Dėl ES vandens politikos pažymėtina, kad natūralios vandens sulaikymo priemonės gali padėti sulėtinti lietaus vandens srautus, padidinti infiltraciją ir sumažinti taršą naudojant gamtinius procesus. Tokios priemonės yra laikomos ekonomiškomis siekiant Vandens pagrindų direktyvos ir Potvynių direktyvos tikslų ir kartu padeda saugoti biologinę įvairovę ir prisitaikyti prie klimato kaitos. Buvo parengtos natūralių vandens sulaikymo priemonių gairės ir rengiant valstybių narių veiklos ir žemės ūkio programas buvo skatinamas jų įgyvendinimas naudojantis ES struktūrinių ir žemės ūkio fondų priemonėmis. Veiklos programų ex post vertinimas parodė, kad, nepaisant tam tikros pažangos, siekiant skatinti strateginių ir integruotų programų įgyvendinimą padaryta dar ne viskas ir kad platesnio masto žaliosios infrastruktūros ir natūralių vandens sulaikymo priemonių planavimas galėtų padėti užtikrinti vandens kokybę, apsisaugoti nuo potvynių ir siekti biologinės įvairovės tikslų. Apie planavimo galimybes gali būti informuojama per Ekosistemų ir jų paslaugų kartografavimo ir vertinimo (angl. MAES) sistemos darbą, upių baseinų valdymo planuose ir prioritetinių veiksmų programose, siekiant nustatyti daugiafunkces erdves, kuriose būtų sudarytos geriausios galimybės teikti ekosistemų paslaugas.

Žaliosios infrastruktūros strategijoje pabrėžiama būtinybė užtikrinti, kad žalioji infrastruktūra taptų įprasta teritorijų planavimo ir plėtros dalimi ir būtų visiškai integruota į sričių, kurių visus ar kai kuriuos tikslus galima pasiekti įgyvendinant gamtinius sprendimus, politiką. Joje numatyta, kad pagrindinės politikos sritys, per kurias bus skatinama vystyti žaliąją infrastruktūrą, yra regionų ar sanglaudos, klimato ir aplinkos politika, nelaimių rizikos valdymas, sveikatos ir vartotojų apsaugos politika bei bendra žemės ūkio politika. Tinklo „Natura 2000“ vietovės ir funkcijos sudaro ES žaliosios infrastruktūros pagrindą. Atlikus Gamtos direktyvų tinkamumo patikrą buvo padaryta išvada, kad nors direktyvos yra esminės ES biologinės įvairovės strategijos iki 2020 m. įgyvendinimo priemonės, vien tik jomis negalima pasiekti strategijos „ES 2020“ tikslo sustabdyti biologinės įvairovės nykimą. Veiksmų plane gamtai, žmonėms ir ekonomikai numatomos papildomos priemonės, pavyzdžiui, parengti gaires, kuriomis būtų skatinamas kurti žaliajai infrastruktūrai skirtus ES lygmens projektus siekiant geresnių „Natura 2000“ vietovių sąsajų, kad būtų galima įgyvendinti Gamtos direktyvų tikslus, kartu įgyvendinant kitus su ES biologine įvairove susijusius tikslus.

Pagal ES biologinės įvairovės strategijos iki 2020 m. 2 tikslą numatyta, kad „iki 2020 m., įdiegus žaliąją infrastruktūrą ir atkūrus bent 15 % nualintų ekosistemų, esama ekosistemų ir jų teikiamų paslaugų būklė bus išlaikyta ir pagerinta“. Visiškai įgyvendinus šį 2 tikslą ir atkūrus „Natura 2000“ vietovių palankią būklę būtų galima sukurti atitinkamai iki 50 000 ir 140 000 darbo vietų; gauti iki 4,2 ir 11,1 mlrd. EUR tiesioginių pajamų per metus; ir platesnio masto naudą iš ekosisteminių paslaugų.

ES žaliosios infrastruktūros pagrindą sudaro tinklas „Natura 2000“, taip pat natūralios ir pusiau natūralios zonos, nepatenkančios į „Natura 2000“, pavyzdžiui, parkai, privatūs sodai, gyvatvorės, augalinės buferinės juostos išilgai upių arba elementų gausa pasižymintys žemės ūkio kraštovaizdžiai, turintys tam tikrų ypatybių ir susiję su tam tikra veikla, bei dirbtiniai elementai, tokie kaip žalieji stogai, žaliosios sienos ar ekologiniai tiltai ir žuvų pralaidos. Apskaičiuota, kad vien tik tinklo „Natura 2000“ teikiamų ekosisteminių paslaugų pajamos per metus visoje ES sudaro 300 mlrd. EUR, o žaliosios infrastruktūros nauda yra gerokai didesnė.

Žaliosios infrastruktūros strategijoje Komisija taip pat paraginta įvertinti, „kiek techniniai standartai, visų pirma susiję su fiziniais statybiniais blokais ir procedūromis, galėtų būti naudingi kuriant žaliajai infrastruktūrai palankių produktų rinką“. Galimas su žaliąja infrastruktūra susijusių standartų rengimas įtrauktas į metinę Sąjungos standartizacijos darbo programą, o Komisija šiuo klausimu atliko tyrimą. Per ateinančius mėnesius bus tęsiamas darbas, kuriame dalyvaus atitinkamos suinteresuotosios šalys ir standartizacijos organizacijos, kad būtų galima įvertinti, ar su žaliąja infrastruktūra susijusiems elementams bus reikalingi nauji standartai.

Kalbant apie ES mokslinių tyrimų ir inovacijų politiką, su žaliąja infrastruktūra susiję projektai finansuojami pagal Septintąją bendrąją programą (BP7) ir nuo 2014 m. – pagal programą „Horizontas 2020“. Investavimo galimybės teikiamos per mokslinius tyrimus, inovacijas ir demonstracinius projektus, skirtus gamtiniams sprendimams diegti ir vertinti. Jas papildo politikos integravimas, rodiklių nustatymas, dalijimasis informacija, skatinimas ir verslo ir visuomenės informavimas, nes turimi duomenys apie visokeriopą gamtinių sprendimų teikiamą naudą skatina intensyviau diegti žaliąją infrastruktūrą ir teikti jai pirmenybę. Galimybes gauti finansavimą palengvina mokslinių tyrimų lėšomis finansuojama informacijos mainų platforma „Oppla“ ir tinklaveikos platforma „ThinkNature“.

Žaliosios infrastruktūros strategijoje Komisija buvo paraginta tobulinti ir toliau platinti su žaliąja infrastruktūra susijusią informaciją. Daugiau galimybių susipažinti su specialia informacija apie žaliąją infrastruktūrą suteikiama per Europos biologinės įvairovės informacinę sistemą, įskaitant žaliosios infrastruktūros srities biblioteką. Kuriama sąveika su kitomis atitinkamomis informacinėmis platformomis. Buvo paskelbti rekomendaciniai dokumentai dėl žaliosios infrastruktūros integravimo į konkrečias politikos sritis (pvz., regioninę ir sanglaudos politiką, vandens ir potvynių valdymą, poveikio aplinkai vertinimus ir strateginius aplinkos vertinimus).

Šį poveikį būtų galima sustiprinti skatinant atkurti kraštovaizdžio funkcijas vietovėse, kuriose verčiamasi žemdirbyste, ir geriau apsaugant daugiametes pievas. Atliekant Kaimo plėtros programų poveikio įgyvendinant Vandens pagrindų direktyvos ir Potvynių direktyvos nuostatas ex post vertinimą, vertinamas ir gamtinių vandens sulaikymo priemonių naudojimas ir galimi jo tobulinimo ateityje būdai. Komunikate dėl maisto ir ūkininkavimo ateities rekomenduojama taikyti novatoriškas priemones, kuriomis galima sustiprinti esamą žaliąją infrastruktūrą.

Nors žaliosios infrastruktūros sąvoka nėra per se įtraukta į bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) nuostatas, dviejuose dabartinės BŽŪP ramsčiuose numatyta priemonių, skirtų tvaraus gamtinių išteklių valdymo ir klimato politikos klausimams spręsti ir, priklausomai nuo jų formos ir įgyvendinimo, galinčių padėti diegti žaliąją infrastruktūrą. Pagal kompleksinio paramos susiejimo sistemą gera agrarinė ir aplinkosaugos būklė, susijusi su buferinėmis juostomis ir kraštovaizdžio funkcijomis, apima ir žaliąją infrastruktūrą, bet jos teikiama nauda skirtingose valstybėse narėse skiriasi. Kalbant apie pirmąjį BŽŪP ramstį, 2015 m. įdiegta privaloma „žalinimo“ praktika gali būti naudinga tiek aplinkai, tiek klimatui; tačiau Europos Audito Rūmai neseniai padarė išvadą, kad, įgyvendinant ją taip kaip dabar, nėra tikėtina, kad ji duos reikšmingos naudos aplinkai ir klimatui, ypač biologinei įvairovei. Kalbant apie antrąjį ramstį, valstybės narės ir regionai gali rinktis iš daugelio kaimo plėtros priemonių žemės ūkio, aplinkosaugos ir klimato politikos tikslams pasiekti, o jomis besinaudojantys ūkininkai gali gauti išmoką už plotą, kuri gali būti papildyta tiksline parama negamybinėms investicijoms. Konkreti parama taip pat gali būti skiriama perėjimui prie ekologinio ūkininkavimo arba jo išlaikymui ir tiesioginiam Buveinių direktyvos, Paukščių direktyvos ir Vandens pagrindų direktyvos nuostatų įgyvendinimui. Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšas taip pat galima naudoti remiant su miškininkyste susijusias priemones, kurios gali apimti žaliosios infrastruktūros kūrimą ar išlaikymą.

Europos strateginių investicijų fondas (ESIF) ir naujojo ESIF 2.0 reglamento tikslai (susiejant ESIF su tvaresniais ir tarpvalstybiniais projektais, ypač tokiais, kuriais įgyvendinami Paryžiaus klimato kaitos susitarimo (COP 21) tikslai ir skatinamas perėjimas prie efektyvesnio išteklių naudojimo, žiedinės ir (beveik) nulinio anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos) taip pat gali paskatinti, tiesa, netiesiogiai, žaliosios infrastruktūros projektų įgyvendinimą.

ES bendro finansavimo lėšos, skirtos projektams, kuriais įgyvendinama žalioji infrastruktūra taikant gamtinius sprendimus ir atkūrimas, 2014–2015 m. pagal programą „Horizontas 2020“ paskelbtus kvietimus sudarė 38,6 mln. EUR, 2016 m. – 68 mln. EUR, o 2017 m. – jau 73 mln. EUR. ERA-net per tinklą BiodivERsA 2015–2016 m. nacionalinėms agentūroms papildomai skyrė 33 mln. EUR bendro finansavimo lėšų su žaliąja infrastruktūra susijusiems projektams įgyvendinti. Įgyvendinant kitas finansavimo priemones, tokias kaip struktūriniai fondai, galėtų būti panaudoti su žaliąja infrastruktūra susijusių mokslinių tyrimų rezultatai ir naujovės, padidintas intervencijų mastas ir pagerintas tarpusavio derėjimas, tačiau to dar nėra.

Ši peržiūra parodė, kad įvairiose ES finansavimo priemonėse numatytos galimybės nebuvo visiškai išnaudotos ir kad dar reikia gerinti galimybes gauti finansavimą. Kai kurie suinteresuotieji subjektai, su kuriais konsultavosi Biologinės įvairovės ir gamtos išteklių koordinavimo grupė, pažymėjo, kad specialios finansinės priemonės trūkumas jiems atrodė kaip kliūtis. Reikia didinti supratimą apie esamas galimybes ir pateikti informaciją apie tai, kaip suderinti skirtingus šaltinius įgyvendinant strategiškesnius ir labiau integruotus žaliosios infrastruktūros projektus.

Investicijos į žaliąją infrastruktūrą duoda didelės grąžos privačiam sektoriui. Žaliąją infrastruktūrą plėtotojai gali naudoti siekdami padidinti žemės vertę arba apsaugoti turtą nuo klimato kaitos poveikio, atsižvelgdami į daugelio ekosistemų anglies dioksido kaupimo, erozijos prevencijos ir potvynių kontrolės funkcijas. Norint paskatinti pasinaudoti šiomis galimybėmis, reikalingos gairės dėl ekonominės investicijų į žaliąją infrastruktūrą grąžos kiekybinio vertinimo. Pagal Veiksmų plano gamtai, žmonėms ir ekonomikai 1b veiksmą šis poreikis sprendžiamas pateikiant Komisijos gaires dėl ekosistemų ir ekosisteminių paslaugų integravimo į sprendimų priėmimo procesą.

2.4. Parama rengiant ES lygmens žaliosios infrastruktūros projektus

ES žaliosios infrastruktūros strategijoje pabrėžiama, kad parama žaliosios infrastruktūros projektams ES lygmeniu yra svarbus tikslas siekiant išvengti atvejų, kai žaliosios infrastruktūros projektai būtų vykdomi tik kaip nepriklausomos iniciatyvos ir nebūtų išnaudotos visos jų galimybės. Ji paskatino valstybes nares ir regionus pasinaudoti žaliosios infrastruktūros plėtros galimybėmis tarpvalstybiniu ir tarptautiniu mastu.

Valstybėse narėse buvo sėkmingai išvystytos tik kelios tarptautinės iniciatyvos, pavyzdžiui, Europos žalioji juosta arba Žemutinio Dunojaus žaliasis koridorius. Kalbant apie pastarąją, buvo apskaičiuota, kad iš kiekvieno atkurtos salpos hektaro per metus gauta 500 EUR vertės ekosistemų paslaugų, o tai padėjo įvairinti vietos pragyvenimo šaltinius.

Kalbant apie paramą ES lygmens žaliosios infrastruktūros projektams, esamos priemonės yra pirmiausia orientuotos į vienos valstybės narės teritorijoje įgyvendinamus projektus (išskyrus INTERREG) ir turi savo procedūrinius reikalavimus ir terminus, todėl nesudaromos palankesnės sąlygos tarpvalstybiniams žaliosios infrastruktūros projektams rengti ir įgyvendinti.

Apskritai, yra galimybių toliau sąveikiai integruoti žaliąją infrastruktūrą į strateginio planavimo priemones, pavyzdžiui, upių baseinų valdymo planus, „Natura 2000“ valdymo planus, nacionalinius oro kokybės planus, kaimo plėtros programas ir sanglaudos politikos veiklos programas, taip pat į transeuropinius tinklus. Tokie planai padėtų sukurti visą ES apimantį žaliosios infrastruktūros tinklą.

Žaliosios infrastruktūros strategijoje pažymėta, kad vadinamasis TEN-G (žaliajai infrastruktūrai skirtas transeuropinis tinklas) „labai padėtų užtikrinti Europai būdingiausių ekosistemų atsparumą ir gyvybingumą, o tai, savo ruožtu, būtų naudinga socialiniu ir ekonominiu atžvilgiu“. Buvo numatyta, kad Komisija atliks tyrimą siekdama įvertinti galimybes plėtoti ES TEN-G iniciatyvą, įskaitant sąnaudų ir ekonominių, socialinių ir aplinkosauginių tokios iniciatyvos privalumų įvertinimą. Europos Parlamentas, Taryba ir Regionų komitetas taip pat išreiškė pritarimą TEN-G iniciatyvai.

2016 m. buvo paskelbta kaštų ir naudos analizė, kurioje buvo padaryta išvada, kad strategiškesnis požiūris į žaliąją infrastruktūrą ES lygmeniu padėtų iš kiekvieno investuoto euro pelnyti daugiau, palyginti su dabartine įgyvendinama žaliosios infrastruktūros politika ir lėšų paskirstymu (naudos ir kaštų santykis yra daugiau kaip du kartus didesnis, nei pagal dabartinę sistemą).

Veiksmų plano gamtai, žmonėms ir ekonomikai 12 veiksmo apraše numatyta, kad Komisija turėtų pateikti gaires, kaip sukurti strateginę sistemą, kuri padėtų toliau remti žaliosios infrastruktūros plėtrą ES lygmeniu. Tai turėtų padėti nustatyti bendriems Europos interesams svarbius projektus, kuriems pagal dabartinę daugiametę finansinę programą turi būti teikiama pirmenybė ir skiriamas atitinkamas finansavimas, kurio mastas peržengtų administracines ribas.

3. Išvados ir tolesni veiksmai

Įgyvendinant ES žaliosios infrastruktūros strategiją išryškėjo žaliosios infrastruktūros nauda ir žaliosios infrastruktūros diegimas ES įgijo tam tikrą pagreitį. Buvo padaryta pažanga įvairiais lygmenimis, tačiau ne visi uždaviniai yra išspręsti, o žaliosios infrastruktūros diegimas turi būti toliau plečiamas. Duomenys rodo, kad strateginis požiūris į žaliąją infrastruktūrą ES lygmeniu dar nėra įgyvendintas; taip pat reikėtų apsvarstyti tvirtesnę žaliosios infrastruktūros įgalinimo sistemą. Žaliosios infrastruktūros diegimas dažnai įgyvendinamas tik nedideliu mastu, nėra tinkamai atsižvelgiama į galimą ekonominę ir socialinę naudą, gaunamą vietoje pilkosios taikant žaliosios infrastruktūros sprendimus.

Valstybių narių lygmeniu reikia daugiau pastangų, kad būtų parengtos ir įgyvendintos nacionalinės žaliosios infrastruktūros strategijos ir prioritetų nustatymo sistemos, skirtos nualintoms ekosistemoms atkurti pagal MAES metodiką. Tai užtikrins didesnę sinergiją su prioritetinių veiksmų programomis, numatytomis Gamtos direktyvoje, Vandens pagrindų direktyvoje ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvoje, ir jų papildomumą.

Žaliosios infrastruktūros integravimas į atitinkamus ES finansavimo mechanizmus suteikė naujų galimybių, tačiau įsisavinimas vis dar pernelyg ribotas. Turėtų būti dedamos didesnės pastangos siekiant veiksmingai integruoti žaliąją infrastruktūrą į atitinkamas ES politikos sritis ir teisės aktus. Būtina užtikrinti strategiškesnį požiūrį ir kuo geriau išnaudoti būsimas ES finansavimo priemones žaliajai infrastruktūrai remti. Be to, reikėtų tobulinti su ekosistemomis susijusių sričių politikos suderinamumą, be kita ko, gerinant susijusių platformų sąveiką.

ES gamtos veiksmų plano 12 veiksmo ir su juo susijusių gairių dėl paramos ES lygmens žaliosios infrastruktūros projektams įgyvendinimas sudaro galimybę toliau aiškinti žaliosios infrastruktūros koncepciją (atsižvelgiant į pastabas, kad kartais sudėtinga aprėpti skirtingus ES apibrėžtyje nurodytus aspektus). Gairėse taip pat pateikiami konkretūs pavyzdžiai, kaip žalioji infrastruktūra yra susijusi su ekosistemų atkūrimu. Jų tikslas – padėti optimizuoti dabartinės daugiametės finansinės programos investicijas į gamtą ir biologinę įvairovę ir suteikti peno ateities diskusijoms, kuriose bus svarstoma, kaip tęsti šią veiklą po 2020 m.

Be to, Komisijos gairės dėl ekosistemų ir jų paslaugų integravimo į sprendimų priėmimo procesus padeda geriau atsižvelgti į žaliosios infrastruktūros teikiamą ekonominę, socialinę ir aplinkosauginę naudą.

Šioje ataskaitoje pateiktos išvados bus įtrauktos į ES biologinės įvairovės strategijos iki 2020 m. įvertinimą ir tolesnius veiksmus. Jos bus panaudotos įgyvendinant kitų pagrindinių ES politikos sričių, tokių kaip ekonomikos augimas ir darbo vietų kūrimas, klimato kaitos mažinimas ir prisitaikymas, nelaimių rizikos mažinimas, sanglauda, tvarus žemės ūkis ir miškininkystė, tikslus, o platesniu požiūriu – darnaus vystymosi tikslus.