Komisijos komunikatas Tarybai ir Europos Parlamentui - Viešieji finansai Ekonominėje ir pinigų sąjungoje (EPS) 2005 m. {SEK(2005) 723} /* KOM/2005/0231 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 1.6.2005 KOM(2005) 231 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI Viešieji finansai Ekonominėje ir pinigų sąjungoje (EPS) 2005 m. {SEK(2005) 723} KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI V iešieji finansai Ekonominėje ir pinigų sąjungoje (EPS) 2005 m. Šiame komunikate išryškinami pagrindiniai Komisijos tarnybų parengtos Viešųjų finansų Ekonominėje ir pinigų sąjungoje (EPS) 2005 m. ataskaitos politikos aspektai.[1] Nuo 2000 m. ataskaita skelbiama kasmet. Joje pateikiama ES biudžetų naujausių pokyčių apžvalga, ES fiskalinės priežiūros kitimas ir bendriems ES politikos svarstymams aktualių fiskalinės politikos klausimų analizės. Kai kuriose šalyse išlieka didelis biudžeto disbalansas... Po trejus metus iš eilės blogėjusios padėties, kuri iš esmės atspindėjo ekonomikos vystymosi sulėtėjimą, 2004 m. euro zonos valdžios sektoriaus deficitas žymiai sumažėjo (nuo 2,8 % BVP 2003 m. iki 2,7 % 2004 m.). ES-25 suvestiniai deficito rodikliai taip pat sumažėjo (nuo 2,9 % iki 2,6 % BVP) daugiausia dėl žymiai sumažėjusio deficito kai kuriose neseniai įstojusiose valstybėse narėse. Remiantis 2005 m. pavasario Komisijos prognozėmis, euro zonos ir ES deficitai 2005 m. ir 2006 m. išliks beveik nepakitę, jeigu politika nesikeis. Tačiau prognozuojama, kad 2006 m. išaugs tiek euro zonos, tiek ES suvestinis skolos santykinis dydis, atitinkamai iki 71,9 % ir 64,2 % BVP. Suvestiniai deficito rodikliai neatspindi didelių skirtumų tarp šalių. 2004 m. šešių ES šalių, įskaitant trijų euro zonos šalių, biudžetai buvo subalansuoti arba pertekliniai. Tačiau keturiose euro zonos valstybėse narėse (Graikijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje) ir septyniose euro zonai nepriklausančiose šalyse (Čekijoje, Kipre, Vengrijoje, Maltoje, Lenkijoje, Slovakijoje ir JK) deficitas viršijo 3 % BVP pamatinę vertę. Nors numatoma, kad deficitas keliose šalyse, kurioms šiuo metu taikoma perviršinio deficito procedūra (Vokietijoje, Prancūzijoje, Kipre, Maltoje), sumažės 2005 m. arba 2006 m., atsižvelgiant į dabartinę šalių politiką, didesnis negu 3 % BVP deficitas išliks Italijoje ir Portugalijoje. ... ir būtina imtis tolesnių priemonių pagal perviršinio deficito procedūrą Nuo 2004 m. vasaros perviršinio deficito procedūra (PDP) taikyta dešimčiai ES šalių. 2004 m. gruodžio mėn., po 2004 m. liepos mėn. Teisingumo Teismo sprendimo, Komisija ir Taryba paaiškino savo poziciją dėl PDP taikymo Vokietijai ir Prancūzijai. Kadangi abi šalys ėmėsi priemonių, kurios, tikėtina, galėtų padėti pataisyti perviršinį biudžeto deficitą 2005 m., buvo nuspręsta pagal PDP šiuo metu nesiimti jokių tolesnių priemonių. Dėl PDP Nyderlandų atveju 2004 m. spalio mėn. Taryba priėjo prie išvados, kad Nyderlandų vyriausybė ėmėsi veiksmingų priemonių. Po 2005 m. kovo mėn. fiskalinių pranešimų, nurodančių, kad Nyderlanduose deficitas 2004 m. sumažėjo iki 2,5 % BVP, Komisija 2005 m. kovo 18 d. pasiūlė panaikinti sprendimą dėl perviršinio deficito. Dėl Čekijos, Kipro, Vengrijos, Maltos, Lenkijos ir Slovakijos, šalims įstojus į ES, Taryba nusprendė, kad kiekvienoje jų perviršinis deficitas buvo, o vėliau nusprendė priimti rekomendacijas pagal Sutarties 104 straipsnio 7 dalį. Kita rekomendacija pagal tą patį Sutarties straipsnį 2005 m. vasario mėn. buvo skirta Vengrijai, kuri, priešingai nei kitos penkios naujosios valstybės narės, veiksmingomis priemonėmis į pirmąją rekomendaciją nereagavo. 2005 m. vasario mėn. Taryba pirmą kartą nutarė įspėti pagal 104 straipsnio 9 dalį – žengti paskutinį žingsnį prieš imdamasi sankcijų. Šis įspėjimas buvo skirtas Graikijai, ir jame buvo nurodytas galutinis terminas perviršinio deficito padėčiai ištaisyti, kuris buvo atidėtas vieneriems metams, t. y. iki 2006 m. dėl esminių deficito perskaičiavimų. Rengiant 2004 m. rugsėjo mėn. ir 2005 m. kovo mėn. fiskalinius pranešimus Graikijos fiskaliniai duomenys buvo perskaičiuoti precedento neturinčiu mastu: deficito santykiniai dydžiai nuo 1997 m. buvo padidinti, taigi 2003 m. ir 2004 m. deficitas itin išaugo atitinkamai iki 5,2 % ir 6,1 % BVP. Nepaprastai dideli pakeitimai Graikijos valdžios sektoriaus sąskaitose įvyko tuo metu, kai vis didesnį dėmesį imta skirti biudžeto statistikos valdymo gerinimui. Taryba paragino Komisiją pagerinti pateikiamų fiskalinių duomenų kokybės stebėseną ir teikti pasiūlymus, skirtus ES statistikos valdymui stiprinti. 2004 m. gruodžio mėn. Komunikate „Europos valdymo strategijos finansinės statistikos srityje link“ Komisija išdėstė tris šiam tikslui skirtus veiksmus: i) sukurti teisinę bazę, ii) vystyti Komisijos vykdymo gebėjimus ir iii) apibrėžti statistikos institutų nepriklausomumui taikomus Europos standartus. Komisija taip pat ėmėsi iniciatyvos šiuos veiksmus įgyvendinti. 2005 m. kovo 2 d., siekdama pagerinti PDP naudojamų statistinių duomenų kokybę, ji priėmė pasiūlymą iš dalies pakeisti Tarybos reglamentą 3605/93, kuris reglamentuoja fiskalinių duomenų pateikimą. Be to, 2005 m. gegužės 25 d. Komisija priėmė Komunikatą, kuriame pateikė rekomendaciją valstybėms narėms dėl bendrų statistikos institutams skirtų ES standartų, įskaitant principus dėl, inter alia , profesinio nepriklausomumo, konfidencialumo, duomenų patikimumo ir savalaikiškumo bei statistikos institutų išteklių adekvatumo. Fiskalinė sistema gera, bet ją reikia tobulinti: 2005 m. Stabilumo ir augimo pakto reforma Tobulinant ES fiskalinę sistemą per pastarąjį dešimtmetį buvo daug pasiekta: buvo pažabotas dešimto dešimtmečio pradžioje susidaręs itin didelis biudžeto deficitas, o kelios valstybės narės pasiekė patenkinamo biudžeto pertekliaus. Tačiau laikui bėgant atsirado poreikis persvarstyti kai kuriuos elementus, kad būtų sustiprintas jos efektyvumas. Paskelbdama Komunikatą „Ekonominio valdymo stiprinimas ir Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo paaiškinimas“, Komisija pradėjo peržiūros procesą, vedantį link 2005 m. Stabilumo ir augimo pakto reformos.[2] Po Komisijos Komunikato Eurogrupė, ECOFIN Taryba ir Komisija kelis kartus surengė svarstymus bendram sutarimui pasiekti – svarstymams buvo naudinga Komisijos ir valstybių narių pateikta techninė informacija. Derybos atskleidė skirtingus valstybių narių požiūrius į tai, kiek laisvės veikti savo nuožiūra būtina palikti, kad vertinant biudžeto būklę būtų tinkamai atsižvelgiama į ekonomikos vystymąsi. Buvo ieškoma pusiausvyros tarp poreikio palikti šiek tiek galimybių savarankiškai spręsti ir tikslų išsaugoti paprastas, skaidrias taisykles bei užtikrinti vienodą požiūrį. Neeiliniame ECOFIN Tarybos posėdyje 2005 m. kovo 20 d. Taryba priėmė pranešimą „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo tobulinimas“, siekdama pagerinti ES fiskalinę sistemą. Pranešimu, kurį galiausiai 2005 m. kovo 22–23 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino, atnaujinama ir papildoma esama Stabilumo ir augimo pakto teisinė sistema. Į ECOFIN Tarybos pranešimą įtrauktame susitarime nustatomi pakeitimai tiek prevencinėse, tiek koreguojančiose Pakto funkcijose ir pateikiamos rekomendacijos, kaip gerinti fiskalinį ir statistikos valdymą ES ir nacionaliniu lygmenimis. Pakto prevencinė funkcija buvo sustiprinta užtikrinant, kad nustatant vidutinės trukmės biudžeto tikslus deramas dėmesys būtų skiriamas fiskalinio stabilumo pagrindams. Ją toliau sustiprina valstybių narių įsipareigojimas aktyviai konsoliduoti viešuosius finansus, kai ekonominės sąlygos palankios, ir galimybė Komisijai veikti tiesiogiai teikiant politines konsultacijas valstybėms narėms, kaip vykdyti struktūrines reformas, siekiant, jog fiskalinė sistema būtų suderinamesnė su atnaujinta Lisabonos strategija.[3] Bus ypač atsižvelgiama į pagrindinių struktūrinių reformų, kurios įtikinamai teigiamai veikia ilgalaikį fiskalinį stabilumą, poveikį. Pagrindiniai Pakto koreguojančios funkcijos pakeitimai yra susiję su perviršinio deficito apibrėžtimi ir jo modalumų koregavimu, kuris leidžia išsamiau ekonominiu požiūriu įvertinti biudžeto pokyčius įgyvendinant PDP. Visų pirma pagal naująsias taisyklės leidžiama vienerių metų terminą perviršinam deficitui pataisyti pratęsti dar vieneriems metams (dėl ekonominių priežasčių) ir pakartoti tam tikrus PDP žingsnius (nepalankių įvykių ekonomikoje atveju ir jeigu ta valstybė narė pagal rekomendacijas ėmėsi veiksmingų priemonių). Naujajame susitarime konkrečiai išdėstomi „svarbūs veiksniai“, į kuriuos Komisija ir Taryba gali atsižvelgti priimdamos sprendimus dėl PDP. Tarp šių veiksnių, inter alia , potencialaus augimo ir vyraujančio ciklo sąlygų pasikeitimai, taip pat skolos tvarumo ir politikos, kuria siekiama Lisabonos darbotvarkės tikslų, įgyvendinimo aplinkybės. Užtikrinama biudžetinė drausmė ir perviršinio deficito neatidėliotinas koregavimas. Šalys, kurių deficitas viršija 3 % BVP ir nėra artimas pamatinei vertei arba prie jos nepriartėjo, laikinai nebus laikomos šalimis, kurių deficitas perviršinis. Be to, valstybių narių, kurioms taikoma PDP, prašoma imtis minimalių fiskalinių priemonių. Galiausiai, vertindama, ar deficito būklė buvo pataisyta, Taryba atidžiai išnagrinės, kiek viršijama pamatinė vertė, kuri atspindi pensijų reformos, dėl kurios privaloma iš dalies arba visiškai atsisakyti finansavimo iš einamųjų įmokų, įgyvendinimą. Tam, kad būtų visiškai atkurtas pasitikėjimas Paktu ir sustiprintas biudžetinės drausmės įgyvendinimas, ECOFIN Tarybos pranešime nurodomi papildomi elementai fiskaliniam valdymui sustiprinti . Visų pirma, kad sustiprėtų tarpusavio parama, Taryba ir Komisija įsipareigoja viešai paaiškinti savo pozicijas atitinkamais ES fiskalinės priežiūros etapais. Antra, siūloma, kad nacionalinės taisyklės ir institucijos vaidintų daug reikšmingesnį vaidmenį šalies biudžeto priežiūroje, tuo pačiu paremdamos ir papildydamos ES lygmens priežiūros procedūras. Trečia, deramai atsižvelgiant į nacionalines prerogatyvas šioje srityje, pranešime raginama į ES fiskalinės priežiūros procesą labiau įtraukti nacionalinius parlamentus, taip pat per stabilumo ir konvergencijos programų svarstymus arba priemones, kurių imamasi PDP rekomendacijoms įgyvendinti. Pagaliau susitarimu remiami vykdomi darbai stiprinant fiskalinės statistikos valdymą. 2005 m. kovo 22–23 d. Europos Vadovų Taryba paragino Komisiją pateikti teisės akto projektus dėl galiojančių reglamentų suderinimo su naujuoju susitarimu. Balandžio 20 d. Komisiją priėmė pasiūlymus iš dalies pakeisti Tarybos reglamentus 1466/97 ir 1467/97[4]. Šiuos pasiūlymus turi priimti Taryba, suderinusi su Europos Parlamentu ir Europos centriniu banku.[5] Apskritai įgyvendinant Stabilumo ir augimo paktą bus paliekama daugiau laisvės priimti ekonominio pobūdžio sprendimą pagal finansinės priežiūros procedūrą ir vertinant kiekvieną šalį atskirai. Tai leidžia palaikyti konstruktyvesnį ir skaidresnį politinį Komisijos ir Tarybos bei valstybių narių dialogą ir padės atkurti valstybių atsakomybę už taisykles. Kaip susitarimas veikia praktiškai, parodys ateinantys mėnesiai ir metai. Tai, kad paliekama daugiau laisvės spręsti, pažymi, kaip svarbu užtikrinti tiek vienodą požiūrį, tiek veiksmingą diegiamos naujos sistemos įgyvendinimą, tuo pačiu suteikiant daugiau atsakomybės pačiai Komisijai, nes ji vertina biudžeto pokyčius, o taip pat ir Tarybai, nes ji sprendžia, kokių priemonių imtis vykdant priežiūrą. Pasikeitimai ES biudžetinės priežiūros srityje Viešųjų finansų EPS ataskaitoje dažnai pateikiami analitiniai darbai, kad būtų galima geriau suprasti ES viešųjų finansų problemas ir sustiprinti biudžetinę priežiūrą. Šių metų ataskaitoje, be kitų temų, pateikiama stabilumo ir konvergencijos programose pateikiamų biudžeto planų ir rezultatų neatitikimo, skolos dinamiką lemiančių veiksnių ir ilgalaikio viešųjų finansų tvarumo analizė. Kaip pasiekti veiksmingą biudžeto planavimą ir biudžetinę priežiūrą Fiskalinė priežiūra leido sukaupti daug duomenų apie biudžeto planus, rezultatus ir įvertinimus – jie buvo panaudoti palyginant realius biudžeto pasikeitimus su planais bei įvertinant, kaip keitėsi Komisijos stabilumo ir konvergencijų programų vertinimas metams bėgant. Visų pirma, duomenys rodo, kad biudžeto planų ir rezultatų neatitikimai kai kuriais metais buvo dažni ir dideli, netgi lemiantys nenumatytas augimo tendencijas. Atrodo, kad tokie neatitikimai daugiausia siejami su planuotų ir realių išlaidų ir BVP santykių skirtumais, o pajamų santykinių dydžių neatitikimai didelio vaidmens nevaidino. Tokia analizė išryškina, kaip svarbu rasti būdus išvengti išlaidų neatitikimų, o išlaidas geriau planuoti taip, kad didėtų jų kokybė, taip pat geriau suderinti Lisabonos prioritetus, ir užtikrinti jų tvarumą. Komisija reagavo į biudžeto planų ir rezultatų neatitikimus vis daugiau dėmesio savo vertinime skirdama koregavimo metodo patikimumui stabilumo ir konvergencijos programose, o laikui bėgant nuodugniau vertindama valstybių narių fiskalinę politiką – labiau atsižvelgdama į aspektus, susijusius su viešųjų finansų tvarumu ir kokybe. Skolos dinamiką lemiančių veiksnių supratimas Vykdant ES fiskalinę priežiūrą didesnis dėmesys skiriamas skolos pokyčiams. Skolos ir BVP santykio dinamika priklauso nuo įvykdyto biudžeto balanso, nominalaus augimo, taip pat vadinamojo atsargų ir srautų koregavimo, fiksuojant likutinį neatitikimą tarp negrąžintos skolos ir valdžios sektoriaus deficito pasikeitimo, kaip apibrėžta Mastrichto sutarties protokole. Įprastoje analizėje dėmesys sutelkiamas į deficitą ir nominalų augimą, tuo tarpu daug mažiau dėmesio skiriama atsargų ir srautų koregavimams. Tačiau šis komponentas atskleidžia svarbią informaciją apie valstybės turto ir įsipareigojimų pokyčius (pvz., dėl privatizacijos operacijų) bei grynųjų pinigų ir susikaupusio deficito neatitikimus. Viešųjų finansų EPS ataskaita siekiama užpildyti šią spragą analizuojant atsargų ir srautų koregavimą lemiančius veiksnius ES valstybėse narėse. Atskleidžiama, kad atsargų ir srautų koregavimas pastaraisiais metais apskritai buvo teigiamas (todėl prisidėjo prie skolos didinimo), o kai kuriose šalyse atsargų ir srautų koregavimas iš dalies siejamas su grynųjų pinigų deficitu, kuris sistemingai buvo didesnis negu Mastrichto sutartyje nustatytas deficitas. Tokie duomenys toliau parodo, kad vykdant biudžetinę priežiūrą, svarbu dėmesį skirti skolos dinamikai. Didėjantis dėmesys ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui Dėl gresiančio gyventojų senėjimo poveikio biudžetui ir poreikio užtikrinti tvarų Europos socialinio modelio finansavimą dėmesys taip pat skiriamas viešųjų finansų valdymui ir biudžetinei priežiūrai ES, taip pat svarstymams dėl ilgalaikio tvarumo. Pagal atnaujintą Lisabonos strategiją ir Integruotas ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo gaires[6] daugelis šalių įgyvendino svarbias reformas siekdamos tvarumą sustiprinti. Tačiau tokių reformų poveikį stabilumui sunku kiekybiškai nustatyti, taip pat sunku palyginti šalis. ES lygiu Komisijos tarnybos nuo 2001 m. atlieka tvarumo analizę vertindamos stabilumo ir konvergencijos programas pagal jose pateikiamus duomenis ir su amžiumi susijusių išlaidų įverčius iki 2050 metų. Viešųjų finansų EPS 2005 m. ataskaitoje nurodoma, kad be biudžeto konsolidavimo vidutinės trukmės laikotarpiu, dauguma valstybių narių nepasieks tvarių pozicijų. Tvarumo rizika nustatyta dešimtyje valstybių narių (Belgijoje, Čekijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Kipre, Vengrijoje, Maltoje ir Slovėnijoje). Ataskaitoje taip pat aprašomas dabartinis Komisijos požiūris į tvarumo analizės vykdymą, svarstomas skolos projekcijų tvirtumas ir tvarumo rodikliai atsižvelgiant į pagrindines prielaidas, kuriomis grindžiama analizė, ir pateikiami pasiūlymai, ką būtų galima patobulinti. Atsižvelgiant į 2005 m. Stabilumo ir augimo pakto reformų paketą vykdant ES biudžeto priežiūrą, daugiau reikšmės bus teikiama tam, kas svarbu ilgalaikiu laikotarpiu. Todėl intensyvesnis valstybių narių ir Komisijos keitimasis informacija apie nacionalines su amžiumi susijusių išlaidų projekcijas padidins skaidrumą ir leis geriau įvertinti viešųjų finansų ilgalaikį tvarumą bei jų poveikį nustatant vidutinės trukmės tikslus.[7] Struktūrinės reformos ir biudžeto tikslai Komisijos vidurio laikotarpio Lisabonos strategijos ir Integruotų ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo gairių peržiūroje didesnis dėmesys buvo skirtas ekonomikos reformoms, kurios didina augimą ir užimtumą veiksmais makroekonomikos, mikroekonomikos ir užimtumo lygiais. Viešųjų finansų EPS ataskaitos III dalyje aprašomas ir analizuojamas struktūrinių reformų įgyvendinimo ir biudžetų ryšys vykdant ES fiskalinę politiką – nors šis klausimas menkai nagrinėtas, tikimasi, kad jo reikšmė ES biudžetinei priežiūrai išaugs. Reformos gali labai pagerinti valstybės sąskaitas vidutinės trukmės ir ilgalaikiu laikotarpiais. Pavyzdžiui, reformos, kuriomis tiesiogiai siekiama pažaboti tam tikrų valstybės išlaidų augimą (pvz., pensijų reformomis arba veiksmingumo didinimu sveikatos priežiūros sektoriuje, sudarant galimybes veiksmingiau reaguoti į gyventojų senėjimo daromą poveikį), gali daryti įtaką valstybės biudžetui ir skolai ateityje.[8] Reformos, kurios padidina galimą produktyvumą ir augimą (įskaitant, pavyzdžiui, darbo ir produktų rinkų reformas), taip pat gali daryti netiesioginį teigiamą poveikį. Dažnai teigiama, kad deficito mažinimo taisyklės, kuriose nurodomi skaičiai, gali neskatinti imtis struktūrinių reformų. Pirmoji priežastis, dėl kurios turėtų būti reformų ir biudžeto tikslų atsvara, yra reformų trumpalaikės tiesioginės biudžeto išlaidos (pvz., pensijų reformos įvedant kaupiamąjį privatų draudimą arba valstybės investicijos į švietimą ir mokymą teikia ilgalaikę naudą, kuri gali būti didesnė, nei vien tik pradinių išlaidų kompensavimas). Antroji priežastis yra susijusi su tuo, kad reformos gali daug kainuoti tam tikroms visuomenės grupėms, todėl norint įveikti pasipriešinimą, gali prireikti mažinti mokesčius arba valdžios sektoriaus perlaidas. Viešųjų finansų EPS ataskaitoje pateiktoje analizėje nagrinėjama darbo ir produktų rinka bei pensijų reformos (nelyginant augimą skatinančių projektų su išankstinėmis biudžeto išlaidomis, kaip antai fizinės infrastruktūros kūrimas, švietimas ir mokymas arba moksliniai tyrimai ir taikomoji veikla) ir dėmesys sutelkiamas į du klausimus. Pirma, kokį poveikį reformos daro biudžetams trumpalaikiu laikotarpiu? Antra, ar yra įrodymų, kad biudžeto konsolidavimas užkerta kelią reformoms? Nepaisant ribotumo dėl duomenų apie struktūrines reformas kokybės ir galimybės jais pasinaudoti, analizėje pateikiami įdomūs rezultatai. Nėra patikimų duomenų, pagrindžiančių tikimybę, kad reformos rečiau vyksta biudžeto konsolidavimo metais. Tačiau apskritai po reformų biudžeto balansas šiek tiek suprastėja. Rezultatai priklauso nuo konkrečių reformų rūšies ir plano. Analizėje pateikiami tam tikri rodikliai, pagal kuriuos Stabilumo ir augimo pakto reforma juda teisinga kryptimi, taip pat pastebima, kad įgyvendinant Paktą struktūrines reformas reikia vertinti atsargiai. Atsižvelgiant į labai skirtingus rezultatus, reikėtų vengti mechaniško, visiems atvejams tinkančio požiūrio, pagal kurį visos reformos arba tam tikroms plačioms kategorijoms priskiriamos reformos vertinamos taip pat. Tai reiškia, kad pasvertą sprendimą reikia priimti kiekvienu atveju atskirai ir atsižvelgti į konkrečių svarstomų reformų ypatumus. 2005 m. Stabilumo ir augimo pakto reformų pakete yra nuostatos, kuriomis siekiama užtikrinti, kad ES fiskalinės sistemos biudžeto tikslai nesiskirtų nuo struktūrinių reformų, kurios gali prisidėti prie patikimo viešųjų finansų valdymo, taip pat padidinti augimą vidutinės trukmės ir ilgalaikiu laikotarpiais. Jas taikant pagal pirmiau išdėstytas pastabas būtų remiamas veiksmingas viešųjų finansų indėlis į tvarią Lisabonos strategiją. Fiskaliniai sunkumai konvergencijos laikotarpiu naujai įstojusioje valstybėse narėse 2004 m. įstojusios dešimt valstybių narių žengė svarbų žingsnį integracijos į ES link. Tačiau ekonominė integracija tęsis, joms stengiantis pasiekti pajamų lygį ir ateityje įsivesti eurą. Šiuo atveju fiskalinė politika gali itin padėti šioms šalims per veiksmingos ir tvarios mokesčių ir išlaidų politikos nuostatas ir paramą tvariam ekonomikos augimui. Ilgalaikiu laikotarpiu šie du aspektai papildys vienas kitą. Stiprus augimas stiprina ekonomikos finansinį pajėgumą, tuo tarpu stabilumas yra labai svarbus privačioms investicijoms ir tvariam pasivijimo procesui. Tačiau trumpalaikiu laikotarpiu kai kurioms naujosioms valstybėms narėms gali tekti rinktis – dėl didesnių išlaidų infrastruktūrai, mokymui ar moksliniams tyrimams ir taikomajai veiklai gali būti sunku pažaboti biudžeto deficitą, taip pat išankstinės biudžeto išlaidos gali susidaryti dėl mokesčių ir pensijų reformų įvedant kaupiamąjį privatų draudimą. Viešųjų finansų EPS 2005 m. ataskaitos IV dalyje nagrinėjamos pagrindinės problemos vykdant fiskalinę politiką naujosiose valstybėse narėse per ateinančius metus. Naujosios valstybės narės turi tam tikrų privalumų, kurie leidžia joms finansuoti dalį jų poreikių: didelį augimo potencialą, o tam tikrais atvejais – mažą valstybės skolą. Tačiau jų viešųjų finansų tvarumas gali būti ir toliau kiek nepastovus, atspindėdamas realioje ekonomikoje, o Baltijos ir Vidurio Europos regione – ir finansiniame sektoriuje, vykstančius pasikeitimus. Be to, sąlyginiai įsipareigojimai yra santykinai dideli daugumoje neseniai įstojusių valstybių narių, o tai kelia pavojų, kad skolos lygis staiga padidės, kai materializuosis vyriausybės mokėjimus sąlygojantys veiksniai, kurie yra susiję su aiškiomis arba numanomomis garantijomis. Kitų valstybių narių patirtis rodo, kaip svarbu panaudoti didelio augimo laikotarpius biudžeto būklės gerinimui pasiekti ir tuo pačiu užtikrinti atitinkamą lygį ekonomikai stabilizuoti nuosmukio laikotarpiu. Ši pamoka yra labai svarbi neseniai įstojusioms valstybėms narėms. Kadangi šiose šalyse gali kilti kreditų ir turto kainų bumas, bus svarbu nepervertinti potencialaus augimo nustatant fiskalinės politikos tikslus, o vertinant mokestinių pajamų dinamiką – tinkamai nustatyti pereinamojo laikotarpio ypatumus. Be to, rengiantis euro įvedimui, labai svarbus biudžeto planų patikimumo ir subalansuotos politikos derinys. Dėl šių veiksnių reikia apdairiai nustatyti vidutinės trukmės laikotarpio fiskalinės politikos tikslus. Tuo tarpu šalyse, kurios ilgą laikotarpį išlaikė nacionalines valiutas, reikia atsargiai nustatyti silpnąsias balanso vietas, siejamas su neapdraustu skolinimusi užsienio valiuta. Pripažindami naujųjų valstybių narių skirtumus, politikos formuotojai turi siekti sinergijos įgyvendindami augimo ir stabilumo tikslus. Visų pirma, galima restruktūrizuoti esamas išlaidų programas ir stiprinti mokestines bazes taip, kad jos stiprintų viešuosius finansus, o taip pat pagerintų augimo paskatas, galbūt net ir trumpalaikiu laikotarpiu. Antra, galėtų būti gerinamos fiskalinės institucijos, taip pat užtikrinant didesnį biudžetinių procedūrų skaidrumą ir veiksmingesnes daugiamečio biudžeto planavimo ir išlaidų kontrolės sistemas. Trečia, gerai parengta priežiūros politika pagerintų rizikos valdymą privačiame sektoriuje, tuo pačiu ribodama valstybės sąlyginius įsipareigojimus, o tinkamai sukurta pinigų politika nukreiptų rinkos lūkesčius stabilumo link. * Atlikta analizė apskritai parodo, kad nors ekonominė ir biudžetinė priežiūra Ekonominėje ir pinigų sąjungoje leido užsitikrinti teigiamus biudžeto ir daugumos valstybių narių vykdomų reformų rezultatus, reikia dar daug padaryti, kad laukiami rezultatai būtų pasiekti. Stabilumo ir augimo pakto reforma kartu su įgyvendinama atnaujinta Lisabonos strategija sustiprino taisyklių ir valdymo procesų bei ekonominės realybės, o taip pat Europos ir jos valstybių narių poreikių darną. Dabar reikėtų pasinaudoti makroekonominio stabilumo bei augimo ir darbo vietų kūrimo sinergija įgyvendinant svarbias ūkio reformas. Kaip ir atnaujintos Lisabonos strategijos atveju, reformuoto Stabilumo ir augimo pakto rezultatai bus matomi ateinančiais mėnesiais ir metais: naujos sistemos patikimumui ir ambicingo tikslo, kurį Europa siekia įgyvendinti, sėkmei apskritai bus labai svarbu, kaip naujoji sistema bus įgyvendinama iš pat pradžių. Visos ES valstybės narės labai raginamos įgyvendinti šią strategiją stiprinant kokybę ir užtikrinant savo viešųjų finansų tvarumą. [1] Galima rasti tinklalapyje http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/publicfinance_en.htm [2] 2004 m. rugsėjo 3 d. KOM (2004) 581. [3] Komisijos Komunikatas Europos Vadovų Tarybai „Dirbti kartu augimo ir darbo vietų labui. Nauja Lisabonos strategijos pradžia“, KOM (2005) 24, 2005 m. vasario 2 d. [4] KOM(2005) 154 ir KOM(2005) 155, 2005 m. balandžio 20 d. [5] Sutartyje numatoma bendradarbiavimo procedūra Tarybos reglamentui 1466/97 įgyvendinti ir konsultacinė procedūra Tarybos reglamentui 1467/97 įgyvendinti. [6] KOM(2005) 141, 2005 m. balandžio 12 d. [7] 2006 m. pabaigoje Komisija pateiks ataskaitą apie šioje srityje pasiektą pažangą. [8] Veiksmingumo poveikis yra pagrindinis teigiamo ilgalaikio struktūrinių reformų poveikio viešiesiems finansams veiksnys. Patobulinta viešųjų pirkimų tvarka galėtų padėti pasinaudoti tokia nauda.