimo kredito, įtrauktos taisyklės dėl to, kada informacija turėtų pasiekti vartotoją. Taigi, jeigu laikotarpis nuo ikisutartinės informacijos pateikimo iki faktinio sutarties sudarymo yra trumpesnis nei viena diena, nuotoliniu būdu finansines paslaugas teikiantis prekiautojas privalo po sutarties sudarymo priminti vartotojui apie galimybę pasinaudoti teise atsisakyti sutarties. Kitas šios teisės stiprinimo skaitmeninėje srityje pavyzdys – finansinių paslaugų prekiautojo įpareigojimas numatyti sutarties atsisakymo mygtuką. Tai turėtų palengvinti naudojimąsi teise atsisakyti sutarties tuo atveju, jei vartotojas sudaro finansinių paslaugų sutartį elektroninėmis priemonėmis ir norėtų atsisakyti sutarties per būtiną laikotarpį;

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros,

kadangi:

(1)Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/65/EB nustatytos Sąjungos lygmens taisyklės dėl nuotolinės prekybos vartotojams skirtomis finansinėmis paslaugomis. Be to, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2011/83/ES, be kita ko, nustatytos taisyklės, taikomos prekiautojo ir vartotojo sudaromoms nuotolinės prekybos sutartims dėl prekių pardavimo ir paslaugų teikimo;

(2)Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 169 straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies a punkte numatyta, kad Sąjunga prisideda prie aukšto vartotojų apsaugos lygio užtikrinimo priimdama priemones pagal SESV 114 straipsnį. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 38 straipsnyje nustatyta, kad Sąjungos politika turi užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį;

(3)vidaus rinkoje, siekiant užtikrinti pasirinkimo laisvę, būtina aukšto lygio vartotojų apsauga nuotoliniu būdu sudaromų finansinių paslaugų sutarčių srityje, kad būtų sustiprintas vartotojų pasitikėjimas nuotoline prekyba;

(4)užtikrinti tokį patį aukštą vartotojų apsaugos lygį visoje vidaus rinkoje geriausiai galima visiškai suderinus teisės aktus. Būtinas visiškas suderinimas, siekiant užtikrinti, kad visi Sąjungos vartotojai naudotųsi aukštu ir vienodu jų interesų apsaugos lygiu, ir siekiant sukurti gerai veikiančią vidaus rinką. Todėl valstybėms narėms neturėtų būti leidžiama toliau taikyti arba priimti nacionalinių nuostatų, išskyrus nustatytas šioje direktyvoje, dėl aspektų, kuriems taikoma Direktyva, nebent šioje direktyvoje būtų numatyta kitaip. Kai tokių suderintų nuostatų nėra, valstybės narėms turėtų būti leidžiama toliau taikyti arba priimti nacionalinės teisės aktus;

(5)Direktyva 2002/65/EB buvo peržiūrima įvairiai. Tos peržiūros parodė, kad laipsniškas konkretiems produktams skirtų Sąjungos teisės aktų priėmimas lėmė didelį dalinį sutapimą su Direktyva 2002/65/EB ir kad skaitmeninimas paaštrino kai kuriuos aspektus, kurie toje direktyvoje nėra visapusiškai aptarti;

(6)skaitmeninimas prisidėjo prie rinkos pokyčių, kurie nebuvo numatyti priimant Direktyvą 2002/65/EB. Iš tiesų, nuo to laiko dėl sparčios technologijų raidos finansinių paslaugų rinkoje įvyko didelių pokyčių. Nors Sąjungos lygmeniu priimta daug konkretiems sektoriams skirtų teisės aktų, vartotojams siūlomos finansinės paslaugos labai išsivystė ir yra diversifikuotos. Atsirado naujų produktų, visų pirma interneto aplinkoje, ir jų naudojimas toliau plėtojamas, dažnai greitai ir nenuspėjamai. Šiuo atžvilgiu Direktyvos 2002/65/EB horizontalusis taikymas tebėra aktualus. Direktyvos 2002/65/EB taikymas vartotojams skirtoms finansinėms paslaugoms, nereglamentuojamoms konkretiems sektoriams skirtais Sąjungos teisės aktais, reiškė, kad vartotojų ir prekiautojų naudai taikomas suderintų taisyklių rinkinys. Ši apsauginė sąlyga padeda užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį, kartu užtikrinant vienodas sąlygas prekiautojams;

(7)siekiant atsižvelgti į tai, kad dėl laipsniško konkretiems sektoriams skirtų Sąjungos teisės aktų priėmimo tie teisės aktai didele dalimi sutapo su Direktyva 2002/65/EB ir kad skaitmeninimas paaštrino kai kuriuos aspektus, kurie nėra visapusiškai aptarti Direktyvoje, įskaitant tai, kaip ir kada informacija turėtų būti teikiama vartotojui, būtina peržiūrėti taisykles, taikomas nuotoliniu būdu sudaromoms vartotojo ir prekiautojo sutartims dėl finansinių paslaugų, kartu užtikrinant, kad būtų taikoma apsauginė sąlyga;

(8)Direktyvoje 2011/83/ES, panašiai kaip Direktyvoje 2002/65/EB, numatyta teisė gauti ikisutartinę informaciją ir teisė atsisakyti tam tikrų nuotoliniu būdu sudaromų vartojimo sutarčių. Tačiau šis papildomumas yra ribotas, nes Direktyva 2011/83/ES netaikoma finansinių paslaugų sutartims;

(9)išplečiant Direktyvos 2011/83/ES taikymo sritį, kad ji apimtų nuotoliniu būdu sudaromas finansines paslaugas, turėtų būti užtikrintas būtinas papildomumas. Tačiau dėl ypatingo vartotojams skirtų finansinių paslaugų pobūdžio, visų pirma dėl jų sudėtingumo, ne visos Direktyvos 2011/83/ES nuostatos taikomos nuotoliniu būdu sudaromoms vartotojams skirtų finansinių paslaugų sutartims. Specialus skyrius, kurio taisyklės taikomos tik nuotoliniu būdu sudaromoms vartotojams skirtų finansinių paslaugų sutartims, turėtų užtikrinti būtiną aiškumą ir teisinį tikrumą;

(10)nors ne visos Direktyvos 2011/83/ES nuostatos turėtų būti taikomos nuotoliniu būdu sudaromoms finansinių paslaugų sutartims dėl tų paslaugų specifinio pobūdžio, kai kurios Direktyvos 2011/83/ES nuostatos, pavyzdžiui, atitinkamos apibrėžtys, taisyklės dėl papildomų mokėjimų, vykdymo užtikrinimo ir sankcijų, taip pat turėtų būti taikomos nuotoliniu būdu sudaromoms finansinių paslaugų sutartims. Taikant šias nuostatas užtikrinamas skirtingų nuotoliniu būdu sudaromų sutarčių rūšių papildomumas. Išplėtus Direktyvoje 2011/83/ES nustatytų sankcijų taisyklių taikymą bus užtikrinta, kad prekiautojams, atsakingiems už plačiai paplitusius pažeidimus arba Sąjungos mastu plačiai paplitusius pažeidimus, būtų galima skirti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas baudas;

(11)Direktyvos 2011/83/ES specialiame skyriuje turėtų būti pateiktos vis dar aktualios ir būtinos Direktyvos 2002/65/EB taisyklės, visų pirma susijusios su teise į ikisutartinę informaciją ir teise atsisakyti sutarties, taip pat taisyklės, kuriomis užtikrinamas sąžiningumas internete kai finansinių paslaugų sutartys sudaromos nuotoliniu būdu;

(12)kadangi nuotolinės finansinių paslaugų sutartys dažniausiai sudaromos elektroninėmis priemonėmis, taisyklės dėl sąžiningumo internete užtikrinimo, kai finansinių paslaugų sutartys sudaromos nuotoliniu būdu, turėtų padėti siekti SESV 114 straipsnyje ir ES pagrindinių teisių chartijos 38 straipsnyje nustatytų tikslų. Taisyklė dėl tinkamų paaiškinimų turėtų užtikrinti papildomą skaidrumą ir suteikti vartotojui galimybę prašyti žmogaus įsikišimo, kai jis bendrauja su prekiautoju per elektronines sąsajas, pavyzdžiui, pokalbių langelį ar panašias priemones. Prekiautojui turėtų būti draudžiama savo elektroninėje sąsajoje įdiegti priemones, kurios galėtų iškraipyti arba pakenkti vartotojų gebėjimui priimti laisvą, savarankišką ir informacija pagrįstą sprendimą ar pasirinkimą;

(13)tam tikras finansines paslaugas reglamentuoja konkretūs Sąjungos teisės aktai, kurie ir toliau taikomi toms finansinėms paslaugoms. Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą, reikėtų paaiškinti, kad tais atvejais, kai kitame Sąjungos akte, kuriuo reglamentuojamos konkrečios finansinės paslaugos, yra taisyklių dėl ikisutartinės informacijos arba dėl naudojimosi teise atsisakyti sutarties, toms konkrečioms vartotojams skirtoms finansinėms paslaugoms turėtų būti taikomos tik atitinkamos tų kitų Sąjungos aktų nuostatos, išskyrus atvejus, kai tuose aktuose numatyta kitaip. Pavyzdžiui, kai taikomas Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/138/EB 186 straipsnis, taikomos Direktyvoje 2009/138/EB nustatytos taisyklės dėl atšaukimo laikotarpio, o ne šioje direktyvoje nustatytos taisyklės dėl teisės atsisakyti sutarties ir kai taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/17/ES 14 straipsnio 6 dalis, taisyklės dėl teisės atsisakyti sutarties pagal šią direktyvą neturėtų būti taikomos. Be to, tam tikruose Sąjungos aktuose, kuriais reglamentuojamos konkrečios finansinės paslaugos, nustatytos išsamios ir išplėtotos taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti, kad vartotojai galėtų suprasti esmines siūlomos sutarties savybes. Be to, tam tikruose Sąjungos teisės aktuose, kuriais reglamentuojamos konkrečios finansinės paslaugos, pavyzdžiui, Direktyvoje 2014/17/ES dėl vartojimo kredito sutarčių dėl gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto, jau nustatytos taisyklės dėl tinkamų paaiškinimų, kuriuos prekiautojai turi pateikti vartotojams dėl siūlomos sutarties. Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą, šioje direktyvoje nustatytos taisyklės dėl tinkamų paaiškinimų neturėtų būti taikomos finansinėms paslaugoms, kurioms taikomi konkrečią finansinę paslaugą reglamentuojantys Sąjungos aktai, kuriuose nustatytos taisyklės dėl informacijos, kuri turi būti pateikta vartotojui prieš sudarant sutartį;

(14)vartotojams skirtų finansinių paslaugų sutartys nuotoliniu būdu sudaromos nuotolinio ryšio priemonėmis, priklausančiomis nuotolinės prekybos ar paslaugų teikimo sistemai, kuriai nebūtinas prekiautojo ir vartotojo buvimas vienu metu toje pačioje vietoje. Siekiant atsižvelgti į nuolatinį šių ryšio priemonių plėtojimą, reikėtų apibrėžti principus, kurie galioja net ir toms priemonėms, kurios dar nėra plačiai naudojamos arba dar nėra žinomos;

(15)viena finansinių paslaugų sutartis, apimanti per tam tikrą laiką paeiliui atliekamas arba atskiras to paties pobūdžio operacijas, skirtingose valstybėse narėse gali būti skirtingai teisiškai traktuojama, tačiau svarbu yra tai, kad taisyklės būtų vienodai taikomos visose valstybėse narėse. Dėl to reikėtų nustatyti, kad nuostatos, kuriomis reglamentuojamos nuotoliniu būdu sudaromos finansinių paslaugų sutartys, turėtų būti taikomos pirmajai laikui bėgant atliekamų to paties pobūdžio viena po kitos vykdomų operacijų sekai arba pirmosioms atskiroms tokioms operacijoms, sudarančioms visumą, nežiūrint to, ar ta operacija ar operacijų seka yra vienos sutarties ar kelių viena po kitos einančių sutarčių. Pavyzdžiui, „pradinė paslaugų sutartis“ gali būti laikoma banko sąskaitos atidarymu, o „operacijos“ gali būti laikomos lėšų padėjimu į banko sąskaitą arba jų išėmimu iš jos. Tai, kad pradinė paslaugų sutartis papildoma naujais elementais, yra ne „operacija“, o papildoma sutartis;

(16)siekiant apibrėžti šios direktyvos taikymo sritį, nuotoliniu būdu sudaromoms vartotojams skirtų finansinių paslaugų sutartims taikomos taisyklės neturėtų būti taikomos paslaugoms, kurios teikiamos tik retkarčiais ir kurios nepriklauso komercinei struktūrai, skirtai nuotolinės prekybos sutartims sudaryti;

(17)nuotolinio ryšio priemonių naudojimas neturėtų nepagrįstai riboti klientui suteikiamos informacijos. Siekiant skaidrumo, turėtų būti nustatyti reikalavimai dėl to, kada informacija turėtų būti pateikta vartotojui prieš sudarant nuotolinės prekybos sutartį ir kaip ta informacija turėtų pasiekti vartotoją. Kad vartotojai galėtų priimti sprendimus žinodami visus faktus, jie turėtų gauti informaciją likus ne mažiau kaip vienai dienai iki nuotolinės prekybos sutarties sudarymo. Tik išimtiniais atvejais informacija gali būti pateikta likus mažiau nei dienai iki nuotolinės prekybos sutarties dėl finansinės paslaugos sudarymo. Jei sutartis sudaroma likus mažiau nei vienai dienai, prekiautojas turėtų būti įpareigotas per nustatytą laikotarpį priminti vartotojui apie galimybę atsisakyti nuotolinės prekybos sutarties dėl finansinės paslaugos;

(18)informacijos teikimo reikalavimai turėtų būti modernizuoti ir atnaujinti, kad apimtų, pavyzdžiui, prekiautojo e. pašto adresą ir informaciją apie riziką ir atlygį, susijusius su tam tikromis vartotojams skirtomis finansinėmis paslaugomis. Vartotojai taip pat turėtų būti aiškiai informuojami, kai jiems pateikta kaina yra individualizuota remiantis automatizuotu duomenų tvarkymu;