Be to, siekiant spręsti pertekliaus klausimą, direktyva sustiprinamas rinkos stabilumo rezervas (RSR); jis bus pradėtas naudoti 2019 m. sausio 1 d. Panaudojant RSR perteklius sumažinamas sumažinant aukcionuose parduodamą ATL skaičių, jeigu jis yra didesnis nei 833 mln. (tokia padėtis yra dabar). Direktyvoje įtvirtinti du pagrindiniai RSR veikimo pakeitimai:

2017 m. lapkričio 9 d. Europos Parlamentas ir Taryba preliminariai susitarė peržiūrėti ES ATLPS, daugiausia dėl laikotarpio po 2020 m. Peržiūrėta ATLPS direktyva buvo paskelbta 2018 m. kovo 14 d. Joje, be kita ko, numatyta toliau mažinti didžiausią leidžiamą išmetamųjų teršalų kiekį nuo 2021 m. linijinį mažinimo koeficientą kasmet padidinant 2,2 proc. Tai reiškia, kad 2021–2030 m. išmetamųjų teršalų kiekis bus sumažintas 48 Mt CO2 ekv. per metus, palyginti su 38 Mt šiame prekybos etape, tad taikant ES ATLPS ir toliau bus siekiama tikslo iki 2030 m. sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį 43 proc. Kaip pavaizduota 3 pav., iš valstybių narių prognozių, kurios daugiausia buvo parengtos 2017 m., matyti, kad išmetamųjų teršalų kiekis mažės mažiau, nei reikalaujama pagal ATLPS.

Kita vertus, ES išmetamas fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (F dujų) kiekis 1990–2016 m. padidėjo 69 proc. Tai nulėmė dažnesnis hidrofluorangliavandenilių (HFC), daugiausia kaip ozono sluoksnį ardančių medžiagų pakaitalų, naudojimas. HFC naudojami įvairiuose sektoriuose įvairioms reikmėms, be kita ko, kaip aušalai šaldymo, oro kondicionavimo ir šilumos siurblių įrangoje, kaip putokšliai gaminant putas ir kaip tirpikliai, taip pat ugnies gesintuvuose ir aerozoliuose.

Išmetamųjų teršalų, kuriems taikomas Sprendimas dėl pastangų pasidalijimo, kiekis 2017 m. buvo 11 proc. mažesnis nei 2005 m. Taigi ES savo tarpinį teršalų sumažinimo 7 proc. tikslą viršijo 4 procentiniais punktais. Nuo 2013 m., kai buvo pradėta taikyti sistema, kasmet visoje ES išmetamas gerokai mažesnis už nustatytą bendrą ribą teršalų kiekis. Dėl to 2013–2017 m. susidarė bendras maždaug 1 023 Mt CO2 ekv. metinės išmetamųjų teršalų kvotos (MITK) perteklius, atitinkantis maždaug 35 proc. 2005 m. išmesto teršalų kiekio.

Pagal PPR toliau užtikrinamas toks pat lankstumas, koks yra numatytas pagal galiojantį Sprendimą dėl pastangų pasidalijimo (pvz., valstybės narės joms skirtus ATL gali rezervuoti, skolinti(s), pirkti iš kitų valstybių narių ir joms parduoti), išskyrus tarptautinių kreditų naudojimą, kuris po 2020 m. nebebus leidžiamas. Be to, siekiant padėti valstybėms narėms įgyvendinti dalį savo tikslų, reikalavimus atitinkančioms valstybėms narėms bus leidžiama naudoti ribotą ATLPS leidimų skaičių, o visoms valstybėms narėms bus leidžiama naudoti ribotą absorbuotą išmetamųjų teršalų kiekį žemės naudojimo sektoriuose.

Taigi 2019 m. sausio–rugpjūčio mėn. aukcionuose nebus parduodama ir į RSR pateks beveik 265 mln. leidimų (16 proc. pertekliaus) . Aukcionuose bus parduodama maždaug 40 proc. mažiau leidimų nei per atitinkamą laikotarpį 2018 m. Trumpai tariant, naudojant RSR perteklius mažinamas sumažinant leidimų pasiūlą rinkoje.

Išmetamas kitų F dujų (PFC ir SF6) kiekis nuo 1990 m. sumažėjo, bet F dujos vis dar sudaro 2,7 proc. viso ES išmetamo ŠESD kiekio. Fluorintų dujų reglamentas padėjo ES imtis veiksmų, kad sumažintų išmetamą F dujų kiekį (žr. 5.4 skirsnį).

3.2Sprendimo dėl pastangų pasidalijimo laikymasis valstybėse narėse

2013–2015 m. savo įsipareigojimus pagal Sprendimą dėl pastangų pasidalijimo įvykdė visos 28 valstybės narės. Malta savo MITK viršijo kiekvienais nagrinėjamaisiais metais, bet kvotų trūkumą padengė įsigydama MITK iš Bulgarijos. Švedija visos savo kvotos neišnaudojo ir MITK perteklių panaikino, kad padidintų visos sistemos aplinkosauginį naudingumą. Visos kitos valstybės narės savo ATL perteklių rezervavo, kad galėtų panaudoti vėlesniais metais. Siekiant įvykdyti įsipareigojimus pagal Sprendimą dėl pastangų pasidalijimo tarptautinių kreditų pagal švarios plėtros arba bendro įgyvendinimo mechanizmą panaudota nebuvo.

2016 m. atitikties užtikrinimo ciklas dar nesibaigė. Malta, Suomija, Lenkija, Airija, Vokietija ir Belgija savo MITK viršijo ir atitikčiai užtikrinti turės pasinaudoti lankstumo nuostatomis. Belgijos, Suomijos, Vokietijos, Airijos ir Lenkijos atveju tai nutiko pirmą kartą ir jos gali panaudoti ankstesniais metais rezervuotą MITK perteklių. Nuo 2013 m. Malta savo MITK viršijo kiekvienais metais ir jai vėl teks pirkti MITK ir (arba) tarptautinius projekto kreditus.

Bendras 2013–2016 m. MITK perteklius kiekvienoje valstybėje narėje parodytas 5 pav.

Preliminariais 2017 m. duomenimis, daugumos valstybių narių išmetamųjų teršalų kiekis buvo mažesnis nei joms skirtos MITK. Devyniose valstybėse (Graikijoje, Slovakijoje, Kroatijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Portugalijoje, Švedijoje, Nyderlanduose ir Slovėnijoje) išmetamųjų teršalų kiekis buvo mažesnis 10 ar daugiau procentinių punktų.

Remiantis preliminariais duomenimis apskaičiuota, kad Malta, Vokietija, Airija, Austrija, Kipras, Lenkija ir Suomija viršijo savo MITK. Ją viršijo ir Bulgarija, Estija bei Lietuva, bet mažiau nei 1 procentiniu punktu.

3.3Laikotarpis iki 2020 m. ir 2030 m.

Pagal naująjį reglamentą dėl energetikos sąjungos valdymo (žr. 5.3 skirsnį) valstybės narės turi parengti nacionalinius energetikos ir klimato srities veiksmų planus, kuriuose turi būti išdėstyta jų politika ir priemonės iki 2030 m. Remdamosi galiojančiomis priemonėmis trys valstybės narės (Vengrija, Portugalija ir Graikija) planuoja viršyti savo 2030 m. tikslus, dar penkios valstybės narės jų iš esmės tinkamai siekia. Vadinasi, daugumai reikės dėti daugiau pastangų. 6 pav. pavaizduoti prognozuojamo išmetamųjų teršalų kiekio ir 2030 m. PPR tikslų skirtumai.

Tikimasi, kad dauguma valstybių narių įgyvendins savo 2020 m. tikslus pagal Sprendimą dėl pastangų pasidalijimo, bet (remiantis nacionalinėmis prognozėmis) aštuonioms iš jų tai gali nepavykti: Airija prognozuoja, kad savo tikslo gali nepasiekti 20 procentinių punktų, o Kipras ir Malta – atitinkamai 12 ir 11 procentinių punktų. Savo tikslų gali nepasiekti ir Belgija, Vokietija, Liuksemburgas, Austrija ir Suomija, bet skirtumas gali būti mažesnis.

Kipras prognozuoja, kad jo rodikliai nuo 2020 m. ir 2030 m. tikslų gali labai atsilikti. Kaip pavaizduota 6 pav., įgyvendinant galiojančias priemones, Kipro prognozėmis, 2030 m. tikslas nebus pasiektas 47 procentiniais punktais. Tačiau Kipras prognozuoja, kad imantis papildomų priemonių tą skirtumą galima sumažinti iki 17 procentinių punktų. Ypač didelį nerimą kelia didėjantis transporto sektoriaus išmetamųjų teršalų kiekis.

Malta taip pat prognozuoja, kad jos rodikliai nuo abiejų tikslų gali labai atsilikti. Be didėjančio kelių transporto išmetamųjų teršalų kiekio, staigiai didėja ir išmetamas HFC kiekis, visų pirma, dėl didesnės oro kondicionavimo paklausos. 2018 m. gegužės mėn., įgyvendinant metinį Europos semestro ekonominės politikos koordinavimo ciklą, Malta sulaukė raginimo nusistatyti tikslus ir įgyvendinti priemones, kuriomis iki 2025 m. būtų gerokai sumažintos transporto spūstys ir transporto sektoriuje išmetamas ŠESD kiekis, ir būtų reguliariai stebima pažanga.

Airija prognozuoja, kad įgyvendindama galiojančias priemones nesugebės pasiekti nei 2020 m., nei 2030 m. tikslų. Ji rezervavo savo 2013–2015 m. kvotos likutį, bet manoma, kad jo nepakaks 2016–2020 m. deficitui padengti. Visų pirma, transporto sektoriaus išmetamųjų teršalų kiekis smarkiai padidėjo ir prognozuojama, kad didės ir toliau iki 2025 m. Per 2018 m. Europos semestrą Airijai rekomenduota užtikrinti veiksmingą nacionalinio plėtros plano įgyvendinimą, inter alia, švarios energijos, transporto ir būsto srityse.

Be to, Belgija ir Liuksemburgas prognozuoja, kad įgyvendindami galiojančias priemones nepasieks abiejų tikslų. Per Europos semestrą Belgijai rekomenduota investuoti į naują arba esamą transporto infrastruktūrą ir didinti paskatas naudotis kolektyviniu ir mažataršiu transportu.

Liuksemburge apie pusę ŠESD kiekio išmetama kelių transporto sektoriuje. Per Europos semestrą pabrėžta, kad Liuksemburgo transporto degalų mokesčiai yra vieni mažiausių ES ir kad pagrindinė problema, kurią reikia skubiai spręsti, yra geležinkelių infrastruktūros užbaigimas ir modernizavimas.

Estija, Latvija, Suomija, Vokietija, Danija, Lietuva, Austrija, Rumunija, Lenkija ir Ispanija taip pat prognozuoja, kad įgyvendindamos galiojančią politiką nuo savo 2030 m. tikslų atsiliks daugiau nei 10 procentinių punktų. Tikimasi, kad visos valstybės narės, kurios pagal prognozes nepasieks savo 2030 m. tikslų, savo nacionaliniuose energetikos ir klimato srities veiksmų planuose (pagal Valdymo reglamentą) numatys, kaip jos sieks įgyvendinti savo įsipareigojimus, visų pirma, taikydamos naują arba sugriežtintą politiką ir priemones.