Tolesnės veiklos, vykdomos pagal Komunikatą dėl vandens trūkumo ir sausrų Europos Sąjungoje (COM(2007) 414 galutinis), antroji ataskaita {SEK(2010)573} /* KOM/2010/0228 galutinis */





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.5.18 KOM(2010)228 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAIIR EUROPOS PARLAMENTUI Tolesnės veiklos, vykdomos pagal Komunikatą dėl vandens trūkumo ir sausrų Europos Sąjungoje (COM(2007) 414 galutinis), antroji ataskaita {SEK(2010)573} KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI Tolesnės veiklos, vykdomos pagal Komunikatą dėl vandens trūkumo ir sausrų Europos Sąjungoje (COM(2007) 414 galutinis), antroji ataskaita 1. ĮVADAS Vanduo – vienas vertingiausių išteklių, bet šis išteklius vis labiau senka ir yra įrodymų, kad ateityje jis seks dar labiau. Rimtų problemų kyla dėl mažėjančio gėlo vandens kiekio, prastėjančios jo kokybės ir didėjančio poreikio. Manoma, kad dėl klimato kaitos situacija dar pablogės. Todėl vandens trūkumo klausimus reikia spręsti atsižvelgiant į šį platesnį kontekstą. 2007 m. Komisija priėmė Komunikatą dėl vandens trūkumo ir sausrų[1]. Komunikate nustatytos septynios politikos iniciatyvos, kurių reikėjo imtis, kad Europa pereitų prie ekonomikos, kurioje vanduo naudojamas tausiai. 2007 m. spalio mėn.[2] Taryba pritarė komunikate nustatytoms pasirinktims ir paragino Komisiją iki 2012 m. persvarstyti ir toliau plėtoti kuriamą strategiją dėl vandens trūkumo ir sausros. 2008 m. spalio mėn. Europos Parlamentas priėmė ataskaitą dėl komunikato ir pritarė pirminiam galimų politikos veiksmų rinkiniui. Parlamento rezoliucijoje pabrėžiama, kad reikia imtis neatidėliotinų veiksmų – visų pirma skatinti taupyti vandenį, keistis gerąja patirtimi, rengti informavimo kampanijas, tinkamai apmokestinti vandenį – ir kad šiems veiksmams remti reikia daugiau lėšų. Pirmoji tolesnės pagal komunikatą vykdomos veiklos ataskaita[3] priimta 2008 m. gruodį ir joje išsamiai aprašyta komunikate pateiktų pasiūlymų įgyvendinimo pažanga. Joje nurodytos kai kurios vilčių teikiančios ES ir nacionalinės politikos iniciatyvos, kurios padėjo įgyvendinti komunikate pateiktus pasiūlymus, tačiau padaryta išvada, kad dar daug reikia nuveikti. Kartu su ataskaita pateikta darbo programa, kurios įgyvendinimą taip pat reikia reguliariai stebėti. Kaip pranešta ataskaitoje, Komisija kasmet vertins nustatytų politikos krypčių įgyvendinimo pažangą, kad 2012 m. galėtų įvertinti šios srities politiką, atsižvelgdama į 2007 m. spalio 30 d. Tarybos išvadas. Ši ataskaita yra antroji ataskaita, kurioje vertinama komunikate nustatytų pasirinkčių ir vidutinės trukmės bei ilgalaikės darbo programos įgyvendinimo pažanga. Ataskaitos tikslas – supažindinti su praėjusiais metais visoje Europoje pasiekta pažanga. Ataskaitoje[4] pateikiama informacija, kurią valstybės narės pateikė pildydamos klausimyną apie politikos pasirinkčių įgyvendinimą. 2. POLITIKOS PASIRINKČIŲ ĮGYVENDINIMO PAŽANGOS VERTINIMAS Aplinkybės 2009 m. balandžio mėn. Europos Komisija pateikė politikos dokumentą (Baltąją knygą[5]), kuriame nustatyta prisitaikymo prie klimato kaitos priemonių ir politikos krypčių sistema, kuria siekiama, kad ES taptų atsparesnė klimato kaitos poveikiui. Baltojoje knygoje pabrėžiama būtinybė imtis tolesnių priemonių tausiau naudoti vandenį ir padidinti atsparumą klimato kaitai. 2009 m. gruodžio 22 d. Europos vandens politikai buvo labai svarbi diena. Iki tos dienos, įgyvendinant Vandens pagrindų direktyvą[6] (VPD), reikėjo priimti visų ES upių baseinų valdymo planus (UBVP). Iš šių planų bus galima susidaryti aiškesnį vaizdą apie priemones, kurių valstybės narės ketina imtis vandens trūkumo ir sausrų keliamoms problemoms atitinkamuose upių baseinuose spręsti. Tačiau iki 2009 m. gruodžio mėn. kai kurios valstybės narės, kuriose, kaip manoma, vandens trūkumas ir sausros kels daugiausiai problemų, dar nebuvo priėmusios savo planų. 3. Tinkamas vandens apmokestinimas Vandens pagrindų direktyvoje (9 straipsnyje)[7] reikalaujama, kad valstybės narės iki 2010 m. užtikrintų, kad vykdant vandens apmokestinimo politiką vartotojams būtų teikiamos tinkamos paskatos vandens išteklius naudoti tausiai ir kad įvairia paskirtimi naudojant vandenį būtų tinkamai prisidedama prie išlaidų už vandens paslaugas susigrąžinimo. UBVP numatytų priemonių įgyvendinimo programos suteiks galimybę patikrinti, ar visoje Europoje visiškai įgyvendinti minėti reikalavimai. Dabartinė iš valstybių narių gauta informacija rodo, kad į įkainių sistemas įtraukus išlaidų susigrąžinimo principą piliečiams gali tekti daugiau mokėti už vandenį. Ir tai palaipsniui jau vyksta. Patirtis rodo, kad didėjant kainoms vartojimas nebūtinai mažėja. Apmokestinimas yra tik viena galima svarstytina priemonė; norint skatinti tausiai naudoti vandenį, reikia papildomų priemonių. Valstybėse narėse plačiausiai taikomos priemonės yra, pavyzdžiui, grupinių tarifų taikymas, nuobaudos už per didelį suvartojimą ir nuolaidos už sutaupytą vandenį. Dėl pastangų skleisti skaitiklių naudojimo programas visuose sektoriuose, kuriuose naudojamas vanduo, įskaitant privalomą gavybos kontrolę (VPD 11 straipsnio 3 dalis), kai kurios valstybės narės ataskaitose nurodė, kad įrengiama pakankamai daug buityje naudojamo geriamojo vandens skaitiklių. Vis daugiau įrengiama ir kita paskirtimi naudojamo vandens skaitiklių, ypač tais atvejais, kai vartotojai naudojasi viešojo vandens tiekimo sistema. Skaitiklių naudojimas vandens gavybai matuoti ir gavybos kontrolė paprastai susiję su pačiu leidimų išdavimo procesu. Kai kuriuose Pietų Europos upių baseinuose priimtos teisinės priemonės, skirtos ir dabartinei požeminio vandens gavybai kontroliuoti. 4. Tinkamesnis vandens ir su juo susijusio finansavimo skirstymas Geresnis žemės naudojimo planavimas Ekonominę veiklą reikėtų pritaikyti prie tvaraus upių baseinuose esančių išteklių kiekio taip, kad kai kuriuose upių baseinuose ištekliai nebūtų dar daugiau eikvojami. Labai plečiantis ekonominei veiklai, pavyzdžiui, turizmui arba ūkininkavimui, gali būti išgaunama per daug vandens ir dėl to gali kilti didelių problemų, visų pirma vietovėse, kuriose jo trūksta. Visoje Europos Sąjungoje Europos ir nacionaliniu lygmenimis vykdoma su žemės naudojimo planavimu susijusi įvairių rūšių veikla. Siekiant spręsti naujas žemės ūkio problemas, atlikus išsamų bendrosios žemės ūkio politikos (BŽŪP) patikrinimą, dėl kurio susitarta 2008 m., į šią politiką įtraukti su kompleksine parama susiję geresnės vandentvarkos tikslai. Nuo 2010 m. valstybės narės privalės apibrėžti ūkiams taikomus standartus, užtikrinančius atitiktį galiojančioms nacionalinėms leidimų išdavimo procedūroms tais atvejais, kai vanduo naudojamas drėkinti. Su kompleksine parama susiję įpareigojimai turėtų padėti geriau informuoti ūkininkus apie leidimų išdavimo procedūras, visų pirma ūkininkams teikiant tinkamesnę informaciją ir numatant galimybę sumažinti BŽŪP išmokas nustačius pažeidimą. Komisija atidžiai stebės, kaip įgyvendinimo etape bus taikomos kompleksinės paramos taisyklės, priimtos atlikus išsamų BŽŪP patikrinimą. Direktyvoje dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją (Atsinaujinančių išteklių direktyvoje[8]) nustatyti privalomi nacionaliniai tikslai, kokią galutinio suvartojamos energijos kiekio dalį turi sudaryti atsinaujinančioji energija, ir tikslas, kad transporto priemonių degalus iki 2020 m. turi sudaryti 10 % atsinaujinančiosios energijos. Dėl to gali padidėti biomasės gamyba ES. Komisijos užsakymu atlikto bioenergijos plėtojimo poveikio vandens ištekliams tyrimo[9] rezultatai rodo, kad ES labai padidėjus biomasės gamybai daugumoje vietovių drėkinimui nebus bendrai sunaudojama daugiau vandens. Tačiau atlikus tyrimą padaryta išvada, kad norint išvengti vis didėjančio Europos vandens išteklių eikvojimo Europos bioenergijos pramonės žaliavos turėtų būti labiau sutelktos šiaurinėje ir centrinėje Europos dalyse nei pietinėje dalyje (ypač regionuose, kuriuose trūksta vandens). Kalbant apie tausesnio vandens naudojimo priemones miestuose , vietos lygmeniu imtasi tam tikrų iniciatyvų paskatinti įtraukti naujus vandentvarkos principus į savivaldybių plėtros planus, tačiau iš to, kokia veikla nurodyta ataskaitose, akivaizdu, kad nacionaliniu lygmeniu tam reikėtų skirti daug daugiau dėmesio. Dauguma valstybių narių ataskaitose nurodė visiškai įgyvendinančios Poveikio aplinkai vertinimo[10] (PAV) ir Strateginio poveikio aplinkai vertinimo[11] ( SPAV ) direktyvas. Jei planuojami vykdyti projektai gali labai paveikti vandens aplinką, rekomenduojama, kad su vandeniu susijusio poveikio vertinimas, kurio reikalaujama VPD 4 straipsnio 7 dalyje, būtų įtrauktas į SPAV ir PAV[12]. Daugiau dėmesio reikia skirti turizmo sektoriui . Dauguma turistų vyksta į vietas, kuriose vandens trūkumas ir sausros jau kelia problemų, ir per dieną sunaudoja vidutiniškai daugiau nei keturis kartus daugiau[13] vandens nei vietos gyventojai. Todėl sezonu, kuriuo sunaudojama daugiausiai vandens, vandens poreikis gali labai apriboti vietos vandens tiekimą. Nustatyta, kad pagrindinis uždavinys – sumažinti vandens poreikį sezonu, kuriuo sunaudojama daugiausiai vandens, ir kuo mažiau naudoti išteklius siekiant sumažinti „ekologinį pėdsaką“ ir vandens išteklių eikvojimą. Tausaus vandens naudojimo finansavimas Kaimo plėtros programos – svarbi priemonė, galinti labai padėti siekti VPD tikslų. Su vandens naudojimu susijusios problemos integruojamos į kaimo plėtros politiką, tačiau ypatingą dėmesį reikia skirti problemoms, susijusioms su naujų investicijų į ūkius, kurios visų pirma skirtos drėkinamoms teritorijoms didinti ir naujoms didelėms vandens kaupimo talpykloms įrengti, galimu neigiamu poveikiu vandentvarkai. Turėtų būti kuriamos kontrolės sistemos, padedančios didėjančiose žemės ūkio valdose tausiai naudoti vandens išteklius[14]. Todėl reikia geriau koordinuoti vandens ir žemės ūkio politiką. Atlikus išsamų BŽŪP patikrinimą priimtas susitarimas, pagal kurį daugiau pirmajam ramsčiui skirtų lėšų pervedama kaimo plėtros politikai. Naudodamosi papildomais finansiniais ištekliais (3,3 mlrd. EUR) valstybės narės, įgyvendindamos kaimo plėtros programas, galės dėti dar daugiau pastangų spręsti naujas Europos žemės ūkio problemas, įskaitant geresnės vandentvarkos poreikį. Be to, pagal Europos ekonomikos atgaivinimo priemonių rinkinį 1,020 mlrd. EUR paskirta plačiajuosčio ryšio infrastruktūrai kaimo vietovėse gerinti ir atliekant išsamų BŽŪP patikrinimą nustatytoms naujoms problemoms spręsti. Remiantis informacija, kurią 2009 m. Komisijai pateikė valstybės narės, pagal vykdomas kaimo plėtros programas[15] vandentvarkai jos paskyrė 26,9 % šių papildomų išteklių. Pagal 2007–2013 m. sanglaudos politikos programavimą daugiau nei 6 % visų paskirtų lėšų naudojama investicijoms į infrastruktūrą, susijusią su vandentvarka. Be to, didelė dalis iš rizikos prevencijai skirtų 5,8 mlrd. EUR bus skirta su vandeniu (įskaitant vandens trūkumą) susijusiems projektams remti. Komisija jau ėmė rengtis sanglaudos politikos laikotarpiui po 2013 m. 2009 m. kovo mėn. Komisija paskelbė darbinį dokumentą „Regionai 2020 m. Sunkumai, kurių Europos regionai patirs dėl klimato kaitos“[16], kuriame nagrinėjamos ir kintant klimatui padidėjusios vandens trūkumo ir sausrų keliamos problemos. Pagal Europos teritorinio bendradarbiavimo programas (buvusios „Interreg“) daugiausia remiami tarpvalstybiniai ir daugiašaliai su vandens trūkumu susiję projektai. ES ir nacionaliniuose biudžetuose vis labiau atsižvelgiama į priemonių, kuriomis siekiama paskatinti geresnę vandentvarką, tokių kaip esamų vandens tiekimo sistemų tobulinimas, vandens nutekėjimo mažinimas, nuotekų pakartotinis naudojimas, dirvožemio apsauga, aplinkos ir vandens išteklių apsauga ir stebėjimas, taip pat moksliniai tyrimai, kuriais siekiama gerinti žinias, finansavimą. Tikimasi, kad daugiau informacijos apie geresnį ES ir nacionalinių lėšų panaudojimą bus pateikta upių baseinų valdymo planuose. Tik kelios valstybės narės ataskaitose nurodė įgyvendinančios mokesčių politiką , kuria atsižvelgiama į vandens trūkumo ir sausrų keliamas problemas. 5. Sausros keliamo pavojaus valdymo tobulinimas Sausros keliamo pavojaus valdymo planų rengimas Vandentvarkos srityje pereinant nuo reagavimo į krizes prie pavojaus valdymo principo galima padidinti visuomenės atsparumą vandens trūkumo ir sausrų keliamoms problemoms. ES valstybės narės šias problemas nagrinėja ir sprendžia atsižvelgdamos į savo pastaruosius įvykius ir problemas, susijusias su vandens išteklių eikvojimu. Kai kurios valstybės narės pradėjo nustatinėti teritorijas ar net visus baseinus, kuriems būdinga sausra, nuolatinis ar pusiau nuolatinis vandens trūkumas, dirvožemio prastėjimo ir dykumėjimo procesai. Upių baseinų valdymo planus būtų galima papildyti specialiaisiais sausrų valdymo planais. Tačiau, jei VPD nebus įgyvendinta laiku, tai gali trukdyti valstybėms narėms, kuriose vandens trūkumas ir sausros kelia problemų, spręsti šias problemas. 2009 m. gruodžio mėn. vandentvarkos srities pareigūnai priėmė rekomendacinį dokumentą dėl klimato kaitos aspekto įtraukimo į antrąjį ir trečiąjį upių baseinų valdymo ciklus[17]. Jame yra specialus su vandens trūkumo ir sausrų keliamomis problemomis susijusioms prisitaikymo priemonėms skirtas skyrius. Kai kurios valstybės narės jau pranešė, kad baseinų, kuriuose nuolat trūksta vandens, nenustatyta (Vokietija, Austrija, Suomija, Lietuva, Belgija), tačiau kartais ar net dažnai vasarą gali būti eikvojami vandens ištekliai (Vokietija, Austrija, Suomija, Lietuva). Tačiau kitos valstybės narės pranešė apie visoje šalyje (Malta, Kipras) arba visame upės baseine (Ispanija, Italija) nuolat juntamą vandens trūkumą. Ne tik Viduržemio jūros regiono šalys, bet ir kitos Vidurio Europos šalys pranešė apie teritorijas, kuriose dažnai trūksta vandens (Čekija) arba kuriose yra per daug naudojamas vandeningasis sluoksnis (Prancūzija, Belgija). Stebėjimo tarnybos ir išankstinio įspėjimo apie sausras sistemos kūrimas Europos sausrų stebėjimo tarnybos (angl. European Drought Observatory (EDO)), atsakingos už sausrų prognozavimą, nustatymą ir stebėjimą Europoje, prototipas, remdamasis meteorologine informacija, šiuo metu nustatinėja parengiamuosius sausros rodiklius. Europoje nacionaliniu ir Europos lygmenimis vyksta įvairi sausrų, vandens trūkumo ir dykumėjimo pavojaus stebėjimo ir valdymo veikla. Kai kurios valstybės narės jau stebi sausras (pvz., Ispanija, Portugalija, Jungtinė Karalystė, Italija, Lenkija, Austrija). Optimalesnis ES solidarumo fondo ir Europos civilinės saugos mechanizmo naudojimas 2009 m. 7,6 mln. EUR iš ES solidarumo fondo (ESSF) lėšų skirta padėti Kiprui atlyginti neatidėliotinų priemonių, taikytų dėl didelės 2008 m. sausros, išlaidas. Solidarumo fondo lėšos buvo pirmą kartą panaudotos finansinei paramai, skirtai dėl neįprastai didelės sausros taikytų neatidėliotinų priemonių išlaidoms kompensuoti. Sutelkti ESSF lėšas sausros atveju yra nelengva dėl dešimties savaičių termino (nuo pirmosios patirtos žalos), per kurį Komisijai reikia pateikti paraiškas. Paraiškų teikimo mechanizmus (terminą) ateityje reikėtų persvarstyti, kad ESSF galėtų geriau reaguoti į pamažu besiplėtojančias stichines nelaimes, tokias kaip sausra. Įgyvendinant su sausromis susijusius planus, nustačius atitinkamus rodiklius ir veiksmingą išankstinio įspėjimo apie sausras sistemą galima sumažinti pareiškėjams kylančių problemų. Europos Parlamentas pritarė Komisijos kreipimuisi į Europos Vadovų Tarybą, kuriame prašoma persvarstyti neigiamą poziciją dėl ESSF reglamento dalinio keitimo pasiūlymo, kurį Komisija pateikė dar 2005 m. ir kuriame pateikiama nauja kriterijų apibrėžtis ir platesnis finansavimo skyrimo reikalavimus atitinkančių įvykių spektras. 2009 m. civilinės saugos darbo programa apima veiksmus, atitinkančius finansinės paramos skyrimo reikalavimus pagal Civilinės saugos finansinę priemonę reagavimo, pasirengimo ir prevencijos srityse. Ji apima prevencinio bendradarbiavimo projektus, pasirengimą (mokymą, pratybas) ir išlaidas, susijusias su reagavimu į ekstremaliąsias situacijas, įskaitant sausrą. 6. Papildoma vandens tiekimo infrastruktūra Regionuose, kuriuose vandens poreikis vis dar viršija esamus išteklius, pritaikius visus galimus vandens poreikio mažinimo būdus pagal vandens trūkumo problemos sprendimo prioritetus, būtų galima svarstyti naujos vandens tiekimo infrastruktūros, skirtos sausros poveikiui mažinti, klausimą. Iš 2008 m. gruodžio mėn. Komisijos užsakymu atlikto tyrimo, kuriame vertinami keturių alternatyvių vandens tiekimo būdų (gėlinimo, nuotekų pakartotinio naudojimo, požeminio vandens telkinių papildymo ir lietaus vandens kaupimo) pavojai ir poveikis, matyti, kad neįmanoma ES lygmeniu pateikti geriausių įmanomų poveikio mažinimo būdų rinkinio. Galimos problemos ir poveikio mažinimo būdai priklauso nuo vietos ir technologijų, o tai reiškia, kad poveikio mažinimo priemonės turi būti pritaikytos vietos sąlygoms. Alternatyvūs vandens tiekimo būdai gali būti brangesni nei įprasti būdai, o subsidijos, kuriomis kompensuojami kainų skirtumai, turėtų būti skirtos tik padėti vartotojams pereiti prie tausesnio vandens naudojimo, kai vandens kaina atspindi jo tikrąją kainą. Alternatyvių vandens tiekimo būdų vaidmuo ateityje dėl klimato kaitos ir vandens išteklių mažėjimo stiprės, todėl ypatingą dėmesį reikėtų skirti tų būdų taikymui ir nuolatiniam šios srities žinių gilinimui. 7. Vandenį tausojančių technologijų ir veiklos metodų taikymo skatinimas 2009 m. liepos mėn. buvo užbaigtas Komisijos užsakymu atliktas vertinimas[18], iš kurio matyti, kad pagal išplėstą Ekologinio projektavimo direktyvą nustačius privalomuosius reikalavimus vandenį naudojantiems prietaisams būtų sutaupyta nemažai vandens. Įtraukus visus buitinius vandenį naudojančius gaminius, būtų galima 19,6 % sumažinti bendrą ES viešąjį vandens tiekimą (įtraukus tik su energija susijusius gaminius, neatsižvelgiant į indaploves ir skalbykles, tiekimas sumažėtų maždaug 6 %). Tai prilygsta bendros metinės ES vandens gavybos sumažinimui 3,2 %. Sumažinus su energija susijusių gaminių, tokių kaip čiaupai, dušai ir vonios, sunaudojamo vandens kiekį, taip pat būtų galima netiesiogiai sumažinti suvartojamos energijos kiekį – 20 % sumažinti šiems gaminiams būtino vandens kaitinimo poreikio. Padaryta išvada, kad žmonėms šiek tiek pakeitus savo elgseną būtų sutaupyta nemažai pastatuose sunaudojamo vandens. Šiek tiek pakoregavus prausimosi po dušu laiką, maudymosi vonioje dažnumą ar naudojimąsi čiaupais galima sutaupyti 20–30 % vandens. ES aplinkosaugos vadybos ir audito sistema (angl. EMAS)[19] yra valdymo priemonė, skirta bendrovėms ir kitoms organizacijoms vertinti ataskaitas ir gerinti aplinkosaugos rodiklius. Persvarstytame reglamente numatyta, kad ataskaitos teikiamos remiantis pagrindiniais aplinkosaugos rodikliais, įskaitant vandens sunaudojimo rodiklį, nurodantį m³ išreikštą bendrą per metus sunaudojamo vandens kiekį. Konkretesni rodikliai bus nustatyti informaciniuose dokumentuose, kurie bus parengti visiems ekonominės veiklos sektoriams. Be EMAS, kuriai priklausantys subjektai savanoriškai prisideda prie tausaus vandens išteklių naudojimo, valstybės narės taip pat pranešė ir apie kitus savanoriškus susitarimus įvairiuose ekonomikos sektoriuose, kuriuose naudojamas vanduo. Europos aplinkos agentūra pranešė, kad gamybos pramonėje sunaudojama apie 11 % viso Europoje išgaunamo gėlo vandens, iš kurių maždaug pusė sunaudojama vėsinimo, o kita – perdirbimo reikmėms. Energijai gaminti išgaunamo vandens kiekis sudaro 44 % bendro išgaunamo gėlo vandens kiekio, tačiau labai mažai to vandens sunaudojama vykstant pačiam procesui. Yra galimybių gaminant energiją (vėsinimui) labiau naudoti alternatyvius vandens išteklius, nes juos mažiau veikia sausra[20]. 8. Vandens taupymo kultūros Europoje ugdymas Kad Europoje būtų plėtojama vandens taupymo kultūra, reikia įtraukti pilietinę visuomenę. Nurodydamos veiksmų, kurių imamasi, priežastis ir teikdamos informaciją apie tai, ko reikia norint sutaupyti daugiau vandens, valstybės narės gali paskatinti vartotojus pasirinkti vandenį tausojančius gaminius ir paslaugas – taip bus kuriama tokių gaminių ir paslaugų rinka. Ekologiškesni viešieji pirkimai ir vartotojams etiketėse teikiama informacija padės ugdyti vandens taupymo kultūrą. Išplėsta Ekologinio projektavimo pagrindų direktyva[21], priimta 2009 m. spalio 21 d., apima ne tik energiją naudojančius gaminius, bet ir su energija susijusius gaminius. Naujasis Ekologinio projektavimo direktyvos darbo planas (2009–2011 m.) apima energiją ir vandenį naudojančius prietaisus, tokius kaip drėkinimo įranga, o Energijos vartojimo ženklinimo direktyva taip pat persvarstoma siekiant įtraukti didesnį gaminių spektrą, panašų į Ekologinio projektavimo direktyvos. 2009 m. lapkričio mėn. priėmus persvarstytą ES ekologinio ženklinimo reglamentą tikimasi, kad ekologinis ženklas vis labiau padės vartotojams įsigyti aplinkai nekenksmingus gaminius, įskaitant tuos, kuriuos gaminant sunaudota mažiau vandens ir kurie patys mažiau jo naudoja. Ekologiškesni viešieji pirkimai yra pagrindinė galimybė paskatinti aplinkai nekenksmingų gaminių ir technologijų rinką ir suteikti pirmenybę vandenį tausojantiems gaminiams bei technologijoms. Komisija tvirtai ragina valstybes nares rengti daugiau ekologiškų viešųjų pirkimų. Siekiant geriau informuoti vartotojus apie vandens suvartojimą kaip matas vis labiau naudojamas vandens „ekologinis pėdsakas“. Juo naudojantis galima teikti informaciją apie gėlo vandens, kurio reikia gaminiui (prekei ar paslaugai) pagaminti, kiekį. Komisija apsvarstys, ar šis matas bus reikšmingas būsimai su vandens trūkumu ir sausromis susijusiai politikai. Europoje imtasi įvairių iniciatyvų, kuriose pagrindinis dėmesys skiriamas vandens taupymui. 2008 m. birželio mėn. Europos vandens partnerystės (EVP) pradėtoje vykdyti Europos žinių apie vandenį ir vandens valdymo programoje „Aquawareness“ dalyvauja įvairių verslo sektorių ir pilietinės visuomenės suinteresuotieji atstovai, įskaitant NVO, regionines ir vietos valdžios institucijas, kurie drauge ieško bendrų tvaresnės vandentvarkos sprendimų. 9. Žinių gilinimas ir geresnis duomenų rinkimas Europos lygmens informavimo apie vandens trūkumą ir sausras sistema Laikantis bendrojo VPD įgyvendinimo principų kartu su Europos aplinkos agentūra (EAA) ir Jungtiniu tyrimų centru (JTC) nustatomi atitinkami rodikliai. EAA padarė pažangą kurdama Europos lygmens informavimo apie vandens trūkumą ir sausras sistemą (angl. WSDIS), taip pat padaryta pažanga įgyvendinant Pasaulinės aplinkos ir saugumo stebėsenos sistemos (angl. GMES), pagal kurią teikiami vandens politikai vykdyti reikalingi palydovų duomenys ir žemės paviršiaus stebėjimo paslaugos[22]. Metinius rodiklius, įskaitant vandens kiekio duomenis, EAA taip pat pateikia Aplinkos būklės ataskaitoje (angl. SOER). Priede pateikiami įvairių naujų informavimo sistemų, susijusių su sausrų prognozavimu, pavyzdžiai. Su moksliniais tyrimais ir technologijų plėtra susijusios galimybės Nacionaliniams ir tarptautiniams mokslinių tyrimų ir plėtros projektams tenka pagrindinis vaidmuo siekiant su vandens trūkumu ir sausra susijusių politikos sričių sąveikos, nustatant pagrindines mokslinių tyrimų spragas ir pagrindinius veiksmus, kurių reikia imtis siekiant pagilinti dabartines žinias[23]. Europos Parlamento prašymu Komisija pradės bandomuosius projektus, kurie galėtų prisidėti prie vandens trūkumo ir sausrų keliamų problemų sprendimo (veikla, skirta dykumėjimui Europoje sustabdyti, su klimato kaita Karpatų regione susijusi veikla ir vandens nutekėjimo iš vandens paskirstymo sistemų mažinimas). Kitos veiklos pavyzdžiai išvardyti priede. 10. IŠVADOS 2007 m. Komunikato dėl vandens trūkumo ir sausrų prioritetai vis dar aktualūs. Kaip atsakas į 2007 m. komunikate nustatytas politikos pasirinktis įgyvendinta daug priemonių ir veiksmų, tačiau norint sustabdyti per didelį vertingų, bet ribotų Europos vandens išteklių naudojimą ir pradėti atvirkštinį procesą reikia daug daugiau pastangų. 2010 m. dėmesys bus skiriamas tausiam vandens naudojimui, visų pirma galimybėms taupyti buityje naudojamą vandenį. Komisija apsvarstys, kokių ES lygmens priemonių būtų galima imtis vandeniui pastatuose taupyti (ir suinteresuotosioms šalims jas pristatys 2011 m.) ir nutekėjimui mažinti. Komisija, 2012 m. apžvelgdama su vandens trūkumu ir sausromis susijusią politiką, įvertins, kas pasiekta ir ar reikia imtis daugiau veiksmų tausaus vandens naudojimo, politikos integravimo, vandens taupymo ir geresnio vandens sulaikymo keičiant žemės naudojimą ir žemėtvarką, vandens tiekimo infrastruktūros, neįprastų vandens šaltinių naudojimo, pastatų ir gaminių, sausrų valdymo ir su išankstiniu įspėjimu apie sausras susijusių priemonių, taip pat suinteresuotųjų šalių telkimo srityse. Komisijai kelia nerimą, kad valstybėse narėse, kuriose vandens trūkumas kelia daugiausia problemų, vėluojama įgyvendinti Vandens pagrindų direktyvą (iki 2009 m. gruodžio konsultacijos dėl UBVP dar nebuvo prasidėjusios, inter alia, Portugalijoje, Kipre, Maltoje, Graikijoje ir 22-juose iš 24-ių Ispanijos upių baseinų rajonų). Šios išvados nekeičia ir tai, kad 2009 m. buvo juntamas šioks toks palengvėjimas hidrologiniu atžvilgiu, palyginti su pietinėse Europos šalyse kelerius pastaruosius metus trukusia sunkia situacija. Vandens ištekliams vis labiau kenkia tarša, per didelis jų naudojimas ir klimato kaita – ir nors yra daug neaiškumų dėl būsimo Europos hidrologinio režimo, dalį problemų turi padėti išspręsti mūsų vandens telkinių valymas, biologinės įvairovės stiprinimas, perėjimas prie tausesnio vandens naudojimo ir prieinamo vandens kiekio optimizavimas. Patirtis ir technologijos, įgytos įgyvendinant tokią politiką, Europos pramonei suteiks didžiausią pranašumą šioje srityje. Vandens pagrindų direktyvoje reikalaujama, kad Komisija iki 2012 m. paskelbtų jos įgyvendinimo ataskaitą, kurioje būtų apžvelgiama, kaip valstybėms narėms sekėsi kurti upių baseinų valdymo planus. Pirmiau minėta su vandens trūkumu ir sausromis susijusios politikos apžvalga ir VPD įgyvendinimo ataskaita yra glaudžiai susijusios ir kartu su aplinkos išteklių pažeidžiamumo apžvalga bus įtrauktos į Komisijos Europos vandens išteklių apsaugos planą, kurį ketinama parengti 2012 m. Šiame plane bus nagrinėjama, kiek veiksminga yra dabartinė politika ir ar reikia imtis kitos politikos ar kitų priemonių, kurios būtinos siekiant sustiprinti ES vandens politikos atsparumą klimato kaitos poveikiui. Šis planas paskatins perėjimą nuo krizių valdymo prie prevencijos ir pasirengimo joms siekiant užtikrinti tvarią vandens poreikio ir švaraus vandens tiekimo pusiausvyrą, atsižvelgiant į su žmogaus veikla ir natūraliomis ekosistemomis susijusius poreikius. Visų pirma, tame plane bus atsižvelgiama į geresnio teisės aktų įgyvendinimo ir papildomų teisės aktų, finansavimo, skatinamųjų priemonių ir duomenims rinkti reikalingos paramos nustatymo, taip pat mokslinės ir technologijų plėtros poreikį. [1] COM(2007) 414 galutinis, 2007 7 18. [2] 13888/07, 2007 m. spalio 15 d., ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325. [3] COM(2008) 875 galutinis, 2008 12 19. [4] 2009 m. pavasarį klausimynas buvo išsiųstas 27 valstybių narių vandentvarkos srities pareigūnams. Į klausimyną atsakė Čekija, Italija, Suomija, Austrija, Vokietija, Portugalija, Jungtinė Karalystė, Belgija, Lenkija, Prancūzija, Malta, Kipras, Ispanija ir Lietuva. Tekste nuorodos į konkrečias valstybes nares pateiktos kaip pavyzdžiai . [5] COM(2009) 147 galutinis, 2009 4 1, „Prisitaikymas prie klimato kaitos. Europos veiksmų programos kūrimas“. [6] Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L, 327, 2000 12 22, p.1). [7] Remiantis VII priedo A.7.2 punktu, UBVP turi būti pateikta „ataskaita apie praktiškai atliktus veiksmus ir pritaikytas priemones, kuriomis siekiama įgyvendinti vandens naudojimo sąnaudų susigrąžinimo principą pagal 9 straipsnį“. [8] 2009 m. balandžio 23 d. Direktyva 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją (OL L 140, 2009 6 5, p.16). [9] T. Dworak et al . (2009 m.), Assessment of inter-linkages between bioenergy development and water availability (Bioenergijos plėtojimo ir vandens išteklių sąsajų vertinimas). [10] 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, 1985 7 5, p. 40). [11] 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 197, 2001 7 21, p. 30). [12] Bendrosios įgyvendinimo strategijos rekomendacinis dokumentas Nr. 20 dėl išimčių http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/documentn20_mars09pdf/_EN_1.0_&a=d. [13] EAA „Europos aplinka: trečiasis įvertinimas“ (2000 m.). [14] T. Dworak et al . (2009 m.) In-depth assessment of RD-programmes 2007-2013 as regards water management (Išsamus 2007–2013 m. kaimo plėtros programų vertinimas vandentvarkos atžvilgiu). [15] Be to, nuo Kaimo plėtros reglamento (Komisijos reglamentas (EB) Nr. 108/2010) 38 straipsnio įgyvendinimo taisyklių paskelbimo valstybės narės gali skirti paramą Vandens pagrindų direktyvos įgyvendinimo aspektų integravimui. Šią priemonę galima taikyti tik tada, kai pradedami įgyvendinti upių baseinų valdymo planai. [16] <http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/working/regions2020/index_en.htm>. [17] http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/management_climatepdf/_EN_1.0_&a=d. [18] BioIS&Cranfield university (2009 m. liepos mėn.). Study on water efficiency standards (Tausaus vandens naudojimo standartų tyrimas). [19] Reglamentas (EB) Nr. 1221/2009 (OL L 342, 2009 12 22, p. 1). [20] EAA ataskaita Nr. 2/2009, „Europos vandens ištekliai. Kova su vandens trūkumu ir sausromis“ ( Water resources across Europe - confronting water scarcity and droughts ). [21] Direktyva 2009/125/EB (OL L 285, 2009 10 31, p. 10). [22] COM(2009) 223 galutinis. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl Europos Žemės stebėjimo programos (GMES) ir jos pradinių praktinių veiksmų 2011–2013 m. pasiūlymas. [23] Be veiklos, kuri nurodyta pirmojoje tolesnių veiksmų ataskaitoje, tokios kaip „AQUASTRESS“, „RECLAIM WATER“, „GABARDINE“, „MEDINA“, „MEDESOL“, „PLEIADeS“ arba „FLOW AID“.