LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 150/8

Paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

(2017/C 150/06)

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51 straipsnį.

BENDRASIS DOKUMENTAS

„PORC NOIR DE BIGORRE“

ES Nr. PDO-FR-02106 – 14.1.2016

SKVN ( X ) SGN ( )

1. Pavadinimas

„Porc noir de Bigorre“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Prancūzija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

1.1 klasė. Šviežia mėsa (ir subproduktai)

3.2. Produkto, kurio pavadinimas nurodytas 1 punkte, aprašymas

„Porc noir de Bigorre“ mėsa gaminama iš mėsinių grynaveislių Gaskonės kiaulių ir paršų, kurie skerdžiami 12–24 mėnesių amžiaus.

Mažiausias skerdenų svoris turi būti 100 kg, riebalų storis – bent 30 mm, raumenų storis – bent 45 mm (abi storio vertės matuojamos ties mažuoju inkstu).

Riebaluose yra daugiau kaip 0,4 sutartinio srities vieneto neofitadino – žolės suvartojimą nurodančio angliavandenio, tiriamo nugaros riebaluose.

Mėsa yra ryškiai raudonos spalvos. Gluteus medius raumens spalvos vertė pagal japonų skalę yra 3 arba didesnė. Išoriniai riebalai yra balti, o tarpraumeninių riebalų ilgiausiajame nugaros raumenyje (longissimus dorsi) dalis sudaro bent 2,5 %.

Išvirtos mėsos tekstūra nelabai skaidulinga, mėsa tirpstanti, sultinga, skani ir minkšta.

Mėsa tiekiama atšaldyta. Atšildytą mėsą vėl sušaldyti draudžiama.

3.3. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams) ir žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

Žindomi paršeliai gali vartoti papildus, sudarytus iš grūdų, sojų ir pieno miltelių mišinio. Didžiausias vieno paršelio suvartojamas šių pašarų kiekis žindymo laikotarpiu yra 5 kg. Pašarai gali būti gaunami iš už geografinės vietovės ribų. Tačiau nė vienas pašaras negali būti gaunamas iš geografinės vietovės, kurios topografinės ir klimato sąlygos nesuteikia galimybės pagaminti visų pirminių augalinių žaliavų, būtent baltymų ir ankštinių augalų, būtinų šių gyvulių mitybos balansui užtikrinti. Ši pašaro dalis, sudaranti iki 5 kg, turi būti mažesnė nei paršavedės kiaulės pieno dalis. Žindymo laikotarpiu paršelis vidutiniškai suvartoja apie 40 litrų paršavedės kiaulės pieno, o tai atitinka apie 8 kg sausosios medžiagos, gaunamos iš geografinės vietovės. Tačiau iš įvairių tiekimo šaltinių pagamintas grūdų, sojų ir pieno miltelių mišinys negali būti sertifikuotas kaip gautas iš nustatytos vietovės.

Atjunkyti paršeliai vartoja grūdinį pašarą (ne mažiau kaip 70 % neapdorotos medžiagos svorio), kuris prireikus gali būti papildomas baltymais (rapsų išspaudomis, saulėgrąžų išspaudomis, pupelėmis, žirniais), mineralais ir vitaminais. Grūdai turi būti gaunami iš geografinės vietovės.

Ne anksčiau kaip nuo 3,5 mėnesio amžiaus ir ne vėliau kaip nuo 6 mėnesių amžiaus penėjimo etapu kiaulės auginamos žole apaugusiuose aptvaruose ne didesniu nei 20 gyvūnų hektare tankumu. Dalį pašaro kiaulės gauna ganykloje. Jos minta žole, daugiausia dobilais ir migliniais augalais, vaisiais ir kitais aplinkos ištekliais.

Joms duodama penimojo pašaro papildo. Šį pašarą sudaro ne mažiau kaip 70 % grūdų (kviečių, avižų, miežių, rugių, kvietrugių), kurie prireikus gali būti papildomi grūdų antriniais produktais ir (arba) baltymais (pupelėmis, žirniais, rapsų arba saulėgrąžų išspaudomis), mineralais ir vitaminais. Grūdai turi būti gaunami iš geografinės vietovės. Tik baltymų, mineralų ir vitaminų papildai gali būti gaunami iš už srities ribų. Dėl aplinkos apribojimų geografinėje vietovėje jų pagaminama nepakankamai.

Didžiausias pašaro papildo, išreikšto kaip sausoji medžiaga, dienos kiekis vienai kiaulei yra 3 kg.

Šiomis taisyklėmis užtikrinama, kad per visą gyvulio gyvenimą iš geografinės vietovės būtų gaunama ne mažiau kaip 72,6 % pašaro.

3.4. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

Gyvuliai turi būti atsivesti, užauginti, nupenėti ir paskersti geografinėje vietovėje.

3.5. Specialios produkto, kurio pavadinimas nurodytas, pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

—

3.6. Specialios produkto registruotu pavadinimu ženklinimo etiketėmis taisyklės

Kiekviena skerdena identifikuojama etikete, kuri prisegama kiekvienos skerdenos pusės viduje ties nugarinės išpjova. Joje nurodoma skerdimo data, ūkio, kurioje gyvulys buvo penimas, numeris, skerdyklos numeris, kiaulės identifikavimo numeris ir įrašas „NB“.

Iki galutinio platintojo skerdenos tiekiamos su etikete, kurioje, be teisės aktuose reikalaujamų įrašų, nurodoma bent: veisėjo pavardė, ūkio numeris, kiaulės identifikavimo numeris, skerdimo data.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

Geografinė vietovė apima šias savivaldybes ar jų dalį.

Savivaldybės, kurių visa teritorija įtraukta į geografinę vietovę:

Aukštutinės Garonos departamentas:

Ardiège, Aspret-Sarrat, Ausson, Bagiry, Balesta, Barbazan, Blajan, Bordes-de-Rivière, Boudrac, Boulogne-sur-Gesse, Cardeilhac, Cassagnabère-Tournas, Cazaril-Tambourès, Charlas, Ciadoux, Cier-de-Rivière, Clarac, Cuguron, Le Cuing, Eup, Franquevielle, Galié, Génos, Gensac-de-Boulogne, Gourdan-Polignan, Huos, Labarthe-Rivière, Labroquère, Lalouret-Laffiteau, Larcan, Larroque, Lécussan, Lespugue, Lodes, Loudet, Lourde, Lunax, Luscan, Malvezie, Martres-de-Rivière, Mont-de-Galié, Montgaillard-sur-Save, Montmaurin, Montréjeau, Nénigan, Nizan-Gesse, Ore, Payssous, Pointis-de-Rivière, Ponlat-Taillebourg, Régades, Saint-Bertrand-de-Comminges, Saint-Gaudens, Saint-Ignan, Saint-Lary-Boujean, Saint-Loup-en-Comminges, Saint-Marcet, Saint-Pé-d’Ardet, Saint-Pé-Delbosc, Saint-Plancard, Saman, Sarrecave, Sarremezan, Sauveterre-de-Comminges, Saux-et-Pomarède, Sédeilhac, Seilhan, Les Tourreilles, Valcabrère, Valentine, Villeneuve-de-Rivière, Villeneuve-Lécussan.

Žero departamentas:

— Mirande-Astarac kantono savivaldybės, išskyrus Lamazère,

— Pardiac-Rivière-Basse kantono savivaldybės, išskyrus Castelnau-d’Anglès, L’Isle-de-Noé, Izotges, Montesquiou, Mouchès,

— Astarac-Gimone kantono Arrouède, Aujan-Mournède, Bellegarde, Bézues-Bajon, Cabas-Loumassès, Chélan, Cuélas, Esclassan-Labastide, Labarthe, Lalanne-Arqué, Lourties-Monbrun, Manent-Montané, Masseube, Moncorneil-Grazan, Monlaur-Bernet, Mont-d’Astarac, Panassac, Ponsan-Soubiran, Pouy-Loubrin, Saint-Arroman, Saint-Blancard, Samaran, Sarcos, Seissan, Sère savivaldybės,

— Fezensac kantono Gazax-et-Baccarisse, Peyrusse-Grande, Peyrusse-Vieille, Saint-Pierre-d’Aubézies savivaldybės.

Atlanto Pirėnų departamentas:

Aast, Bédeille, Bentayou-Sérée, Casteide-Doat, Castéra-Loubix, Coarraze, Ger, Labatmale, Labatut, Lamayou, Maure, Monségur, Montaner, Montaut, Ponson-Debat-Pouts, Ponson-Dessus, Pontacq, Pontiacq-Viellepinte, Saint-Vincent, Saubole.

Aukštutinių Pirėnų departamentas:

— šių kantonų savivaldybės: Aureilhan, Bordères-sur-l’Échez, Les Coteaux, Moyen Adour, Ossun, Val d’Adour-Rustan-Madiranais, La Vallée de l’Arros et des Baïses (išskyrus Asque, kurio teritorija patenka tik iš dalies), Vic-en-Bigorre,

— šios savivaldybės: Adast, Adé, Anères, Les Angles, Anla, Antichan, Antist, Aragnouet, Arcizac-ez-Angles, Argelès-Gazost, Arné, Arrayou-Lahitte, Arrodets-ez-Angles, Artigues, Aspin-en-Lavedan, Astugue, Aventignan, Aveux, Avezac-Prat-Lahitte, Ayros-Arbouix, Ayzac-Ost, Barlest, La Barthe-de-Neste, Bartrès, Bazus-Neste, Bertren, Bize, Bizous, Boô-silhen, Bourréac, Campistrous, Cantaous, Capvern, Cheust, Clarens, Créchets, Escala, Escoubès-Pouts, Gaudent, Gazave, Gembrie, Générest, Ger, Gerde, Geu, Gez, Gez-ez-Angles, Hautaget, Hiis, Ilheu, Izaourt, Izaux, Jarret, Julos, Juncalas, Labastide, Laborde, Lagrange, Lannemezan, Lau-Balagnas, Lézignan, Lombrès, Lortet, Loubajac, Lourdes, Loures-Barousse, Lugagnan, Mazères-de-Neste, Mazouau, Montégut, Montgaillard, Montoussé, Montsérié, Nestier, Neuilh, Omex, Ordizan, Ossun-ez-Angles, Ousté, Pailhac, Paréac, Peyrouse, Pierrefitte-Nestalas, Pinas, Poueyferré, Pouzac, Préchac, Réjaumont, Saint-Arroman, Saint-Créac, Sainte-Marie, Saint-Laurent-de-Neste, Saint-Paul, Samuran, Sarp, Sassis, Sère-en-Lavedan, Sère-Lanso, Siradan, Sireix, Soulom, Tajan, Tarbes, Tibiran-Jaunac, Trébons, Troubat, Tuzaguet, Uglas, Viger.

Savivaldybės, kurių teritorija su geografine vietove sutampa iš dalies:

Aukštutinės Garonos departamentas:

Antichan-de-Frontignes, Chaum, Cierp-Gaud, Esténos, Fronsac, Frontignan-de-Comminges, Marignac, Saint-Béat.

Aukštutinių Pirėnų departamentas:

Adervielle-Pouchergues, Agos-Vidalos, Ancizan, Arcizans-Avant, Arcizans-Dessus, Ardengost, Armenteule, Arras-en-Lavedan, Arreau, Arrens-Marsous, Artalens-Souin, Aspin-Aure, Asque, Asté, Aucun, Avajan, Bagnères-de-Bigorre, Bareilles, Barran-coueu, Bazus-Aure, Beaucens, Beaudéan, Berbérust-Lias, Betpouey, Beyrède-Jumet, Bordères-Louron, Bourisp, Bramevaque, Bun, Cadéac, Cadeilhan-Trachère, Camous, Campan, Camparan, Cauterets, Cazarilh, Cazaux-Debat, Cazaux-Fréchet-Anéran-Camors, Chèze, Esbareich, Esparros, Esquièze-Sère, Estaing, Estarvielle, Estensan, Esterre, Ferrère, Fréchet-Aure, Gaillagos, Gazost, Gèdre, Génos, Germs-sur-l’Oussouet, Gouaux, Grezian, Grust, Guchan, Guchen, Hèches, Ilhet, Jézeau, Labas-sère, Lançon, Loudenvielle, Luz-Saint-Sauveur, Mauléon-Barousse, Nistos, Ossen, Ourde, Ourdis-Cotdoussan, Ourdon, Ouzous, Ris, Sacoué, Sailhan, Saint-Lary-Soulan, Saint-Pastous, Saint-Pé-de-Bigorre, Saint-Savin, Saléchan, Saligos, Salles, Sarrancolin, Sazos, Ségus, Seich, Sers, Sost, Thèbe, Tramezaïgues, Uz, Viella, Vielle-Aure, Vielle-Louron, Vier-Bordes, Viey, Vignec, Villelongue, Viscos, Vizos.

5. Ryšys su geografine vietove

Geografinės vietovės ypatumai

Natūralią aplinką, būdingą Bigoro (la Bigorre) gamybos vietai, sudaro nedidelės kalvos ir slėniai, iškasti iš Pirėnų kalnų susikaupusiose sąnašose. Dirvožemiai, paprastai gilūs ir rūgštūs, taip pat drėgnas ir švelnus klimatas užtikrina gausų žolės augimą beveik be pertrūkių visus metus, išskyrus trumpą žiemos laikotarpį. Aplinka, kuri yra ribota dėl nelygaus reljefo ir gausių miškų, tinka kiaulių aptvarams, nes joje yra gausiai žole apaugusių ir miškingų sričių.

Pati Bigoro vietovė įkurta prieš daugiau nei 2 000 metų, romėnų valdymo laikais. Juodosios kiaulės Bigore atsirado XI amžiuje, kai Kliuni benediktinų vienuoliai būtent Bigore įsteigė daugelį abatijų ir ėmė verstis šių gyvūnų, kurie yra ypač prisitaikę panaudoti Bigoro gamtinius ir žemės ūkio išteklius, veisimu ir auginimu.

Nors Gaskonės veislės kiaulės buvo plačiai auginamos už Bigoro ribų, ši praktika nuo XVII a., ypač XX a. pradžioje, buvo itin aiškiai sutelkta svarbiausiame vietovės centre. Tuo laikotarpiu ji buvo beišnykstanti. Veislės išsaugojimo ir auginimo plėtros veiksmų imtasi XX a. devintajame dešimtmetyje remiantis išlikusiu Bigoro centru.

Šiai Viduržemio jūros regiono tipo veislei būdingi nuo pilkos iki juodos spalvos šeriai ir lėtas augimas. Tai yra vaikščioti linkusios kiaulės, lengvai išlaikančios vertikalią pusiausvyrą stovėdamos ant plonų, žemų kojų. Jos visiškai prisitaikiusios gyventi sklypų, kurie gali būti nuožulnūs, aptvaruose. Šios kiaulės pasižymi puikia ištverme – gali ištverti didelius klimato bei mitybos pokyčius ir greitai sukaupti lipidų rezervą, kai pašaro yra gausu. Jos sunkiai pakelia karštį ir vėją. Šie veiksniai jas skatina rinktis tokius aptvarus, kuriuose yra pavėsį sudarančių medžių ir (arba) gyvatvorių. Šios kiaulės gali panaudoti sunkiai kultivuojamos aplinkos išteklius (labai stačiuose šlaituose esančių miškų, viržynų, pievų), o tai padeda išlaikyti tokias vietoves.

Veislės genetinė atranka dabar vykdoma atsižvelgiant į gyvūnų romumą ir patelių motiniškus bruožus, kurie yra svarbūs auginant šio tipo gyvulius.

„Porc noir de Bigorre“ kiaulės nuo šešių mėnesių amžiaus ganosi aptvare. Per visą šį galutinio penėjimo etapą suaugusio gyvulio amžių pasiekusios kiaulės kasdien suėda 5–6 kg pašaro. Tiekiamo pašaro kiekis apsiriboja 3 kg per dieną, todėl pačiame aptvare jos turi rasti 2–3 kg pašaro. Tiekiamą pašarą daugiausia sudaro žolė. Atlikus matavimą žole apaugusiame aptvare nustatyta, kad kiaulės per dieną suėda iki 2,9 kg žolės. Aptvaruose kiaulės taip pat randa jų mitybą papildančių sezoninių vaisių (gilių, kaštainių ir t. t.), šaknų, sliekų, vabzdžių ir pan. Rudenį, kai tam tikruose aptvaruose gausu vaisių, kiaulės labiau linkusios ėsti juos ir mažiau vartoja tiekiamą pašarą.

Produkto ypatumai

Mėsa pasižymi šiais ypatumais:

— skerdenos svoris bent 100 kg, riebalų storis – bent 30 mm, raumens storis – bent 45 mm, storio vertes matuojant ties mažuoju inkstu,

— ryškiai raudona spalva. Gluteus medius raumens spalvos vertė pagal japonų skalę yra 3 arba didesnė,

— išoriniai riebalai yra balti; tarpraumeninių riebalų ilgiausiajame nugaros raumenyje (longissimus dorsi) dalis yra 2,5 % ar didesnė, vidurkis – 4 % (paprastų kiaulių vidurkis – 1,5 %).

Mėsos, išvirtos iki rožinės spalvos, tekstūra nelabai skaidulinga, mėsa tirpstanti, sultinga, skani ir minkšta, aplink griežinėlį yra riebalų, mėsa stipraus skonio.

Priežastinis ryšys

Gaskonės veislės charakteristikos susiformavo dėl veisėjų ilgus amžius vykdytos selekcijos. Šios veislės gyvuliai dėl savo savybių – gebėjimo ilgai vaikščioti ir ištverti klimato bei mitybos pokyčius – yra puikiai prisitaikę prie šios aplinkos ir taikomos auginimo praktikos.

Aptvare kiaulės priauga daug svorio. Kadangi vaikščiojimas po aptvarą suteikia kiaulėms fizinio aktyvumo galimybę ir verčia jas būti fiziškai aktyvias, vystosi raumenys ir gautoje mėsoje yra daugiau tarpląstelinių riebalų ir mioglobino, todėl ji ryškiau raudona.

Pašare, kurį jos randa vaikščiodamos po aptvarą, yra aromatinių junginių, darančių įtaką mėsos juslinėms savybėms. Žinoma, jis priklauso nuo metų laiko, bet galutinio penėjimo laikotarpiu sudaro apie 50 % per dieną kiaulės suėdamo pašaro; šią dalį užtikrina nedidelis gyvūnų tankumas aptvare ir ribojamas tiekiamo pašaro kiekis.

Daugiausia būtent šiuo galutinio penėjimo laikotarpiu (kiaulėms ganantis aptvare) formuojasi riebaliniai audiniai, įvairiais būdais suteikiantys kumpiui jo juslines savybes. Gausus šėrimas neriebia žole ir grūdais (ypač kviečiais ir miežiais) skatina didelį antioksidantų, oleino rūgšties, omega-3 riebalų rūgščių kiekį ir endogeninę riebalų rūgščių, kurios prastai oksiduojasi, endogeninę sintezę. Pašaro pobūdis lemia lipidų riebalų rūgščių sudėtį, todėl pašaras daro įtaką ypatingoms šios mėsos juslinėms savybėms.

Mėsinės kiaulės skerdžiamos pakankamai suaugusios (12–24 mėnesių amžiaus, palyginti su 5–6 mėnesių amžiaus pramoniniu būdu auginamomis mėsinėmis kiaulėmis), jų gyvenimo laikotarpis pasižymi aktyvia raumenų veikla. Tai suteikia mėsai ryškią spalvą ir tekstūrą, kuri būdinga tradiciniu būdu auginamų gyvūnų mėsai.

Galiausiai „Porc noir de Bigorre“ kiaulių mėsa dėl šių gyvūnų veislės, mitybos ir ypatingo auginimo būdo yra specifinė: jai būdinga ryškiai raudona spalva, balti išoriniai riebalai, menkas skaidulingumas, minkšta, sultinga ir tirpstanti tekstūra bei stiprus skonis.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

(Šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCPorcNoirDeBigorre2016.pdf

(1) OL L 343, 2012 12 14, p. 1.