1. Įvadas

Naujausi per pastaruosius metus ir mėnesius kilę dideli skandalai, pradedant „LuxLeaks“, baigiant Panamos ir „Paradise“ dokumentais, „Dieselgate“ arba „Cambridge Analytica“, atkreipė mūsų dėmesį į tai, kaip viešojo ir privačiojo sektorių organizacijų ar įmonių viduje daromi pažeidimai gali smarkiai pakenkti viešajam interesui. Daugeliu atvejų šie skandalai ir aplinkai, visuomenės sveikatai ir saugumui, taip pat nacionaliniams ar ES viešiesiems finansams padaryta žala išaiškėjo dėl to, kad žmonės, susidūrę su pažeidimais savo darbe, apie juos pranešė. Šie pranešėjai dažnai rizikuoja prarasti savo karjeros galimybes ir pajamų šaltinį, o tam tikrais atvejais sulaukia rimtų ir ilgalaikių finansinių, su reputacija ir sveikata susijusių ir asmeninių pasekmių. Apie pažeidimus pranešančių asmenų apsaugos užtikrinimas yra viena pagrindinių sąlygų, būtinų siekiant užkirsti kelią pažeidimams ir ginti viešąjį interesą.

Pranešėjai taip pat yra vienas esminių tiriamosios žurnalistikos šaltinių. Pranešėjai dažnai kreipiasi į žurnalistus tais atvejais, kai į jų susirūpinimą dėl pažeidimo nekreipiama dėmesio ir vienintelė jiems liekanti galimybė yra veikti viešai. Norint užtikrinti tiriamosios žurnalistikos, kaip demokratinės visuomenės sergėtojos, vaidmenį, reikia ne tik apsaugoti jos šaltinių konfidencialumą, bet ir apsaugoti pranešėjus nuo keršto, jei būtų atskleista jų tapatybė.

Atsižvelgdama į minėtas aplinkybes Komisija nustato politinę sistemą, kad stiprintų pranešėjų apsaugą ES lygmeniu, ir siūlo priimti direktyvą dėl asmenų, pranešančių apie Sąjungos teisės aktų pažeidimus, apsaugos. Šiuo tikslu ji remiasi Europos Žmogaus Teisių Teismo praktika, susijusia su teise į žodžio laisvę, ir 2014 m. Europos Tarybos rekomendacija dėl pranešėjų apsaugos, kurioje įtvirtinti principai, kuriais valstybės gali vadovautis nustatydamos arba peržiūrėdamos taisykles, taikomas pranešėjams, kurie praneša arba atskleidžia informaciją apie viešajam interesui kylančias grėsmes arba žalą. Šie principai apima esminius veiksmingų ir suderintų taisyklių, kuriomis apsaugomi sąžiningi pranešėjai, komponentus, kartu šiose taisyklėse numatytos apsaugos ir teisių gynimo priemonės, kuriomis gali pasinaudoti nuo neteisingų arba melagingų pranešimų nukentėję asmenys.

Kai kuriuos iš šių standartų pastaraisiais metais perėmė nemažai ES valstybių narių. Kai kuriose valstybėse narėse galioja visapusiški teisės aktai. Kitose valstybėse narėse siūloma tik sektorinė apsauga, pvz., kovos su korupcija srityje arba tik viešajame sektoriuje. Kai kuriose valstybėse narėse svarstoma galimybė priimti naujus teisės aktus, kuriais būtų nustatoma arba stiprinama pranešėjų apsauga.

Pranešėjų apsaugos aspektai jau nustatyti konkrečiuose ES dokumentuose, taikomuose tokiose srityse kaip finansinės paslaugos, transporto sauga ir aplinkos apsauga, kuriose buvo būtina skubiai užtikrinti tinkamą Sąjungos teisės aktų įgyvendinimą. Komercinių paslapčių direktyvoje užtikrinama pranešėjų, kurie atskleidžia komercinę paslaptį viešojo intereso labui, apsauga atleidžiant juos nuo atsakomybės.

Apskritai šiuo metu ES prieinama pranešėjų apsauga valstybėse narėse yra fragmentuota, o įvairiose politikos srityse – nevienoda. Iš pranešėjų atskleistų naujausių skandalų, turinčių tarpvalstybinį poveikį, matyti, kaip nepakankama apsauga vienoje šalyje gali padaryti neigiamą poveikį ES politikos veikimui ne tik joje, bet ir išplisti į kitas šalis ir apskritai visą ES.

Remiantis 2017 m. specialiąja „Eurobarometro“ apklausa dėl korupcijos, apytiksliai vienas iš trijų visų europiečių (29 proc.) mano, kad žmonės nepraneša apie korupcijos atvejus, nes apie ją pranešantieji nėra apsaugomi. Per 2017 m. Komisijos surengtas viešas konsultacijas teisinių ir finansinių pasekmių baimė nurodyta kaip dažniausiai minima priežastis, dėl kurios darbuotojai nepraneša apie pažeidimus.

Keršto baimė dažnai yra pagrįsta. 2016 m. atliktoje apklausoje „Global Business Ethics Survey“, kurioje dalyvavo daugiau nei 10 000 privačiojo, viešojo ir ne pelno sektorių darbuotojų iš 13 šalių, parodė, kad 33 proc. darbuotojų yra stebėję netinkamą elgesį; 59 proc. apie jį pranešė, o 36 proc. sulaukė keršto.

Menkas pasitikėjimas pranešimo apie pažeidimus nauda matyti iš specialiosios „Eurobarometro 470“ apklausos išvadų: dvi dažniausiai nurodomos nepranešimo apie korupciją priežastys: i) apskritai sunku ką nors įrodyti (45 proc.) ir ii) tai, kad net jeigu būtų įrodymų, atsakingi asmenys nebūtų nubausti (32 proc.).

Be to, potencialūs pranešėjai, kurie tampa neteisėtos veiklos liudytojais ir jaučiasi saugiai, kad galėtų pranešti apie tokią veiklą, to gali ir nepadaryti, nes nežino, kur ir kaip kreiptis. 49 proc. 2017 m. specialiosios „Eurobarometro“ apklausos dėl korupcijos respondentų nežinotų, kam pranešti apie korupcijos atvejį, jei apie jį sužinotų arba taptų korupcijos liudytojais. Tik 15 proc. visų Komisijos konsultacijose dalyvavusių respondentų žinojo apie galiojančias taisykles, kuriomis reglamentuojama jų šalyje galiojanti pranešėjų apsauga.

Socialiniai ir kultūriniai veiksniai, visų pirma giliai įsišaknijęs neigiamas požiūris į pranešėjus, taip pat lemia mažesnį pranešimų apie pažeidimus lygį. Baimė dėl blogos reputacijos buvo trečia svarbiausia per Komisijos viešas konsultacijas nurodyta priežastis, dėl kurios darbuotojai nepranešė apie pažeidimus.

ES institucijos ir daugelis suinteresuotųjų subjektų ragino ES lygmeniu užtikrinti didesnę pranešėjų apsaugą. 2017 m. sausio ir spalio mėn. Europos Parlamentas paragino Komisiją iki 2017 m. pabaigos pateikti horizontalųjį pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto siekiant ES garantuoti pranešėjų, kurie veikia viešajame ir privačiajame sektoriuose ir nacionalinėse bei ES institucijose, aukšto lygio apsaugą. Taryba savo 2016 m. spalio 11 d. išvadose dėl mokesčių skaidrumo paragino Komisiją išnagrinėti galimybę ateityje imtis veiksmų ES lygmeniu. Pilietinės visuomenės organizacijos ir profesinės sąjungos nuolat ragino priimti ES lygmens teisės aktą, kuriuo būtų užtikrinama viešojo intereso labui veikiančių pranešėjų apsauga.

2. ES lygmens pranešėjų apsaugos pridėtinė vertė

Laikydamasi pirmininko J.-C. Junckerio įsipareigojimo, nurodyto ketinimų rašte, papildančiame jo 2016 m. pranešimą apie Sąjungos padėtį, Komisija įvertino galimybę imtis tolesnių veiksmų siekiant stiprinti pranešėjų apsaugą ES lygmeniu.

ES teisės vykdymo užtikrinimo stiprinimas ir žodžio laisvės apsauga