[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 21.12.2005 KOM(2005) 678 galutinis 2005/0268 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl UNESCO konvencijos dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo sudarymo (pateikta Komisijos) AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS PASIūLYMO APLINKYBėS | Pasiūlymo pagrindas ir tikslai 2003 m. spalio mėn. UNESCO Generalinė konferencija vieningai nusprendė pradėti derybas dėl kultūrinio turinio ir meninės raiškos formų įvairovės apsaugos konvencijos. Derybos dėl preliminaraus Konvencijos projekto prasidėjo 2004 m. rugsėjo mėn. 2004 m. lapkričio 15 d. Europos Sąjungai pirmininkaujanti valstybė ir Komisija UNESCO pateikė Bendrijos ir jos valstybių narių pranešimą, o Ministrų Taryba 2004 m. lapkričio 16 d. priėmė sprendimą, suteikiantį Komisijai teisę Bendrijos vardu dalyvauti derybose. Nuo 2004 m. rugsėjo mėn iki 2005 m. birželio mėn. įvyko trejos vyriausybių ekspertų derybų sesijos. Per trečią sesiją buvo priimtas pataisytas preliminarus konvencijos projektas. Be to, 2005 m. rugsėjo mėn. UNESCO Vykdomoji taryba priėmė sprendimą, kuriame siūloma per 2005 m. spalio mėn. Generalinę konferenciją priimti konvencijos projektą. UNESCO Generalinė konferencija Konvenciją priėmė 2005 m. spalio 20 d. Ministrų Taryba, suteikdama Komisijai teisę 2004 m. lapkričio mėn. derėtis Bendrijos vardu, derybų nurodymuose jos paprašė užtikrinti, kad Konvencijoje būtų numatytos sąlygos, reikalingos, kad Bendrija galėtų tapti susitariančiąja šalimi. Iš tiesų, Konvencijos 27 straipsnyje numatyta galimybė Europos bendrijai tapti susitariančiąja šalimi ir aktyviai dalyvauti Konvencijos įstaigų, ypač Konvencijos 22 straipsnyje įsteigtos Šalių konferencijos, veikloje. Todėl Europos bendrijai kartu su Europos Sąjungos valstybėmis narėmis svarbu tapti šios konvencijos Šalimi. Taigi šiuo pasiūlymu, kuriame vadovaujamasi požiūriu, kurio buvo laikomasi per derybas, siekiama Europos bendrijai sudaryti sąlygas patvirtinti šią UNESCO konvenciją. | Bendrosios aplinkybės Europoje ir visame pasaulyje kultūrų įvairovės išsaugojimo ir skatinimo sąlygoms įtakos turi ne tik ekonominės sąlygos, bet ir daugelis kitų struktūrinių veiksnių. Rinkų dydis, kalbinių mažumų buvimas ar nebuvimas, teritorijos, kuriose kalbama mažiau paplitusiomis kalbomis, sąsaja su nacionaliniu ar regioniniu identitetu, materialialaus ir nematerialaus pobūdžio tradicijos bei kultūros paveldas, istoriniai ryšiai su trečiosiomis šalimis taip pat daro įtaką kultūrinės raiškos formoms, jų vartojimui bei kultūrinių mainų sąlygoms. Europos lygmeniu ši situacijų įvairovė jau yra kasdienybė ir ją praturtino paskutinis istorinis plėtros etapas, per kurį įstojo 10 naujųjų valstybių narių. Nors globalizacija ir suteikia naujų galimybių vystyti tarpkultūrinius mainus, ji taip pat gali kelti grėsmę pačioms pažeidžiamiausioms kultūroms ir sustiprinti standartizacijos reiškinį, galintį pakenkti kultūrų įvairovei. Europos Sąjunga jau seniai pripažino, kad kultūros vertybės ir paslaugos yra kultūrinio bei ekonominio pobūdžio ir Europos bendrijos steigimo sutartyje nurodė, kad Bendrija į kultūros aspektus atsižvelgia imdamasi veiksmų (Europos bendrijos steigimo sutarties 151 straipsnio 4 dalis). Tačiau tarptautiniu lygmeniu nėra jokios teisiškai įpareigojančios priemonės, kuria būtų pripažįstama kultūrinės raiškos formų specifika. 2005 m. spalio 20 d. Paryžiuje priimta UNESCO konvencija dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo siekiama pasaulio valdyme užpildyti teisinę tuštumą tiek nacionaliniu, tiek tarptautiniu lygmeninimis sukuriant tam tikras teises ir pareigas, kuriomis siekiama apsaugoti ir skatinti kultūrų įvairovę. Šis dokumentas kultūrų įvairovės srityje turėtų atlikti panašų vaidmenį ir būti tiek pat teisiškai įpareigojantis kaip ir Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos susitarimai intelektinės nuosavybės srityje, Pasaulinės prekybos organizacijos susitarimai prekybos srityje, Pasaulinės sveikatos organizacijos susitarimai sveikatos srityje ar daugiašaliai aplinkos apsaugos suitarimai aplinkos apsaugos srityje. Visateisiškas Europos bendrijos ir jos valstybių narių dalyvavimas įgyvendinant šią konvenciją, padės: o sukurti naują pasaulio valdymo pagrindą, siekiant užtikrinti kultūrų įvairovės apsaugą ir skatinimą; o pabrėžti, kad kultūros vertybės ir paslaugos yra specifinio ir dvigubo (kultūrinio bei ekonominio) pobūdžio; o pripažinti viešosios politikos vaidmenį ir teisėtumą saugant ir skatinant kultūrų įvairovę; o pripažinti tarptautinio bendradarbiavimo svarbą ir jį skatinti, siekiant išspręsti kultūrų pažeidžiamumo problemą, ypač besivystančiųjų šalių atžvilgiu; o sukurti titinkamas sąsajas su kitomis tarptautinėmis priemonėmis, kurios sudarytų sąlygas veiksmingai įgyvendinti šią konvenciją; | Pasiūlymo srityje galiojančios nuostatos Kadangi tai procedūrinis pasiūlymas, šio pasiūlymo srityje negalioja jokia nuostata. | Derėjimas su kitomis Sąjungos politikos sritimis ir tikslais UNESCO konvencija yra suderinama su EB sutarties 151 straipsnio 4 dalyje nustatytu Bendrijos įsipareigojimu į kultūros dalykus atsižvelgti imantis veiksmų pagal kitas šios Sutarties nuostatas, visų pirma siekiant gerbti ir skatinti kultūrų įvairovę. Šio pasiūlymo tikslai yra suderinami su kitų Sąjungos politikos krypčių tikslais, pavyzdžiui, išorės bendradabiavimo politikos (ypač vystymosi politikos), bendrosios prekybos politikos, vidaus rinkos kūrimo (ypač intelektinės nuosavybės atžvilgiu), garso ir vaizdo bei informacinės visuomenės politikos ir kultūrinės politikos, tikslais. Be to, šio pasiūlymo tikslai yra suderinami su Pagrindinių teisių chartijos nuostatomis, ypač su kultūrų įvairovės skatinimo principu (22 straipsnis). | KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS šALIMIS | Komisija per visą derybų dėl UNESCO konvencijos procesą reguliariai konsultavosi su suinteresuotosiomis šalimis, ypač su Europos kultūros ir garso bei vaizdo sričių atstovais. 2005 m. liepos 4 d., pasibaigus trečiajai vyriausybių ekspertų derybų sesijai, Komisija surengė konsultacijas dėl pataisyto preliminaraus Konvencijos projekto. Vykstant UNESCO deryboms, daugelis suinteresuotųjų šalių Komisijai pareiškė, kad jos remia Europos Sąjungos UNESCO išsakytas bendrąsias pozicijas ir pasiūlė, kad UNESCO Generalinė konferencija Konvenciją priimtų 2005 m. Todėl, pasibaigus deryboms, kuriose buvo svarstoma galimybė Bendrijai tapti Konvencijos Šalimi, neprireikė surengti papildomų konsultacijų, kadangi nuo liepos mėnesį įvykusių konsultacijų padėtis nepasikeitė. Iš tiesų, tekstas, kurį spalio 21 d. priėmė UNESCO narės, beveik nesiskiria (išskyrus teisininkų lingvistų įvestus pataisymus) nuo per trečiąją derybų sesiją priimto pataisyto preliminaraus Konvencijos projekto. | Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas | Nepriklausomo tyrimo neprireikė. | TEISINIAI PASIūLYMO ASPEKTAI | Siūlomų veiksmų santrauka Tarybos sprendimo dėl UNESCO konvencijos dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo pasiūlymas. | Teisinis pagrindas Europos bendrijos steigimo sutarties 89, 133, 151, 181 ir 181A strapsniai, siejant su 300 straipsniu. | Subsidiarumo principas Subsidiarumas principas taikomas, kadangi UNESCO konvencijoje suteikiami įvairūs įgaliojimai. Kadangi kalbama ir apie Bendrijos, ir apie valstybių narių įgaliojimus, šią konvenciją turi bendrai ratifikuoti Bendrija ir valstybės narės. | Todėl pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą. | Proporcingumo principas Kadangi kalbama apie procedūrinį veiksmą, proporcingumo principas netaikomas. | Pasirinkta priemonė | Siūloma (-os) priemonė(-s): Tarybos sprendimo pasiūlymas. | Kitos priemonės būtų netinkamos dėl toliau išvardytų priežasčių: kadangi Bendrija turi ratifikuoti tarptautinį teisės aktą, Tarybos sprendimas šiuo atveju yra vienintelė tinkama teisinė priemonė. | POVEIKIS BIUDžETUI | Pasiūlymas neturi poveikio Bendrijos biudžetui. | PAPILDOMA INFORMACIJA | Europos ekonominė erdvė Šis teisės aktas nepriklauso EEE susitarimo taikymo sričiai. | 1. 2005/0268 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl UNESCO konvencijos dėl kultūr inės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo sudarymo EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 89, 133, 151, 181 ir 181A straipsnius, siejant su 300 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos pirmja fraze ir su 300 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[1], atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[2], kadangi: (1) 2004 m. lapkričio mėn. Taryba įgaliojo Komisiją Europos bendrijos vardu dalyvauti UNESCO vykstančiose derybose dėl Konvencijos dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo. Bendrija ir jos valstybės narės dalyvavo šiose derybose. (2) Konvencija dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo buvo priimta 2005 m. spalio 20 d. Paryžiuje vykusios UNESCO Generalinės konferencijos metu. (3) Ši konvencija sudaro tinkamą ir veiksmingą pagrindą kultūrų įvairovei ir kultūriniams mainams, kuriems Europos bendrija ir jos valstybės narės teikia didelę svarbą, skatinti. Ji padeda pasauliniu lygmeniu užtikrinti abipusę pagarbą ir kultūrų tarpusavio supratimą. (4) Šią konvenciją reikėtų nedelsiant patvirtinti, (5) Tiek Bendrija, tiek jos valstybės narės yra kompetentingos srityse, kurioms taikomos šios konvencijos nuostatos. Todėl pageidautina, kad Bendrija ir jos valstybės narės taptų Konvencijos susitariančiosiomis šalimis, kad būtų galima įgyvendinti visus šioje konvencijoje nustatytus įpareigojimus ir, kai taikoma mišrioji kompetencija, naudotis visomis šioje konvencijoje suteiktomis teisėmis bei užtikrinti, kad Konvencija būtų taikoma vienodai. NUSPRENDĖ: 1 straipsnis 1. UNESCO konvencija dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo yra patvirtinama Europos bendrijos vardu. 2. Konvencijos tekstas yra pateikiamas šio sprendimo 1.a priede. 2 straipsnis 1. Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) Bendrijos vardu UNESCO Generaliniam direktoriui deponuoti patvirtinimo dokumentą pagal Konvencijos dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo 27 straipsnio 4 dalies nuostatas. 2. Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) Bendrijos vardu UNESCO Generaliniam direktoriui deponuoti šio sprendimo 1b priede pateiktą kompetencijos deklaraciją pagal Konvencijos dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo 27 straipsnio 3 dalies c punkto nuostatas. 3. Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) patvirtinimo dokumento deponavimo metu paskelbti šio sprendimo 2 priede pateiktą vienašalę deklaraciją. 3 straipsnis Komisija atstovauja Europos bendrijai šia konvencija įsteigtų įstaigų, ypač Šalių konferencijos, posėdžių metu ir Bendrijos vardu derasi dėl šių įstaigų kompetencijai priklausančių klausimų. Priimta Briuselyje, Tarybos vardu Pirmininkas 1a PRIEDAS UNESCO KONVENCIJA DĖL KULTŪRINĖS RAIŠKOS ĮVAIROVĖS APSAUGOS IR SKATINIMO PREAMBULĖ Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos Generalinė konferencija 2005 m. spalio 3–21 d. Paryžiuje vykusios 33-iosios sesijos metu, 1. Patvirtindama , kad kultūrų įvairovė yra žmonijos išskirtinė savybė, 2. Suvokdama , kad kultūrų įvairovė yra bendras žmonijos paveldas ir kad ją reikia gerbti bei saugoti visų labui, 3. Žinodama , kad kultūrų įvairovė sukuria turtingą ir įvairiapusį pasaulį, kuriame daugėja pasirinkimo galimybių, ugdomi žmonių gebėjimai ir žmogiškosios vertybės ir kad dėl šių priežasčių kultūrų įvairovė yra pagrindinis bendruomenių, tautų bei valstybių darnios plėtros akstinas, 4. Primindama, kad norint taiką ir saugumą užtikrinti vietos, nacionaliniu ir tarptautiniu lygmenimis, reikia, kad kultūrų įvairovė klestėtų demokratijos, tolerancijos, socialinio teisingumo ir abipusės tautų bei kultūrų pagarbos aplinkoje, 5. Pažymėdama , kad kultūrų įvairovė yra labai svarbi, siekiant visiškai įgyvendinti Visuotinėje žmogaus teisių deklaracijoje ir kituose visuotinai pripažintuose dokumentuose paskelbtas žmogaus teises bei pagrindines laisves, 6. Pabrėždama būtinybę kultūrą, kaip strateginį elementą, integruoti į nacionalines ir tarptautines vystymosi politikos sritis bei į tarptautinį bendradarbiavimą vystymosi labui, atsižvelgiant į JTO tūkstantmečio deklaraciją (2000), kurioje ypatingas dėmesys skiriamas skurdo panaikinimui, 7. Atsižvelgdama į tai, kad kultūros formos kinta erdvėje ir laike, ir kad šią įvairovę įkūnija tapatybės unikalumas, gausa bei tautų ir visuomenės, iš kurių susideda žmonija, kultūrinė raiška, 8. Pripažindama tradicinių žinių, kaip materialinės ir nematerialinės gerovės šaltinio, o ypač vietinių tautų žinių sistemų, svarbą, jų teigiamą poveikį darniam vystymuisi bei poreikį juos tinkamai apsaugoti ir skatinti, 9. Pripažindama būtinybę imtis priemonių, siekiant apsaugoti kultūrinės raiškos įvairovę, įskaitant jų turinį, ypač tais atvejais, kai kultūrinei raiškai gresia išnykimas arba dideli neigiami pokyčiai, 10. Pabrėždama kultūros svarbą socialinei sanglaudai bendrai, o ypač jos įnašą gerinant moterų padėtį ir vaidmenį visuomenėje, 11. Suvokdama , kad kultūrų įvairovę stiprina laisva minčių raiška, ir kad ją skatina nuolat vykstantys kultūrų mainai ir jų tarpusavio sąveika, 12. Dar kartą patvirtindama , kad minties, raiškos ir informacijos laisvė bei žiniasklaidos priemonių įvairovė padeda kultūrinei įvairovei klestėti visuomenėje, 13. Pripažindama , kad kultūrinės raiškos įvairovė, įskaitant tradicinę kultūrinę raišką, yra svarbus veiksnys, kuris asmenims ir tautoms sudaro galimybę išreikšti savo mintis ir vertybes bei dalintis jomis su kitais, 14. Primindama , kad kalbų įvairovė yra svarbi kultūrų įvairovės dalis ir dar kartą patvirtindama , kad švietimas atlieka pagrindinį vaidmenį saugant ir skatinant kultūrinę raišką, 15 . Atsižvelgdama į kultūrų gyvybingumo, pasireiškiančio savo tradicinių kultūrinės raiškos formų kūrimo, skleidimo ir platinimo laisve bei galimybe naudotis šiomis formomis, siekiant užtikrinti savo pačių vystymąsi, svarbą visiems žmonėms, įskaitant mažumoms priklausančius asmenis ir vietines tautas, 16. Pabrėždama didelę kultūrų mainų ir kultūrinio kūrybingumo, kurie ugdo ir atnaujina kultūrinę raišką bei stiprina vaidmenį tų asmenų, kurie, siekdami užtikrinti visos visuomenės pažangą, dirba kultūros vystymosi labui, 17. Pripažindama intelektinės nuosavybės teisių svarbą remiant asmenis, dalyvaujančius kultūrinėje kūryboje, 18. Būdama įsitikinusi , kad kultūrinė veikla, kultūros vertybės ir paslaugos, perteikiančios identitetą, vertybes ir reikšmę, yra ekonominio ir kultūrinio pobūdžio ir todėl neturėtų būti manoma, kad jos turi vien tik komercinę vertę, 19. Pažymėdama , kad nors globalizacija, kurią skatina sparti informacijos ir komunikacijos technologijų raida, ir sudaro naujas sąlygas sustiprintiems kultūrų mainams, vis dėlto joje taip pat slypi pavojus kultūrų įvairovei, ypač atsižvelgiant į atotrūkio tarp turtingų ir skurdžių šalių atsiradimo riziką, 20. Suvokdama , kad UNESCO yra pavesta speciali misija užtikrinti pagarbą kultūrų įvairovei ir siūlyti jos manymu naudingus tarptautinius susitarimus, siekiant palengvinti laisvą žodinę ir vaizdinę minčių raišą, 21. Atsižvelgdama į UNESCO priimtų tarptautinių dokumentų kultūrų įvairovės ir kultūrinės teisės įgyvendinimo srityse nuostatas, o ypač į 2001 m. Visuotinės deklaracijos dėl kultūrų įvairovės nuostatas, 20.10.2005 priima šią Konvenciją. I. TIKSLAI IR PAGRINDINIAI PRINCIPAI 1 straipsnis – Tikslai Šios Konvencijos tikslai yra: a) apsaugoti ir skatinti kultūrinės raiškos įvairovę; b) sudaryti sąlygas kultūrų klestėjimui ir laisviems kultūrų mainams, kad būtų jaučiama abipusė nauda; c) skatinti kultūrų dialogą, siekiant pasaulyje užtikrinti intensyvesnius ir labiau subalansuotus kultūrų mainus, kad būtų ugdoma pagarba kultūroms ir taikos kultūra; d) skatinti plėtoti kultūrinius ryšius, kad tiesiant tiltus tarp tautų vyktų kultūrų sąveika; e) skatinti pagarbą kultūrinės raiškos įvairovei ir šios įvairovės vertės suvokimą vietos, nacionaliniu bei tarptautiniu lygmenimis; f) dar kartą patvirtinti kultūros ir vystymosi ryšio svarbą visoms Šalims, ypač besivystančioms Šalims, ir skatinti veiklą, vykdomą nacionaliniu ir tarptautiniu lygmenimis, kad būtų pripažinta tikroji šio ryšio vertė; g) pripažinti specifinį kultūrinės veiklos, kultūros vertybių ir paslaugų pobūdį, kadangi jos perteikia identitetą, vertybes ir prasmę; h) dar kartą patvirtinti, kad valstybės turi suverenias teises išsaugoti, priimti ir įgyvendinti politikos kryptis ir priemones, kurias jos mano esant tinkamas saugant ir skatinant kultūrinės raiškos įvairovę savo teritorijoje; i) vystant partnerystę stiprinti tarptautinį bendradarbiavimą ir solidarumą, ypač siekiant sustiprinti besivystančių šalių priemones, skirtas saugoti ir skatinti kultūrų raiškos įvairovę; 2 straipsnis – Pagrindiniai principai 1. Pagarbos žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms principas Apsaugoti ir skatinti kultūrų įvairovę galima tik jeigu užtikrinamos žmogaus teisės ir pagrindinės laisvės, tokios kaip žodžio, informacijos bei komunikacijos laisvė ir galimybė asmenims pasirinkti kultūrinės raiškos formą. Niekam neleidžiama šios Konvencijos nuostatų taikyti siekiant pažeisti žmogaus teises ir pagrindines laisves, kurios yra išdėstytos Visuotinėje žmogaus teisių deklaracijoje arba kurias užtikrina tarptautinė teisė, bei riboti šios Konvencijos taikymo sritį. 2. Suverenumo principas Atsižvelgiant į Jungtinių Tautų Chartijos nuostatas ir tarptautinės teisės principus, valstybės narės turi suverenias teises priimti politikos nuostatas ir priemones, siekiant saugoti ir skatinti kultūrinės raiškos įvairovę savo teritorijoje. 3. Lygiavertiškumo ir pagarbos visoms kultūroms principas Kultūrinės raiškos įvairovės apsauga ir skatinimas yra susiję su visų kultūrų lygiavertiškumo pripažinimu ir pagarba joms, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų ir vietinių tautų kultūrą. 4. Solidarumo ir tarptautinio bendradarbiavimo principas Tarptautinis bendradarbiavimas ir solidarumas turėtų visoms šalims, o ypač besivystančioms šalims, sudaryti sąlygas vietos, nacionaliniu bei tarptautiniu lygmenimis kurti ir stiprinti kultūrinės raiškos priemones, įskaitant jų kultūros pramonę, nepaisant to, ar ši pramonė yra besiformuojanti ar jau susiformavusi. 5. Ekonominių ir kultūrinių vystymosi aspektų papildomumo principas Kadangi kultūra yra pagrindinis vystymosi akstinas, kultūriniai vystymosi aspektai yra nemažiau svarbūs nei ekonominiai aspektai ir dalyvauti šiame vystymesi bei naudotis jo teikiamais privalumais yra viena pagrindinių asmenų ir tautų teisių. 6. Darnaus vystymosi principas Kultūrų įvairovė yra didelis individų ir visuomenės turtas. Kultūrų įvairovės apsauga, skatinimas ir priežiūra yra pagrindinė darnaus vystymosi dabarties ir ateities kartų labui sąlyga. 7. Vienodos galimybės Vienodos galimybės naudotis gausiomis ir įvairiomis kultūrinės raiškos formomis iš viso pasaulio bei galimybė supažindinti su kultūromis pasitelkiant žodines ir platinimo priemones yra itin svarbios norint išryškinti kultūrų įvairovės svarbą ir skatinant abipusį supratimą. 8. Atvirumo ir pusiausvyros principas Kai valstybės priima priemones, skirtas skatinti kultūrinės raiškos įvairovę, jos turi siekti tinkamai skatinti atvirumą kitoms pasaulio kultūroms ir užtikrinti, kad šios priemonės atitiktų šios Konvencijos tikslus. II. TAIKYMO SRITIS 3 straipsni – Taikymo sritis Ši Konvencija taikoma suinteresuotųjų Šalių priimtoms politikos kryptims ir priimtoms politikos priemonėms, susijusioms su kultūrinės raiškos įvairovės apsauga ir skatinimu. III. APIBRĖŽIMAI 4 straipsnis – Apibrėžimai Šioje konvencijoje taikomos sąvokos: 1. Kultūrų įvairovė „Kultūrų įvairovė“ – tai daugybė būdų, kuriais pasireiškia grupių ir visuomenių kultūros. Šių kultūrinės raiškos formų perdavimas vyksta grupių ar visuomenės viduje ir tarp jų. Kultūrų įvairovė, tai ne tik raiškos formų, kuriomis per įvairias raiškos priemones išreiškiamas, praturtinamas ir perduodamas žmonijos kultūros paveldas, bet ir įvairūs kultūros raiškos formų meninio kūrimo, formavimo, platinimo, skleidimo bei galimybės naudojimosi jais būdai, nepriklausomai nuo naudojamų priemonių ir technologijų. 2. Kultūrinis turinys „Kultūrinis turinys“ parodo simbolinę prasmę, meninę dimensiją ir kultūros vertybes, kurias suformavo kultūrinis identitetas arba kurios yra kultūrinio identiteto išraiškos. 3. Kultūrinės raiškos formos „Kultūrinės raiškos formos“, tai asmenų, grupių ir visuomenių sukurtos bei kultūrinį turinį turinčios raiškos formos. 4. Kultūrinė veikla, kultūros vertybės ir paslaugos „Kultūrinė veikla, kultūros vertybės ir paslaugos“, tai veikla, vertybės ir paslaugos, kurios vertinant jų kokybę, panaudojimo sritį ir tikslą, išreiškia arba perduoda kultūrinės raiškos formas, nepriklausomai nuo komercinės vertės, kurią jos gali turėti. Kultūrinė veikla gali būti savitikslis, arba ji gali padėti kurti kultūros vertybes ir paslaugas. 5. Kultūros pramonė „Kultūros pramonės“ kryptys, tai šios konvencijos 4 dalyje apibrėžtų kultūros vertybių ir paslaugų kūrimo bei platinimo pramonės kryptys. 6. Kultūros politikos kryptys ir priemonės „Kultūros politikos kryptys ir priemonės“, tai vietos, nacionaliniu, regioniniu ar tarptautiniu lygmenimis vykdomos su kultūra susijusios politikos kryptys ir priemonės, kuriose didžiausias dėmesys skiriamas kultūrai arba kurios yra skirtos daryti tiesioginę įtaką individų, grupių ar visuomenių kultūrinės raiškos formoms, įskaitant kultūrinės veiklos, kultūros vertybių ir paslaugų kūrimą, formavimą, sklaidą bei platinimą ir galimybę naudotis jomis. 7. Apsauga „Apsauga“, tai priemonių, skirtų kultūrinės raiškos įvairovei išsaugoti, apsaugoti ir jos svarbai išryškinti, priėmimas. „Apsaugoti“ – tai priimti tokias priemones. 8. Kultūriniai ryšiai „Kultūriniai ryšiai“, tai įvairių kultūrų buvimas ir lygiavertė jų sąveika, bei galimybė plėtojant dialogą ir abipusę pagarbą kurti bendras kultūrines raiškos formas. IV. ŠALIŲ TEISĖS IR PAREIGOS 5 straipsnis – Bendra taisyklė dėl teisių ir pareigų 1. Atsižvelgdamos į Jungtinių Tautų chartiją, į tarptautinės teisės principus ir į visuotinai pripažintų dokumentų žmogaus teisių srityje nuostatas, Šalys dar kartą patvirtina savo suverenias teises rengti ir įgyvendinti kultūros politikos kryptis bei priimti priemones, skirtas kultūrinės raiškos formoms saugoti ir skatinti ir tarptautiniam bendradarbiavimui stiprinti, siekiant pasiekti šios konvencijos tikslus. 2. Kai Šalis įgyvendina politikos kryptis ir priima priemones, skirtas kultūrinės raiškos įvairovei savo teritorijoje saugoti ir skatinti, šios politikos kryptys ir priemonės neturi prieštarauti šios konvencijos nuostatoms. 6 straipsnis – Šalių teisės nacionaliniu lygmeniu 1. Kiekviena Šalis, vykdydama 4.6 straipsnyje apibrėžtas kultūros politikos kryptis ir priemones, bei atsižvelgdama į aplinkybes ir savo poreikius, gali priimti priemones, skirtas kultūrinės raiškos įvairovei savo šalies teritorijoje saugoti ir skatinti. 2. Šios priemonės gali apimti: a) reglamentavimo priemones, skirtas kultūrinės raiškos įvairovei skatinti ir saugoti; b) priemones, kuriomis sudaroma galimybė kurti, formuoti, skleisti ir platinti nacionalinę kultūrinę veiklą, vertybes ir paslaugas tarp visos šalyje esančios kultūrinės veiklos, visų kultūros vertybių ir paslaugų, įskaitant priemones, susijusias su šioje srityje vartojama kalba; c) priemones, skirtas nepriklausomoms nacionalinėms kultūros pramonės kryptims ir neformaliojo sektoriaus veikloje suteikti galimybę naudotis kultūrinės veiklos, kultūros vertybių ir paslaugų kūrimo, formavimo, skleidimo bei platinimo priemonėmis; d) priemones, skirtas teikti viešąją finansinę pagalbą; e) priemones, kuriomis siekiama pelno nesiekiančias įstaigas, viešąsias ir privačias institucijas, menininkus ir kitus kultūros srities specialistus skatinti kurti ir skatinti laisvus minčių, kultūrinės raiškos formų, kultūrinės veiklos, kultūros vertybių bei paslaugų mainus ir laisvą jų judėjimą ir tokiu būdu priemones, kuriomis siekiama šias įstaigas, institucijas ir menininkus skatinti sukurti kūrybingumo ir verslumo dvasią; f) priemones, skirtas tinkamai įkurti ir remti viešųjų paslaugų įstaigas; g) priemones, skirtas skatinti ir remti menininkus ir kitus asmenis, dalyvaujančius kultūrinės raiškos formų kūryboje; h) priemones, skirtas žiniasklaidos priemonių įvairovei skatinti, taip pat ir per visuomeninį transliuotoją. 7 straipsnis – Priemonės, skirtos kultūrinės raiškos formoms skatinti 1. Šalys siekia savo teritorijoje sukurti aplinką, kuri individus ir socialines grupes skatintų: a) kurti, formuoti, skleisti ir platinti savo kultūrinės raiškos formas bei turėti galimybę jomis naudotis atsižvelgiant į ypatingą moterų bei įvairių socialinių grupių padėtį ir poreikius, įskaitant mažumoms priklausančius asmenis ir vietines tautas; b) turėti galimybę naudotis savo teritorijos ir kitų pasaulio Šalių kultūrinės išraiškos formomis. 2. Be to, Šalys siekia pripažinti, kad menininkai, kiti kūrybos procese dalyvaujantys asmenys, kultūrinės bendruomenės ir jų darbą remiančios organizacijos yra itin reikšmingi skatinant kultūrinės raiškos formų įvairovę. 8 straipsnis – Kultūrinės raiškos formų apsaugos priemonės 1. Neprieštaraudama 5 ir 6 straipsnių nuostatoms, Šalis gali konstatuoti, kad jos teritorijoje yra ypatingų atvejų, kai kultūrinės raiškos formoms gresia išnykimas, kyla didelė grėsmė arba jas reikia kuo skubiau apsaugoti. 2. Atsižvelgdamos į šios konvencijos nuostatas, 1 dalyje išvardytais atvejais, Šalys gali imtis visų tinkamų priemonių, siekdamos apsaugoti kultūrinės raiškos formas. 3. Šalys Tarpvyriausybiniam komitetui parengia ataskaitą apie visas priemones, kurių jos ėmėsi šiai situacijai išspręsti. Komitetas gali teikti atitinkamas rekomendacijas. 9 straipsnis – Dalijimasis informacija ir skaidrumas Šalys: a) kas keturis metus ataskaitose, kurias jos teikia UNESCO, pateikia atitinkamą informaciją apie priemones, kurių jos ėmėsi siekdamos apsaugoti ir skatinti kultūrinės raiškos įvairovę savo teritorijoje bei tarptautiniu lygmeniu; b) paskiria kontaktinį asmenį, atsakingą už dalijimąsi informacija, susijusia su šios konvencijos nuostatomis; c) dalijasi ir keičiasi informacija, susijusia su kultūrinės raiškos įvairovės apsauga ir skatinimu. 10 straipsnis – Švietimas ir visuomenės informavimas Šalys: a) skatina ir ugdo supratimą apie kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo svarbą, ypač rengdamos švietimo ir visuomenės informuotumo didinimo programas; b) bendradarbiauja su kitomis Šalimis ir tarptautinėmis bei regioninėmis organizacijomis, kad pasiektų šio straipsnio tikslą; c) rengdamos švietimo, mokymo ir mainų programas kultūrinės pramonės srityje, siekia skatinti kūrybiškumą ir formavimo galimybes. Šių priemonių taikymas neturi daryti neigiamo poveikio tradicinėms kūrybos formoms. 11 straipsnis – Pilietinės visuomenės dalyvavimas Šalys pripažįsta pilietinės visuomenės svarbą saugant ir skatinant kultūrinės raiškos įvairovę. Šalys skatina aktyvų pilietinės visuomenės dalyvavimą įgyvendinant šios konvencijos tikslus. 12 straipsnis – Tarptautinio bendradarbiavimo skatinimas Šalys, kreipdamos ypatingą dėmesį į 8 ir 17 straipsniuose nurodytus atvejus, siekia stiprinti dvišalį, regioninį ir tarptautinį bendradarbiavimą, siekiant sukurti palankias sąlygas kultūrinės raiškos įvairovei, o ypač siekdamos: a) palengvinti dialogą tarp Šalių dėl kultūros politikos krypčių ir priemonių; b) stiprinti viešojo sektoriaus strateginius ir valdymo gebėjimus viešosiose kultūros įstaigose, kultūrinius mainus vykdant tarp profesijų ir tarptautiniu lygiu, bei keičiantis geriausia praktika; c) stiprinti partnerystę su pilietine visuomene, nevyriausybinėmis organizacijomis, viešuoju sektoriumi ir tarp jų, siekiant skatinti kultūrinės raiškos įvairovę; d) skatinti naujų technologijų naudojimą ir partnerius raginti daugiau dalintis informacija, didinti kultūros suvokimą bei skatinti kultūrų įvairovę; e) skatinti sudaryti sutartis dėl bendros kūrybos ir bendro platinimo. 13 straipsnis – Kultūros integravimas į darnų vystymąsi Siekdamos darniam vystymuisi sukurti palankias sąlygas ir tokiu būdu skatinti su kultūrinės raiškos įvairovės apsauga ir skatinimu susijusių sričių atsiradimą, Šalys siekia kultūrą integruoti į savo vystymosi politiką. 14 straipsnis – Bendradarbiavimas vystymosi tikslais Siekdamos sukurti dinamišką kultūros sektorių, Šalys remia bendradarbiavimą darnaus vystymosi ir skurdo mažinimo tikslais, ypač atsižvelgdamos į besivystančių Šalių poreikius. Šioje srityje Šalys inter alia taiko tokias priemones: 1. besivystančių Šalių kultūrinės pramonės krypčių stiprinimas: a) besivystančiose Šalyse kurti ir stiprinti kultūrinės veiklos formavimo ir skleidimo galimybes; b) kultūrinei veiklai, kultūros vertybėmis bei paslaugomis sudaryti palankesnes sąlygas patekti į pasaulinę rinką ir tarptautiniams platinimo tinklus; c) kurti gyvybingas vietos ir regionines rinkas; d) kai įmanoma, išsivysčiusiose Šalyse priimti tinkamas priemones, siekiant jose padidinti galimybę susipažinti su besivystančių Šalių kultūrine veikla, kultūros vertybėmis bei paslaugomis; e) remti kūrybinę veiklą ir, kai įmanoma, sudaryti geresnes sąlygas besivystančių Šalių menininkų mobilumui; f) skatinti atitinkamą išsivysčiusių ir besivystančių Šalių bendradarbiavimą, ypač muzikos ir filmų srityse; 2. gebėjimų stiprinimas besivystančių Šalių viešajame ir privačiame sektoriuose keičiantis informacija, patirtimi ir žiniomis, bei mokant besivystančių Šalių gyventojus srityse, susijusiuose su strateginiais ir valdymo gebėjimais, politikos krypčių rengimu ir įgyvendinimu, kultūrinės raiškos formų skatinimu ir platinimu, vidutinių, mažųjų ir mikro įmonių steigimu, technologijų naudojimu, įgūdžių ugdymu ir perdavimu; 3. technologijų ir praktinės patirties perdavimas rengiant skatinimo priemones, ypač kultūros pramonės ir įmonių srityje; 4. teikti finansinę pagalbą: a) įsteigiant Tarptautinį kultūrų įvairovės fondą, kaip numatyta 18 straipsnyje; b) prireikus teikiant valstybės pagalbą vystymuisi, įskaitant techninę pagalbą, skirtą skatinti ir remti kūrybingumą; c) teikiant kitokią finansinę pagalbą, pvz., paskolas su mažomis palūkanomis, subsidijas ir kitus finansavimo mechanizmus. 15 straipsnis – Bendradarbiavimo tvarka Šalys skatina plėtoti partnerystę viešojo ir privataus sektorių bei ne pelno organizacijų viduje bei tarp jų, siekiant bendradarbiauti su besivystančiomis Šalimis dėl jų gebėjimų saugoti ir skatinti kultūrinės raiškos įvairovę didinimo. Vykdant tokią novatorišką partnerystę, didžiausias dėmesys, atsižvelgiant į konkrečius besivystančių Šalių poreikius, bus kreipiamas į infrastruktūros, žmogiškųjų išteklių ir politikos krypčių plėtrą, bei į kultūrinės veiklos, kultūros vertybių ir paslaugų mainus. 16 straipsnis – Besivystančioms Šalims taikomas lengvatinis režimas Išsivysčiusios Šalys skatina kultūrinius mainus su besivystančiomis Šalimis remdamosi tinkamais instituciniu ir teisiniu pagrindais, pastarųjų Šalių menininkams ir kitiems kultūros srities specialistams, šioje srityje dirbantiems asmenims bei šių Šalių kultūros vertybėms ir paslaugoms taikydamos lengvatinį režimą. 17 straipsnis – Tarptautinis bendradarbiavimas, kai kultūrinės raiškos formoms kyla didelė grėsmė Šalys bendradarbiauja 8 straipsnyje nurodytais atvejais, teikdamos abipusę pagalbą, ypač besivystančioms Šalims. 18 straipsnis – Tarptautinis kultūrų įvairovės fondas 1. Įsteigiamas „Tarptautinis kultūrų įvairovės fondas“, toliau – Fondas. 2. Remiantis UNESCO finansiniu reglamentu, Fondą sudaro deponuotos lėšos. 3. Fondo išteklius sudaro: a) savanoriški Šalių įnašai; b) tuo tikslu UNESCO Generalinės konferencijos skirtos lėšos; c) kitų Šalių, Jungtinių Tautų sistemos organizacijų ir programų, kitų regioninių ar tarptautinių organizacijų, viešųjų ar privačių įstaigų ar privačių asmenų įnašai, dovanotos ar paaukotos lėšos; d) visos palūkanos už Fondo lėšas; e) lėšos, surinktos per Fondo rėmimo renginius; f) visos kitos pagal Fondo nuostatas leistinos lėšos. 4. Tarpvyriausybinis komitetas, remdamasis Šalių konferencijos gairėmis, sprendžia dėl lėšų panaudojimo. 5. Tarpvyriausybinis komitetas gali priimti įnašus ir kitokio pobūdžio paramą, skirtą bendriems arba konkretiems tikslams, susijusiems su konkrečiais projektais, su sąlyga, kad juos patvirtintų Tarpvyriausybinis komitetas, įgyvendinti 6. Įnašams į Fondą negali būti taikomos jokios su šios konvencijos tikslais nesuderinamos politinės, ekonominės ar kitokio pobūdžio sąlygos. 7. Šalys stengiasi reguliariai skirti savanoriškus įnašus šios konvencijos tikslams įgyvendinti. 19 straipsnis – Keitimasis informacija, jos analizė ir platinimas 1. Siekdamos saugoti ir skatinti kultūrinės raiškos įvairovę, Šalys susitaria keistis informacija ir žiniomis apie su kultūrinės raiškos formų įvairove susijusios informacijos ir statistikos duomenų rinkimą ir apie geriausią praktiką. 2. Pasitelkusi Sekretoriato turimas priemones, UNESCO sudaro sąlygas informacijai, statistikai ir geriausiai praktikai šioje srityje rinkti, analizuoti bei platinti. 3. Be to, UNESCO sudaro ir atnaujina duomenų banką, susijusį su kultūrinės raiškos formų srityje veikiančiais sektoriais, vyriausybinėmis, privačiomis ir ne pelno siekiančiomis organizacijomis. 4. Siekdama palengvinti duomenų rinkimo sąlygas, UNESCO ypatingą dėmesį skiria paraišką dėl pagalbos šioje srityje pateikusių Šalių gebėjimams ir patirčiai didinti. 5. Šiame straipsnyje apibrėžta informacija papildo 9 straipsnio nuostatose pateiktą informaciją. V. SĄSAJA SU KITAIS DOKUMENTAIS 20 straipsnis – Sąsaja su kitais dokumentais: savitarpio parama, papildomumas ir pavaldumo nebuvimas 1. Šalys pripažįsta, kad jos turi sąžiningai vykdyti įsipareigojimus pagal šios konvencijos ir kitų sutarčių, kurių Šalimis jos yra, nuostatas. Taigi, šios konvencijos nepajungdamos kitoms sutartims, Šalys: a) skatina šios konvencijos ir kitų sutarčių, kurių Šalimis jos yra, savitarpio paramą; ir b) aiškindamos ir taikydamos kitų sutarčių, kurių Šalimis jos yra, nuostatas arba prisiimdamos kitų tarptautinių įsipareigojimų, atsižvelgia į atitinkamas šios konvencijos nuostatas. 2. Nė viena šios konvencijos nuostata negali būti aiškinama kaip keičianti Šalių teises ir įsipareigojimus remiantis sutartimis, kurių Šalys jos yra. 21 straipsnis – Tarptautinės konsultacijos ir tarptautinis koordinavimas Šalys įsipareigoja skatinti šios konvencijos tikslų ir principų įgyvendinimą kituose tarptautiniuose forumuose. Šiuo tikslu, jei reikia, atsižvelgdamos į šiuos tikslus ir principus, Šalys konsultuojasi tarpusavyje. VI. KONVENCIJOS INSTITUCIJOS 22 straipsnis – Šalių konferencija 1. Įsteigiama Šalių konferencija. Šalių konferencija yra plenarinė ir aukščiausioji šios konvencijos įstaiga. 2. Jeigu tai įmanoma, Šalių konferencija kas dveji metai renkasi į eilines sesijas kartu su UNESCO Generaline konferencija. Ji gali rinktis į neeilinę sesiją, jeigu pati taip nusprendžia arba jeigu ne mažiau kaip trečdalis Šalių pateikia prašymą Tarpvyriausybiniam komitetui. 3. Šalių konferencija priima savo darbo tvarkos taisykles. 4. Šalių konferencijos funkcijos, inter alia , yra: a) išrinkti Tarpvyriausybinio komiteto narius; b) priimti ir nagrinėti šios konvencijos Šalių ataskaitas, kurias teikia Tarpvyriausybinis komitetas; c) tvirtinti jos prašymu Tarpvyriausybinio komiteto parengtas veiklos gaires; d) imasi visų kitų jos nuomone reikalingų priemonių šios konvencijos tikslų įgyvendinimui skatinti. 23 straipsnis – Tarpvyriausybinis komitetas 1. UNESCO įsteigiamas Tarpvyriausybinis kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo komitetas, toliau – Tarpvyriausybinis komitetas. Konvencijai įsigaliojus pagal 29 straipsnio nuostatas, jį sudaro 18 Šalių konferencijos keturiems metams išrinktų atstovų. 2. Tarpvyriausybinis komitetas renkasi bent kartą metuose. 3. Tarpvyriausybinis komitetas yra pavaldus Šalių konferencijai, kuri vadovauja jo veiklai ir kuriai jis yra atskaitingas. 4. Kai Konvencijos Šalių padidės iki 50, Tarpvyriausybinio komiteto narių skaičius bus padidintas iki 24. 5. Tarpvyriausybinio komiteto narės yra renkamos vadovaujantis teisingo geografinio pasiskirstymo ir rotacijos principais. 6. Nepažeidžiant kitų šia konvencija Tarpvyriausybiniam komitetui suteiktų įgaliojimų, Komiteto funkcijos yra: a) siekti Konvencijos tikslų, skatinti ir užtikrinti jų įgyvendinimo stebėseną; b) Šalių konferencijos prašymu parengti ir jai teikti tvirtinti veiklos gaires, susijusias su Konvencijos nuostatų įgyvendinimu ir taikymu; c) Šalių konferencijai teikti Konvencijos Šalių ataskaitas, prie kurių pridedamos Šalių pastabos ir ataskaitos turinio santrauka; d) tetikti atitinkamas rekomendacijas Konvencijos Šalių nurodytais atvejais, atsižvelgiant į atitinkamas konvencijos, o ypač į jos 8 straipsnio, nuostatas e) sukurti konsultavimo procedūras ir kitokius mechanizmus, siekiant skatinti šios konvencijos tikslų ir principų įgyvendinimą kituose tarptautiniuose forumuose; f) vykdyti visas kitas Šalių konferencijos jai pavestas užduotis. 7. Tarpvyriausybinis komitetas, atsižvelgdamas į savo darbo tvarkos taisykles, į savo posėdžius gali kviesti viešąsias ir privačias institucijas bei fizinius asmenis, kad galėtų su jais tartis konkrečiais klausimais. 8. Tarpvyriausybinis komitetas parengia ir Šalių konferencijai teikia tvirtinti savo darbo tvarkos taisykles. 24 straipsnis – UNESCO sekretoriatas 1. Konvencijos institucijoms padeda UNESCO sekretoriatas. 2. Sekretoriatas rengia Šalių konferencijos ir Tarpvyriausybinio komiteto dokumentus ir jų posėdžių darbotvarkės projektus, padeda įgyvendinti sprendimus ir rengia apie juos ataskaitas. VII. BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 25 straipsnis – Ginčų sprendimas 1. Tarp Konvencijos Šalių kilus ginčui dėl šios konvencijos nuostatų aiškinimo ar taikymo, Šalys sprendimo ieško derybų keliu. 2. Jeigu Šalys nesusitaria derybų būdu, jos gali prašyti trečiosios šalies paramos arba tarpininkavimo. 3. Jeigu nebuvo prašoma trečiosios šalies pagalbos ar tarpininkavimo, arba jeigu ginčo nebuvo galima išspręsti derybų būdu, padedant trečiajai trečiajai šaliai arba tarpininkaujant, viena Šalis pagal šios konvencijos priede pateiktą tvarką gali kreiptis dėl taikinimo. Šalys geranoriškai išnagrinėja Taikinimo komisijos pateiktą pasiūlymą dėl ginčo sprendimo būdo. 4. Kiekviena Šalis ratifikuodama, priimdama, tvirtindama šią konvenciją arba prie jos prisijungdama, gali pareikšti, kad nepripažįsta pirmiau nurodytos taikinimo procedūros. Tai pareiškusios Šalys, pranešusios UNESCO Generaliniam direktoriui, gali bet kada atsiimti tokį pareiškimą. 26 straipsnis – Valstybių narių ratifikavimas, priėmimas, tvirtinimas arba prisijungimas 1. Šią konvenciją UNESCO narės turi ratifikuoti, priimti, patvirtinti arba prie jų prisijungti pagal atitinkamus savo konstitucinius reikalavimus. 2. Ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumentai deponuojami UNESCO Generaliniam direktoriui. 27 straipsnis – Prisijungimas 1. Prie šios konvencijos gali prisijungti visos UNESCO Generalinės konferencijos prisijungti pakviestos valstybės, kurios nėra UNESCO narės, bet yra Jungtinių Tautų arba vienos iš jų specializuotų įstaigų narės. 2. Prie šios konvencijos taip pat gali prisijungti teritorijos, kurios turi Jungtinių Tautų Organizacijos pripažintą visišką vidaus savivaldą, bet kurios nėra visiškai nepriklausomos pagal Generalinės asamblėjos rezoliucijos Nr. 1514 (XV) nuostatas, ir kurios yra kompetentingos spręsti šia konvencija reglamentuojamus klausimus bei sudaryti sutartis šiais klausimais. 3. Regioninėms ekonominės integracijos organizacijoms taikomos tokios nuostatos: a) prie šios konvencijos taip pat gali prisijungti regioninės ekonominės integracijos organizacijos, kurios, kaip ir kitos Šalys, išskyrus toliau pateiktais atvejais, turi laikytis visų šios konvencijos nuostatų; b) jeigu viena ar keletas tokios organizacijos valstybių narių taip pat yra šios konvencijos Šalys, ši organizacija ir ši (-os) valstybė (-s) narė (-s) susitaria dėl atsakomybės pasidalijimo vykdant šioje konvencijoje nustatytas pareigas. Šis atsakomybės pasidalijimas įsigalioja užbaigus c pastraipoje nurodytą pranešimo procedūrą. Organizacija ir valstybės narės neturi teisės bendrai naudotis šioje konvencijoje nurodytomis teisėmis. Be to, balsuojant dėl regioninių ekonominės integracijos organizacijos kompetencijos sričių, šioms organizacijoms suteikiamas balsų skaičius, lygus jų valstybių narių, kurios yra šios konvencijos Šalys, skaičiui. Šios organizacijos negali pasinaudoti balsavimo teise, jeigu jų valstybės narės naudojasi šia teise ir atvirkščiai; c) regioninės ekonominės integracijos organizacija ir jos valstybė (-s) narė (-s), kuri (-os) susitarė dėl atsakomybės pasidalinimo, kaip numatyta b pastraipoje, apie tokį atsakomybės pasidalinimą Šalims praneša tokiu būdu: i) savo prisijungimo dokumente organizacija aiškiai nurodo, kaip pasidalino atsakomybe už šia Konvencija reglamentuojamus klausimus; ii) regioninės ekonominės integracijos organizacija dėl vėlesnių atsakomybės pasidalinimo pakeitimų praneša depozitarijui apie visus pasiūlymus keisti šią atsakomybę; depozitarijus savo ruožtu praneša apie šiuos pakeitimus Šalims; d) daroma prielaida, kad regioninės ekonominės integracijos organizacijos valstybės narės, tapusios šios konvencijos Šalimis, išlaiko savo kompetenciją visose srityse, kurių atžvilgiu depozitarijui nebuvo aiškiai deklaruota ar pranešta apie kompetencijos perdavimą organizacijai; e) „regioninė ekonominės integracijos“ organizacija yra organizacija, kurią sudaro nepriklausomos Jungtinių Tautų ar vienos iš jų specializuotų agentūrų valstybės narės, perdavusios jai savo kompetenciją spręsti šia konvencija reglamentuojamus klausimus, ir kuri pagal vidaus tvarkos taisykles buvo tinkamai įgaliota tapti Konvencijos šalimi. 4. Prisijungimo dokumentas deponuojamas UNESCO Generaliniam direktoriui. 28 straipsnis – Kontaktinis asmuo Kiekviena Šalis, tapusi šios konvencijos šalimi, paskiria „kontaktinį asmenį“, kaip nurodyta 9 straipsnyje. 29 straipsnis - Įsigaliojimas 1. Ši Konvencija įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo trisdešimto ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumento deponavimo dienos, bet tik toms valstybėms, kurios savo atitinkamus ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumentus deponavo tą dieną arba iki tos dienos. Kitoms Šalims ji įsigalios praėjus trims mėnesiams nuo ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumento deponavimo dienos. 2. Šiame straipsnyje joks dokumentas, kurį deponavo regioninė ekonominės integracijos organizacija, nelaikomas papildomu dokumentu greta tų, kuriuos deponavo tokios organizacijos valstybės narės. 30 straipsnis – Federacinės arba neunitarinės konstitucinės sistemos Pripažįstant, kad tarptautinių sutarčių nuostatos yra vienodai privalomos Šalims nepriklausomai nuo jų konstitucinės sistemos, Šalims, turinčioms federacinę arba neunitarinę konstitucinę sistemą, taikomos tokios nuostatos: a) kalbant apie šios konvencijos nuostatas, kurių įgyvendinimas priklauso federalinės arba centrinės įstatymų leidžiamosios valdžios teisinei kompetencijai, federalinės arba centrinės vyriausybės įsipareigojimai yra tokie pat, kaip ir Šalių, kurios nėra federacinės valstybės; b) kalbant apie šios konvencijos nuostatas, kurių įgyvendinimas priklauso atskirų valstybės dalių, pvz., valstijų, apskričių, provincijų ar kantonų, kurių federacinė konstitucinė sistema neįpareigoja imtis teisinių priemonių, jurisdikcijai, federalinė vyriausybė, jei reikia, praneša tokių valstybių dalių, pvz., valstijų, apskričių, provincijų ar kantonų, kompetentingoms valdžios institucijoms apie pirmiau minėtas nuostatas ir joms rekomenduoja jas priimti. 31 straipsnis – Denonsavimas 1. Kiekviena Šalis gali denonsuoti šią konvenciją. 2. Apie denonsavimą pranešama rašytiniu dokumentu, deponuojamu UNESCO Generaliniam direktoriui. 3. Denonsavimas įsigalioja praėjus dvylikai mėnesių nuo denonsavimo dokumento gavimo. Jis neturi jokio poveikio denonsuojančios Šalies finansiniams įsipareigojimams iki Konvencijos atsisakymo dienos. 32 straipsnis – Depozitarijaus funkcijos UNESCO Generalinis direktorius, kaip šios konvencijos depozitarijus, Organizacijos valstybėms narėms, valstybėms, kurios nėra Organizacijos narės ir 27 straipsnyje nurodytoms regioninėms ekonominės integracijos organizacijoms bei Jungtinių Tautų Organizacijai praneša apie visų 26 ir 27 straipsniuose nurodytų ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumentų deponavimą ir apie 31 straipsnyje numatytą denonsavimą. 33 straipsnis – Pakeitimai 1. Kiekviena Šalis Generaliniam direktoriui adresuotu rašytiniu pranešimu gali siūlyti šios Konvencijos pakeitimus. Generalinis direktorius tokį pranešimą išplatina visoms Šalims. Jeigu per šešis mėnesius nuo pranešimo išplatinimo dienos ne mažiau kaip pusė Šalių pritaria šiai paraiškai, Generalinis direktorius šį pasiūlymą pateikia kitai Šalių konferencijos sesijai svarstyti ir priimti. 2. Pakeitimai priimami dviejų trečdalių dalyvaujančių ir balso teisę turinčių Šalių balsų dauguma. 3. Priėmus šios konvencijos pakeitimus, jie teikiami Šalims ratifikuoti, priimti, patvirtinti arba prie jų prisijungti. 4. Šalims, kurios pakeitimus ratifikavo, priėmė, patvirtino arba prie jų prisijungė, šie Konvencijos pakeitimai įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo tos dienos, kai šio straipsnio 3 dalyje nurodytus dokumentus deponuoja du trečdaliai Šalių. Vėliau šį pakeitimą ratifikavusioms, priėmusioms, patvirtinusioms arba prie jo prisijungusioms Šalims šis pakeitimas įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo tos dienos, kai ta Šalis deponuoja savo ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumentą. 5. Šio straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatyta tvarka netaikoma 23 straipsnio, susijusio su Tarpvyriausybinio komiteto narių skaičiumi, pakeitimams. Šie pakeitimai įsigalioja jų priėmimo dieną. 6. Valstybė ir 27 straipsnyje nurodyta regioninės ekonominės integracijos organizacija, kuri pagal šio straipsnio 4 dalies nuostatas įsigaliojus pakeitimams tampa šios konvencijos Šalimi, jeigu nepateikia kitų ketinimų, yra laikoma: a) iš dalies pakeistos Konvencijos Šalimi; ir b) Konvencijos be jokių pakeitimų Šalimi, jeigu Šalis nėra saistoma šių pakeitimų. 34 straipsnis – Autentiški tekstai Ši konvencija sudaryta anglų, arabų, kinų, ispanų, prancūzų ir rusų kalbomis. Visi šeši tekstai yra autentiški. 35 straipsnis – Registracija Pagal Jungtinių Tautų Chartijos 102 straipsnį ši konvencija UNESCO Generalinio Direktoriaus prašymu registruojama Jungtinių Tautų Sekretoriate. PRIEDAS TAIKINIMO PROCEDŪRA Pirmas straipsnis – Taikinimo komisija Taikinimo komisija sudaroma, jeigu to paprašo viena iš ginčo Šalių. Jeigu Šalys nesusitaria kitaip, Komisiją sudaro 5 nariai. Kiekviena suinteresuotoji Šalis skiria po du narius, o pirmininką bendru sutarimu renka paskirtieji nariai. 2 straipsnis – Komisijos nariai Kilus ginčui tarp daugiau nei dviejų Šalių, Šalys, turinčios bendrą interesą, savo Komisijos narius skiria bendru sutarimu. Jeigu dvi ar daugiau Šalių turi skirtingus interesus arba jeigu jos negali nuspręsti ar jų interesai sutampa, šios Šalys savo narius skiria atskirai. 3 straipsnis – Skyrimas Jeigu praėjus dviems mėnesiams nuo prašymo sudaryti taikinimo Komisiją, Šalys nepaskyrė visų Komisijos narių, UNESCO Generalinis direktorius, paraišką pateikusios Šalies prašymu, per kitus du mėnesius paskiria likusius narius. 4 straipsnis – Komisijos pirmininkas Jeigu praėjus dviem mėnesiams po paskutinio Komisijos nario paskyrimo ši neišrenka savo pirmininko, Generalinis direktorius vienos iš Šalių prašymu per naują dviejų mėnesių laikotarpį paskiria pirmininką. 5 straipsnis – Sprendimų priėmimas Taikinimo komisija sprendimus priima savo narių balsų dauguma. Jeigu ginčo Šalys nesusitaria kitaip, Komisija sudaro savo darbo tvarkos taisykles. Ji teikia ginčo sprendimo pasiūlymus, kuriuos Šalys geranoriškai išnagrinėja. 6 straipsnis – Nesutarimai Išsiskyrus nuomonėms dėl Taikinimo komisijos kompetencijos, pastaroji sprendžia, ar ji yra kompetentinga. 1.b PRIEDAS EUROPOS BENDRIJOS DEKLARACIJA, PARENGTA REMIANTIS KONVENCIJOS DĖL KULTŪRINĖS RAIŠKOS ĮVAIROVĖS APSAUGOS IR SKATINIMO 27 STRAIPSNIO 3 DALIES C PUNKTO NUOSTATOMIS Dabartinės Europos bendrijos narės yra Belgijos Karalystė, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Airija, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrijos Respublika, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė. Šioje deklaracijoje nurodoma kompetencijos, kurias valstybės narės konvencijoje reglamentuojamų klausimų srityje pagal sutartis perdavė Bendrijai. Bendrija išimtinai atsakinga už bendrąją prekybos politiką (Sutarties 131–134 straipsniai). Nepažeisdama atitinkamų valstybių narių kompetencijos sričių, ji vykdo bendradarbiavimo vystymosi labui politiką (Sutarties 177–181 straipsniai) ir bendradarbiavimo su pramoninėmis šalimis politiką (Sutarties 181A straipsnis). Ji turi bendrą kompetenciją laisvo prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimo srityse (Sutarties 23–31 ir 39–60 straipsniai), konkurencijos (87–89 straipsniai) bei vidaus rinkos srityse, įskaitant intelektinės nuosavybės sritį (Sutarties 94–97 straipsniai). Pagal Sutarties 151 straipsnį, ypač pagal jo 4 dalį, Bendrija į kultūros aspektus atsižvelgia imdamasi veiksmų pagal kitas šios Sutarties nuostatas, visų pirma siekdama gerbti ir skatinti kultūrų įvairovę. Toliau išvardyti Bendrijos teisės aktai rodo Bendrijos kompetencijos srities ribas pagal Europos bendrijos steigimo sutarties nuostatas. Tarybos sprendimas Nr. 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu ( OL L 336, 1994 12 23 ). Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2501/2001, numatantis bendrųjų tarifų lengvatų sistemos taikymą nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2004 m. gruodžio 31 d. – Pareiškimai dėl Tarybos reglamento, numatančio bendrųjų tarifų lengvatų sistemos taikymą nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2004 m. gruodžio 31 d. ( OL L 346, 2001 12 31, p. 0001–0060 ). Tarybos sprendimas Nr. 2005/599/EB dėl Susitarimo, iš dalies keičiančio 2000 m. birželio 23 d. Kotonu pasirašytą Afrikos, Karibų jūros bei Ramiojo vandenyno grupės valstybių ir Europos bendrijos bei jos valstybių narių partnerystės susitarimą, pasirašymo Europos bendrijos vardu ( OL L 203, 2005 8 11, p. 26–27 ). Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2698/2000, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 1488/96 dėl finansinių ir techninių priemonių, remiančių (MEDA) ekonominių ir socialinių struktūrų reformą pagal Europos-Viduržemio jūros regiono valstybių partnerystę ( OL L 311, 2000 12 12, p. 0001–0008 ). Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3906/89 dėl ekonominės pagalbos Vengrijos Respublikai ir Lenkijos Liaudies Respublikai ir vėlesni jo pakeitimai, šis reglamentas toliau taikomas Bulgarijoje ir Rumunijoje ( OL L 375, 1989 12 23, p. 0011–0012 ). Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2666/2000 dėl pagalbos Albanijai, Bosnijai ir Hercegovinai, Kroatijai, Jugoslavijos Federacinei Respublikai ir buvusiai Jugoslavijos Respublikai Makedonijai, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1628/96 ir iš dalies pakeičiantis Reglamentus (EEB) Nr. 3906/89 ir (EEB) Nr. 1360/90 bei Sprendimus 97/256/EB ir 1999/311/EB ( OL L 306, 2000 12 7, p. 0001–0006 ). Tarybos reglamentas (EEB) 443/92 dėl finansinės ir techninės pagalbos ir ekonominio bendradarbiavimo su besivystančiomis Azijos ir Lotynų Amerikos šalimis ( OL L 052, 1992 2 27, p. 0001–0006 ). Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 99/2000 dėl paramos teikimo valstybėms partnerėms Rytų Europoje ir Vidurinėje Azijoje ( OL L 012, 2000 1 18, p. 0001–0009 ). Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 792/2004/EB, nustatantis Bendrijos veiksmų programą, skatinančią organizacijas, veikiančias Europos mastu kultūros srityje ( OL L 138, 2004 4 30, p. 40 ). Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 508/2000/EB, nustatantis programą „Kultūra 2000“ ( OL L 063, 2000 3 10, p. 1 ). Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1419/1999/EB, nustatantis Bendrijos veiksmus dėl Europos kultūros sostinės renginių 2005–2019 m. ( OL L 166, 1999 7 1, p. 1 ). 1997 m. rugsėjo 22 d. Tarybos sprendimas dėl Europos kultūrinės veiklos ateities ( OL C 305, 1997 10 7, p. 1 ). 1997 m. rugsėjo 22 d. Tarybos sprendimas dėl tarpvalstybinės fiksuotos knygų kainos sistemos taikymo Europos kalbinėse vietovėse ( OL C 305, 1997 10 7, p. 2 ). Tarybos direktyva Nr. 89/552/EEB dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo ( OL L 298, 1989 10 17, p. 23 ). Direktyva su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/36/EB ( OL L 202, 1997 7 30, p. 60 ). Tarybos sprendimas Nr. 2000/821/EB dėl programos, skatinančios Europos garso ir vaizdo kūrinių kūrimą, platinimą bei skatinimą, įgyvendinimo (MEDIA Plius - kūrimas, platinimas ir reklama) (2001-2005 m.) ( OL L 336, 2000 12 30, p. 0082–0091 ). Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 163/821/EB dėl Europos garso ir vaizdo įrašų programų pramonės specialistų mokymo programos įgyvendinimo (MEDIA - mokymas) (2001-2005 m.) ( OL L 026, 2001 1 27, p. 0001–0009 ). Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles ( OL L 83, 1999 3 27, p. 1 ), susijusias su valstybės pagalba. Direktyva Nr. 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo ( OL L 157, 2004 4 30, p. 0045–0086 ). Europos Parlamento ir Tarybos direktyva Nr. 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo ( OL L 167, 2001 6 22, p. 0010–0019 ). Europos Parlamento ir Tarybos direktyva Nr. 2001/84/EB dėl originalaus meno kūrinio perpardavimo teisės autoriaus naudai ( OL L 272, 2001 10 13, p. 0032–0036 ). Direktyva Nr. 93/83/EEB dėl tam tikrų autorių teisių ir gretutinių teisių taisyklių, taikomų palydoviniam transliavimui ir kabeliniam perdavimui, koordinavimo ( OL L 248, 1993 10 6, p. 0015–0021 ). Tarybos direktyva Nr. 93/98/EEB dėl autorių ir gretutinių teisių apsaugos terminų suderinimo ( OL L 290, 1993 11 24, p. 009–0013 ). Direktyva Nr. 92/100/EEB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje ( OL L 346, 1992 11 27, p. 0061–0066 ). Bendrijos įgaliojimų įgyvendinimas yra nuolat tobulinamas. Todėl Bendrija pasilieka teisę ateityje pranešti apie kitas deklaracijas. 2 PRIEDAS PATVIRTINIMO DOKUMENTO TEIKIMO METU BENDRIJOS VARDU SKELBIAMA VIENAŠALĖ DEKLARACIJA „Kalbant apie deklaracijoje pagal Konvencijos 27 straipsnio 3 dalies c punkto nuostatas aprašytus Bendrijos įsipareigojimus, Konvencija įpareigoja Bendriją, kuri užtikrins tinkamą jos įgyvendinimą. Todėl šios konvencijos Šalimis esančios Bendrijos valstybės narės netaiko Konvencijos nuostatų ir tarpusavio santykiuose negali remtis šia konvencija suteiktomis teisėmis ir Įpareigojimais, jeigu srityse, kurioms taikomos šios konvencijos nuostatos, galioja Bendrijos taisyklės. Tačiau Konvencija taikoma Bendrijos ir jos valstybių narių bei Bendrijos ir kitų Konvencijos Šalių santykiams.“ [1] OL C […], […], p. […]. [2] OL C […], […], p. […].