KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl ES bendrai finansuojamų gyvūnų ligų ir zoonozių likvidavimo, kontrolės ir stebėsenos programų rezultatų 2005–2011 m. /* COM/2014/0115 final */





KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl ES bendrai finansuojamų gyvūnų ligų ir zoonozių likvidavimo, kontrolės ir stebėsenos programų rezultatų 2005–2011 m. Santrauka Šioje ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama ES bendrai finansuojamų gyvūnų ligų ir zoonozių likvidavimo, kontrolės ir stebėsenos programų įgyvendinimo rezultatams, kaip reikalaujama Tarybos sprendimo 2009/470/EB dėl išlaidų veterinarijos srityje[1] 41 straipsniu. Gyvūnų ligų likvidavimo, kontrolės ir stebėsenos programų (toliau – veterinarinės programos) bendram finansavimui skiriama didžiausia ES maisto saugos biudžeto[2] dalis. Vertinimo laikotarpiu ES skyrė daugiau kaip 1,17 mlrd. EUR programų, skirtų trylikai ligų[3], įgyvendinimo bendram finansavimui. Per šiuos septynerius metus ES lėšų skirta visoms 27 valstybėms narėms (ES–25 iki 2006 m. gruodžio 31 d.). Nepaisant keleto susirūpinimą keliančių dalykų, veterinarinės programos išlieka labai svarbios siekiant veiksmingai valdyti konkrečias gyvūnų ligas užtikrinant ligos stebėseną ir likvidavimą, geriau nustatant kontrolės objektus tarpvalstybinių ligų, kurios labai svarbios ES, atveju, taip pat vykdant pirmą kartą ar pakartotinai kylančių gyvūnų ligų prevenciją ir greitai reaguojant į jas – tai yra ES gyvūnų sveikatos strategijos pagrindas. Tai gali duoti grynos ekonominės naudos susijusiems ES ekonomikos sektoriams ir padėti sklandžiai veikti bendrajai rinkai, taip pat užtikrinti vartotojų ir visuomenės sveikatos apsaugą (zoonozių atveju), o tai yra labai naudinga ES piliečiams. Atsižvelgiant į būsimas grėsmes ir į problemas, kylančias įgyvendinant ES bendrai finansuojamas veterinarines programas, ir remiantis atlikta analize galima daryti keletą išvadų dėl veiksmų, kurių ateityje reikės imtis programų valdymui pagerinti, būtent: geresnio prioritetų nustatymo, tiek Komisijos, tiek valstybių narių programų valdymo išlaidų mažinimo, ES bendrai finansuojamų veterinarinių programų rengimo, įgyvendinimo ir išlaidų efektyvumo analizės tobulinimo. 2011 m. birželio 29 d. Komisija pateikė naujo reglamento[4], taikytino visai maisto saugos išlaidų sričiai, pasiūlymą. Siekiama tobulinti dabartinę finansinę programą, būtent: ją supaprastinti, užtikrinti jos skaidrumą bei lankstumą, taip pat įrodyti, kad išlaidos maisto saugos srityje, įskaitant veterinarines programas, yra efektyvios. Teisės aktų leidėjai pasiūlymą oficialiai priims 2014 m. pirmą pusmetį. 1. Įžanga Tarybos sprendimo 2009/470/EB dėl išlaidų veterinarijos srityje 41 straipsnyje nustatyta, kad „kas ketverius metus Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai pranešimą apie gyvūnų sveikatos padėtį ir išlaidų įgyvendinimo programoms efektyvumą įvairiose valstybėse narėse, įskaitant informaciją apie patvirtintus kriterijus“[5]. Pagal dabartinę stebėsenos ir vertinimo sistemą nebuvo įgyvendinta jokių konkrečių maisto ir pašarų išlaidų efektyvumo nustatymo priemonių, todėl ši ataskaita iš esmės susijusi su išankstine įgyvendinamų programų ekonominės naudos analize. Reikėtų pažymėti, kad daugelis veterinarinių programų, visų pirma likvidavimo (pvz., tuberkuliozės) veikla, pagal savo pobūdį yra ilgalaikės. Todėl dažnai rezultatai pasiekiami praėjus daug laiko po konkrečių priemonių įgyvendinimo. Ši ataskaita – pirmoji pagal šią sistemą – apima septynerių metų (2005–2011 m.) vertinimo laikotarpį. 2. Pagrindiniai faktai Gyvūnų ligų likvidavimo, kontrolės ir stebėsenos programoms (toliau – veterinarinės programos) finansuoti ES skiria didžiausią ES maisto saugos biudžeto dalį. Šia parama siekiama laipsniškai likviduoti gyvūnų ligas ir įgyvendinti ligų stebėsenos priemones valstybėse narėse ir visoje ES. Ji taip pat yra ES gyvūnų sveikatos strategijos[6] dalis, kuria siekiama užtikrinti aukštą gyvūnų sveikatos, visuomenės sveikatos ir vartotojų apsaugos lygį. Pagrindiniai veterinarinių programų tikslai yra užtikrinti aukštą gyvūnų ir visuomenės sveikatos apsaugos lygį, skatinti didesnį gyvulininkystės sektoriaus produktyvumą ir prisidėti prie sektorių, kurie tiesiogiai arba netiesiogiai susiję su gyvūnų ligų protrūkiais, ekonominio tvarumo[7]. Gyvūnų ligų ir zoonozių, kurioms gali būti skiriamas ES bendras finansavimas, sąrašas pateiktas Tarybos sprendimo 2009/470/EB I priede. Komisija kasmet nustato ir patikslina finansavimo prioritetus, siekdama užtikrinti, kad jie visiškai atitiktų faktinę padėtį. Pirmenybė skiriama ligoms, kurios turi didžiausią įtaką gyvūnų arba visuomenės sveikatai (pvz., zoonozėms) ir kurios turi didžiausią poveikį ekonomikai dėl poveikio prekybai ir nuostolių ES gyvulininkystės sektoriuje. Siūlomus prioritetus valstybės narės aptaria Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniame komitete[8]. Komisijos vidinis vertinimas grindžiamas valstybių narių pateiktais duomenimis, Maisto ir veterinarijos tarnybos[9] ataskaitomis, finansinio audito ataskaitomis[10] ir Ligų likvidavimo stebėsenos darbo grupės[11] rezultatais. 2006 m. veterinarinėms programoms pradėtas taikyti daugiametis metodas siekiant užtikrinti, kad jų tikslai būtų pasiekiami veiksmingiau ir našiau. ES bendrai finansuojamos veterinarinės programos aprėpia daug įvairių priemonių, be kita ko, skiepijimą, gyvūnų tyrimus ir kompensavimą už gyvūnų skerdimą arba žudymą. Paprastai ES finansinė parama sudaro 50 proc. valstybių narių didžiausios leidžiamų išlaidų, patiriamų įgyvendinant konkrečias priemones[12], sumos; išimtis taikoma išlaidoms, susijusioms su užkrečiamųjų spongiforminių encefalopatijų (toliau – USE) stebėsena, bandymais ir genotipo nustatymu – finansuojama iki 100 proc. didžiausios leidžiamos sumos – ir su pasiutligės programomis susijusioms išlaidoms (skiepų įsigijimas ir platinimas, laboratoriniai tyrimai) – nuo 2010 m. bendrai finansuojama 75 proc. tokių išlaidų. 2011 m. visų ligų bendrai finansuotina išlaidų dalis, kuri anksčiau buvo 50 proc., padidinta iki 60 proc. siekiant pagerinti finansų ir ekonomikos krizės krečiamų valstybių narių biudžeto padėtį. 2005–2011 m. bendra ES mokėjimų suma viršijo 1,17 mlrd. EUR[13], kurie buvo skirti programoms, susijusioms su trylika ligų. Reikėtų pažymėti, kad priklausomai nuo ligos pobūdžio bei nuo kiekvienai ligai patvirtintų programų skaičiaus labai skyrėsi bendro finansavimo suma. Per šiuos septynerius metus bendras ES finansavimas skirtas visoms 27 valstybėms narėms (ES–25 iki 2006 m. gruodžio 31 d.). Lėšų paskirstymas ataskaitiniu laikotarpiu pagal, atitinkamai, bendrai finansuojamą ligą ir valstybę narę, parodytas Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 III skyriaus 1 ir 2 pav.[14] 1 pav.1 Mokėjimų paskirstymas pagal valstybę narę (2005–2011 m.) 2 pav.2 Mokėjimų paskirstymas pagal ligą (2005–2011 m.) 3 pav. Finansavimo raida (2005–2011 m.) Iš finansavimo raidos (3 pav.) matyti, kad nuo 2009 m. finansavimas labai išaugo: šią augimo tendenciją lėmė daug didesnis mėlynojo liežuvio ligos likvidavimo programų, ypač Prancūzijoje ir Ispanijoje (daugiau informacijos pateikta Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 IV skyriaus 2 dalyje) ir galvijų tuberkuliozės likvidavimo programų, visų pirma Airijoje ir JK (daugiau informacijos pateikta Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 IV skyriaus 3 dalyje), finansavimas. Be to, kaip minėta pirmiau, 2011 m. padidinta visų ligų bendro finansavimo dalis. Kaip parodyta 1 pav., ataskaitiniu laikotarpiu dvi valstybės narės (Prancūzija ir Ispanija) įsisavino beveik 38 proc. bendros ES lėšų sumos. Kitą pagrindinių gavėjų, kurios bendrai įsisavino dar 35 proc. ES mokėjimų, grupę sudarė: Italija (9,5 proc.), Jungtinė Karalystė (10,1 proc.), Vokietija (7,7 proc.) ir Airija (7,7 proc.). Likusius 27 proc. išlaidų pasidalijo 21 valstybė narė, iš kurių tik Lenkijai, Portugalijai ir Nyderlandams tekusių lėšų suma viršijo 3 proc. Šešioms pagrindinėms šalims gavėjoms skirtų mokėjimų raida pavaizduota 4 pav., kuriame taip pateikta informacija apie mokėjimų paskirstymą pagal konkrečią ligą kiekvienoje valstybėje narėje[15]. 4 pav. Valstybės narės, gavusios didžiausią finansavimą veterinarinėms programoms (2005–2011 m.) Kaip parodyta 2 pav., daugiau kaip 74 proc. ataskaitiniu laikotarpiu atliktų ES mokėjimų buvo skirta trims pagrindinėms veterinarinėms programoms. Maždaug 44,5 proc. visų bendro finansavimo lėšų ES skyrė USE stebėti ir galvijų spongiforminėms encefalopatijoms (toliau – GSE) ir skrepio ligai likviduoti. Antra pagal dydį lėšų suma (sudaranti apie 15,5 proc. bendro ES finansavimo) skirta galvijų tuberkuliozei likviduoti; mėlynojo liežuvio ligai likviduoti skirta daugiau kaip 14 proc. Dar 20,5 proc. lėšų paskirstyta šioms keturioms ligoms: galvijų bruceliozei (6 proc.), pasiutligei (5,5 proc.), avių ir ožkų bruceliozei (4,7 proc.) likviduoti ir salmonelių kontrolei (4,3 proc.). Su kitomis septyniomis ligomis susijusioms programoms skirta 5,2 proc. likusių ES bendro finansavimo lėšų. 3. Padėtis, susijusi su gyvūnų sveikata ES 2005–2011 m. Apskritai iš ES lygmeniu bendrai finansuotų ir 2005–2011 m. laikotarpiu įgyvendintų veterinarinių programų kokybinio ir kiekybinio vertinimo matyti, kad jomis veiksmingai prisidėta gerinant gyvūnų sveikatos būklę ES, taigi jos yra ekonomiškai naudingos. Daugeliu atvejų pasiekti teigiami rezultatai; vis dėlto, kai kuriose valstybėse narėse tebėra neišspręstų problemų. Tam tikrais atvejais, nepaisant pažangos, pasiekti rezultatai skiriasi pagal ligą, o kai kuriuose ES regionuose nepavyksta išspręsti vietos lygmens problemų. Tų problemų priežastis, be kita ko, yra epidemiologiniai veiksniai, pirmiausia laukiniai žvėrys arba ligos sukėlėjų pernešėjai, o tai turi įtakos ne tik pagal tam tikras programas taikomų priemonių veiksmingumui, bet ir konkrečių programų įgyvendinimo valstybių narių lygmeniu aspektams. Atitinkamos valstybės narės dažnai patyrė struktūrinių sunkumų, įskaitant biudžeto ar aprūpinimo darbuotojais problemas (nepakako darbuotojų arba darbuotojai buvo netinkamai paskirstyti), dėl to, nepaisant visų jų pastangų, kilo kliūčių siekiant tinkamai įgyvendinti programose apibrėžtus veiksmus. Komisija siekia toliau remti valstybių narių pastangas šalinti šiuos trūkumus, pavyzdžiui, mažinant su programų valdymu susijusias išlaidas ir geriau nustatant prioritetus dėl ligų. Šias nesėkmes taip pat galėjo lemti socialiniai ir kultūriniai aspektai, pavyzdžiui, tai, kad nacionalinio ir regiono / vietos lygmens dalyviai nepakankamai koordinavo savo veiksmus, arba tai, kad viešojo ir privačiojo sektorių suinteresuotieji subjektai nevedė dialogo (nepalaikė ryšių). Šiems trūkumams pašalinti bus stiprinamas darbo grupės vaidmuo, kad ji užtikrintų geresnę geriausios praktikos sklaidą ir valstybių narių dalijimąsi patirtimi. Kituose skyriuose aptariami analizės rezultatai pagal ligą. 3.1. Svarbūs laimėjimai Daugeliu atveju ligos, kurioms skirtos programos, veiksmingai valdomos ir jų plitimas kontroliuojamas. Daugelis iš jų palaipsniui likviduotos didelėse ES teritorijose dalyse. Tai matyti iš šiuo laikotarpiu ES labai padidėjusios ligomis (pvz., galvijų tuberkulioze, galvijų brucelioze ir klasikiniu kiaulių maru) neužkrėstos zonos[16]. • Privalomų GSE stebėsenos ir likvidavimo galvijuose programų įgyvendinimas buvo svarbus elementas vykdant ES lygmens priemones ir padėjo labai sumažinti 2005–2011 m. nustatytų GSE atvejų skaičių – kasmet šis rodiklis mažėjo vidutiniškai 38 proc. Iki 2011 m. atlikus 6,3 mln. tyrimų nustatyti tik 28 ligos atvejai. Buvo atkurta labiausiai nuo ligos nukentėjusių valstybių narių prekyba gyvais galvijais, jautienos ir galvijų produktais, taip pat atkurtas vartotojų pasitikėjimas. Taikant ES privalomas skrepio ligos stebėsenos ir likvidavimo priemones užkrėstose avių ir ožkų bandose daug sužinota apie skrepio ligos plitimą; atliekant diferencinės diagnostikos tyrimus buvo patvirtinta, kad GSE avyse ir ožkose nepaplitusios arba labai mažai paplitusios. • Mėlynojo liežuvio ligos programomis labai prisidėta prie šios ligos kontrolės ir likvidavimo, visų pirma užtikrinant epidemijos, kurią 2006 ir 2007 m. netikėtai sukėlė serotipai BTV-8 ir BTV-1, kontrolę. ES sutelkė daug finansinių išteklių, kad valstybės narės galėtų pradėti koordinuotą skiepijimo kampaniją užkrėstose zonose. Ši kampanija buvo labai sėkminga – užtikrinta veiksminga mėlynojo liežuvio ligos kontrolė ir serotipai BTV-8 ir BTV-1 iš esmės likviduoti visoje Europoje. • Kalbant apie pasiutligę, bendrai finansuojamos skiepijimo sušeriamais skiepais programos, pradėtos praėjusio amžiaus devintojo dešimtmečio pabaigoje, buvo labai sėkmingos, nes jas įgyvendinant pasiutligė likviduota keliose valstybėse narėse. 2005–2011 m. laikotarpiu labai sumažėjo ES lygmeniu nustatytų pasiutligės atvejų – nuo 2 575 iki 518. Jau greitai pasiutligės Europoje neturėtų likti. Tai yra išskirtinė padėtis pasaulyje, nes dar niekur nebuvo pasiekta tokio pasiutligės likvidavimo masto, koks pasiektas ES[17]. Šiuo metu liga paplitusi į rytus nuo ES ir Komisija baigia rengti priemonę, pagal kurią būtų finansuojamas skiepijimo zonos sukūrimas suinteresuotosioms valstybėms narėms sudarant dvišalius susitarimus su atitinkamomis kaimyninėmis šalimis, kuriose pasiutligė tebekelia pavojų[18]. • Nuo 2007 m. palaipsniui įgyvendinant privalomas bendrai finansuojamas salmonelių kontrolės programas labai pagerėjo su paukštiena susijusi padėtis. Žmonių susirgimo atvejų, apie kuriuos pranešta, ES sumažėjo 50 proc. 2005–2011 m. žmonių susirgimo atvejų ES mažėjimo tendencija buvo statistiškai reikšminga – kasmet šis rodiklis mažėjo 12 proc. (Europos maisto saugos tarnybos duomenys)[19]. Visuomenės sveikatai reikšmingų salmonelių serotipų paplitimas sumažintas veiksmingai ir koordinuotai įgyvendinant nacionalines salmoneliozės programas (inter alia, įprastas stebėsenos programas, kurias įgyvendino tiek ūkininkai, tiek kompetentingos institucijos), taikytas konkrečioms paukščių populiacijoms ir pirmiausia nukreiptas prieš serotipus, kurie dažniausiai perduoda užkratą žmonėms. • Paukščių gripas, kuris pastaraisiais metais vis dažniau aptinkamas ES ir kurį platina laukiniai paukščiai, buvo sėkmingai suvaldytas taikant privalomas stebėsenos programas. Jas įgyvendinus veikia išankstinio perspėjimo sistema, dėl kurios galima laiku nustatyti tiek didelio, tiek mažo patogeniškumo štamų protrūkius, sumažinti tiek ūkininkų ekonominių nuostolių, tiek žmonėms pavojingo štamo atsiradimo pavojų. Šios programos taip pat buvo labai naudingos kilus krizėms, nes buvo galima anksti nustatyti, ar laukiniai paukščiai užsikrėtę didelio patogeniškumo paukščių gripu, ir užkirsti kelią šios ligos plitimui komercinės paskirties paukščių pulkuose bei sumažinti žmonių užsikrėtimo ja pavojų. Nuo 2008 m. tikrinama mažiau laukinių ir naminių paukščių. Mažiau paukščių tikrinama, nes mažėja protrūkių – nuo 2007 m. protrūkių labai sumažėjo tiek naminių, tiek laukinių paukščių populiacijose. 2007 m. nustatyti 25 didelio patogeniškumo paukščių gripo protrūkiai, o 2011 m. jų nenustatyta nė vieno. Nuo 2010 m. nenustatyta nė vieno ligos protrūkio tarp laukinių paukščių. • Klasikinis kiaulių maras (toliau – KKM) iki 2004 m. buvo likviduotas beveik visose ES-15 valstybėse narėse, išskyrus kai kurias Vokietijos, Liuksemburgo ir Prancūzijos teritorijos dalis, kuriose vis dar buvo aptinkama užsikrėtusių šernų. Po Europos Sąjungos plėtros rizika išaugo dėl KKM židinių Vidurio Europoje, Balkanų regione, ir dėl KKM endemijos Bulgarijoje ir Rumunijoje, kai šios stojo į ES. Skyrus daugiau lėšų kontrolės priemonėms įgyvendinti pastaraisiais metais šiuose regionuose padaryta didelė pažanga likviduojant KKM. Didžiausi protrūkiai 2006 ir 2007 m. nustatyti Rumunijoje naminių kiaulių pulkuose ir 2008 m. Vengrijoje šernų populiacijoje. 2009 m. nenustatyta protrūkių tarp naminių kiaulių, o 2010 ir 2011 m. nenustatyta protrūkių nei naminių kiaulių pulkuose, nei šernų populiacijoje. • Kalbant apie galvijų tuberkuliozę (toliau – GT), iš valstybių narių, kurioms parama teikta pagal bendrai finansuojamas programas, epidemiologinių duomenų matyti, kad likviduojant šią ligą 2005–2011 m. laikotarpiu padaryta nedidelė pažanga. Ispanijoje, Italijoje, Portugalijoje ir Lenkijoje nustatyta daug mažiau galvijų tuberkuliozės atvejų; 2009 m. oficialiai pripažinta, kad Lenkijoje, o pastaraisiais metais ir keliuose Italijos regionuose tuberkuliozės nenustatyta. Airijoje šiek tiek pagerėjo tuberkuliozės epidemiologinė padėtis (ES bendrai finansuojamos programos pradėtos įgyvendinti 2009 m.). Vėlesniais metais reikės stebėti, ar padėtis nesikeičia. Apskritai padaryta didelė pažanga likviduojant tiek galvijų bruceliozę, tiek avių ir ožkų bruceliozę – ši liga nustatoma tik kai kuriose ES teritorijos dalyse. • Galvijų bruceliozė (toliau – GB) beveik visiškai likviduota daugelyje ES šalių: nuo 2005 m. GB užsikrėtusių galvijų, patikrintų valstybėse narėse, kuriose įgyvendinamos bendrai finansuojamos programos, skaičius sumažėjo arba daugelyje šalių tebebuvo labai mažas (Kipre, Airijoje, Ispanijoje ir Azoruose). Šiaurės Airijoje po 2005 m. padaugėjo ligos atvejų, tačiau pirminis jų skaičius buvo labai mažas. Nuo 2009 m. ligos paplitimo mastas sumažėjo. Sėkmingai įgyvendinus programas 2009 m. oficialiai pripažinta, kad visoje Airijos Respublikoje, taip pat keliuose Italijos regionuose bei provincijose ir Kanarų salose (Ispanija) bruceliozės nenustatyta. • Įgyvendinant avių ir ožkų bruceliozės likvidavimo programas didelė pažanga padaryta Kipre, Šiaurės ir Vidurio Italijoje, Portugalijoje ir Ispanijoje, kur 2005–2011 m. laikotarpiu ligos paplitimas bandose labai sumažėjo. Pasirinkus ilgesnį epidemiologinės analizės laikotarpį galima matyti, kad Ispanijoje padaryta pažanga dar įspūdingesnė: šalis pranešė, kad ligos paplitimas bandose labai sumažėjo: nuo 30 proc. 1999 m. iki vos 0,54 proc. 2011 m. • Sėkmingai įgyvendinus enzootinės galvijų leukozės (toliau – EGL) likvidavimo programas labai sumažėjo nustatytų ligos atvejų šalyse, kurioms kyla jos pavojus, pirmiausia Portugalijoje, Lenkijoje ir Italijoje. • Panaši teigiama tendencija stebima ir Aujeskio ligos (toliau – AL) atveju, be to, daugelyje valstybių narių šios ligos nenustatyta. 2005–2011 m. įgyvendinant likvidavimo programas ši liga likviduota Vokietijoje, Slovakijoje ir daugelyje Jungtinės Karalystės regionų, o keliuose kituose regionuose taip pat padaryta pažanga. Sėkmingai įgyvendinus šias programas ir Tarybai 2006 m. persvarsčius prioritetus[20], bendras ES finansavimas nutrauktas 2010 m. 3.2. Dalinė sėkmė • Galvijų bruceliozė. Portugalijoje ir Italijoje dėl ypatingų aplinkybių, susijusių su galvijų bruceliozės likvidavimo programų įgyvendinimu tam tikruose regionuose, labai skiriasi įvairiuose regionuose pasiekti rezultatai. Italijoje galvijų / buivolų bruceliozė įvairiuose regionuose paplitusi labai nevienodai. Keliuose šiaurinės ir centrinės Italijos regionuose ir provincijose šios ligos oficialiai nenustatyta, tačiau pietiniuose regionuose ši liga plačiai paplitusi tarp galvijų ir buivolų. Portugalijos kontinentinėje dalyje taip pat nustatyti ligos paplitimo geografiniai ypatumai, t. y. liga tam tikruose regionuose paplitusi labiau nei likusioje šalies teritorijoje. Vis dėlto padėtis labai pagerėjo, ypač Azoruose, kur įgyvendinus skiepijimo programą ligos paplitimas bandose sumažėjo nuo 3 proc. 2006 m. iki kiek daugiau nei 1 proc. 2011 m. 3.3. Probleminės sritys • Avių ir ožkų bruceliozė. Didelį susirūpinimą kelia šios ligos likvidavimas Graikijoje ir Pietų Italijoje, nes kyla didelių problemų įgyvendinant šias programas, o dėl to nukenčia bendri programų įgyvendinimo rezultatai. Svarbu pabrėžti, kad tais atvejais, kai programų tikslai nebuvo pasiekti dėl prasto arba neteisingo jų įgyvendinimo valstybių narių arba vietos lygmenimis, Komisija veiksmingai ėmėsi taisomųjų veiksmų arba skyrė sankcijas: nepatvirtindavo programos, sumažindavo finansavimą kitiems metams arba sumažindavo atitinkamiems metams numatytą išmoką. • Galvijų tuberkuliozė Jungtinėje Karalystėje. JK bendrai finansuojamos likvidavimo programos įgyvendinamos nuo 2010 m.; jos apima visą teritoriją, išskyrus Škotiją, kuri oficialiai laikoma neužkrėsta nuo 2009 m. Ataskaitiniu laikotarpiu susirūpinimą kėlė epidemiologinė padėtis, kuriai ir toliau turi būti skiriama daug dėmesio, ypač Anglijoje. Būtina tinkamai įgyvendinti patvirtintų programų priemones. • Afrikinis kiaulių maras Italijoje (Sardinijoje). Ši liga visiškai likviduota ES teritorijoje, išskyrus Sardiniją. Nors pastaraisiais metais stebėta ligos paplitimo masto mažėjimo tendencija, 2011 m. antroje pusėje liga smarkiai išplito, pirmiausia dėl blogo patvirtintų programų įgyvendinimo. 4. 2005–2011 m. veterinarinių programų ekonominės naudos analizė 2005–2010 m. įgyvendintų bendrai ES finansuotų priemonių rezultatai įvertinti tiek vidaus priemonėmis, tiek pastaraisiais metais atlikus išorės tyrimus[21], pagrįstus apčiuopiamais ES veiksmų, kuriais siekta paremti valstybes nares šioms likviduojant, kontroliuojant ir stebint tam tikras gyvūnų ligas, rezultatais. Šiais tyrimais nustatyta, kad veterinarinės programos apskritai buvo sėkmingos, tačiau nurodyta ir tam tikrų trūkumų, kai dėl konkrečių įgyvendinimo problemų nukentėjo programos rezultatai, kaip aprašyta 3 skyriuje. Šiuos trūkumus tikimasi pašalinti, pavyzdžiui, toliau modernizuojant finansų valdymo priemones ir optimizuojant darbo grupės veiklą. Reikėtų priminti (žr. 2 skyrių), kad 2011 m. bendras finansavimas sudarė didesnę finansuoti tinkamų priemonių išlaidų dalį – 60 proc., nors anksčiau bendro finansavimo dalis buvo 50 proc., ir bendra finansuota papildoma priemonė[22]. Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 IV skyriuje pateikti ekonominės naudos analizės, susijusios su ligomis, kurioms skiriama didesnė ES finansinės paramos veterinarinėms programoms dalis, rezultatai. 5. Su ES bendrai finansuojamomis veterinarinėmis programomis susijusi administracinė našta ES lėšoms ir jų panaudojimui administruoti reikia skirti daug išteklių tiek nacionaliniu, tiek ES lygmenimis. Reikalingų išteklių kiekis mažai skiriasi nepaisant programos apimties. Kiekvieną kartą reikia parengti ir patikrinti programą, parengti ir priimti Komisijos įgyvendinimo sprendimą, administruoti lėšas ir patikrinti veiklos rezultatus. Nors teikiant paraiškas dėl nedidelių finansinių įnašų ir juos gavus patiriama nemažai sąnaudų, valstybės narės pripažįsta tokių mokėjimų naudą, visų pirma susijusią su pajėgumų didinimu ir susitarimo skatinimu. 2005–2011 m. laikotarpiu atlikti 825 mokėjimai ir bendram ES finansavimui iš viso skirta 1 174 253 269,46 EUR. Toliau esančiame paveikslėlyje parodyta finansavimo raida minėtu laikotarpiu; mokėjimai suskirstyti pagal jų dydį. Reikėtų atkreipti dėmesį, kad 200 000 EUR arba mažesni mokėjimai (keturios žemiausios ribos) sudaro labai mažą viso bendro ES finansavimo tuo laikotarpiu dalį ir vos viršija 1,5 proc. visos sumos. Kita vertus, šių keturių žemiausių kategorijų mokėjimų skaičius sudarė beveik 42 proc. visų mokėjimų. 5 pav. Mokėjimų pasiskirstymas pagal didėjančias sumas (2005–2011 m.) Priešingai, vien didžiausiems mokėjimams (mokėjimai, kurių suma viršija 10 000 000 EUR) tuo laikotarpiu skirta daugiau kaip 35 proc. ES lėšų, nors tokie mokėjimai sudarė tik 2,6 proc. visų atliktų mokėjimų. Tai reiškia, kad didelė mokėjimų dalis išmokama sąlyginai mažomis sumomis: • beveik 19 proc. mokėjimų suma buvo 25 000 EUR arba mažiau ir sudarė maždaug 0,1 proc. visų lėšų; • daugiau kaip 26 proc. mokėjimų suma neviršijo 50 000 EUR ir sudarė maždaug 0,3 proc. aptariamu laikotarpiu bendrai finansuotos sumos. Išsamesnė informacija apie atskirų mokėjimų, skirtų pagal ES bendrai finansuojamas veterinarines programas, dydį pateikta Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 V skyriuje. 6. Išvados ir tolesni veiksmai Ataskaitiniu laikotarpiu įgyvendinant ES bendrai finansuojamas veterinarines programas tapo aišku, kad jos padeda greičiau: • pagerinti tiek visuomenės, tiek gyvūnų sveikatą, sumažinant ligos paplitimą / užsikrėtimo ja dažnumą apsaugant visuomenės sveikatą (zoonozių atveju), užtikrinant, kad programos būtų prevencijos / valdymo priemonė, kaip numatyta ES gyvūnų sveikatos strategijoje; • pasiekti ekonominę naudą visoje ES, apsaugant sektoriaus vertę, prisidedant prie rinkos stabilumo, užtikrinant saugią prekybą, didinant ES išorės prekybos mastą, mažinant su žmonių sveikata susijusias sąnaudas[23]. Pagrindiniai sėkmingų ES bendrai finansuotų veterinarinių programų privalumai buvo tai, kad: • nustatant su gyvūnų sveikata susijusias problemas ir jas sprendžiant taikytas principas „iš apačios į viršų“, t. y. programos rengtos valstybių narių lygmeniu, o užtikrinant, kad būtų laikomasi ES taisyklių ir kriterijų taikytas principas „iš viršaus į pačią“, t. y. programas patvirtindavo Komisija; • buvo galima lanksčiai skirstyti turimus išteklius, nes kiekvienais metais būdavo atliekami patikslinimai (atsižvelgiant į epidemiologinę padėtį ir tai, kurioms ligoms skiriama pirmenybė) ir buvo galimybė taikyti skirtingas finansines vertes; • ES sistema galėjo imtis veiksmų kilus ypač sudėtingoms sveikatos problemoms (pvz., GSE krizėms, mėlynojo liežuvio ligos epidemijoms) panaudodama gana nedaug finansinių išteklių, palyginti su bendra gyvulininkystės sektorių ekonomine verte; • ES finansinės parama buvo tvari ir tai leido planuoti vidutinio ir ilgojo laikotarpio veterinarines programas valstybėse narėse; • vykdytas regioninis bendradarbiavimas teikiant vertingą paramą šalims kandidatėms ir trečiosioms šalims, kurios yra ES kaimynės. Tai padėjo užkirsti kelią ligų plitimui į ES (taip pat užtikrinti iki šiol valstybėse narėse pasiektų rezultatų tvarumą); • valstybės narės dalijosi žiniomis, patirtimi ir geriausia praktika, be kita ko, dirbdamos Ligų likvidavimo stebėsenos darbo grupėse. Vis dėlto buvo nurodyti ir tam tikri trūkumai. Kai kuriuos trūkumus Komisija jau iš dalies pašalino, kitus reikės pašalinti netrukus: • nesilaikoma sisteminio požiūrio, pagrįsto aiškiais tikslais ir rodikliais, kurį taikant būtų lengviau vertinti įgyvendinamų programų rezultatus. Tai taip pat apriboja galimybę parodyti įvairių priemonių išlaidų efektyvumą; • labai skiriasi valstybių narių veterinarijos sistemos ir gyvulininkystės sistemos, dėl to labai skiriasi programų įgyvendinimas ir gali būti gaunami netikslūs rezultatai ES lygmeniu, ypač tarpvalstybinių ligų atveju; • valstybės narės vis dar pateikia per mažai daugiamečių programų, todėl apribojama galimybė daromą pažangą vertinti pagal aiškius vidutinio laikotarpio tikslus ir programą administruoti dedant mažiau pastangų. Kol kas, laikotarpiu iki 2020 m., ES taip pat susidurs su tam tikrais konkrečiais sunkumais, kurie gali sumenkinti valstybių narių programų veiksmingumą. Šie sunkumai pirmiausia susiję su: • Pakartotiniu ligų, kurios šiuo metu laikomos prioritetinėmis, išplitimu: – Vykstant tarpvalstybiniam galinčių užsikrėsti laukinių gyvūnų judėjimui (visų pirma KKM, AKM ir pasiutligė rytinėse ir prie Baltijos jūros esančiose valstybėse narėse). – Neteisėtai importuojant mėsą iš ES nepriklausančių trečiųjų šalių (visų pirma KKM ir AKM palei rytinę ES sieną). – Nustačius pavienius GSE atvejus ir vyraujant nežinomybei dėl netipinių GSE (visose valstybėse narėse). • Galimu naujų ligų išplitimu: – Rizika, kad ES pasienio regionuose iš kaimyninių trečiųjų šalių išplis pavojingos ligos. – Rizika, kad ES pasienio regionuose iš kaimyninių trečiųjų šalių gali išplisti naujos ligos arba pakartotinai išplisti žinomi patogeniniai mikroorganizmai. • Pagrindiniai kintantys rizikos veiksniai: – Vis sudėtingesnės tarptautinės tiekimo grandinės. – Didėjanti pernešėjų platinamų ligų rizika ir galimas klimato kaitos poveikis, dėl kurio gali kisti naujų gyvūnų ligų atsiradimo ir plitimo modeliai. – Galimas priežiūros priemonių sušvelninimas, kai su liga susijusios padėties atžvilgiu pasiektas pirminis tikslas. – Dėl pastangų tiek valstybių narių, tiek ES lygmenimis didinti viešųjų finansų tvarumą gali sumažėti biudžetas ir dėl to gali nukentėti programų tvarumas. Tai pirmiausia pakenks programoms, kurias siekiant norimų rezultatų būtina vykdyti ilgą laiką. Programų rezultatus ir poveikį reikia vertinti vidutiniu ir ilguoju laikotarpiais, siekiant visapusiškai įvertinti jų rezultatus ir poveikį. Išvados, padarytos lyginant trumpalaikius rezultatus, gali būti klaidinančios, nes tam tikri rezultatai gyvūnų sveikatos srityje gali būti patvirtinti tik per tam tikrą laikotarpį (priklausomai nuo ligos epidemiologijos). 2011 m. birželio 29 d. Komisija pateikė naujo reglamento, taikytino visai maisto saugos išlaidų sričiai, pasiūlymą. Siekiama tobulinti dabartinę finansinę programą, būtent: ją supaprastinti, užtikrinti jos skaidrumą bei lankstumą, taip pat įrodyti, kad išlaidos maisto saugos srityje, įskaitant veterinarines programas, yra efektyvios. Teisės aktų leidėjai pasiūlymą oficialiai priims 2014 m. pirmą pusmetį. [1] OL L 155, 2009 6 18, p. 30. Atlikus keletą pakeitimų Tarybos sprendimu 2009/470/EB kodifikuotas, panaikintas ir pakeistas Tarybos sprendimas 90/424/EB dėl išlaidų veterinarijos srityje. [2] 2011 m. maždaug 75 proc. maisto ir pašarų biudžeto skirta veterinarinėms programoms. [3] Paukščių gripas, afrikinis kiaulių maras, Aujeskio liga, galvijų bruceliozė, galvijų tuberkuliozė, mėlynojo liežuvio liga, klasikinis kiaulių maras, enzootinė galvijų leukozė, pasiutligė, enzootinė salmoneliozė, avių ir ožkų bruceliozė, vezikulinė kiaulių liga, USE (GSE ir skrepio liga). [4] COM(2011) 398 galutinis. [5] Ataskaita taip pat grindžiama dviem susijusiais vertinimais: „ES bendrai finansuojamų gyvūnų ligų likvidavimo ir stebėsenos programų rezultatų valstybėse narėse ir visoje ES ataskaitos rengimas“ (Preparation of a report on the outcome of the EU co-financed animal disease eradication and monitoring programmes in the MSs and the EU as a whole; 2011 m. Maisto grandinės vertinimo konsorciumas). „Gyvūnų ligų likvidavimo, stebėsenos ir kontrolės programų vertinimas“ (Evaluation of the Eradication, Monitoring and Control Programmes for Animal Diseases; 2013 m., ICF- GHK). [6] Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui KOM 539 (2007) galutinis „Naujoji Europos Sąjungos gyvūnų sveikatos strategija (2007–2013 m.), pagal kurią „prevencija geriau už gydymą““. [7] Kai kurie aptariamo laikotarpio rodikliai, nurodantys ES gyvulininkystės sektoriaus ekonominę reikšmę, pateikti Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 VIII skyriuje. [8] Įsteigta 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 178/2002, nustatančiu maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančiu Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančiu su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002 2 1), siekiant padėti Komisijai užtikrinti veiksmingesnį ir išsamesnį požiūrį į maisto grandinę. Ją sudaro valstybių narių atstovai, o jai pirmininkauja Komisijos atstovas. [9] Maisto ir veterinarijos tarnyba priklauso Sveikatos ir vartotojų reikalų generaliniam direktoratui. Jo paskirtis – atliekant auditą, patikras ir vykdant susijusią veiklą užtikrinti veiksmingą sistemų kontrolę ir įvertinti, ar Europos Sąjungoje ir trečiosiose šalyse, kiek tai susiję su jų eksportu į ES, laikomasi ES standartų. [10] Audito ataskaitos skirtos vadovams ir kitiems subjektams, jose apibendrinami Komisijos finansinio audito tarnybos (Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD) atlikto audito rezultatai. [11] Ši darbo grupė įsteigta 2000 m. kovo mėn. pagal Baltosios knygos dėl maisto saugos 29 veiksmą. Darbo grupę sudaro kiekvienos valstybės narės atstovai, jai vadovauja Komisija, o kasmet arba kas dvejus metus vykstantys posėdžiai rengiami Briuselyje. Jos tikslai yra: a) gerinti gyvūnų ligų likvidavimą ir b) gerinti gyvūnų ligų likvidavimo programų, kurias bendrai finansuoja ES, ekonominės naudos santykį. Be to, įsteigti šeši darbo grupės pogrupiai: galvijų tuberkuliozės, galvijų bruceliozės, avių ir ožkų bruceliozės, pasiutligės, salmoneliozės ir klasikinio kiaulių maro pogrupiai, kurie sprendžia su konkrečia liga susijusius klausimus ir teikia techninę pagalbą. Darbo grupės ataskaitos skelbiamos Komisijos interneto svetainėje http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/index_en.htm. [12] ES bendrai finansuoja ne visas valstybių narių įgyvendinamas priemones – ES gali paremti tik konkrečias priemones, atsižvelgdama į ligą, kaip nurodyta Komisijos sprendimuose, kuriais kasmet patvirtinamos veterinarinės programos. Daugiau informacijos pateikta Komisijos įgyvendinimo sprendime 2012/761/ES (OL L 336, 2012 12 8, p. 83). [13] Į 2011 m. balansą neįtrauktos kai kurios programos, kurių finansinis auditas tebeatliekamas. [14] Paskutinės ES išmokos, skirtos valstybių narių įgyvendinamoms veterinarinėms programoms, kurias anksčiau buvo patvirtinusi Europos Komisija, nurodytos Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 III skyriuje. [15] Išsami informacija apie bendrą ES finansavimą likusioje 21 valstybėje narėje pateikta Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 VI skyriuje. [16] Daugiau informacijos apie oficialiai ligomis neužkrėstas zonas pateikiama Komisijos tarnybų darbinio dokumento SANCO/11377/2013 IX skyriuje. [17] Pastaraisiais metais dėl didelio užkrato išplitimo iš Vakarų Balkanų šalių pavojaus ES pagal Pasirengimo narystei pagalbos priemonę taip pat finansuoja bendradarbiavimo dėl pasiutligės veiklą Vakarų Balkanuose. [18] Šiuo metu tarp šiame plane nurodytų trečiųjų šalių yra Rusija, Ukraina ir Baltarusija. [19] Europos maisto saugos tarnyba įsteigta 2002 m. sausio mėn. ir yra nepriklausoma institucija, teikianti nepriklausomas mokslines konsultacijas ir informaciją apie su maisto grandine susijusią riziką. Ji sukurta vykdant išsamią programą, kurios tikslai – gerinti ES maisto saugą, užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį ir atkurti bei išlaikyti pasitikėjimą į ES rinką tiekiamo maisto sauga. [20] 2006 m. gruodžio 19 d. Tarybos sprendimas, iš dalies keičiantis Sprendimą 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje (OL L 397, 2006 12 30, p. 22–27). [21] Žr. 2 išnašą. [22] Pradėtos mokėti vienkartinės išmokos už kiekvieną naminį gyvūną, iš kurio paimti mėginiai. [23] Daugiau informacijos pateikta dokumente „ES bendrai finansuojamų gyvūnų ligų likvidavimo ir stebėsenos programų rezultatų valstybėse narėse ir visoje ES ataskaitos rengimas“ (Preparation of a report on the outcome of the EU co-financed animal disease eradication and monitoring programmes in the MSs and the EU as a whole; 2011 m. Maisto grandinės vertinimo konsorciumas).