Oficialusis leidinys C 235 , 21/08/2001 p. 0003 - 0011



Valstybės pagalba ir rizikos kapitalas (2001/C 235/03) (tekstas svarbus EEE) I. Įžanga I.1. Komisija pareiškė bendrąją politiką, pritariančią rizikos kapitalo [1] skatinimui Bendrijoje. Pavyzdžiui, ji išreiškė susirūpinimą, kad Bendrijos įmonių rizika per daug priklauso nuo skolintų finansų [2], ir pabrėžė augimo bei darbo vietų sukūrimo galimybes, kurias atvertų rizikos kapitalo rinkų plėtra [3]. Komisija mano, kad tam tikro tipo įmonėms arba įmonėms tam tikromis gyvavimo stadijomis finansavimas investuojant į akcinį kapitalą ar dalinis finansavimas investuojant į akcinį kapitalą yra naudingesnis negu finansavimas vien tik paskolomis, atsižvelgiant į paskolos tvarkymo išlaidas ir į tai, kad daugelis kreditavimo institucijų nenori rizikuoti. I.2. Įsipareigojimas teikti rizikos kapitalą kaip Bendrijos tikslas buvo paskelbtas 2000 m. kovo 23–24 d. Lisabonos Europos Taryboje, kuri nustatė 2003 metų terminą rizikos kapitalo veiksmų planui (RCAP) įgyvendinti ir parėmė finansavimo skyrimą kaip pagalbą besikuriančioms įmonėms, moderniųjų technologijų firmoms ir labai smulkioms įmonėms bei kitoms Europos investicijų banko (EIB) siūlomoms rizikos kapitalo iniciatyvoms. I.3. Nuosavo kapitalo trūkumas, kuris įrodo, kad kapitalo rinka yra netobula ir kuris neleidžia pasiūlai patenkinti paklausos abiem pusėms priimtina kaina, neigiamai veikia Europos smulkias ir vidutines įmones (SVĮ), palyginti su panašiomis Šiaurės Amerikos bendrovėmis. Pirma, šis trūkumas yra susijęs su inovacinėmis ir dažniausia neseniai įsikūrusiomis moderniųjų technologijų firmomis, turinčiomis didelį augimo potencialą, ir, antra, su daugeliu firmų, įvairiuose sektoriuose veikiančių skirtingą laikotarpį, turinčių mažesnį augimo potencialą ir negalinčių rasti lėšų savo plėtros projektams be išorinio rizikos kapitalo. I.4. Finansavimas investuojant į akcinį kapitalą ir didinant akcininkų nuosavybę, ypač smulkesnėse įmonėse, kelia daug sunkumų tiek investuotojui, tiek įmonei. Investuotojui reikia atidžiai išnagrinėti ne tik siūlomą įkeisti turtą (kaip kreditoriui), bet ir visą verslo strategiją. Sunkumas, su kuriuo įmonė susiduria galbūt pirmą kartą per jos gyvavimo laikotarpį, yra kontrolės pasidalijimas su išorės investuotoju. I.5. Atsižvelgdamos į suprantamus teikiamo didesnio rizikos kapitalo pranašumus ir pripažindamos sunkumus, su kuriais susiduria verslininkai, imdamiesi naujos rizikos kapitalo veiklos, valstybinės valdžios institucijos siekė imtis priemonių remti rizikos kapitalo rinkas. Komisija nustatė keletą priemonių, pirmiausia rizikos kapitalo veiksmų plane (RCAP), kurių reikėtų imtis rizikos kapitalo rinkų augimui skatinti. Šios priemonės yra: a) verslininkystės kultūros skatinimas; b) fiskalinių nuosavo kapitalo apribojimų, pavyzdžiui, ne tokių palankių procedūrų, negu finansuojant paskolomis, mažinimas; c) priemonės integracijai į rinką skatinti; d) reguliavimo suvaržymų, įskaitant tam tikrų finansinių institucijų tipų (pvz., pensijų fondų) investicijų apribojimus ir administracines įmonių steigimo procedūras, mažinimas. I.6. Komisija aiškiai pareiškė, kad Bendrijos rizikos kapitalo rinkos plėtros strategijos koncepcija teikia išskirtinę reikšmę aplinkos, kuri būtų palanki naujoms ir inovacinėms įmonėms steigti ir palaikyti, imantis struktūrinių ir horizontalių priemonių, tokių kaip pirmiau išvardytos, sukūrimui [4]. Tai reiškia, kad rizikos kapitalo teikimas iš esmės yra komercinė veikla, apimanti komercinius sprendimus. Ekonominės ir biudžetinės sąlygos yra tokios, kad valstybiniai fondai savarankiškai negalėtų, o ir neturėtų stengtis užtikrinti visos rizikos kapitalo veiklos plėtros, kurios siekia Bendrija. Pagrindinis sunkumas – sudaryti sąlygas, kad Europoje sukaupti dideli privataus kapitalo rezervai būtų panaudoti tokioms investicijoms. Šis sunkumas yra susijęs tiek su verslininkų kapitalo paklausos plėtra, tiek su investuotojų kapitalo pasiūla. I.7. Be to, Komisija pripažino "valstybės finansavimo, skirto rizikos kapitalo priemonėms, vaidmenį, apsiribojantį aiškiais rinkos nepakankamumo atvejais" [5]. Valstybinės valdžios institucijos nacionaliniu lygmeniu naudoja valstybinį kapitalą įvairiems rizikos kapitalo pasiūlos didinimo planams remti. Komisija pasiūlė, o Taryba sutiko, kad regionuose, kurie turi teisę į struktūrinių fondų pagalbą, šis įsikišimas būtų atliekamas kaip bendras SVĮ rizikos kapitalo fondų finansavimas, kuris atitiktų valstybės pagalbos taisykles. Komisija mano, kad finansavimo subsidijomis pakeitimas rizikos kapitalu (taip pat ir finansavimu paskolomis) leidžia struktūrinėms lėšoms pasiekti daugiau gavėjų ir patirti mažiau išlaidų dėl kiekvienos sukurtos darbo vietos, todėl ir yra efektyvesnis. I.8. Tokios priemonės neišvengiamai kelia suderinamumo su Sutarties straipsniais dėl valstybės pagalbos [6] klausimą. II. Šio dokumento tikslas, taikymo sritis ir ryšys su kitais dokumentais II.1. Du pagrindiniai šio dokumento tikslai: a) numatyti, kaip Komisija taikys valstybės pagalbos apibrėžimą, nurodytą EB Sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, priemonėms, skirtoms rizikos kapitalui teikti ar jam skatinti ("rizikos kapitalo priemonės"); b) nustatyti naujus kriterijus, kuriais remdamasi Komisija gali leisti tas priemones, kurios yra laikomos valstybės pagalba, net jeigu jos ir nesuderinamos su kitomis Komisijos patvirtintomis rekomendacijomis, modeliais ar reglamentais. II.2. Be to, šiuo dokumentu siekiama paaiškinti, kodėl valstybės pagalbos kontrolė šioje srityje yra būtina, išaiškinti sunkumus, su kuriais susiduriama, tokioms priemonėms taikant esamas rekomendacijas, ir pagrįsti, kodėl Komisija mano, kad nauji suderinamumo kriterijai yra būtini ir tinkami. II.3. Nė viena šio dokumento nuostata neturėtų kelti abejonių dėl valstybės pagalbos priemonių, kurios atitinka kitų Komisijos patvirtintų rekomendacijų, modelių ar reglamentų kriterijus, suderinamumo. II.4. Šis dokumentas nemenkina Bendrijos rekomendacijų nuostatų dėl valstybės pagalbos materialinių sunkumų turinčių įmonių gelbėjimo ir restruktūrizavimo [7]. II.5. Komisija ypač rūpinsis, kad šiuo komunikatu nebūtų naudojamasi siekiant apeiti esamuose modeliuose ir rekomendacijose nustatytus principus. III. Valstybės finansavimo, skirto rizikos kapitalo priemonėms, kontrolės priežastys III.1. Nors Sutartis numato reikalavimą, kad Komisija kontroliuotų valstybės pagalbą Bendrijos viduje kartu su kitomis valstybės įsikišimo formomis, nacionalinės ir Bendrijos valdžios institucijos, spręsdamos, skirti ar leisti valstybės lėšas priemonėms, skirtoms rizikos kapitalui skatinti, turėtų kiek įmanoma sumažinti šias tris skirtingas, tačiau susijusias rizikas: a) rizika, kad dėl pranašumų, teikiamų gavėjams (investuotojams ar įmonėms), pernelyg iškreipiama konkurencija, susijusi su konkurentais vidaus rinkoje; b) "naštos" arba skatinamojo poveikio stokos rizika. Kai kurios įmonės, finansuojamos valstybės remiamomis priemonėmis, gali gauti finansavimą tomis pačiomis sąlygomis bet kuriuo atveju. Yra įrodymų, kad taip nutinka, nors tai ir juokinga. Tokiu atveju valstybės ištekliais naudojamasi be reikalo; c) "išstūmimo" rizika. Valstybės remiamos priemonės gali neskatinti kitų potencialių investuotojų skirti lėšų. III.2. Ne visos valstybės priemonės, vykdomos remiant rizikos kapitalo projektus, įeina į Sutarties 87 straipsnio 1 dalies valstybės pagalbos apibrėžimą ir priklauso Bendrijos valstybės pagalbos kontrolės sričiai. Dėl šios priežasties kitame šio dokumento skirsnyje yra pateikiami paaiškinimai, kaip Komisija aiškina valstybės pagalbos apibrėžimą, kiek tai yra susiję su rizikos kapitalo priemonėmis. IV. 87 straipsnio 1 dalies taikymas rizikos kapitalo priemonėms IV.1. Kai priemonė taikoma teikiant subsidijas ar paskolas, paprastai akivaizdu, kuri įmonė yra potenciali gavėja, vertinant, ar su tuo yra susijusi valstybės pagalba. Tačiau tam tikros schemos, skirtos rizikos kapitalui skatinti, yra sudėtingesnės, nes valstybinės valdžios institucijos teikia paskatas vienai verslininkų (investuotojų) grupei tam, kad užtikrintų finansavimą kitai grupei (pavyzdžiui, smulkesnėms įmonėms). Įmonės vienu iš šių arba abiem "lygmenimis" gali būti valstybės pagalbos gavėjos, tai priklauso nuo priemonės modelio, net jeigu valstybinės valdžios institucijos ketina suteikti lengvatų tik pastarajai grupei [8]. Be to, kai kuriais atvejais priemonėje yra numatytas fondo arba kito investicinio instrumento, kuris egzistuoja atskirai nuo investuotojų ir įmonių, į kurias investuojama, sukūrimas. Šiais atvejais taip pat būtina apsvarstyti, ar fondas arba instrumentas gali būti laikomas įmone, turinčia naudos iš valstybės pagalbos. IV.2. Vertindama rizikos kapitalo priemones, Komisija turi apsvarstyti galimybę, kad priemonė galėtų teikti pagalbą mažiausiai trimis skirtingais lygmenimis: i) pagalba investuotojams; ii) pagalba fondui ar kitam instrumentui, per kurį priemonė veikia ("fondų fondo" atveju lygmenų gali būti daugiau negu vienas); iii) pagalba įmonėms, į kurias investuojama. IV.3. Tam, kad priemonė būtų priskiriama Sutarties 87 straipsnio 1 dalies taikymo sričiai, ji turi atitikti šiuos keturis kriterijus: i) priemonė turi būti susijusi su valstybės išteklių naudojimu; paprastai tai yra akivaizdu, kai valstybinės valdžios institucijos tiesiogiai finansiškai dalyvauja rizikos kapitalo priemonėse arba suteikia investuotojams mokesčių paskatas; ii) priemonė turi iškreipti konkurenciją, suteikdama pranašumą jos gavėjui; pagal Teismo precedento teisę Komisija turi daryti prielaidą, kad valstybės pagalba yra teikiama tada, kai valstybės ištekliai duodami tokia tvarka, kuri normaliomis rinkos ekonomikos sąlygomis privačiam investuotojui būtų nepriimtina. Priešingu atveju, kai valstybinės valdžios institucijos investuoja tokiomis sąlygomis, kurios būtų priimtinos tokiam investuotojui, jokių pranašumų nesuteikiama, ir todėl tai nėra valstybės pagalba [9]. Vadinasi, jeigu valstybės ištekliais leidžiama naudotis tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir privatiems investuotojams (pari passu), tai dažniausiai galima daryti išvadą, kad ši priemonė nesuteikia pranašumo. Tačiau jeigu valstybės ištekliais leidžiama naudotis palankesnėmis sąlygomis, tada dažniausiai pranašumas yra suteikiamas; iii) šis pranašumas turi būti atrankinis, t. y. skirtas tam tikroms įmonėms; jeigu priemonė neribojama pagal sektorius ar geografinę padėtį ir taikoma visoms įmonėms, esančioms valstybės narės teritorijoje, ji nėra atrankinė [10]. Tačiau bet kokia priemonė, kuri dėl savo pobūdžio gali būti taikoma tik tam tikram įmonių skaičiui, yra atrankinė. Taip pat priemonė yra atrankinė, jeigu joje numatytos investicijos tik į, pavyzdžiui, tam tikro sektoriaus ar regiono įmones. Pažymėtina, kad priemonė, kuri yra bendra investuotojams (kitaip tariant, prieinama visiems investuotojams), vis vien gali būti atrankinė įmonių, į kurias investuojama, atžvilgiu [11]; iv) priemonė turi turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai. Kadangi kapitalo investavimas yra veikla, kuri yra labai didelės valstybių narių tarpusavio prekybos objektas, ir kadangi bet kokios priemonės, suteikiančios pranašumą investuotojams, tikslas yra turėti įtakos jų investiciniams sprendimams, Komisija mano, kad rizikos kapitalo priemonės atitinka šį kriterijų investuotojų naudai. Vertinant įtaką, daromą prekybai, Komisijai reikia atsižvelgti į bendrą poveikį kapitalo rinkoms, o ne tik investuotojams, kurie galėjo anksčiau vykdyti veiklą arba jos nevykdyti rinkoje, skirtoje įmonėms, kurioms taikoma priemonė, finansuoti didinant jų akcinį kapitalą. Nebent būtų įrodyta, kad visos investicijos yra skiriamos įmonėms, kurių veikla yra valstybių narių tarpusavio prekybos objektas. Tokiu atveju Komisija taip pat manys, kad šis reikalavimas yra įvykdytas visais lygmenimis, kuriuose kiti reikalavimai buvo įvykdyti [12]. IV.4. Jau yra išleista keletas Komisijos dokumentų, kuriuose pateikiamas aiškinimas, ar atskiros priemonės įeina į valstybės pagalbos apibrėžimą, ir kurios iš jų yra susijusios su rizikos kapitalo priemonėmis. Tai 1984 m. komunikatas dėl valstybės kapitalo skyrimo [13], 1998 m. pranešimas apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą priemonėms, susijusioms su tiesioginiu verslo apmokestinimu [14], ir pranešimas apie EB Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymą valstybės pagalbai garantijomis [15]. Komisija, vertindama, ar rizikos kapitalo priemonės yra valstybės pagalba, ir toliau vadovausis šiais dokumentais. IV.5. Laikydamasi pirma išvardytų principų, Komisija, nustatydama, ar valstybės pagalba yra teikiama kiekvienu skirtingu lygmeniu, atsižvelgia į šiuos veiksnius. 1. PAGALBA INVESTUOTOJAMS Investuotojams yra suteikiamas pranašumas tais atvejais, kai priemonė leidžia investuotojams dalyvauti bendrovės ar bendrovių grupės nuosavame kapitale palankesnėmis sąlygomis, negu kitiems investuotojams arba negu tada, jeigu jie investuotų be šios priemonės [16]. Tai galioja ir tada, kai priemonė investuotoją įtikina suteikti pranašumą konkrečiai bendrovei ar bendrovėms. Tas faktas, kad priešingu atveju dėl nepakankamos rinkos nepakankamumo jokie investuotojai nesiimtų šių investicijų, pats savaime nėra pakankamas pranašumo prielaidai paneigti. Tiesą sakant, investuotojams siūlomos naudingesnės sąlygos, kad jiems būtų kompensuota už rinkos nepakankamumą lemiančius veiksnius. Komisija mano, kad toks kompensavimas turėtų būti laikomas pranašumu, kuris reiškia pagalbą, jeigu investuotojai yra įmonės ir jeigu kitos, pirma išvardytos sąlygos, ypač atrankumas, yra įvykdytos. Jeigu pranašumas apsiriboja suma, kurios reikia veiksniams, lemiantiems rinkos nepakankamumą, įveikti, jis gali būti laikomas atitinkančiu Sutartį, kai jis dėl savo riboto poveikio atitinka VIII skirsnyje aprašytus principus. 2. PAGALBA TARPINEI PRIEMONEI ARBA FONDUI Apskritai Komisija mano, kad fondas yra labiau priemonė pervesti pagalbą investuotojams ir (ar) įmonėms, į kurias investuojama, o ne pagalbos gavėjas. Tam tikrais atvejais, ypač tada, kai priemonės yra susijusios su pervedimais įkurtiems fondams, turintiems daug ir įvairių investuotojų, fondas gali turėti nepriklausomos įmonės statusą. Šiuo atveju tai yra pagalba, nebent investuojama tokiomis sąlygomis, kurios būtų priimtinos paprastam ūkio subjektui rinkos ekonomikoje, ir dėl to nesuteikiama jokio pranašumo jos gavėjui. 3. PAGALBA ĮMONĖMS, Į KURIAS INVESTUOJAMA Pagrindinis kriterijus yra tas pats: ar įmonė gavo investicijas tomis sąlygomis, kurios būtų priimtinos privačiam investuotojui rinkos ekonomikoje. Tarkim, šis kriterijus gali būti įvykdytas, kai investuojama rizikos kapitalo priemonėmis pari passu su tokiu investuotoju ar investuotojais. Jeigu taip nėra, tas faktas, kad sprendimus dėl investicijų priima rizikos kapitalo fondų komercijos direktoriai arba investuotojų atstovai, suinteresuoti užtikrinti didžiausias įplaukas fondui, yra svarbus rodiklis, tačiau jis pats savaime nėra lemiamas. Komisija taip pat turi atsižvelgti į galimybę, kad pranašumai, suteikti investuotojams fonduose, pereina įmonėms, į kurias investuojama, kai investicijos nėra daromos pari passu su privačiu investuotoju rinkos ekonomikoje. Jeigu rizikos kapitalo priemonė sumažino riziką ir (ar) padidino atlygį, kurį investuotojai gauna iš tam tikrų investicijų, negali būti manoma, kad jie veikia kaip paprasti ūkio subjektai [17]. IV.6. Tai, ar priemonė suteikia pagalbą, ir kuriuo lygmeniu, priklauso nuo jos struktūros. Komisijai teko susidurti su priemonėmis, kurios, jos manymu, yra bendrosios priemonės investuotojų lygmeniu, tačiau suteikia valstybės pagalbą atskiroms įmonėms [18], priemonėmis, kurios suteikia valstybės pagalbą investuotojams, tačiau ne įmonėms, į kurias investuojama, laikantis pirma aprašyto pari passu principo [19], ir priemonėmis, kurios galėtų teikti valstybės pagalbą daugiau negu vienu lygmeniu [20]. IV.7. Jeigu visa pagalba, suteikta gavėjams, yra apibrėžta de minimis 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 69/2001 dėl EB Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo de minimis pagalbai [21] ji laikoma neatitinkančia visų Sutarties 87 straipsnio 1 dalies kriterijų. Kalbant apie rizikos kapitalo priemones, de minimis taisyklės taikymą apsunkina skaičiavimo sunkumai (žr. toliau esantį V skirsnį) ir tas faktas, kad priemonės gali suteikti pagalbą ne tik tikslinėms įmonėms, bet ir kitiems investuotojams. Tais atvejais, kai šie sunkumai gali būti įveikti, ji yra taikytina. Jeigu plane numatytas 100000 eurų ar mažesnės vertės valstybės kapitalas kiekvienai įmonei per trejų metų laikotarpį, savaime aišku, kad bet kokia pagalba šioms įmonėms atitinka minėtąjį reglamentą. V. Rizikos kapitalo priemonių suderinamumo vertinimas pagal valstybės pagalbos taisykles; priimtų dokumentų taikymas V.1. Kai priemonės yra laikomos valstybės pagalba, Komisija kviečiama įvertinti, ar jos neprieštarauja bendrajai rinkai pagal 87 straipsnio 2 ir 3 dalis. Dauguma rizikos kapitalo priemonių gali būti laikomos neprieštaraujančiomis tik pagal 3 dalies a punktą (priemonės, taikomos tik regionams, kurie turi teisę šio punkto nesilaikyti), 3 dalies c arba d punktą. V.2. Tiesioginiai rizikos kapitalo priemonių tikslai apima SVĮ, ypač naujų ar inovacinių firmų ar firmų, turinčių didelį augimo potencialą, skatinimą ir (arba) konkretaus regiono plėtros skatinimą. Komisija jau patvirtino dokumentus, pagal kuriuos valstybės pagalba šiems tikslams yra leistina pagal 87 straipsnio 3 dalies a ar c punktus [22]. Be to, valstybinės valdžios institucija, kurdama priemonę, gali turėti tikslą paskatinti daugiau investuotojų dalyvauti šiame finansavime. Nėra priimta jokių dokumentų dėl šiai sričiai teikiamos valstybės pagalbos, ir iš tikrųjų iki šiol tai nebuvo aiškiai pripažinta Bendrijos tikslu, galinčiu pateisinti valstybės pagalbą [23]. Tačiau tai jokiu būdu nekliudo priemonės, kuri atitinka kitų modelių ar rekomendacijų sąlygas, suderinamumui. V.3. Viena esamų modelių ar rekomendacijų, leidžiančių valstybės pagalbą pagal 87 straipsnio 3 dalies a ar c punktą, ypatybė yra ta, kad pagalba leidžiama iki to lygio, kuris yra tam tikrų gavėjo įmonės išlaidų nustatytos procentinės dalies "subsidijos atitikmuo". Šios "tinkamos išlaidos" dažniausiai yra nustatytos investicijos į žemę, pastatus, naujus produktyvius įrengimus ir nematerialų turtą (patentus, gamybos paslaptis ir t. t.), darbuotojų samdymo išlaidos, susijusios su nustatytomis investicijomis į turtą, ir konsultacinių paslaugų išlaidos. Patirtis rodo, kad rizikos kapitalo priemonės dažnai gali būti pagal šias taisykles nesuderinamos dėl keleto ar visų šių priežasčių: a) nuosavo kapitalo "subsidijos atitikmens" nustatymo problema. Nors Komisija patvirtino taisykles tokiems paskolų ir garantijų ekvivalentams nustatyti [24], ji neturi formulės nuosavam kapitalui. Komisija yra tos nuomonės, kad vien tik dėl techninių skaičiavimo sunkumų priemonė neprieštarauja bendrajai rinkai. Šiuo klausimu ji nagrinėja galimos metodikos variantus ir laukia pasiūlymų dėl skaičiavimo metodų kartu su pranešimais apie rizikos kapitalo priemones [25]; b) ryšio su tinkamomis išlaidomis nustatymo problema, pirmiausia taikant priemones, kurios suteikia paskatų investuotojams, ir teikiant priemones per fondus. Toks ryšys nėra lengvai suderinamas su komerciniu fondo valdymu, kurio reikalaus investuotojai, dalyvaujantys fondų veikloje, be to, jis gali sukelti patvirtinimo ir vykdymo sunkumų; c) kalbant apie priemones, kurios teikia pagalbą investuotojams, tas faktas, kad jokie priimti dokumentai nenumato pagrindo leisti tokią pagalbą. V.4. Komisija mano, kad yra rimtų priežasčių laikytis "tinkamų išlaidų" principo. Tai suteikia tikrumo, nuspėjamumo ir duoda pagrindą apriboti pagalbą ir užtikrinti vienodą požiūrį į regionus ir valstybes nares. Šio principo laikymasis Komisijai buvo naudingas, tikriausiai ateityje tai bus valstybės pagalbos kontrolės pagrindas. Komisija mano, kad būtina turėti rimtų priežasčių jo nesilaikyti. V.5. Rizika, kad šio principo nebus laikomasi, visų pirma yra ta, kad gali būti leidžiama valstybės pagalba, kuri yra tik "einamoji", t. y. pagalba, skirta įprastoms einamosioms įmonės išlaidoms padengti. Komisijos manymu, tokia pagalba, kuri gali izoliuoti gavėją nuo komercinio negyvybingumo padarinių, yra viena iš labiausiai iškreiptų valstybės pagalbos formų ir gali būti leidžiama tik tam tikromis aplinkybėmis. V.6. Komisija taip pat mano, kad tas faktas, jog rizikos kapitalo priemonės negali būti laikomos suderinamomis pagal esamas rekomendacijas, ir ypač pirma išvardytos problemos, patys savaime nėra priežastis, dėl kurios priemonės turėtų būti laikomos prieštaraujančiomis bendrajai rinkai. Dėl šios priežasties Komisija tam tikruose priimtuose sprendimuose turėjo nuspręsti, ar ir pagal kokius kriterijus ji būtų pasirengusi jas leisti. Atsižvelgdama į ankstesniuose punktuose išvardytas problemas, Komisija pastebėjo, kad: a) išlaidos, laikomos tinkamomis pagal priimtus modelius, yra ne tokios svarbios daugeliui jaunų ar inovacinių įmonių. Bet kokiu atveju tokias išlaidas dažnai galima padengti iš skolinto kapitalo; nuosavo kapitalo poreikis yra siejamas ne tik su turtu, bet ir su apyvartinio kapitalo poreikiu įmonės įsteigimo ar plėtros etapuose; b) ryšio su tinkamomis išlaidomis stoka, kaip apibrėžta esamuose dokumentuose, nebūtinai įrodo, kad tai yra einamoji pagalba, kuri laikoma pagalba, padengiančia įmonės paprastosios veiklos išlaidas, ir neturi jokio kito poveikio, išskyrus tai, kad ji palaiko įmonę. Pagalba, turinti aiškų skatinamąjį poveikį įmonės įsteigimui ar plėtrai, negali būti laikoma einamąja pagalba ir todėl galėtų būti priimtina tam tikromis aplinkybėmis; c) o dėl pagalbos investuotojams, priemonė negali būti laikoma nesuderinama vien tik dėl to, kad apimdama privatųjį sektorių ar rinkos investuotojus, ji yra valstybės pagalba tiek jiems, tiek ir įmonėms, į kurias investuojama. Apskritai, tais atvejais, kai valstybės atliekamas pervedimas neprieštarauja valstybės pagalbos taisyklėms, Komisijos manymu, priemonė, kuri suteikia minimalią paskatą kitiems ūkio subjektams atlikti tokį patį pervedimą, taip pat turi būti leidžiama, net jeigu formaliai su tuo yra susijusi pagalba tiems ūkio subjektams. VI. Rizikos kapitalo priemonių leidimo pagrindas pagal Sutarties 87 straipsnio 3 dalies a, c ir d punktus VI.1. Esminis pagrindas, kuriuo remdamasi Komisija gali leisti rizikos kapitalo priemones, net jeigu jos neatitinka galiojančių taisyklių, yra tai, kad viena iš pagrindinių kliūčių, su kuriomis susiduria SVĮ, ypač smulkios ir naujai įsteigtos įmonės, – kapitalo ir kredito gavimo problema. Pagrindinės to priežastys yra nepakankama informacija, investuotojams ir kreditavimo institucijoms būdingas rizikos vengimas ir ribotos garantijos, kurias gali pasiūlyti SVĮ [26]. Konkreti investavimo į akcinį kapitalą didinant akcininkų nuosavybę kliūtis gali būti didelės sandorio ir kruopštaus įmonės tyrimo išlaidos, susijusios su teikiamo kapitalo dydžiu. VI.2. Kaip jau pirma teigta (I.7), Komisija pripažino "valstybės finansavimo, skirto rizikos kapitalo priemonėms, vaidmenį, apsiribojantį aiškiais rinkos nepakankamumo atvejais". Rinkos nepakankamumas gali būti apibrėžtas kaip situacija, kurioje ekonominis produktyvumas nepasiekiamas dėl rinkos mechanizmo netobulumo. Rinkos nepakankamumas gali pasireikšti sistemos nesugebėjimu gaminti prekes, kurių pageidaujama (šiuo atveju – rizikos kapitalo rinka), arba neteisingu išteklių paskirstymu, kuris galėtų būti patobulintas, kad kai kurie klientai būtų geriau aprūpinti, o kiti – ne blogiau. Išoriniai veiksniai, susiję su mokymo, tyrimo ir plėtros veikla, lemia rinkos nepakankamumą, kuris pateisina valstybės pagalbą, teikiamą šioms sritims. VI.3. Rinkos teorija teigia, kad tam tikra prasme rinkos dažnai susilpnėja (nebent konkurencijos sąlygos būtų tobulos), o rinkos nepakankamumo sąvoka yra taikoma tais atvejais, kai manoma, kad ištekliai yra neteisingai paskirstomi. Yra du pagrindiniai rinkos nepakankamumo šaltiniai, susiję su rizikos kapitalo rinkomis, kurie ypač veikia SVĮ ir įmonių pradiniuose plėtros etapuose, galimybę gauti lėšų, ir kurie gali pateisinti valstybės įsikišimą: a) nepakankama, arba asimetrinė, informacija: potencialūs investuotojai susiduria su vis daugiau sunkumų, rinkdami patikimą informaciją apie SVĮ ar naujos įmonės verslo perspektyvas. Ypač tais atvejais, kai įmonės yra susijusios su labai novatoriškais ar rizikingais projektais, nepakankama informacija pagilina problemas, susijusias su rizikos įvertinimo sunkumais; b) sandorio išlaidos: smulkūs sandoriai yra ne tokie patrauklūs investiciniams fondams dėl palyginti didelių investicijų įvertinimo ir kitų sandorio išlaidų. VI.4. Komisija mano, kad šie veiksniai gali lemti rinkos nepakankamumą, kuris pateisintų valstybės pagalbą. Tačiau reikia būti atidiems. Tas faktas, kad prašymai finansavimui tiek paskolomis, tiek ir investicijomis į akcinį kapitalą, didinant akcininkų nuosavybę, buvo atmesti, dar neįrodo rinkos nepakankamumo. Komisija mano, kad bendros rizikos kapitalo rinkos nepakankamumo Bendrijoje nėra [27]. Ji sutinka, kad tam tikrais įmonių gyvavimo etapais rinkoje yra spragų kai kurioms investicijoms ir konkrečiai veiklai, kurią numato 87 straipsnio 3 dalies d punktas. Ji taip pat pripažįsta, kad regionuose, turinčiuose teisę į pagalbą pagal 87 straipsnio 3 dalies a ir c punktus ("sritys, kurioms teikiama pagalba"), yra tam tikrų sunkumų. Šios spragos ir sunkumai tam tikru mastu jau yra pripažinti priimtuose valstybės pagalbos modeliuose, ir tais atvejais, kai jie gali būti taikomi rizikos kapitalo priemonėms, Komisija ir toliau juos taikys. VI.5. Dėl šios priežasties Komisija reikalauja, kad būtų pateikti rinkos nepakankamumo įrodymai iki jai pasirengiant leisti rizikos kapitalo priemones, kurios neatitinka taisyklių. Tačiau ji gali būti pasirengusi jas patvirtinti tuo atveju, kai kiekviena įmonei pervedamų iš rizikos kapitalo priemonių, kurios yra visiškai arba iš dalies finansuojamos iš valstybės pagalbos, lėšų dalis sudaro ne daugiau kaip 500000 eurų arba 750000 eurų tiems regionams, kuriems pagalba teikiama pagal 87 straipsnio 3 dalies c punktą, arba 1 milijoną eurų tiems regionams, kuriems pagalba teikiama pagal 87 straipsnio 3 dalies a punktą [28]. Taip yra dėl to, kad argumentas, jog smulkių sandorių atveju rinkos nepakankamumas susidaro dėl didelių sandorių išlaidų, yra įtikinamesnis. Rinkos nepakankamumo pripažinimo faktas nekeičia nei konkrečios įmonės pagalbos tipo, nei būtinybės įvertinti jos suderinamumą, ypač laikantis VIII skirsnio nuostatų. VI.6. Tais atvejais, kai pripažįstamas rinkos nepakankamumas, Komisija tikrina, ar valstybės pagalbos priemonė yra proporcinga numanomam rinkos nepakankamumui, kuriam įveikti ji buvo skirta, ir stengiasi užtikrinti, kad bet koks iškraipymas būtų kiek įmanoma sumažintas. Ji mano, kad geriausiai tai galima pasiekti priemonėmis, kurios yra pakankamos užtikrinti, kad rinkos investuotojai skirtų lėšų, ir kurios sąlygoja investicinių sprendimų priėmimą komerciniu pagrindu bei remiantis sąlygomis, kurios yra kaip galima artimesnės normalios ekonomikos sąlygoms. VI.7. Galimų rizikos kapitalo priemonių modelių įvairovė ir santykinis kai kurių valstybių narių kuriamų planų naujoviškumas reiškia, kad Komisija negali nustatyti griežtų kriterijų, kuriais remiantis būtų galima spręsti, ar leisti tokias priemones. Tačiau ji nustatė tam tikrus elementus, kuriuos, atlikdama vertinimą, ji laikys teigiamais, ir kuriuos ji laikys neigiamais. Šie elementai yra išvardyti VIII skirsnyje. Jeigu kriterijai yra nustatyti būtent šiuo būdu, tai visos rizikos kapitalo priemonės, kurios yra arba gali būti valstybės pagalba, apie kurią Komisijai pranešama pagal EB Sutarties 88 straipsnio 3 dalį prieš pradedant jas įgyvendinti, nebent apie jas nereikėtų pranešti pagal IV.7 nurodytą taisyklę [29], tampa svarbesnės. Kai Komisija gauna išsamų pranešimą, kuris parodo, kad priemonė susideda iš daugybės teigiamų elementų ir neturi jokių neigiamų elementų, Komisija siekia skubiai atlikti jo įvertinimą, laikydamasi 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 659/1999, nustatančiame išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles [30], numatytų terminų. VII. Pagalbos priemonės forma VII.1. Komisija mano, kad pagalbos priemonės formos pasirinkimas priklauso nuo valstybės narės. Tas pats pasakytina ir apie rizikos kapitalo priemones. Kaip išsamiau paaiškinta VIII skirsnyje, Komisijos atliekamas tokių priemonių vertinimas apima tai, ar jos skatina rinkos investuotojus teikti rizikos kapitalą "tikslinėms įmonėms" ir ar jos lemia sprendimus dėl investavimo, priimamus komerciniu (t. y. pelną didinančiu) pagrindu. Komisijos manymu, paskatų, kurios šiems investuotojams teikiamos ir kurios gali turėti minėtą poveikį bei būti teigiamai vertinamos pagal VII skirsnyje numatytus kriterijus, kai jos yra laikomos valstybės pagalba, formos gali būti šios: a) investicinių fondų ("rizikos kapitalo fondų"), kuriose valstybė yra partnerė, investuotoja ar dalyvė, net jeigu ir ne tokiomis palankiomis sąlygomis kaip kiti investuotojai, įkūrimas; b) subsidijos rizikos kapitalo fondams daliai jų administracinių ir valdymo išlaidų padengti; c) kiti finansiniai instrumentai, palankūs rizikos kapitalo investuotojams ar rizikos kapitalo fondams papildomai skirti lėšų investicijoms; d) garantijos rizikos kapitalo investuotojams ar rizikos kapitalo fondams, užtikrinančios investicijų nuostolių dalį, arba garantijos, suteikiamos siekiant užtikrinti paskolas, duodamas investuotojams (fondams) investicijoms į rizikos kapitalą [31]; e) fiskalinės paskatos investuotojams imtis investicijų į rizikos kapitalą. VII.2. Komisija neketina taikyti kitame skirsnyje išvardytų kriterijų, kad galėtų leisti priemones, kurios gali teikti kapitalą įmonei tik paskolomis (įskaitant subordinuotas ir "nuosavo kapitalo" paskolas), ar naudoti kitus instrumentus, kurie suteikia investuotojui (kreditoriui) minimalų fiksuotą pelną per fondus ar kitas priemones. Toks lėšų teikimas nėra "rizikos kapitalas" 1 išnašoje pateikto apibrėžimo prasme, todėl Komisija mano, kad taisyklės, apimančios bet kokio pagalbos elemento apskaičiavimą ir ryšį su tinkamomis išlaidomis, yra pakankamos tokioms priemonėms įvertinti. VII.3. Komisija neketina taikyti kitame skirsnyje pateiktų kriterijų specialiai priemonei, suteikiančiai lėšų konkrečiai įmonei, sankcionuoti. VIII. Suderinamumo vertinimo kriterijai VIII.1. Kaip paaiškinta VI skirsnyje, kriterijai yra išreikšti kaip "teigiami ir neigiami elementai". Ne visi jie turi vienodą reikšmę, tad svarbiausi elementai šiame sąraše yra išvardyti pirmiausia. Nė vienas elementas nėra esminis, ir nė viena jų grupė negali būti laikoma pakankama suderinamumui užtikrinti. Kai kuriais atvejais jų taikomumas ir jiems suteikiama svarba gali priklausyti nuo priemonės formos. Komisijos vertinimas priklauso nuo regioninio priemonės ypatumo ir bendro proporcingumo patikrinimo. Priemonės vertinamos kiekvienu lygmeniu. Tais atvejais, kai rizikos kapitalo teikimas įmonei yra susijęs su išlaidomis, tinkamomis pagalbai remiantis esama sistema ar rekomendacija, tas dokumentas gali būti taikomas kaip toliau išvardytų principų alternatyva, skirta pagalbai tai įmonei įvertinti pagal II.3 ir V.2 punktus. Tačiau kai susijusi priemonė teikia pagalbą ir investuotojams, tokia pagalba vis tiek turės būti vertinama laikantis toliau išvardytų principų. VIII.2. Tais atvejais, kai pasiekiamas VI.5 skirsnyje nurodytas sandorio dydžio maksimumas, ir kai tik investuotojai (arba investicijų priemonė) yra valstybės pagalbos gavėjai, tokia valstybės pagalba yra suderinama lygiu, atitinkančiu išlaidų nuostolius, tokius kaip didesnės atitinkamos smulkių investicijų analizės ir valdymo išlaidos. Remiantis VIII.3 skirsnio nuostatomis yra nustatoma, ar taip yra. Komisijai reikia pateikti rinkos nepakankamumo įrodymų, kai viršijamas VI.5 punkte nurodytas sandorio dydžio maksimumas. VIII.3. Nustačiusi rinkos nepakankamumą, Komisija, laikydamasi Sutarties nuostatų dėl valstybės pagalbos, nagrinėja šiuos rizikos kapitalo priemonės vertinimo elementus: Investicijų apribojimas arba trūkumas didesnės dalies lėšų, investuotų į: i) smulkias [32] ar net į labai smulkias įmones; ir (ar) ii) vidutines įmones jų steigimo ar pradiniais veiklos etapais [33], arba į sritis, kurios gauna pagalbą; yra laikomi teigiamu elementu. Vidutinių įmonių galimybė gauti finansavimą, pasibaigus jų steigimo ar pradiniams veiklos etapams, turėtų priklausyti nuo viso priemonės teikiamo finansavimo limito įmonei. Apribojimas mažesniems sandorių dydžiams (t. y. mažiau negu 500000 eurų arba 750000 eurų regionams, turintiems teisę į pagalbą pagal 87 straipsnio 3 dalies c punktą, arba 1 milijonas eurų regionams, turintiems teisę į pagalbą pagal 87 straipsnio 3 dalies a punktą) arba tam tikram įrodytam rinkos nepakankamumo lygiui taip pat yra laikomas teigiamu elementu. Priemonės turėtų būti orientuotos į rizikos kapitalo rinkų nepakankamumą. Jeigu priemonėje numatytas lėšų skyrimas įmonėms investicijomis į akcinį kapitalą arba dalies investicijų į akcinį kapitalą, ji bus vertinama teigiamai. Tais atvejais, kai priemonės suteikia dideles lėšų sumas kitomis formomis arba neturi svarbaus skatinamojo poveikio (pavyzdžiui, jeigu ji remia investicijas į rizikos kapitalą, kurios galėjo būti gautos ir be priemonės), jos vertinamos neigiamai. Tai gali būti tas atvejis, kai priemonės suteikia tolesnę pagalbą įmonei, kuri jau gavo vieną pagalbinę kapitalo dalį. Sprendimai dėl investavimo turėtų būti orientuoti į pelną. Investicijų rezultatų ir atlygio tiems, kurie yra atsakingi už investicinius sprendimus, sąryšis yra teigiamas elementas. Tai yra: i) priemonės, pagal kurias visas lėšas, investuojamas į tikslines įmones, skiria rinkos ekonomikos investuotojai, kurie priima ir investicinius sprendimus, o pagalba jiems yra tik paskata tai daryti; ir ii) kitos priemonės, kurioms būdingas reikšmingas rinkos ekonomikos investuotojų kapitalo dalyvavimas, investuojant komerciniu pagrindu (t. y. tik siekiant pelno), tiesiogiai arba netiesiogiai [34], į "tikslinių įmonių" akcinį kapitalą. Fondų atveju, tai, kad kiekviena priemonė yra vertinama iš esmės, ir kiti aspektai turi įtakos Komisijos vertinimui, mažiausiai 50 % fondo lėšų skyrimas bus laikomas "reikšmingu dalyvavimu", arba 30 % – priemonėms, veikiančioms tose srityse, kurioms teikiama pagalba. Kiti teigiamai elementai yra šie: i) profesionalaus fondo valdytojo ir fondo dalyvių susitarimas, kuriame teigiama, kad valdytojo atlygis yra susijęs su veiklos rezultatais, ir kuriame nustatomi fondo tikslai bei siūlomas investicijų terminų grafikas; ii) rinkos investuotojų atstovavimas priimant sprendimus; ir iii) geriausios praktikos ir reguliavimo kontrolės taikymas valdant fondus. Kai nėra tokio elemento, kuris parodytų, kad investiciniai sprendimai yra komerciškai pagrįsti, tai bus vertinama neigiamai. Tai yra priemonės, kurios yra tokios nedidės, kad gali būti sutelktos tik į keletą projektų, ir kurios nėra ekonomiškai gyvybingos, arba priemonės, skirtos tik (arba daugiausia) finansavimui teikti konkrečiai, iš anksto žinomai įmonei. Konkurencijos tarp investuotojų ir investicinių fondų iškraipymo lygis turėtų būti kiek įmanoma sumažintas. Komisija laiko teigiamu konkursą, skirtą "pirmenybės sąlygoms" investuotojams ar šių sąlygų prieinamumą kitiems investuotojams nustatyti. Šis prieinamumas gali būti pateikiamas kaip viešasis kvietimas investuotojams, pradedant investicinio fondo veiklą, arba kaip sistema (tokia kaip garantijų sistema), kuri yra atvira naujiems dalyviams ilgesnį laikotarpį. Šio teigiamo elemento pasiekimo būdas priklauso nuo konkrečios priemonės formos. Tačiau per didelio investuotojams skirto kompensavimo ar priemonių, pagal kurias nuostolių rizika tenka vien tik valstybiniam sektoriui ir (ar) jei visa nauda atitenka kitiems investuotojams, kontrolės nebuvimas laikomas neigiamu elementu. Orientacija į sektorius. Kadangi daugelis privataus sektoriaus fondų sutelkia dėmesį į pažangiąsias technologijas ar net į sektorius (pvz., sveikatos, informacinių technologijų, kultūros), Komisija gali sutikti su orientacija į sektorius, kuri pagrįsta tiek komercine, tiek valstybės politikos logika. Tačiau laikantis nuoseklaus ir ne tokio palankaus Komisijos požiūrio į valstybės pagalbos priemones, skirtas sektoriams, ypač labai jautriems sektoriams, kenčiantiems nuo per didelio pajėgumo, priemonėse turėtų būti konkrečiai pasakyta, kad pagalba laivų statybos ir EAPB sektoriuose veikiančioms įmonėms neteikiama. Investicijos verslo planų pagrindu. Kiekvienos investicijos verslo planas, numatantis produkcijos, pardavimų ir pelningumo plėtrą bei nustatantis projekto ex ante gyvybingumą, yra įprasta komercinė profesionalaus fondų valdymo praktika ir yra vertinama teigiamai. Priemonės, kuriose nenumatytas valstybės tiesioginio ar netiesioginio dalyvavimo atskirose įmonėse "pasitraukimo mechanizmas", vertinamos neigiamai. Pagalbos priemonių susikaupimo vienoje įmonėje išvengimas. Jeigu priemonė teikia pagalbą įmonėms, į kurias investuojama, Komisija gali paprašyti valstybės narės įsipareigojimų dėl kitų valstybės pagalbos formų įvertinimo ir apribojimo rizikos kapitalo priemonės finansuojamoms įmonėms, įskaitant pagal leidžiamas programas. Dėl tokių priemonių, nebent valstybė narė pasižadėtų, kad šios įmonės negaus jokios kitos valstybės pagalbos, išskyrus de minimis pagalbą, valstybė narė turėtų pasiūlyti Komisijai išnagrinėti ir patvirtinti pagrįstą priemonės pagalbos elemento, naudojamo susikaupimo taisyklėms, vertinimą. Tais atvejais, kai iš lėšų, skiriamų įmonei pagal tokią rizikos kapitalo priemonę, yra finansuojamos pradinės investicijos, tyrimų ir plėtros ar kitos išlaidos, dėl kurių gali būti teikiama pagalba vadovaujantis kitomis sistemomis, valstybė narė turėtų įtraukti pagalbos elementą į rizikos kapitalo priemonę, laikydamasi atitinkamų aukščiausios pagalbos ribų. IX. Baigiamosios pastabos Komisija ketina taikyti šio komunikato sąlygas penkerius metus. Iš šiame komunikate išreikšto požiūrio matyti, kad atsisakoma ankstesnių valstybės pagalbos kontrolės metodų ir pradedama nagrinėti sparčiai besiplėtojanti Bendrijos ekonomikos sritis. Todėl Komisija pasilieka teisę koreguoti šį požiūrį atsižvelgdama į patirtį. Jeigu būtų naudinga, ji gali pateikti išsamesnius šio požiūrio paaiškinimus konkrečiais klausimais. [1] 1998 m. dokumente "Rizikos kapitalas": raktas darbo vietų sukūrimui Europos Sąjungoje (SEC(1998) 552, 1998 m. kovo 31 d.) Komisija apibrėžė rizikos kapitalą kaip bendrovių finansavimą didinant akcininkų nuosavybę jų veiklos pradžios ir plėtros etapais, būtent šia prasme sąvoka "rizikos kapitalas" minėtame dokumente ir yra vartojamas. "Rizikos kapitalas" iš esmės reiškia tam tikslui įsteigtų investicinių fondų (rizikos kapitalo fondų) teikiamą rizikos kapitalą. Šie fondai dažnai derina finansavimo didinant akcininkų nuosavybę, teikiant sutvirtinamuosius finansus ir finansavimo subordinuotomis paskolomis formas, tad terminas "rizikos kapitalas" reiškia šių finansavimo būdų visumą. [2] "Ekonominė reforma: ataskaita apie bendrovės produktų ir kapitalo rinkų funkcionavimą", COM(1999) 10, 1999 m. sausio 20 d. [3] "Rizikos kapitalas: raktas darbo vietų sukūrimui Europos Sąjungoje", SEC(1998) 552, 1998 m. kovo 31 d. [4] Eilinė ataskaita dėl rizikos kapitalo veiksmų plano, COM(2000) 658, 2000 m. spalio 18 d., 3.4 skirsnis. [5] .Eilinė ataskaita dėl rizikos kapitalo veiksmų plano, COM(2000) 658, 2000 m. spalio 18 d., 3.4 skirsnis. [6] Nors Sutarties straipsniai dėl valstybės pagalbos yra taikomi tik nacionalinėms (arba subnacionalinėms) priemonėms, nuosekli politika reikalauja, kad priemonės, vykdomos Bendrijos lygmeniu, neprieštarautų valstybės pagalbos taisyklėms. [7] OL C 288, 1999 10 9, p. 2. [8] Europos Bendrijų Teisingumo Teismas nusprendė, kad 87 straipsnis neatskiria valstybės įsikišimo priemonių nurodant jų priežastis ar tikslus, tačiau apibrėžia jas padarinių atžvilgiu. Italija prieš Komisiją, byla 173-73 [1974] ECR 709. [9] 2000 m. spalio 4 d. sprendimas byloje N 172/2000 (Airija) Pradinio ir rizikos kapitalo fondo schema (OL C 37, 2001 2 3, p. 48). [10] Pavyzdžiui, tai galėtų būti mokestinė priemonė, skatinanti investicijas tam tikroje finansinio instrumento klasėje. [11] Žr., pavyzdžiui, 2000 m. rugsėjo 19 d. Teismo sprendimą byloje C-156/98, Vokietija prieš Komisiją (dar nepaskelbta). [12] Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad:"Vertindama pagalbos programą, Komisija gali apsiriboti konkrečios programos charakteristikos analize, siekdama nustatyti, ar dėl didelių pagalbos sumų ar procentų, investicijų, kurioms yra suteikiama pagalba, pobūdžio ar kitų programos sąlygų ji suteikia vertingą pranašumą jos gavėjams jų konkurentų atžvilgiu ir gali duoti naudos įmonėms, užsiimančioms prekyba tarp valstybių narių". Byla 248/84, Vokietija prieš Komisiją [1987] ECR 4013, 18 punktas (pažymėti svarbiausi dalykai). [13] Biuletenis EB 9-1984, atnaujintas Europos Bendrijų konkurencijos įstatymu, IIA tomas, p. 133. [14] OL C 384, 1998 12 10, p. 3. [15] OL C 71, 2000 3 11, p. 14. Reikėtų pabrėžti, kad pagalbos investuotojui elementas yra būdingesnis valstybės suteiktoms garantijoms dėl investicijų į rizikos kapitalą, negu tradicinėms paskolos garantijoms, kurios paprastai yra laikomos pagalba paskolos gavėjui, o ne skolintojui. [16] Tai gali būti priemonės, suteikiančios investuotojams lėšų investuoti į tokią veiklą, kur šios lėšos yra suteikiamos palankesnėmis negu rinkos sąlygomis. [17] Pavyzdžiui, Komisijos sprendimas 98/476/EB (OL L 212, 1998 7 30, p. 50). Šis atvejis buvo byloje C-156/98 Teismo sprendimo, nurodyto 10 išnašoje, objektas. [18] Žr. 16 išnašą. [19] Pavyzdžiui, sprendimas, priimtas byloje N 705/99, Jungtinės Karalystės modernių technologijų fondas. [20] Sprendimas 2001/406/EB, priimtas byloje C 46/2000, Pradinio augimo fondas (Šiaurės Airija): OL L 144, 2001 5 30, p. 23. [21] OL L 10, 2001 1 31, p. 30. [22] Rekomendacijos dėl nacionalinės regioninės pagalbos (OL C 74, 1998 3 10, p. 9) ir 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 70/2001 dėl EB Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės teikiamai pagalbai smulkioms ir vidutinėms įmonėms (OL L 10, 2001 1 13, p. 33). [23] Tas faktas, kad tikslas Bendrijos lygmeniu yra pripažįstamas kaip patrauklus, pats savaime nepateisina valstybės pagalbos, kuri yra siūloma jam pasiekti. Pabrėžtina, kad Lisabonos Europos Tarybos išvados ragino ne tik mažinti valstybės pagalbą, bet ir didinti rizikos kapitalą. [24] Pavyzdžiui (OL C 74, 1998 3 10, p. 19 ir OL C 68, 1996 3 6, p. 6). [25] Tai gali būti metodika, pagrįsta konkrečios garantijos suteikimo išlaidomis. Žr. 2001 m. vasario 28 d. sprendimą, priimtą byloje N 551/2000 (Vokietija): BTU – Beteiligungskapital für kleine Technologieunternehmen (OL C 117, 2001 4 21, p. 14, p. 17). [26] Žr. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 70/2001 [27] Eilinė ataskaita dėl rizikos kapitalo veiksmų plano, COM(2000) 658, 2000 m. spalio 18 d., 3 skirsnis. [28] Atskiros kapitalo dalies skyrimas, atliekamas šešių mėnesių intervalais, yra laikomos tos pačios išmokėjimo dalies dalimi, kaip ir skirtingų dalių skyrimas, atliekamas net ir ilgesniais laiko tarpsniais, dėl kurių prisiimami įsipareigojimai sudaro vieną sandorį. [29] Tai yra, taisyklę, patvirtintą 1998 m. gegužės 7 d. Tarybos reglamentu Nr. 994/98 dėl Europos bendrijos steigimo sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo tam tikroms horizontaliosios valstybės pagalbos kategorijoms (OL L 142, 1998 5 14, p. 1). [30] OL L 83, 1999 3 27, p. 1. [31] Antroji alternatyva yra viena iš JAV smulkių įmonių administracijos įsikišimo priemonių smulkių verslo investicinių bendrovių naudai. [32] Pagal Bendrijos apibrėžimą, nurodytą Komisijos rekomendacijoje 96/280/EB (OL L 107, 1996 4 30, p. 4). [33] Europos rizikos kapitalo asociacija apibrėžia steigimo finansavimą kaip "finansavimą, teikiamą bendrovėms produktų plėtrai ir pradinei rinkodarai. Bendrovės gali būti steigiamos arba gali būti neseniai veikiančios, tačiau dar nepardavusios savo produkcijos komerciniu būdu" ir kitus pradinius etapus kaip "finansavimą bendrovėms, kurios vis dar yra tyrimo ir produktų plėtros stadijos arba kurios baigė produktų plėtros etapą ir kurioms reikia papildomų lėšų komercinei gamybai ir pardavimams inicijuoti. Jos dar negauna pelno". [34] "Netiesiogiai" reikėtų suprasti kaip investicijas, teikiamas per fondus arba kitas investavimo priemones. --------------------------------------------------