Įvadas

Skiepijimas nepaprastai naudingas pavienių asmenų, gyventojų grupių ir visos visuomenės sveikatai, taip pat jiems duoda didelę socialinę ir ekonominę naudą. Tai – viena iš ekonomiškai efektyviausių intervencinių visuomenės sveikatos apsaugos priemonių, visame pasaulyje įgyvendinamų prevencijos programų pagrindas ir veiksminga infekcinių ligų pirminės prevencijos priemonė.

Skiepijantis žmonijai pavyko išnaikinti raupus, dėl kurių vien XX-ajame amžiuje mirė mažiausiai trys šimtai milijonų žmonių, o tikslas visiškai išnaikinti poliomielitą – kitą itin didelę grėsmę žmonių sveikatai keliančią ligą – dabar tapo visai įgyvendinamu dalyku. Pasaulio sveikatos organizacija yra apskaičiavusi, kad mūsų laikais vakcinos kasmet padeda išgelbėti po 1–3 mln. gyvybių, o per ateinantį dešimtmetį išgelbės dar 25 mln. žmonių. Dabar visose ES valstybėse narėse tokios ligos kaip difterija ir stabligė yra labai reti reiškiniai, taip pat labai didelė pažanga padaryta užtikrinant tokių ligų kaip kokliušas ir raudonukė kontrolę.

Vis dėlto, nepaisant bendros skiepijimo teikiamos naudos, siekiant užtikrinti, kad visose valstybėse narėse būtų įgyvendinamos tvarios, vienodai prieinamos ir veiksmingos skiepijimo programos, taip pat pasinaudoti papildoma skiepijimo nauda, dar reikia išspręsti keletą pagrindinių uždavinių.

Keli iš aktualiausių uždavinių yra įveikti nepasitikėjimą skiepais (kai delsiama arba atsisakoma skiepytis, nepaisant teikiamų skiepijimo paslaugų), sustabdyti užkrečiamųjų ligų, kurių galima išvengti skiepijant, plitimą, išlaikyti didelę skiepijimo aprėptį ir visų amžiaus grupių gyventojams užtikrinti lygias galimybes pasiskiepyti. Siekiant užtikrinti didesnę paramą tokiems procesams kaip vakcinų poveikio ir veiksmingumo stebėsena, mažinti vakcinų trūkumo riziką, kovoti su nepasitikėjimu skiepais ir mažinti šio reiškinio poveikį imunizacijos programoms, skiepijimo programų finansinis tvarumas taip pat yra labai svarbus aspektas. Nepasitikėjimas skiepais Europoje ir visame pasaulyje kelia vis didesnį susirūpinimą, nes kyla pavojus, kad skiepijimas taps mažiau vertinga visuomenės sveikatos priemone.

Pastaraisiais metais, kilus dideliems ligų, kurių galima išvengti pasiskiepijus, protrūkiams ir įvykus keliems tarpvalstybinės svarbos įvykiams, į viešumą iškilo nuolatinių spragų, su kuriomis ES susiduria skiepijimo aprėpties srityje, klausimas. Itin didelė problema yra tymai. Pastaraisiais metais ES nustatyta itin daug šios ligos atsinaujinimo atvejų. Vien 2017 m. gauta daugiau kaip 14 000 pranešimų apie šią ligą, t. y. daugiau kaip tris kartus daugiau negu 2016 m. Pagrindinė to priežastis – nepakankamas skiepijimasis nuo šios ligos, nepasiekiant minimalaus būtino 95 proc. pasiskiepijusiųjų lygio. Europai nepavyksta išnaikinti tymų ir pasiekti nustatytų PSO tikslų; 2006–2016 m. šiai ligai imlių vaikų skaičius pasiekė beveik 4 mln., todėl reikia imtis politinių ir visuomenės sveikatos veiksmų.

ES neseniai nuo difterijos mirus keliems žmonėms taip pat atkreiptas dėmesys į tai, kad imuniteto nuo retai sutinkamų ligų neturintiems asmenims ir toliau kyla pavojus. 2016 m. vaikų skiepijimo nuo difterijos, stabligės ir kokliušo aprėptis ES nesiekė būtino 95 proc. lygio, tačiau vis tiek reikia užtikrinti nuolatinę suaugusiųjų, visų pirma keliaujančių asmenų, vyresnio amžiaus žmonių, taip pat asmenų, palaikančių socialinius ryšius su endeminėmis šalimis, apsaugą.

Skiepijimo nuo sezoninio gripo lygis ES tebėra gerokai žemesnis už nustatytą tikslą paskiepyti 75 proc. vyresnių kaip 65 metų asmenų ir, atrodo, toliau mažėja. Nepaisant įrodymų, kad gripo padariniai vyresnio amžiaus žmonėms yra labai sunkūs, šį skiepijimo aprėpties tikslą pasiekė tik viena ES valstybė narė.

Keletas per pastaruosius kelerius metus kilusių ligų protrūkių siejami su sveikatos priežiūros darbuotojų perduodamomis ligomis. Dėl to kyla susirūpinimas, taip pat esminių su pacientų sauga susijusių klausimų. Direktyva 2000/54/EB dėl darbuotojų apsaugos nuo rizikos, susijusios su biologinių veiksnių poveikiu, ir Direktyva 2010/32/ES, kuria įgyvendinamas Europos ligoninių ir sveikatos priežiūros įstaigų asociacijos ir Europos viešųjų paslaugų profesinių sąjungų federacijos bendrasis susitarimas dėl su(si)žeidimų aštriais instrumentais prevencijos ligoninių ir sveikatos priežiūros sektoriuje, nustatomi minimalūs reikalavimai, kuriais siekiama užtikrinti sveikatos priežiūros darbuotojų apsaugą, įskaitant būtinybę pasiūlyti anksčiau neimunizuotiems darbuotojams pasiskiepyti.

Norint išspręsti šiuos uždavinius, reikia imtis intervencinių veiksmų keliose srityse, taip pat geriau suprasti pagrindines priežastis, dėl kurių mažėja skiepijimo aprėptis. Labai svarbios ne tik piniginės investicijos, bet ir investicijos į sveikatos priežiūros darbuotojų mokymą skiepijimo klausimais. Tokios investicijos turėtų būti laikomos pažangiomis išlaidomis, kuriomis siekiama užkirsti kelią ligoms susijusiomis išvengiamomis sveikatos priežiūros sistemos sąnaudomis, taip pat pagalbine priemone bendriems efektyvumo ir tvarumo tikslams pasiekti.

Nors šie sunkumai valstybėms narėms daro įvairų poveikį, norint padaryti didelę pažangą ir politines vizijas paversti efektyviais ir veiksmingais nacionaliniu ir ES lygmenimis įgyvendinamais skiepijimo planais, kad būtų galima apsaugoti piliečių sveikatą, kaip reikalaujama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 168 straipsnyje, reikia imtis ES masto veiksmų. Ligos, kurių galima išvengti skiepijant, nepaiso valstybių sienų. Dėl imunizacijos trūkumų vienoje valstybėje narėje kyla grėsmė visos ES piliečių sveikatai ir saugumui.

Šiame komunikate pristatoma trimis pagrindiniais ramsčiais grindžiama veiksmų sistema. Komisija šių veiksmų imsis bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis. Šie ramsčiai yra: 1) nepasitikėjimo skiepais problemos sprendimas ir skiepijimo aprėpties didinimas; 2) darni skiepijimo politika ES; 3) ES masto veiksmų koordinavimas ir indėlis į visuotinę sveikatą. Kadangi šie uždaviniai yra labai svarbūs, reikia užtikrinti glaudų visų suinteresuotųjų subjektų bendradarbiavimą. Todėl, kad valstybės narės ir Komisija galėtų dirbti kartu, Komisija taip pat pateiks pasiūlymą dėl Tarybos rekomendacijos dėl sustiprinto bendradarbiavimo kovojant su ligomis, kurių galima išvengti skiepijant. Šiuo komunikatu ir pasiūlymu dėl Tarybos rekomendacijos taip pat padedama įgyvendinti Europos socialinių teisių ramstį ir pasiekti Darbotvarkės iki 2030 m. darnaus vystymosi tikslus.





I RAMSTIS. Nepasitikėjimo skiepais problemos sprendimas ir skiepijimo aprėpties didinimas

Svarbiausi uždaviniai

Nepasitikėjimas skiepais ir šio reiškinio poveikis imunizacijos programoms – vis didesnį susirūpinimą Europoje ir visame pasaulyje keliantys klausimai. Europoje su sauga susiję nuogąstavimai yra vienas iš pagrindinių veiksnių, dėl kurių tiek visuomenės nariai, tiek sveikatos priežiūros specialistai nepasitiki skiepais. Taip yra netgi nepaisant to, kad pagal Direktyvą 2001/83/EB ir Reglamentą (ES) Nr. 726/2004 vakcinos Europos Sąjungoje, prieš jas užregistruojant ir poregistraciniu laikotarpiu, griežtai tikrinamos. Mažėjant sergamumo tam tikromis ligomis lygiui ir skiepijimo priešininkams imantis tam tikrų veiksmų, daugiau dėmesio pradedama skirti ne nematytų ligų keliamiems pavojams ir netgi mirties rizikai, bet nuogąstavimams dėl neįrodyto šalutinio poveikio. Be to, internetinėje žiniasklaidoje sparčiai plintant dezinformacijai, kuri pagrįstai laikoma neteisinga arba klaidinančia informacija, asmenims, norintiems gauti patikimos informacijos apie skiepus, tampa labai sudėtinga atskirti mokslinius faktus nuo nepagrįstų teiginių.