AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

•Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai

Dėl dabartinio staigaus ir masinio pabėgėlių ir migrantų antplūdžio į Europą susidarė išskirtinė padėtis, kai daug žmonių reikia skubios humanitarinės pagalbos, kuriai suteikti nepakanka organizacinių vienos ar kelių Sąjungos valstybių narių institucijų pajėgumų. 2016 m. vasario 18 d. ir 19 d. Europos Vadovų Taryba paragino Komisiją imtis skubių veiksmų ir pateikti konkrečių pasiūlymų, kad būtų įdiegti Sąjungos pajėgumai teikti humanitarinę pagalbą ES, remiantis Komisijos Humanitarinės pagalbos ir civilinės saugos departamento patirtimi. Atsižvelgiant į neatidėliotinus poreikius, susijusius su dabartine migracijos ir pabėgėlių krize, šia pagalba visų pirma bus remiamos šalys, sulaukusios itin gausaus pabėgėlių ir migrantų antplūdžio, tačiau ji gali būti naudojama ir kitiems skubiems poreikiams, kurių gali atsirasti.

Sąjungą alinanti migracijos ir pabėgėlių krizė yra ryškus pavyzdys, kuomet nepaisant Sąjungos pastangų padėti tiesiogiai susijusioms šalims šalinti pagrindines tokių išskirtinių aplinkybių priežastis, Sąjunga ir jos valstybės narės savo ruožtu tiesiogiai nukentėjo.

Be to, tai akivaizdžiai parodo, kokio pobūdžio poveikį krizės ir nelaimės gali turėti Sąjungai ir jos valstybėms narėms ir dėl to kylantį poreikį valstybėms narėms geriau į jas reaguoti, atsižvelgiant į vyraujančią nukentėjusių valstybių narių ekonominę padėtį ir šių nelaimių ekonominį poveikį valstybėms narėms.

Tiek žmogaus sukeltų, tiek gaivalinių nelaimių poveikis Sąjungoje vis didėja; jis susijęs su tam tikrais veiksniais, pavyzdžiui, klimato kaita, o prie to tiesiogiai ir dideliu mastu gali prisidėti išorės veiksniai ir aplinkybės, susiklosčiusios Sąjungos kaimynystėje ir kitose pasaulio šalyse. Žmogaus sukeltos arba gaivalinės nelaimės gali būti tokio masto ir poveikio, kad jos gali sukelti didelių ekonominių sunkumų vienoje ar keliose valstybėse narėse; jos taip pat gali kilti vienoje ar keliose valstybėse narėse, kurios dėl kitų priežasčių jau patiria didelių ekonominių sunkumų, ir tokiu būdu dar labiau paaštrinti ir pabloginti bendrą susijusių valstybių narių ekonominę padėtį. Bet kuriuo atveju susijusios valstybės narės reagavimo pajėgumams būtų padarytas neigiamas poveikis, ir todėl savo ruožtu nukentėtų pagalba, teikiama žmonėms, kuriems jos reikia.

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) nuostata dėl humanitarinės pagalbos (214 straipsnis) gali būti remiamasi tik patvirtinant priemones, skirtas padėti nukentėjusiems asmenims trečiosiose šalyse; todėl reikia nustatyti, ar minėtus išskirtinius poreikius būtų galima patenkinti esamomis Sąjungos priemonėmis, taikytinomis Europos Sąjungoje, ir, jei ne, kokią alternatyvą būtų galima pasirinkti Sąjungos veiksmams.

Viena iš priemonių – Sąjungos civilinės saugos mechanizmas. Jis naudotas sprendžiant pabėgėlių ir migracijos krizę. Tačiau kadangi daugumos dalyvaujančių valstybių poreikiai yra labai panašūs, savanoriškai siūloma pagalba, reaguojant į visų pirma Graikijos, Slovėnijos ir Kroatijos prašymus, ir toliau buvo nepakankama.

Didelius finansinius pagalbos teikimo Europoje išteklius gali užtikrinti ir taip padėti valstybėms narėms įvairios kitos ES priemonės, kaip antai ES solidarumo fondas (ESSF), Prieglobsčio, migracijos ir integracijos fondas (PMIF), Vidaus saugumo fondas (VSF) (migracijos krizės aplinkybėmis) arba Europos pagalbos labiausiai skurstantiems asmenims fondas (EPSAF). Tačiau šios priemonės nėra konkrečiai skirtos dideliems humanitariniams poreikiams tenkinti. Visų pirma, jos daugiausia grindžiamos vyriausybių, kurios galbūt jau patiria finansinių ir ekonominių sunkumų, administraciniais ir operaciniais pajėgumais.

Todėl tikslinga, kad pagrindinius nelaimės ištiktų žmonių poreikius Sąjungoje, laikydamasi solidarumo principo ir kartu mažindama ekonominį poveikį nukentėjusioms valstybėms narėms, patiriančioms didelių ekonominių sunkumų, patenkintų Sąjunga. Todėl teikiant skubią humanitarinio pobūdžio paramą Sąjungoje siūloma remtis SESV 122 straipsnio 1 dalimi.