Sprendžiant ilgalaikio nedarbo problemą būtų prisidedama ir prie tvaraus augimo bei sanglaudos, nes padidėtų užimtumas, be to, galbūt palengvėtų viešųjų finansų sričiai tenkanti našta, nes sumažėtų socialinės paramos išlaidos ir būtų surenkama daugiau mokesčių.

Ilgalaikis nedarbas gali lemti skurdą ir socialinę atskirtį. Be to, dėl ilgalaikio nedarbo skurdas gali grėsti ir namų ūkiuose, kuriuose nei vienas narys neturi darbo, gyvenantiems vaikams, nes yra duomenų, kad bedarbių šeimose augantys vaikai prasčiau mokosi. Užimtumas suteiktų galimybę išbristi iš skurdo tiek paveiktiesiems darbuotojams, tiek jų šeimoms, nes pusei susiradusiųjų darbą skurdas nebegresia.

Net kai užimtumas valstybėse narėse vėl ims augti, daugeliui ilgalaikių bedarbių grės likti užribyje, nes jie yra labiausiai nutolę nuo darbo rinkos. Kuo ilgiau žmonės neturi darbo, tuo sunkiau jiems jį vėl susirasti, nes palaipsniui prarandami įgūdžiai. Dėl to kyla asmeninių sunkumų, mažiau išnaudojamas žmogiškasis kapitalas, eikvojamas ekonominis potencialas, didėja socialinės išlaidos, o tai toliau didina demografinio nuosmukio poveikį. Daugeliui metus ar ilgiau neturinčiųjų darbo kyla grėsmė apskritai nebegrįžti į darbo rinką. Kasmet penktadalis tokių žmonių nustoja ieškoti darbo ir tampa neveiklūs.

Per 2008–2009 m. finansų ir ekonomikos krizę dauguma ES valstybių narių patyrė didelį ekonomikos nuosmukį, dėl kurio padėtis jų darbo rinkose gerokai pablogėjo. Nedarbas ES lygmeniu pasiekė aukščiausią kada nors buvusį lygį. Šiuo metu padėtis gerėja.

Į iniciatyvą įtrauktos tam tikros problemos, kylančios dėl to, kad trūksta ilgalaikiams bedarbiams skirtos paramos ieškant darbo, todėl kurios kai kuriose valstybėse narėse mažėja besiregistruojančiųjų valstybinėse užimtumo tarnybose (maža gyventojų aprėptis), itin sudėtinga tinkamai atsižvelgti į visus nedarbą lemiančius veiksnius (būtina užtikrinti, kad parama atitiktų darbdavių poreikius ir būtų pritaikyta konkrečiam žmogui) ir nėra paslaugų tęstinumo nustojus mokėti bedarbio pašalpą.

Spręsti ilgalaikio nedarbo problemą labai padeda ir ESF. Remiantis dabartiniu 2014–2020 m. programavimu, bent 10 proc. asmenų, gaunančių ESF paramą, yra ilgalaikiai bedarbiai. ESF išmokos sudaro sąlygas ir padidinti paramos integracijai finansavimą, ir padaryti šią paramą veiksmingesnę. Be to, ESF finansuojamas priemones dar gali papildyti Europos regioninės plėtros fondas. Kaip pavyzdžius galima paminėti paramą darbo vietų kūrimui, profesinio mokymo įstaigų ir valstybinių užimtumo tarnybų modernizavimą.

Nuo 2015 m. vasario 19 d. iki gegužės 15 d. valstybių narių ir ES lygmeniu vyko viešos konsultacijos dėl paslaugų teikimo ilgalaikiams bedarbiams. Gautos 159 pastabos. Dauguma apklaustųjų sutiko su konsultacijose iškeltais probleminiais klausimais ir pabrėžė, kad labai svarbu integruoti paslaugų teikimą ir ilgalaikiams bedarbiams teikti individualiems poreikiams pritaikytas paslaugas. Per du trečdalius apklaustųjų pritarė su parama ilgalaikiams bedarbiams susijusiems pokyčiams, t. y., sumanymui teikti individualiems poreikiams pritaikytos aktyvios paramos pasiūlymą, vieno langelio principo įgyvendinimui, abipusės atsakomybės nustatymui ir dalyvavimo taikant aktyvios paramos priemones skatinimui. Didžioji dauguma apklaustųjų pritarė tolesniems ES veiksmams, kuriais siekiama spręsti ilgalaikio nedarbo problemą taikant veiksmingos aktyvios darbo rinkos programos ir gairių bendruosius principus.

Bedarbio pašalpa daugelyje šalių mokama iki vienų metų. Netekę teisės į bedarbio pašalpą, ilgalaikiai bedarbiai gali gauti minimalias neįmokines išmokas arba kitokias šalpos išmokas, už kurias įvairiose valstybėse narėse atsako skirtingos įstaigos (dažniausiai – socialinės paramos agentūros arba valstybinės užimtumo tarnybos). Kartu gali būti teikiamos įvairios kitos socialinės paslaugos – per savivaldybes, socialines tarnybas ir NVO. Taigi ilgalaikiams bedarbiams paramą teikiančios įstaigos gali kisti.

Be to, ši rekomendacija padės geriau surinkti ES lygmens duomenis, nes joje numatyta nuodugni valstybių narių veiksmų stebėsena. Į rekomendaciją įtraukta atskira nuostata dėl vertinimo, kad po pradinio įgyvendinimo etapo būtų atliekamas visapusis veiksmų, kurių imamasi pagal šią rekomendaciją, poveikio vertinimas.

Poveikio vertinimo nereikalaujantis analitinis požiūris pasirinktas dėl kelių priežasčių. Rekomendacijoje pateikiamos bendrosios gairės dėl ilgalaikiams bedarbiams į darbo rinką grąžinti skirtos individualiems poreikiams pritaikytos paramos sistemos, kuri leistų valstybėms narėms įgyvendinti įvairius jų nacionalinę patirtį atitinkančius pasirenkamus ir lanksčius elementus, kūrimo. Rekomendacijos poveikis priklausys ne tik nuo to, kaip valstybės narės nuspręs įgyvendinti priemones, bet ir nuo daugelio konkrečiai šaliai būdingų ypatybių, pavyzdžiui, makroekonominės padėties, ekonomikos struktūros ir darbo rinkos veikimo, todėl sunku iš visų veiksnių išskirti konkretų būtent šio pasiūlymo poveikį. Atliekant išsamesnį siūlomos rekomendacijos vertinimą taip pat reikėtų atsižvelgti į tam tikras galimas susijusias politikos nuostatas, kurios gali būti priimtos nacionaliniu lygmeniu, taip pat konkrečiai šaliai būdingas institucines ypatybes. Išsamus kiekybinis vertinimas būtų neproporcingas, nes sudėtinga greitai surinkti reikiamą informaciją.

Iniciatyvoje įtvirtinta pagrindinių teisių apsauga. Paprastinant ilgalaikių bedarbių galimybes pasinaudoti paramos paslaugomis ir teikiant prie individualių jų poreikių pritaikytas paslaugas, užtikrinama ir dar labiau sustiprinama teisė naudotis nemokamomis užimtumo tarnybų paslaugomis, kaip nustatyta ES pagrindinių teisių chartijos 29 straipsnyje. Be to, užtikrinant geresnę ilgalaikių bedarbių apsaugą yra deramai laikomasi ES pagrindinių teisių chartijos 34 straipsnyje įtvirtintų principų, nes taip dar labiau įtvirtinama teisė gauti socialinės apsaugos išmokas ir naudotis socialinių tarnybų apsauga ilgalaikiam bedarbiui praradus darbą, kovojama su skurdu ir socialine atskirtimi ir pagaliau sustiprinamas žmogaus orumas.

Ilgalaikiai bedarbiai ne visada gali pasinaudoti tokiomis individualiems poreikiams pritaikytomis paslaugomis kaip vertinimas ir profilio sudarymas. Ilgalaikių bedarbių pogrupiams skirtos programomis pagrįstos intervencijos nepatenkina visų individualių specifinių poreikių. Be to, tik nedidelė dalis jiems skirtų aktyvių priemonių išlaidų tenka mokymams arba pradedančiosioms įmonėms remti. Žemos kvalifikacijos bedarbiai keturiskart rečiau dalyvauja mokymosi visą gyvenimą programose, o galimybė įgyti pagrindinių įgūdžių yra retai įtraukiama į paramos programą.

Nors įgyvendinant rekomendaciją prireiks pradinių administracinių sąnaudų, reikalingų paslaugų koordinavimui užtikrinti ir individualiems poreikiams pritaikytai paramai parengti, tikimasi, kad vidutinės trukmės laikotarpiu bendras poveikis biudžetui bus nedidelis arba netgi teigiamas, jei dėl to daugiau žmonių ras darbą, ypač jei kartu bus vykdomos kitos susijusios darbo rinkos reformos.

kadangi:

(1)po 2008–2009 m. finansų ir ekonomikos krizės nedarbo lygis ES lygmeniu pasiekė aukščiausią kada nors buvusį lygį. Nors šiuo metu padėtis gerėja, ilgalaikio nedarbo lygis tebėra labai aukštas. Ilgalaikio nedarbo poveikis valstybėms narėms nevienodas, visų pirma dėl to, kad jas skirtingai paveikė krizė, be to, skiriasi šalių makroekonominė padėtis, taip pat ekonomikos struktūra ir darbo rinkos veikimas;

(2)po kelių metų, kai augimo ir darbo vietų kūrimo tempas buvo sulėtėjęs, su ilgalaikiu nedarbu, kuris apibrėžiamas kaip ilgiau negu 12 mėnesių trunkantis nedarbas, 2014 m. susidūrė daugiau kaip 12 mln. darbuotojų, arba 5 proc. aktyvių ES gyventojų, iš kurių 62 proc. darbo neturėjo bent dvejus metus iš eilės;

(3)dėl ilgalaikio nedarbo kenčia su juo susiduriantys žmonės, ES ekonomikos auga lėčiau, negu galėtų, didėja socialinės atskirties, skurdo ir nelygybės rizika, o socialinės tarnybos ir viešųjų finansų sritis patiria daugiau išlaidų. Dėl ilgalaikio nedarbo prarandamos pajamos ir įgūdžiai, didėja sveikatos problemų rizika, labiau skursta namų ūkiai;

(4)didžiausia grėsmė atsidurti ilgalaikių bedarbių gretose kyla menkus įgūdžius ar žemą kvalifikaciją turintiems asmenims, trečiųjų šalių piliečiams, neįgaliesiems ir nepalankiomis sąlygomis gyvenančioms mažumoms, pavyzdžiui, romams. Svarbu ir ankstesnė profesija, nes kai kuriose šalyse sektoriams būdingi ir cikliški aspektai yra itin svarbūs veiksniai, dėl kurių ilgalaikis nedarbas išlieka nuolatine problema;

(5)kasmet beveik penktadalis ilgalaikių bedarbių nusivilia nesėkmingomis darbo paieškomis ir tampa neaktyvūs. Kadangi integracijos į darbo rinką kliūtys yra įvairios ir dažnai daugialypės, siekiant šios integracijos, reikia vadovautis individualiais konkretaus asmens poreikiais pagrįstu požiūriu;

(6)ilgalaikiai bedarbiai sudaro pusę visų ES bedarbių, tačiau tik mažiau negu penktadalis iš jų naudojasi aktyviomis darbo rinkos priemonėmis. Atitinkamai bedarbio pašalpą gauna nedidelė ilgalaikių bedarbių dalis (vidutiniškai 24 proc.);

(7)kad kuo daugiau žmonių įgytų tinkamų ir reikalingų gebėjimų ir būtų sprendžiama trūkstamų įgūdžių problema, būtina daugiau ir veiksmingiau investuoti į žmogiškąjį kapitalą, taip sukuriant tvirtą pagrindą sklandžiam perėjimui iš švietimo sistemos į darbo rinką ir užtikrinant tolesnį užimtumą. Pagerinus švietimo ir mokymo sistemų veikimą ir geriau jas pritaikius, bus lengviau pažaboti naujų bedarbių antplūdį. Todėl modernizuoti švietimo ir mokymo sistemas reikia nenukrypstant nuo Europos semestro, Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginės programos („ET 2020“), Europos Parlamento ir Tarybos rekomendacijos dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų ir Komisijos rekomendacijos dėl iš darbo rinkos išstumtų asmenų aktyvios įtraukties;

(8)siekiant parengti koordinuotą užimtumo strategiją, valstybių narių užimtumo politikos gairėse raginama ilgalaikio ir struktūrinio nedarbo lygį gerokai sumažinti pasitelkiant išsamias ir viena kitą papildančias bei sutvirtinančias strategijas, apimančias individualiems poreikiams pritaikytą aktyvią paramą, kuria siekiama bedarbius grąžinti į darbo rinką;

(9)šiose gairėse valstybės narės raginamos didinti galimybes įsidarbinti investuojant į žmogiškąjį kapitalą per tinkamas švietimo ir mokymo sistemas, kad jų dėka veiksmingai ir produktyviai gerėtų darbo jėgos įgūdžių lygis. Be to, gairėse valstybės narės konkrečiai raginamos aktyviau diegti mokymo darbo vietoje sistemas, pavyzdžiui, dualinio mokymo, ir modernizuoti profesinį rengimą. Kalbant bendriau, gairėse valstybių narių prašoma atsižvelgti į darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros principus ir stiprinti aktyvias darbo rinkos priemones, didinant jų veiksmingumą, tikslingumą, poveikį, aprėptį ir sąveiką su pajamų parama ir socialinėmis paslaugomis;

(10)šioje rekomendacijoje siūlomi veiksmai turi būti visiškai suderinami su konkrečiai šaliai skirtomis rekomendacijomis, parengtomis įgyvendinant Europos semestrą; jie turi būti įgyvendinami užtikrinant visišką atitiktį Stabilumo ir augimo pakte nustatytoms taisyklėms;