LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 44/129

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Afrikos socialinės ekonomikos vaidmens ir perspektyvų plėtojant vystomąjį bendradarbiavimą

2011/C 44/21

Pranešėjas Luca JAHIER

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2009 m. gruodžio 17 d. nusprendė parengti nuomonę savo iniciatyva dėl

Afrikos socialinės ekonomikos vaidmens ir perspektyvų plėtojant vystomąjį bendradarbiavimą.

Išorės santykių skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2010 m. birželio 17 d. priėmė savo nuomonę.

464-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2010 m. liepos 14–15 d. (liepos 15 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 116 narių balsavus už ir 1 susilaikius.

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1 Socialinė ekonomika yra svarbus pasaulio masto reiškinys, kuriam būdinga: inovacijų diegimas, dinamizmas, lankstumas ir atsparumas netgi sunkiausioms krizėms, taip pat visose visuomenėse pasireiškiantis gebėjimas įtraukti skirtingus gyventojų sluoksnius, visų pirma skurdžiuosius ir atsidūrusius visuomenės paribyje. Remiantis patikimiausiais apskaičiavimais su šiuo reiškiniu susiję 10 proc. darbingo amžiaus pasaulio gyventojų (1) ir jis plinta visuose pasaulio regionuose. Socialinės ekonomikos ypatumai ir savitas dinamizmas išskiria ją iš kitų ekonomikos formų, tačiau tuo pat metu suteikia jai papildantį pobūdį ir kartais sukuria sinergiją su kitomis ekonominės veiklos formomis.

1.2 Afrikos socialinė ekonomika – tai sektorius, kuriam tarptautinė bendruomenė, įskaitant ir Europos Sąjungą, iki šiol visiškai neskyrė dėmesio. Kadangi nepripažintas išskirtinis šio sektorius pobūdis, jis neįtraukiamas į politiką ir aktyviai neaptariamas konsultacijų ir sprendimų priėmimo procesuose. Vis dėlto Afrikos žemyne socialinė ekonomika yra neatsiejama nuo tradicinių solidarumo sistemų, kolektyvinių ir bendruomenės įmonių, kurios dažnai transformuojasi į kooperatines bendrovės arba įvairiausias savitarpio pagalbos struktūras. Be to, daugelis socialinės ekonomikos struktūrų yra svarbi didelio, neoficialia ekonomika vadinamo sektoriaus dalis.

1.3 Žemyne, kuriame apie 80–95 proc. gyventojų dirba neoficialiame sektoriuje, socialinė ekonomika gali tapti labai svarbia priemone laipsniškai plėtoti ir keisti gyvenimo ir darbo sąlygas bei užtikrinti, kad jos atitiktų orumo ir socialinės apsaugos reikalavimus; taip būtų sudarytos sąlygos socialinės ekonomikos dalyviams veikti rinkoje bei svariai prisidėti prie Afrikos socialinio ir ekonomikos vystymosi.

1.4 Šiuo metu, kai susiduriama su dabartinės ekonomikos krizės padariniais, TDO oficialiai pripažino socialinės ekonomikos inovacinį pobūdį ir jos gebėjimą svariai prisidėti prie vietos vystymosi. 2009 m. spalio 19–21 d. Johanesburge ji surengė pirmąją socialinei ekonomikai skirtą konferenciją, kurioje priimtas svarbus veiksmų planas. Šio sektoriaus, visų pirma kooperatinių įmonių, gebėjimas greitai atsigauti krizės laikotarpiu, paskatino Pasaulio banką ir TVF vėl atkreipti dėmesį į socialinę ekonomiką.

1.5 Taigi ES, kuri yra svarbiausia pasaulio paramos teikėja, turėtų būti suinteresuota dalyvauti šioje tarptautinėje veikloje. Tinkama proga galėtų būti Jungtinių Tautų organizacijos paskelbti Tarptautiniai kooperatyvų metai (2012 m.).

Afrikos socialinei ekonomikai skatinti plėtojant vystomąjį bendradarbiavimą EESRK siūlo imtis šių veiksmų:

— Europos Sąjungai oficialiai pripažinti socialinės ekonomikos vaidmenį ir reikšmę Afrikos vystymuisi;

— įtraukti socialinės ekonomikos sektorių į Kotonu susitarimo nevalstybinių subjektų, kurie turi dalyvauti įgyvendinant šį susitarimą, sąrašą;

— numatyti du kartus didesnį nevalstybinių subjektų finansavimą rengiant regionų ir nacionalinius strateginius dokumentus;

— užtikrinti, kad kitu ES ryšių su AKR šalimis laikotarpiu po 2020 m. bus numatyta palaikyti ryšius su nevalstybiniais subjektais, įskaitant Afrikos socialinės ekonomikos sektorių;

— įtraukti socialinės ekonomikos klausimą į ES ir Afrikos partnerystę, visų pirma į 7-ąją Partnerystę migracijos, judumo ir užimtumo srityje;

— įtraukti Afrikos kooperatyvus į ES politiką, skirtą bendradarbiavimui su Afrikos šalimis žemės ūkio vystymosi ir kaimo plėtros srityje;

— remti Afrikos socialinę ekonomiką parengiant temines ES programas „Investavimas į žmones“ ir „Nevalstybiniai dalyviai ir vietos valdžios institucijos vystymosi procese“;

— skatinti socialinės ekonomikos subjektų tinklų kūrimą (šiaurės–pietų ir pietų–pietų) ir plėtojimą;

— skatinti švietimą, mokymą, kultūrinį bendradarbiavimą ir lyčių lygybę ES programose ir politikoje;

— pripažinti socialinės ekonomikos vaidmenį kuriant orumo nežeminančio darbo vietas Afrikoje ir užtikrinti, kad įgyvendinant ES bendradarbiavimo politiką socialinei ekonomikai būtų skiriamas dėmesys;

— įtraukti socialinę ekonomiką į 2010 m. Europos ataskaitą dėl vystymosi, kurioje bus nagrinėjama socialinės apsaugos tema;

— skatinti socialinės ekonomikos veikimui palankią aplinką, visų pirma tinkamą teisinį pagrindą, gebėjimų stiprinimą, finansavimo prieinamumą ir tinklų kūrimą;

— stiprinti ES institucijų bendradarbiavimą socialinės ekonomikos plėtojimo srityje;

— įtraukti socialinės ekonomikos klausimą į šiuo metu plėtojamas Europos Komisijos ir TDO partnerystes.

Atsižvelgdamas į šias rekomendacijas EESRK įsipareigoja užtikrinti aktyvų Afrikos socialinės ekonomikos subjektų dalyvavimą Komiteto ir visų pirma AKR šalių ir ES tolesnio darbo komiteto veikloje.

2. Afrikos socialinės ekonomikos padėtis ir mastas

2.1 Socialinė ekonomika apima įmones ir organizacijas, visų pirma kooperatyvus, savitarpio paramos organizacijas, asociacijas, fondus ir socialines įmones, kurių išskirtinis bruožas yra tai, kad jos gamina prekes, teikia paslaugas bei žinias ir kartu siekia ekonominių bei socialinių tikslų ir skatina solidarumą (2). Taip apibrėžta socialinė ekonomika yra svarbus ekonomikos reiškinys ne tik Europoje, bet ir kituose žemynuose, visų pirma Afrikoje.

2.2 Kadangi tai yra labai plati sąvoka, apibrėžianti įvairių organizacijų ir įmonių bendri ypatumus, iki šiol praktiškai neįmanoma tiksliai ir kiekybiškai įvertinti socialinės ekonomikos paplitimo atskirose Afrikos šalyse ir žemyno lygiu. Vis dėlto galima apibūdinti įvairius Afrikos socialinės ekonomikos organizacijų ir įmonių tipus.

2.3 Žinoma, viena iš svarbiausių socialinės ekonomikos dalyvių – kooperatinės bendrovės, kurias TDO (R 193, 2002 m.) apibrėžia taip: „Kooperatinė bendrovė yra savarankiška savanoriškai susibūrusių asmenų asociacija, sukurta bendriems jų ekonominiams, socialiniams ir kultūriniams siekiams bei poreikiams patenkinti įsteigiant demokratiškai valdomą kolektyvinės nuosavybės įmonę“. Kooperatyvus į Afriką „importavo“ kolonijinė valdžia, o prasidėjus nepriklausomybės judėjimui, jie tapo viena svarbiausių ekonominės ir socialinės srities organizavimo formų (Develtere, Pollet & Wanyama, 2009). Tačiau daugeliu atvejų naujos nepriklausomos vyriausybės užmezgė labai glaudžius ryšius su kooperatyvais, kuriais buvo pasinaudota kaip įvairių socialinių ir ekonominių sričių sutelkimo ir kontrolės priemone. Ir tik dešimtajame dešimtmetyje, prasidėjus liberalizavimo procesams, Afrikos kooperatyvams pavyko atsiriboti nuo pernelyg didelės valstybės įtakos, kas buvo būdinga ankstesniame etape, ir susigrąžinti su kooperatyvų modeliu siejamą savarankiškumą, savanorišką pobūdį, vidaus demokratiją ir taip pradėti naują atgimimo ir plitimo etapą.

2.4 Per pastaruosius penkiolika metų kooperatyvų modelis smarkiai paplito ir išaugo jo populiarumas. Kaip įrodė Develtere, Pollet ir Wanyama (2009 m.) analizuodami vienuolikos Afrikos šalių duomenis (3), atskirose šalyse (čia paminėsime tik Keniją, Ganą ir Senegalą) veikiančių kooperatyvų skaičius lyginant su 1989–1992 m. lygiu išaugo daugiau nei du kartus ir šis sektorius tapo labai svarbus nacionalinės ekonomikos veiksnys.

2.5 Dauguma Afrikos kooperatyvų savininkai – klientai (angl. client-owned). Šie kooperatyvai veikia žemės ūkio sektoriuje, tačiau nemažai jų ir kreditų srityje: Pasaulio kredito unijų tarybos (angl. World Council of Credit Unions, WOCCU) duomenimis 2007 m. buvo apie 12 000 kredito kooperatyvų, kurie 23 šalyse vienijo daugiau nei 15 milijonų narių ir maždaug 3,5 milijardų dolerių sukauptų lėšų (Fonteneau & Develtere, 2009), taigi tapo svarbiu mikrofinansų institucijų ramsčiu daugelyje Afrikos regionų. Kooperatyvai taip pat veikia statybų, draudimo ir prekybos sektoriuose. Manoma, kad šiuo metu kooperatyvų nariais yra apie 7 proc. Afrikos gyventojų.

2.6 Savitarpio pramos įmonių svarbiausias tikslas – teikti socialines paslaugas savo nariams ir jų šeimoms pasidalijant riziką ir išteklius bei veikiant socialinės apsaugos srityje. Šios įmonės ypatingą dėmesį skiria su sveikata ir sveikatos priežiūros paslaugomis susijusioms problemoms. Tokio pobūdžio įmonių daug ir jos daro didelį poveikį: manoma, kad mažiausiai 500 jų veikia vakarinėje Afrikos dalyje ir vienija šimtus tūkstančių asmenų. Ruandoje nuo 2003 m. sveikatos ministerija įtraukė tokio pobūdžio įmones į savo strategiją, kad išplėstų sveikatos paslaugas, remiantis ministerijos turimais duomenimis, 75 proc. gyventojų priklauso bent vienai iš tokių įmonių. Tačiau reikėtų paminėti ne tik sveikatos sektorių. Į savitarpio pagalbos įmones panašios organizacijos ir (arba) įmonės veikia ir kituose sektoriuose. Pavyzdžiui prancūzakalbių Afrikos šalių kredito sektoriaus rentų mokėjimo įmonės (pranc. k. tontines), anglakalbėje Afrikos dalyje – kredito unijos („credit unions“) arba laidojimo paslaugų įmonės, teikiančios laidojimo paslaugas įvairiose Afrikos valstybėse, pavyzdžiui, Etiopijoje ir Pietų Afrikoje.

2.7 Vakarų Afrikos ekonominės ir monetarinės sąjungos (UEMOA) ministrų taryba 2009 m. liepos 26 d. pirmą kartą priėmė Reglamentą Nr. 07/2009 dėl savitarpio pagalbos organizacijų. Reglamentu apibrėžtos ir pripažintos svarbiausios vertybės, kuriomis grindžiami savitarpio pagalbos organizacijų principai: skaidrumas, socialinė atsakomybė, demokratija, sąžiningumas ir solidarumas. Šie principai taip pat nusako kitus socialinių savitarpio pagalbos bendrovių ypatumus, visų pirma savanorišką ir nediskriminuojamo pobūdžio narystę, jų kaip ne pelno siekiančių organizacijų pobūdį, demokratijos ir dalyvaujamuoju principu grindžiamą institucijos veikimą, solidarumo siekį, savarankiškumą ir nepriklausomybę, savanorišką darbą, kurį atlieka vadybos komitetas, ir atsakingą dalyvavimą.

2.8 Kitą labai didelę Afrikos grupę, kuriai priskiriamos struktūros paplitusios visuose įmanomuose tiek kaimo vietovių, tiek miestų sektoriuose, sudaro asociacijos, tarp kurių savanoriškos organizacijos, bendruomeninės organizacijos (community-based organisations), pelno nesiekiančios organizacijos, nevyriausybinės organizacijos (NVO) ir kt. Su socialine ekonomika susijusių asociacijų skaičius smarkiai išaugo 1990 m. prasidėjus demokratiniams procesams, kadangi buvo patobulintas teisinis pagrindas ir užtikrintos lankstesnės veiklos struktūros, kurios sudaro sąlygas dalyvaujamąjį modelį pritaikyti prie pačių įvairiausių socialinių reikalavimų. Ypač svarbų vaidmenį šioje grupėje atlieka NVO, kurios dažnai veikia bendradarbiaudamos su panašiomis organizacijomis ir šiaurinės dalies institucijomis, todėl joms pavyksta sutelkti didelius išteklius ir taip vykdyti platesnio masto veiklą. Panaši padėtis ir socialinius partnerių, kurie dažnai veikia įvairiose šalyse ir skatina socialinės ekonomikos struktūras ir iniciatyvas.

2.9 Tiek dėl savo struktūrinių, tiek veiklos ypatumų kooperatyvai, savitarpio paramos organizacijos, asociacijos ir kitos organizacijos arba įmonės, kurias būtų galiama sieti su socialine ekonomika, daro didelį poveikį Afrikos ekonomikai ir socialinei sričiai. Pirma, jos užtikrina darbo vietas ir sudaro galimybes tiesiogiai ir demokratiškai dalyvauti sutelkiant ir paskirstant išteklius. Be to, plačiau vykdydamos veiklą visuomenėje ir labai dažnai skurdžiausiose kaimo vietovėse, kuriose valstybės vykdomos iniciatyvos labai retos arba jos visai neįgyvendinamos, socialinės ekonomikos organizacijos ir įmonės užtikrina galimybę naudotis socialinėmis ir (arba) ekonominėmis paslaugomis labiausiai pažeidžiamoms visuomenės grupėms (skurstantiems asmenims, moterims, neįgaliesiems, nekvalifikuotiems darbininkams, migrantams ir pan.). Įvairiose srityse – mikrofinansavimo, socialinės paramos ŽIV infekuotiesiems arba sergantiems AIDS, dalyvavimo žemės ūkio kooperatyvuose ar laidojimo paslaugų įmonėje – socialinės ekonomikos organizacijos ir įmonės laikydamosi solidarumo ir bendruomeninio principo užtikrina socialinės apsaugos priemones, kartu padeda kurti prekes ir paslaugas, turinčias neginčijamos ekonominės svarbos ir tiesioginio poveikio skurdo mažinimui.

2.10 Po pasaulį ištikusios ekonomikos ir finansų krizės, prie kurios Afrikoje dar prisidėjo ir 2007–2008 m. laikotarpiu kilusi maisto ir energijos krizė (4), socialinės ekonomikos organizacijų ir įmonių vaidmuo tampa vis svarbesnis. Pablogėjus daugelio gyventojų ekonominei ir socialinei padėčiai, besivystančių šalių vyriausybės buvo priverstos sustiprinti ir išplėtoti neretai spragų turinčias savo socialinės apsaugos sistemas. Tai yra sritis, kurioje socialinė ekonomika jau aktyviai pasireiškia ir veikia bei dažnai užpildo valstybės veiklos spragas ir kompensuoja jos fragmentinį pobūdį neatimdama iš vyriausybės ir institucijų jų vaidmens ir atsakomybės.

3. TDO programa

3.1 Socialinės ekonomikos ypatumai lemia jos potencialą kurti naujas darbo vietas, skatinti darbo aplinkoje laikytis pagrindinių teisių ir sudaryti sąlygas užtikrinti socialinę apsaugą ir plėtoti socialinį dialogą. Ji taip pat labai gerai atitinka Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) apibrėžtus strateginius tikslus, kuriais siekiama garantuoti orumo nežeminantį darbą (angl. decent work), kuris tokiu laikomas, kai atliekamas laisvomis, sąžiningomis, saugiomis ir žmoniškąjį orumą atitinkančiomis sąlygomis. Orumo nežeminantis darbas, kuris jau seniai yra svarbiausias TDO vykdomos veiklos tikslas, laikomas esminiu skurdo mažinimo planų veiksniu ir priemone skatinti tvarų, sąžiningą ir visiems naudingą vystymąsi.

3.2 TDO Padoraus darbo darbotvarkėje 2007–2015 m. (TDO, 2007 m.) nurodo Afrikos galimybes ir iššūkius, kylančius siekiant šiame žemyne realiai užtikrinti orumo nežeminantį darbą ir garantuoti tinkamą ekonominį ir socialinį jo vystymąsi. Svarbiausi nurodyti iššūkiai yra susiję su nedarbu, žemu užimtumo lygiu ir skurdu, socialinės apsaugos vaidmeniu vystymosi procese, socialinės atskirties problemomis ir ŽIV bei AIDS plitimu. Šiame dokumente socialinė ekonomika nė karto aiškiai nepaminėta, tačiau sąvokos, priemonės, dėmesys kooperatyvų ir asociacijų problemoms, sąžiningumo, socialinio dalyvavimo ir socialinės apsaugos temoms yra socialinės ekonomikos esmę atitinkantys aspektai.

3.3 Per daugelį metų tiek įprastų priemonių taikymas, tiek ir kooperatyvų veiklai skirto departamento (EMP/COOP) įkūrimas ir keleto techninės pagalbos programų įgyvendinimas viso žemyno mastu (pvz., Coop Afrika) arba tam tikrose valstybėse (pvz, Say jump, įgyvendinta Pietų Afrikoje) padėjo TDO sukaupti didelę patirtį socialinės ekonomikos srityje.

3.4 Taigi, neatsitiktinai būtent TDO pirmoji pradėjo tarptautinio masto diskusiją apie Afrikos socialinę ekonomiką. Ji visų prima užsakė keletą analizių ir tyrimų apie Afrikos kooperatyvus, o 2009 m. spalio mėn. Johanesburge surengė konferenciją tema Socialinė ekonomika. Afrikos priemonės bendrai krizei įveikti. Atstovus iš visų Afrikos kampelių subūrusio renginio tikslas – priimti veiksmų planą (5) Afrikos socialinės ekonomikos įmonėms ir organizacijoms skatinti.

3.5 Šiame veiksmų plane numatyti keturi strateginiai tikslai:

— žemyno lygiu: TDO ir socialinės ekonomikos suinteresuotieji subjektai įsipareigoja skatinti pripažinti socialinės ekonomikos įmones ir organizacijas ir jas propaguoti, tai pat kurti daugiau Šiaurės ir Pietų bei Afrikos tinklų ir kitų regionų partnerysčių;

— regionų lygiu: aktyviau skatinti socialinės ekonomikos įmones ir organizacijas ir sutelkti išteklius Afrikos socialinės ekonomikos programai parengti;

— nacionaliniu lygiu: kurti, stiprinti ir (arba) skatinti teisinę, institucinę ir politinę aplinką, kuri reikalinga socialinės ekonomikos įmonėms ir organizacijoms plėtoti ir stiprinti;

— galiausiai, mezolygiu ir mikrolygiu: užtikrinti socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų veiksmingumą, kad jos galėtų geriau patenkinti gyventojų poreikius, susijusius su socialine apsauga, pajamų generavimu, užimtumo skatinimu ir teisės į darbą užtikrinimu, apsirūpinimu maistu, aplinkos apsauga, ŽIV ir AIDS bei socialinės atskirties problemų sprendimu.

3.6 Dėl visuotinės ekonomikos ir finansų krizės, kuri prisidėjo prie anksčiau ištikusių maisto ir energetikos krizių, tampa ypač svarbu nedelsiant įgyvendinti Johanesburgo veiksmų plane nurodytus tikslus. TDO apskaičiavimu, apie 73 proc. į pietus nuo Sacharos esančios Afrikos dalies dirbančiųjų darbo vietos yra neužtikrintos ir 2009 m. šis procentas gali išaugti iki 77 proc. bei lemti galimą daugelio geresnio darbo ieškančių darbuotojų migracijos padidėjimą tiek žemyne, tiek ir Europos link. Jau pasireiškia krizės padariniai: sumažėjo tiesioginės užsienio investicijos į infrastruktūrą ir prekių gamybą, taip pat emigrantų pervedamos lėšos. Aktyvesnis socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų kūrimo skatinimas padeda kurti naujas darbo vietas ir yra konkreti migracijos protrūkių stabdymo priemonė.

3.7 Labai svarbus kooperatyvų indėlis socialiniam ir ekonomikos vystymuisi neseniai paskatino Jungtinių Tautų Organizaciją 2012 m. paskelbti Tarptautiniais kooperatyvų metais. Tai sudarys galimybę paskatinti ir sustiprinti socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų vaidmenį.

4. ES veiklos perspektyvos, rekomendacijos ir naujos prioritetinės politikos sritys

4.1 Socialinė ekonomika Europos Sąjungoje svarbus reiškinys, kurio tiek ekonominis, tiek ir socialinis vaidmuo yra vis plačiau pripažįstamas. 2006 m. EESRK parengė pirmąją išsamią ataskaitą šiuo klausimu (6).

2009 m. Europos Parlamentas pripažino, kad socialinė ekonomika yra vienas iš Europos Sąjungos kūrimo ramsčių „kadangi socialinės ekonomikos sektoriuje veikia 10 proc. visų Europos įmonių (t. y. 2 mln. įmonių, arba 6 proc. visų darbo vietų) ir su socialine ekonomika susijusios didelės galimybės kurti ir išsaugoti pastovias darbo vietas“ (7).

Galiausiai EESRK rekomendavo pripažinti ir išsaugoti įvairius įmonių modelius, tarp kurių socialinė ekonomika (8).

4.2 Nors ES išorės bendradarbiavimo programose socialinė ekonomika neišskiriama kaip atskira ES veiklos sritis, visos svarbiausios sritys, kuriose Afrikos socialinės ekonomikos įmonės ir organizacijos vykdo savo veiklą, yra ES veiklos prioritetai: socialinė apsaugos, sveikatos priežiūros, socialinės aprėpties, užimtumo, žemės ūkio vystymo ir kaimo plėtros, mikrofinansų, kultūros. Parama socialinės ekonomikos įmonėms ir organizacijoms nėra šių programų tiesioginis tikslas, tačiau akivaizdu, kad jau nustatytos tinkamos priemonės ir sritys, kuriose ES galėtų vykdyti veiklą šia linkme.

4.3 Vis dėlto, kad šis naujas socialinis ir ekonominis Afrikos reiškinys taptų ES vystomojo bendradarbiavimo dalimi, reikėtų, kad ES oficialiai pripažintų Afrikos socialinę ekonomiką. Naujo tokio pobūdžio prioriteto įtraukimas į savo darbotvarkę Europos Sąjungai galėtų būti ypač naudingas ir padėtų sukurti pridėtinę vertę, kadangi, pirma, tai paskatintų aktyvesnį bendradarbiavimą su tarptautinėmis organizacijomis, kaip TDO ir Pasaulio bankas, bei sukurtų kaip niekad vystomojo bendradarbiavimo srityje reikalingą sistemos sinergiją, antra, padėtų įtraukti svarbiausius ES socialinės ekonomikos subjektus ir taip paskatintų Europos visuomenę remti siekį teikti didesnę ES išorės pagalbą.

4.4 Veiksmingiausias būdas konceptualiu požiūriu pripažinti socialinės ekonomikos vaidmenį ir reikšmę – skatinti šį sektorių įgyvendinant esamas ES ir Afrikos partnerystes, t. y. Kotonu susitarimą ir ES ir Afrikos partnerystę.

4.4.1 Galima apgailestauti, kad jau baigtas 2010 m. Kotonu susitarimo persvarstymas ir kad į jį neįtrauktos su socialine ekonomika susijusios nuostatos. Tačiau ES delegacijų Afrikos šalyse atstovai turėtų imtis priemonių, kad nedelsiant būtų sudarytas konsultuotinų socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų sąrašas ir jos būtų pakviestos dalyvauti konsultacijose.

4.4.2 Be to, 2015 m. rengiamas susitarimo persvarstymas turėtų suteikti galimybę aiškiai pripažinti socialinę ekonomiką ir jos subjektus įtraukti į sąrašą nevalstybinių dalyvių, kurie turi būti informuojami, su kuriais turi būti konsultuojamasi, kurie turi dalyvauti įgyvendinant susitarimą ir kuriems taip pat turi būti skiriami finansiniai ir pajėgumų stiprinimui skirti ištekliai, kurie užtikrintų veiksmingą jų dalyvavimą.

4.4.3 EESRK mano, kad svarstant ES ir AKR šalių santykius po 2020 m., kai baigs galioti Kotonu susitarimas, reikia ne tik užtikrinti nevalstybiniams dalyviams skirtas institucines priemones (panašias į numatytas Kotonu susitarime), bet ir garantuoti, kad socialinės ekonomikos subjektai tikrai bus įtraukti į šią kategoriją.

4.5 ES ir Afrikos partnerystėje galėtų būti numatytos 7-osios migracijos, judumo ir užimtumo partnerystės ir socialinės ekonomikos tikslų ir veiksmų sąsajos, konkrečiai darbo vietų kūrimo, laipsniško neoficialios ekonomikos legalizavimo ir orumo nežeminančio darbo skatinimo srityse. Todėl 2010 m. lapkričio mėn. įvyksiantis trečiasis ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimasis ir naujieji veiksmų planai, kurie bus priimti šiame susitikime, yra reali galimybė skatinti socialinę ekonomiką. Pavyzdžiui, naujajame šios partnerystės veiksmų plane galėtų būti numatyta:

— tikslas: pripažinti ir skatinti socialinę ekonomiką kaip oficialios ir neoficialios ekonomikos atotrūkio mažinimo ir orumo nežeminančio darbo vietų kūrimo skatinimo priemonę;

— veiksmas: stiprinti Afrikos socialinės ekonomikos dalyvių gebėjimus ir kompetencijas profesinio mokymo įstaigose ir universitetuose rengiant mokymus, visų pirma vadybos;

— veiksmas: sudaryti palankias sąlygas teikti paskolas ir mikrokreditus socialinės ekonomikos dalyviams;

— veiksmas: padėti Afrikos vyriausybei sukurti teisinį, institucinį ir politinį pagrindą, palankų skatinti socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų kūrimą bei jų veikimą.

4.6 Sektorių požiūriu Afrikos socialinės ekonomikos įmonės ir organizacijos labai aktyvios žemės ūkio ir kaimo plėtros sektoriuje. Šiose srityse konkrečių įsipareigojimų prisiimta ES ir Afrikos žemės ūkiui skirtoje strategijoje ir komunikate dėl postūmio Afrikos žemės ūkiui (9). Tačiau nei vienu iš šių atvejų neminimas kooperatyvų sektorius, kuris yra viena svarbiausių Afrikos socialinės ekonomikos ašių. Vis dėlto yra daug galimybių plėtoti veiklą ir bendradarbiauti su Afrikos žemės ūkio ir kaimo kooperatyvais ir tai atitiktų tokį tikslą: „daug dėmesio bus skiriama patobulintam žemės ūkio valdymui ir bus remiamas Afrikos viešųjų ir privačiųjų organizacijų, veikiančių žemės ūkio srityje, visų pirma regionų ir žemyno lygiu, gebėjimų stiprinimas“ (10).

4.6.1 Be to, reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad ES vystomojo bendradarbiavimo finansinėje priemonėje numatyta teminė programa, skirta apsirūpinimui maistu – tai yra dar viena sritis, kurioje būtų galima pasinaudoti esamomis ES priemonėmis ir programomis siekiant, kad būtų pripažintas labai svarbus Afrikos socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų vaidmuo, kurį jos galėtų atlikti plėtojant Europos vystomąjį bendradarbiavimą.

4.7 Kita svarbi ES vystomojo bendradarbiavimo finansinės priemonės teminė programa – „Investavimas į žmones“. Šia žmogiškųjų išteklių plėtojimui skirta programa būtų galima pasinaudoti siekiant paremti Afrikos socialinės ekonomikos subjektų mokymą ir jų verslumo gebėjimų ugdymą.

4.7.1 Tokie veiksmai atitiktų TDO deklaracijoje dėl gebėjimų plėtojimo numatytas nuostatas, visų pirma vadybos srityje. Švietimas ir mokymas yra labai svarbūs stiprinant socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų gebėjimus ir užtikrinant joms galimybę konkuruoti rinkose. Be to, ypatingas dėmesys turi būti sutelktas į moterims skirtas švietimo ir mokymo programas, kadangi jų vaidmuo Afrikos ekonomikoje, visų pirma žemės ūkyje ir kaimo vietovėse vykdomoje veikloje, dažnai yra nepakankamai įvertintas.

4.8 Kalbant apie švietimo ir mokymo sritį tiek stiprinant gebėjimus, tiek gerinant vadybą, ES turėtų sudaryti sąlygas plėtoti ir skatinti ES ir Afrikos socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų santykius. Keitimasis patirtimi, gerąja praktika ir technine pagalba šiaurės–pietų ir pietų–pietų ašimis padės stiprinti Afrikos struktūras (11). Todėl EESRK skatina kurti ir plėtoti socialinės ekonomikos tinklus (pietų ir šiaurės šalių bei pietų šalių), kadangi tai yra labai svarbi socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų bendradarbiavimo ir dalijimosi patirtimi priemonė.

4.9 Švietimas ir mokymas taip pat svarbūs darbo kokybei užtikrinti, o plačiau – kultūriniam bendradarbiavimui. Šios dvi sritys atlieka labai svarbų vaidmenį darbo vietų kūrimo procese, kaip ne kartą jau yra nurodęs EESRK. Todėl, įtraukus Afrikos socialinę ekonomiką į savo programas ir politikos sritis, ES turėtų į šiuos sektorius atsižvelgti.

4.10 Tam tikri ES ir Afrikos strategijos aspektai – darbo vietų kūrimas, kuris kartu su socialinės apsaugos ir lyčių lygybės klausimu yra svarbiausios socialinės ekonomikos temos ir ypač užimtumas kaimo vietovėse – galėtų būti susieti su Johanesburgo veiksmų planu. Tai visų pirma taikytina ES ir Afrikos partnerystės trečiajai prioritetinei veiklos sričiai Migracija, judumas ir užimtumas, kuri susijusi su užimtumu ir skurdo mažinimu ir kurioje dėmesys skiriamas orumo nežeminančio darbo užtikrinimo principams.

4.11 Kita priemonė siekiant, kad konceptualiu požiūriu būtų pripažintas socialinės ekonomikos vaidmuo Afrikos vystymuisi galėtų būti 2010 m. Europos ataskaita dėl vystymosi. 2010 m. šioje ataskaitoje bus nagrinėjamas socialinės ekonomikos klausimas. Kaip pirmiau jau minėjome, tai yra sritis, kurioje socialinės ekonomikos įmonės ir organizacijos atlieka labai svarbų vaidmenį, ypač Afrikoje (12). Be to, aiškus Afrikos socialinės ekonomikos temos įtraukimas į 2010 m. Europos atskaitą dėl vystymosi sudarytų galimybę parengti konkrečią ES vystomojo bendradarbiavimo socialinės apsaugos politiką, kuri iki šiol nenustatyta.

4.12 Be to, EESRK siūlo Komisijai parengti planą, kuriame būtų nurodyta valstybių narių bendradarbiavimo su Afrikos socialinės ekonomikos dalyviais veikla, siekiant gerinti bendradarbiavimą ir darbo šioje srityje pasiskirstymą tarp ES ir valstybių narių.

4.13 Norit užtikrinti, kad Afrikos socialinė ekonomika veiksmingai padėtų mažinti skurdą, būtina sukurti palankią aplinką, visų pirma tinkamą teisinį pagrindą, stiprinti gebėjimus, užtikrinti finansavimo prieinamumą, kurti Afrikos socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų tinklus bei analogiškas europines struktūras. Teisinės aplinkos srityje būtina, kad ES ir TDO paragintų Afrikos institucijas sukurti socialinės ekonomikos organizacijų registrą ir nustatyti teisines priemones, kurios šiems dalyviams sudarytų galimybę veiksmingai veikti ir kurios taip pat apimtų labai svarbų gamybos priemonių nuosavybės klausimą. ES ir valstybės narės galėtų pasidalyti gerąja praktika, taikyta Europos šalyse, kur socialinė ekonomika aktyvesnė.

4.13.1 Gebėjimų stiprinimui ir socialinės ekonomikos dalyvių tinklų kūrimui skirti ES paramos veiksmams turėtų būti vadovaujama nacionaliniu, regionų ir žemyno lygiu, visų pirma įgyvendinant Kotonu susitarimą, ES ir Afrikos strategiją ir teminę programą „Vystymosi procese dalyvaujantys nevalstybiniai subjektai ir vietos valdžios institucijos“ (vystomojo bendradarbiavimo finansavimo priemonė) (13). Veikla galėtų apimti ir paramos veiksmus koordinavimo, pagalbos veiksmus, dialogą, vertikalią ir horizontalią socialinės ekonomikos organizacijų integraciją, mokymą ir pan.

4.13.2 Šiuo tikslu socialinės ekonomikos įmonės ir organizacijos turėtų būti įtrauktos į nevalstybinių dalyvių, atitinkančių dalyvavimo pirmiau minėtose teminėse programose reikalavimus, kategoriją. Be to, persvarstant kitą, 2014–2020 m., ES finansinę perspektyvą šioms arba papildomoms teminėms programoms, į kurias galėtų būti realiai įtraukta socialinės ekonomikos sritis (14), reikėtų skirti didesnį finansavimą arba netgi jį padvigubinti, kaip jau yra prašęs EESRK (15). Be ES finansavimo, būtina skatinti ir tęsti koordinavimą, dialogą, sinergiją ir konkrečius įvairių Europos ir Afrikos socialinės ekonomikos sektorių bendradarbiavimo projektus ir visų pirma vykdomus tarp Afrikos organizacijų. Panašiai reikėtų padidinti vienuoliktojo (2014–2019 m.) Europos plėtros fondo svarbioms programoms skirtas lėšas, kad socialinės ekonomikos subjektai galėtų šia parama pasinaudoti.

4.14 Kitas su palankia aplinka susijęs aspektas – tai visų pirma realios galimybės nevalstybiniams dalyviams gauti finansavimą pagal supaprastintą procedūrą. Ypatinga naujovė – ilgalaikės paskolos, skirtos struktūriniu požiūriu geriausiai organizuotiems socialinės ekonomikos subjektams. ES savo ruožtu taikydama naujas arba esamas priemones privalo sudaryti palankias sąlygas šiomis paskolomis pasinaudoti.

4.15 Galiausiai EESRK ragina plėtoti aktyvų bendradarbiavimą – tiek institucijose, tiek ir tarp institucijų – siekiant skatinti Afrikos socialinę ekonomiką:

— Europos Parlamentas, kuris jau priėmė rezoliuciją dėl socialinės ekonomikos poveikio Europos Sąjungos integracijai (16), raginamas priimti dar vieną rezoliuciją dėl Afrikos socialinės ekonomikos indėlio mažinant skurdą ir pavesti ją rengti Europos Parlamento Vystymosi komitetui ir (arba) ES Jungtinei parlamentinei asamblėjai;

— 2010 m. antrąjį pusmetį, kai bus rengiamas ir ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimas, ES Tarybai pirmininkausiančios Belgijos buvo paprašyta dėti dideles pastangas, kad Afrikos socialinė ekonomika būtų labiau pripažįstama ir remiama;

— Europos Komisijai rekomenduota išnagrinėti pasiūlymus dėl socialinės ekonomikos klausimo įtraukimo į Komisijos ir TDO strateginę vystymosi partnerystę, kurios tikslas – mažinti skurdą, padėti siekti Tūkstantmečio vystymosi tikslų ir įgyvendinti Deramo darbo visiems programą (17).

2010 m. liepos 15 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Mario SEPI

(1) 2009 m. spalio 19–21 d. Johanesburge vykusios TDO konferencijos parengiamasis dokumentas, žr. 3 priedą.

(2) Žr. „Veiksmų plano dėl socialinės ekonomikos įmonių ir organizacijų skatinimo Afrikoje“ konstatuojamosios dalies 1 str. Šis planas parengtas 2009 m. spalio 19–21 d. Johanesburge vykusioje TDO regioninėje konferencijoje tema „Socialinė ekonomika – Afrikos atsakas visuotinei krizei įveikti“ (The Social Economy - Africa’s Response to the Global Crisis).

(3) Žr. III priedą. 3

(4) Šiuo klausimu žr. nuomonę REX 285– CESE 1954/2009 „Parama krizę siekiančioms įveikti besivystančioms šalims“, pranešėjas Luca Jahier.

(5) Žr. I priedą ir http://www.ilo.org/public/english/region/afpro/addisababa/pdf/se_planofaction_en.pdf.

(6) CIRIEC, Socialinė ekonomika Europos Sąjungoje (The social economy in European Union), CESE/COMM/05/2005.

(7) Europos Parlamento rezoliucija dėl socialinės ekonomikos (pranešėja Toia, 2009 m. vasario 19 d.).

(8) OL C 318, 2009 12 23, 22 p.

(9) Komisijos komunikatas Tarybai ir Europos Parlamentui - Afrikos žemės ūkio skatinimas - Pasiūlymas dėl bendradarbiavimo žemyno ir regioniniu lygmeniu žemės ūkiui Afrikoje plėtoti (COM(2007) 440 galutinis).

(10) ES ir Afrikos strateginė partnerystė. Bendra ES ir Afrikos strategija, 73 punktas.

(11) Geras šiaurės–pietų socialinės ekonomikos tinklo pavyzdys – Europos ir Viduržemio jūros regiono socialinės ekonomikos tinklas (ESMED), kuriam priklauso Ispanijos, Prancūzijos, Italijos, Maroko, Portugalijos ir Tuniso organizacijos. Įgyvendinant Europos ir Viduržemio jūros regiono valstybių partnerystę šis tinklas remia ir skatina mainus ir bendradarbiavimo projektus.

(12) Žr. 2.8 ir 2.9 punktus.

(13) Kaip minėjome 5.1.2 punkte ES skatins iniciatyvas, padedančias suintensyvinti tarpvalstybinius mainus, kurti pasitikėjimo atmosferą, kurti tinklus ir užtikrinti nevalstybinių dalyvių ir vietos valdžios institucijų veiklos koordinavimą (šiaurės–pietų, pietų–pietų ašių).

(14) Žr. Nuomonės REX/285-2009 „Parama krizę siekiančioms įveikti besivystančioms šalims“ 6.3 punktą.

(15) Turimos omenyje, pavyzdžiui, vystomojo bendradarbiavimo finansavimo priemonės teminės programos „Investavimas į žmones“, ir „Aprūpinimas maistu“.

(16) Žr. 4 išnašą.

(17) Žr. http://ec.europa.eu/europeaid/what/social-protection/documents/memorandum_of_understanding_ec_ilo_en.pdf.