LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 75/81

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl „Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria iš dalies keičiama 1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje“

[COM(2016) 128 final – 2016/0070 (COD)]

(2017/C 075/15)

Pranešėjos Vladimíra DRBALOVÁ ir Ellen NYGREN

Konsultavimasis Europos Parlamentas, 2016 4 11 Teisinis pagrindas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 304 straipsnis Atsakingas skyrius Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius Priimta skyriuje 2016 11 22 Priimta plenarinėje sesijoje 2016 12 14 Plenarinė sesija Nr. 521 Balsavimo rezultatai (už/prieš/susilaikė) 180/84/30

1. Išvados ir rekomendacijos

1.1. EESRK palankiai vertina Europos Komisijos įsipareigojimą siekti gilesnės ir sąžiningesnės bendrosios rinkos – tai vienas iš šios kadencijos Komisijos prioritetų, ir jos pastangas įgyvendinant Investicijų planą suteikti papildomą postūmį tarpvalstybinėms paslaugoms.

1.2. EESRK palankiai vertina EK sprendimą taikyti Direktyvą 2014/67/ES dėl vykdymo užtikrinimo (1) siekiant patobulinti Direktyvos Nr. 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo (2) bendrą aiškinimą ir įgyvendinimą.

1.3. Direktyvoje dėl vykdymo užtikrinimo ir pasiūlyme dėl tikslinės Direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo peržiūros nagrinėjami įvairūs darbuotojų komandiravimo praktikos aspektai. Jos ne tik viena kitą papildo: rezultatai, kurių tikimasi įgyvendinant Direktyvą dėl vykdymo užtikrinimo, gali aiškiau parodyti tikrąją padėtį.

1.4. EESRK iš esmės pritaria Komisijos pasiūlymui dėl naujos Direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo redakcijos. Vienodo darbo užmokesčio už tą patį darbą toje pačioje vietoje principas yra pagrindinis Europos socialinių teisių ramsčio komponentas.

1.5. EESRK nuomone, kolektyvinės sutartys yra darbo užmokesčio dydžio kriterijus.

1.6. EESRK pabrėžia, kad neatsižvelgta į išskirtinį socialinių partnerių vaidmenį ir nesupranta, kodėl su jais nebuvo tinkamai konsultuojamasi, kaip numatyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 154 straipsnio 2 dalyje.

1.7. EESRK iš esmės pritaria tam, kad Komisija konkrečiai nustatė ilgiausią galimą komandiruotės trukmę. 24 mėn. riba yra žingsnis teisinga kryptimi. 6 mėn. riba labiau atitiktų įmonių realybę.

1.8. EESRK ragina, kad Direktyvoje dėl darbuotojų komandiravimo būtų išaiškinta, kad direktyva yra ne maksimalus, o minimalus standartas. Šiuo tikslu reikia išplėsti teisinį pagrindą.

2. Europos politinis pagrindas

2.1. Laisvas darbuotojų judėjimas, įsisteigimo laisvė ir laisvė teikti paslaugas yra pagrindiniai Europos Sąjungos principai.

2.2. Reikėtų atskirti laisvą darbuotojų judėjimą ir laisvę teikti paslaugas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 56 straipsnį. Laisvas darbuotojų judėjimo principas kiekvienam piliečiui suteikia teisę laisvai persikelti į kitą valstybę narę dirbti ir tuo tikslu joje apsigyventi ir apsaugo juos nuo diskriminavimo, susijusio su įdarbinimu, darbo užmokesčiu ir kitomis darbo sąlygomis, palyginti su tos valstybės narės piliečiams taikomomis sąlygomis;

2.3. Savo ruožtu laisvė teikti paslaugas suteikia įmonėms teisę teikti paslaugas kitoje valstybėje narėje. Tuo tikslu jos gali laikinai komandiruoti savo darbuotojus į kitą valstybę narę atlikti paslaugoms suteikti būtinas užduotis.

2.4. 1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba priėmė Direktyvą 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje (3).

2.5. Šia direktyva siekiama suderinti naudojimąsi SESV sutarties 56 straipsnyje nustatyta laisve teikti tarpvalstybines paslaugas ir tuo tikslu laikinai į užsienį komandiruotų darbuotojų teisių apsaugą.

2.6. 2010 m. spalio mėn. komunikate „Kuriamas Bendrosios rinkos aktas. Siekiant labai konkurencingos socialinės rinkos ekonomikos. 50 pasiūlymų, kaip pagerinti bendrą darbą, verslą ir prekybą“ (4), Komisija pateikė du pasiūlymus, kaip atkurti piliečių pasitikėjimą ir paramą: dėl pagrindinių socialinių teisių ir ekonominių laisvių pusiausvyros ir dėl darbuotojų komandiravimo.

2.7. 2010 m. kovo mėn. Europos socialiniai partneriai pateikė ataskaitą (5) dėl Europos Teisingumo Teismo sprendimų poveikio, kuri atskleidė didelius jų nuomonės skirtumus. BUSINESSEUROPE prieštaravo direktyvos peržiūrai (tačiau pripažino poreikį patikslinti tam tikrus su jos vykdymo užtikrinimu susijusius aspektus), o Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC) pageidavo ją iš esmės keisti.

2.8. 2012 m. gruodžio mėn. Komisija paskelbė pasiūlymą dėl Direktyvos 96/71/EB vykdymo užtikrinimo. Direktyva dėl vykdymo užtikrinimo (6) nustato tinkamų nuostatų, priemonių ir kontrolės mechanizmų, būtinų geriau ir vienodžiau taikyti ir įgyvendinti praktikoje Direktyvą 96/71/EB ir užtikrinti jos vykdymą, bendrą sistemą, įskaitant priemones, skirtas neleisti piktnaudžiauti taikomomis taisyklėmis ir jas apeiti ir skirti sankcijas už šiuos pažeidimus. Be to, ji užtikrina komandiruotų darbuotojų teisių apsaugos garantijas ir panaikina nepagrįstas kliūtis laisvam paslaugų teikimui.

2.9. Direktyvos dėl vykdymo užtikrinimo perkėlimo į nacionalinę teisę terminas buvo 2016 m. birželio 18 d. ir ne vėliau kaip iki 2019 m. birželio 18 d. Komisija turėtų pateikti EP, Tarybai ir EESRK šios direktyvos taikymo ir įgyvendinimo ataskaitą ir prireikus pasiūlyti pakeitimus ir taisymus. Atlikdama peržiūrą Komisija, pasikonsultavusi su valstybėmis narėmis ir Europos socialiniais partneriais, įvertins visų nustatytų ir taikytų priemonių adekvatumą ir tinkamumą, įskaitant su komandiravimu susijusių duomenų adekvatumą.

3. Pasiūlymas dėl tikslinės darbuotojų komandiravimo direktyvos peržiūros

3.1. Naujausiais duomenimis, 2014 m. ES buvo daugiau kaip 1,9 mln. komandiruotų darbuotojų, t. y. 0,7 % (7) visos ES darbo jėgos. Tai rodo, kad komandiruotų darbuotojų skaičius per 2013 m. padidėjo 10,3 %, o palyginti su 2010 m. – 44,4 %. Ši statistika pagrįsta keletu A1 formų, kurias paskelbė nacionalinės socialinės apsaugos institucijos; neužregistruotų faktiškai komandiruotų darbuotojų skaičius nėra žinomas.

3.2. 1996 m. Direktyvoje dėl darbuotojų komandiravimo nustatyta ES reglamentavimo sistema, kuria siekiama tinkamai ir sąžiningai suderinti tokius tikslus kaip tarpvalstybinio paslaugų teikimo skatinimas ir lengvinimas, komandiruotų darbuotojų apsauga ir vienodų sąlygų užsienio bei vietos konkurentams užtikrinimas.

3.3. Dabar Komisija pateikė pasiūlymą dėl tikslinės šios direktyvos peržiūros, kad būtų užkirstas kelias nesąžiningai praktikai (8) ir įtvirtintas vienodo užmokesčio už tą patį darbą toje pačioje vietoje principas.

3.4. Pasiūlymas buvo paskelbtas nepasibaigus Direktyvos dėl vykdymo užtikrinimo perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, t. y. prieš 2014 m., ir neturint galimybių prieš tai atlikti jos įgyvendinimo įvertinimą. Daugelis problemų dėl darbuotojų komandiravimo ir toliau susijusios su prastu vykdymu ir nepakankama kontrole valstybėse narėse. Be to, pagrindinis pasiūlytos peržiūros tikslas – išaiškinti vienodo darbo užmokesčio principą. Šį tikslą galima pasiekti tik peržiūrint pačią Direktyvą 96/71/EB.

3.5. Šioje srityje EESRK jau pripažino, kad veiksmingai įgyvendinant darbuotojų komandiravimo direktyvą „nereikėtų atsisakyti iš dalies pataisyti Darbuotojų komandiravimo direktyvos, kad būtų galima nuosekliai taikyti darbo vietos principą ir teisės aktu nustatyti, kad tam pačiam darbui toje pačioje vietoje turi būti taikomos tos pačios darbo sąlygos ir toks pat darbo užmokestis“ (9).

3.6. Pasiūlymas buvo paskelbtas nesurengus jokių išankstinių konsultacijų su Europos socialiniais partneriais, kurie nusiuntė Komisijai bendrą laišką prašydami tinkamai konsultuotis, kaip numatyta SESV 154 straipsnio 2 dalyje.

3.7. Komisijos pasiūlymo paskelbimas sukėlė skirtingas reakcijas, išsiskyrė valstybių narių, socialinių partnerių ir įmonių nuomonės. Siūloma direktyva neturėtų pakenkti konkurencingumui arba sukurti naujų kliūčių tarpvalstybinių paslaugų teikėjams. Peržiūra kartu turėtų užtikrinti sąžiningą konkurenciją bendrojoje rinkoje ir užkirsti kelią darbuotojų diskriminacijai dėl pilietybės.

3.8. Laikantis Sutarčių Protokolo Nr. 2 (10) keturiolika nacionalinių parlamentų atsiuntė Komisijai pagrįstas nuomones, kuriose teigiama, kad Komisijos pasiūlymas dėl direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo peržiūros neatitinka subsidiarumo principo, taigi buvo pradėta vadinamoji geltonos kortelės procedūra. Po subsidiarumo peržiūros, liepos 20 d. Komisija nusprendė (11), kad pasiūlymas dėl tikslinės Direktyvos 96/71/EB peržiūros atitinka ES sutarties 5 straipsnio 3 dalimi įtvirtintą subsidiarumo principą ir kad nėra pagrindo šį pasiūlymą panaikinti arba iš dalies keisti. Taigi Komisija šį pasiūlymą paliko galioti.

3.9. Dalis verslo bendruomenės mano, kad pasiūlymas prieštarauja proporcingumo principui. Kai kurių įmonių manymu, siūlomi pakeitimai lems teisinį netikrumą ir papildomą administracinę naštą. Jos mano, kad peržiūra visų pirma gali turėti įtakos tarpvalstybines paslaugas bendrojoje rinkoje norinčioms teikti valstybių narių, kuriose darbo užmokesčio lygis mažesnis, bendrovėms, o tai prieštarauja ketinimams ir pastangoms stiprinti Europos Sąjungoje konvergencijos procesą.

3.10. Kiti, įskaitant profesines sąjungas, mano, kad siūloma peržiūra – visų pirma „vienodo užmokesčio už vienodą darbą toje pačioje darbo vietoje principas“ – galėtų sudaryti vienodas veiklos sąlygas įmonėms ir užtikrinti ES vienodesnes teises darbuotojams. Tai taip pat sustiprins konvergencijos didinimo procesą ES, be kita ko, šalinant darbo užmokesčio skirtumus tarp darbuotojų iš senųjų ir naujųjų valstybių narių.

3.11. Prie Komisijos pasiūlymo pridėtas poveikio vertinimas (12), kuriame teigiama, kad pagal persvarstytą direktyvą taikytinos siūlomos priemonės turės skirtingą poveikį įvairioms valstybėms narėms, sektoriams ir įmonėms, ir pabrėžiama, kad didelis duomenų apie darbuotojų komandiravimą trūkumas vis dar yra problema.

3.12. 2010 m. Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondas (Eurofound) paskelbė ataskaitą „Komandiruoti darbuotojai Europos Sąjungoje“ (13), kurioje apžvelgiamas šis reiškinys ES valstybėse narėse ir Norvegijoje. Šioje ataskaitoje pateikiamas prieinamų informacijos apie komandiruojamų darbuotojų skaičių šaltinių sąrašas, taip pat pateikti duomenys apie šalis, kuriose yra tokių duomenų. Eurofound tyrimas rodo, kad trūksta duomenų apie bendrą komandiruotų darbuotojų skaičių ir jų ypatumus visoje ES.

3.13. Po šios Eurofound ataskaitos buvo atlikti du tyrimai, susiję su teisingesniu judumu darbo rinkoje: „Atnaujinta informacija apie valstybių narių pažangą, padarytą perkeliant į nacionalinę teisę „Vykdymo užtikrinimo direktyvą dėl darbuotojų komandiravimo“ ir „Nesąžiningų darbo sutarčių sudarymo Europos Sąjungoje tyrimas“ (14).

4. Pagrindiniai siūlomos Direktyvos 96/71/EB peržiūros pakeitimai

4.1. Darbo užmokestis

4.1.1. Komisija siūlo sąvoką „minimali užmokesčio norma“ pakeisti sąvoka „darbo užmokestis“. Pagal EK pasiūlymą darbo užmokestis apima visas darbo užmokesčio sudedamąsias dalis, kurios yra privalomos priimančiojoje valstybėje narėje.

4.1.2. Komisija pateikė pasiūlymą reaguodama į daugelį raginimų imtis veiksmų siekiant šalinti darbo užmokesčio skirtumų priežastis. Komisijos nuomone, vietiniams ir komandiruotiems darbuotojams taikomos skirtingos sąlygos. Remiantis prie pasiūlymo pridėtu poveikio vertinimu, komandiruotų ir vietinių darbuotojų darbo užmokestis gali skirtis nuo 10 iki 50 % priklausomai nuo šalies ir sektoriaus. Skirtingos užmokesčio taisyklės iškreipia įmonėms taikomą vienodų sąlygų principą. Sąvoka „minimali užmokesčio norma“ neprilygsta vietiniams darbuotojams taikomoms privalomoms taisyklėms.

4.1.3. Todėl, Komisijos manymu, sąvoka „darbo užmokestis“ galėtų padėti geriau užtikrinti vienodas sąlygas bendrojoje paslaugų rinkoje. Sąvoka „darbo užmokestis“ apima visas sudedamąsias dalis, mokamas vietiniams darbuotojams, jei taip numatyta įstatyme arba kolektyvinėje sutartyje, kurie yra visuotinai taikomi visoms panašioms atitinkamos profesinės ar pramonės šakos įmonėms geografinėje vietovėje, ir (arba), jei tokios sistemos nėra, kolektyviniuose susitarimuose, kuriuos nacionaliniu lygiu sudarė didžiausios darbdavių ir darbuotojų organizacijos ir kurie taikomi visoje jų šalies teritorijoje. „Darbo užmokestis“ galėtų apimti kai kurias sudedamąsias dalis, kurių neapima sąvoka „minimali užmokesčio norma“, pavyzdžiui, pensijų draudimo stažas, priemokos ir priedai už nešvarų, sunkų arba pavojingą darbą, priemokos už kokybę, 13-asis atlyginimas, kelionės išlaidos, maisto kuponai, nors dauguma priimančiųjų šalių jau įtraukė kai kuriuos šių elementų į „minimalią užmokesčio normą“.

4.1.4. Komisijos teigimu, sąvokos „darbo užmokestis“ įvedimas turėtų padėti užtikrinti didesnį darbo užmokesčio sudedamųjų dalių aiškumą ir sumažinti esamus skirtumus tarp sektorių laikantis privalomų kolektyvinių sutarčių. Darbo užmokesčio sąvoka taip pat turėtų pašalinti visus neaiškumus, susijusius su darbo užmokesčio dydžiu, kurį reikia užtikrinti komandiruotiems darbuotojams. Siūloma peržiūra siekiama susisteminti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo byloje C-396/13 Sähköalojen ammattiliitto įteisintą teismo praktiką, taip gerokai padidinant teisinį tikrumą tiek darbuotojams, tiek įmonėms (15).

4.1.5. Komisija teigia, kad šis pasiūlymas nedarys poveikio valstybių narių kompetencijai ir darbo užmokesčio nustatymo tradicijoms ir kad jame atsižvelgta į stiprų savarankiškų socialinių partnerių vaidmenį. Tokiomis aplinkybėmis susirūpinimą kelia tai, kad dabartinėje direktyvoje Komisija siūlo išbraukti nuorodą, kurioje teigiama, kad „minimalių užmokesčio normų sąvoką apibrėžia valstybės narės, į kurios teritoriją darbuotojas yra komandiruojamas, nacionalinės teisės aktai ir (arba) praktika“. Ši nuostata yra svarbi siekiant atsižvelgti į įvairias nacionalines darbo santykių sistemas.

4.1.6. Šioje direktyvoje darbo užmokesčio sąvoka turėtų būti apibrėžta valstybės narės, į kurios teritoriją darbuotojas yra komandiruojamas, nacionalinės teisės aktais, kolektyvinėmis sutartimis ir (arba) praktika.

4.1.7. Ši direktyva netrukdys taikyti darbuotojams palankesnes priimančiosios arba komandiruoto darbuotojo kilmės šalies įdarbinimo sąlygas, visų pirma užtikrinant pagrindinę darbuotojų ir darbdavių teisę atitinkamu lygiu derėtis, sudaryti kolektyvines sutartis ir imtis kolektyvinių veiksmų, įskaitant streikus, savo interesams apginti, apsaugoti ir pagerinti darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygas, įskaitant teisę į vienodą požiūrį.

4.1.8. Siekiant užtikrinti tinkamą Direktyvos dėl vykdymo užtikrinimo įgyvendinimą, valstybės narės privalo bendroje interneto svetainėje skelbti informaciją apie darbo sutarties sąlygas, taikomas į jų teritoriją komandiruojamiems darbuotojams. Šis procesas neturėtų daryti įtakos jokiam naujam pasiūlymui.

4.1.9. EESRK nariai išsamiai aptarė „darbo užmokesčio“ klausimą atsižvelgdami į visus šios naujos sąvokos aspektus.

4.1.10. Kai kurių narių manymu, neseniai įvestos naujos sąvokos yra vienintelis būdas užtikrinti vienodas darbo sąlygas tiek komandiruotiems, tiek vietiniams darbuotojams panaikinant darbo užmokesčio skirtumus ir užtikrinant vienodas sąlygas įmonėms. Siekiant užtikrinti visišką vienodo darbo užmokesčio principo veiksmingumą, privaloma laikytis kolektyvinių sutarčių, kurios yra faktiškai taikomos darbo vietoje – neatsižvelgiant į tai, ar jos taikomos visuotinai, ar bendrai.

4.1.11. Kiti nariai mano, kad dėl šios naujos sąvokos įvedimo sumažės teisinis tikrumas bei aiškumas ir padidės administracinė bei finansinė našta. Visose diskusijose dėl komandiravimo reikėtų atsižvelgti į skirtingą užsienio ir vietinių įmonių padėtį. Užsienio paslaugų teikėjas, norintis komandiruoti darbuotojus, patirs papildomas sąnaudas jau vien dėl to, kad teiks paslaugas kitoje valstybėje narėje, t. y. papildomas veiklos sąnaudas (16) ir netiesiogines tarpvalstybinio darbo sąnaudas (17).

4.2. Komandiruotės, kurių trukmė viršija 24 mėnesius

4.2.1. Komisija nagrinėja komandiravimo trukmės klausimą ir siūlo, kad tais atvejais, kai numatoma arba faktinė komandiruotės trukmė viršija 24 mėnesius, valstybė narė, į kurios teritoriją komandiruojamas darbuotojas, laikoma šalimi, kurioje darbuotojas paprastai atlieka savo darbą. Ši nuostata taikoma nuo pirmos dienos, kai komandiruotės trukmė faktiškai viršija 24 mėnesius. Komisija taip pat nustato komandiruočių trukmės visumą tais atvejais, kai darbuotoją keičia kitas darbuotojas.

4.2.2. Pradinėje direktyvoje nenustatoma jokia ribota trukmė ir nurodoma, kad šioje direktyvoje „komandiruotasis darbuotojas“ – tai darbuotojas, kuris ribotą laiką dirba kitos valstybės narės, nei tos, kurioje jis paprastai dirba, teritorijoje.

4.2.3. EESRK iš esmės palankiai vertina komandiruotės trukmės ribojimui Direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo reguliavimo srityje. Praktikoje yra įprastos ilgalaikės komandiruotės arba vis besikartojančios komandiruotės, tampančios ilgamečių komandiruočių grandine. Vis dėlto, EESRK nuomone, 24 mėn. riba praktikoje yra netinkama ir turėtų būti gerokai sutrumpinta. 2014 m. vidutinė komandiruotės trukmė buvo netgi trumpesnė nei keturi mėn. (103 dienos). Todėl ir kumuliacinė taisyklė, kuri būtų taikoma tik nuo tada, kai komandiruotė trunka 6 mėn., būtų neveiksminga. Maksimali komandiruotės trukmės riba turėtų būti iš viso 6 mėn.

4.2.4. Todėl EESRK ragina nustatyti taisyklę, kad komandiruočių laikotarpiai būtų skaičiuojami nuo pirmos dienos. Kad taikant šią taisyklę komandiruoti darbuotojai nebūtų tik pakeičiami, svarbu, kad atskaitos taškas būtų konkreti darbo vieta. Šiuo atveju reikia įpareigoti darbdavį užtikrinti darbo vietų skaidrumą ir darbuotojams bei atsakingoms institucijoms teikti, pavyzdžiui, informaciją, kiek darbuotojų ir kaip ilgai anksčiau jau yra dirbę toje vietoje.

4.2.5. EESRK palankiai vertina tai, kad viršijus ilgiausią galimą komandiruotės trukmę būtų taikoma priimančiosios valstybės narės teisė. Vis dėlto EESRK mano, kad problemų kelia tai, kad 8-ojoje konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į Reglamentą „Roma I“ („Didžiausios apsaugos ir naudos iš Reglamento „Roma I“ gaus darbuotojai.“). Remiantis Reglamento „Roma I“ 8 straipsniu, individualiai darbo sutarčiai iš esmės taikoma šalių pasirinkta teisė.

4.3. Subrangos darbai

4.3.1. Komisijos pasiūlyme valstybėms narėms suteikiama galimybė subrangos darbų grandinės darbuotojams taikyti tokias pačias sąlygas, kokias taiko pagrindinis rangovas. Šias sąlygas taip pat reikėtų taikyti ir nacionaliniams, ir tarpvalstybiniams subrangovams laikantis nediskriminavimo principo.

4.3.2. Yra labai didelių skirtumų tarp įstatymų ir kitų teisės aktų arba kolektyvinių sutarčių, kuriuos taiko valstybės narės siekdamos užtikrinti, kad įmonės neturėtų galimybės naudodamosi subrangos sutartimis apeiti taisykles, kuriomis užtikrinamos tam tikros su darbo užmokesčiu susijusios darbo sutarties sąlygos. Nėra informacijos, rodančios, kiek valstybių narių jau taiko tokią sistemą, o Komisija savo poveikio vertinime nepateikė išsamios galimų pasekmių analizės.

4.3.3. Tačiau, kad šis pasiūlymas būtų veiksmingas praktikoje, galėtų būti naudinga paminėti sprendimą dėl solidariosios atsakomybės visose subrangos grandinėse, nustatytą Direktyvos dėl vykdymo užtikrinimo 12 straipsnyje (18).

4.3.4. Be to, frazė „tam tikros su darbo užmokesčiu susijusios darbo sutarties sąlygos“ yra neaiški ir dėl jos atsiras teisinis netikrumas, skirtingi aiškinimai ir galimi prieštaravimai kitoms direktyvos dalims. Taip pat kiltų palyginimo ir daugelis kitų praktinių problemų, pavyzdžiui, dėl galimybės susipažinti su informacija (taip pat susijusių su Vyriausybių prievole paviešinti tokią informaciją pagal Direktyvos 2014/67/ES 5 straipsnį ir kolektyvinėmis sutartimis).

4.3.5. Taip pat neaišku, kaip Komisija apibrėžtų ir taikytų tokioms nuostatoms nediskriminavimo ir proporcingumo tikrinimus.

4.3.6. Be to, reikės nustatyti atitinkamas nuostatas, kad būtų galima patikrinti pagal valstybių narių standartus tikrąjį savarankiškai dirbančių subrangovų statusą.

4.4. Darbas per laikinojo įdarbinimo įmones

4.4.1. Komisija nustato valstybės narėms naują prievolę pridėdama naują pastraipą, kuria nustatomos sąlygos, taikomos Direktyvos 1 straipsnio 3 dalies c punkte nurodytiems darbuotojams, t. y. darbuotojams, samdomiems laikinojo įdarbinimo įmonės, įsisteigusios kitoje valstybėje narėje nei valstybė narė, kurioje įsisteigusi įmonė laikinojo darbo naudotoja. 1 straipsnio 3 dalies c punkte nurodytos įmonės komandiruotiems darbuotojams turi užtikrinti sąlygas, kurios Direktyvos 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones 5 straipsnį (19) taikomos darbuotojams, įdarbintiems per laikinojo įdarbinimo įmones, įsisteigusias valstybėje narėje, kurioje atliekamas darbas.

4.4.2. EESRK yra įsitikinęs, kad ši nauja nuostata nėra būtina, nes tokia galimybė jau numatyta pradinės Direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo 3 straipsnio 9 dalyje. Valstybės narės gali nustatyti, kad 1 straipsnio 1 dalyje nurodytos įmonės turi garantuoti 1 straipsnio 3 dalies c punkte nurodytiems darbuotojams tokias pat sąlygas, kokios yra taikomos laikinai įdarbintiems darbuotojams toje valstybėje narėje, kurioje atliekamas darbas. Galimybe taikyti Direktyvą 2008/104/EB jau naudojamasi daugumoje priimančiųjų šalių.

4.4.3. EESRK mano, kad Komisija turėtų laikytis dabartinės tvarkos. Reikia atsižvelgti į tai, kad Direktyvos 2008/104/EB nuostatos taikytinos įvairiose valstybėse narėse tais atvejais, kai tarpvalstybinei veiklai taikoma Direktyva 96/71/EB. Tai pripažino pati Komisija savo ataskaitoje dėl Direktyvos 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones (20).

4.4.4. EESRK atkreipia dėmesį į tai, kad Direktyvos 2008/104/EB 5 straipsnis yra daug platesnis, nei Direktyvos 96/71/EB 3 straipsnio 9 dalis ir paradoksalu, kad dėl to galėtų skirtis darbuotojų komandiravimo sąlygos, taikomos pagal dabartinio teisės akto 1 straipsnio 3 dalies a ir b punktą ir 1 straipsnio 3 dalies c punktą.

5. Papildomi veiksmai

5.1. Komisija turėtų skatinti valstybes nares perkelti į savo nacionalinę teisę – jeigu jos dar to nepadarė – Direktyvą 2014/67/ES dėl vykdymo užtikrinimo (21) ir užtikrinti, kad visos valstybės narės tinkamai ją įgyvendintų. Po dvejų metų Komisija turėtų įvertinti jos poveikį ir nuspręsti, ar priimtos priemonės leido tinkamai ir veiksmingai įgyvendinti direktyvą ir užtikrinti jos vykdymą, kadangi tai yra pagrindiniai komandiruojamų darbuotojų teisių apsaugos ir vienodų sąlygų paslaugų teikėjams užtikrinimo aspektai.

5.2. Komisija turėtų pateikti išsamią įvairių ES valstybių narių padėties analizę, taip pat realią kiekybinę informaciją apie komandiruotus darbuotojus ir esamos direktyvos įgyvendinimą ir vykdymo užtikrinimo būdus.

5.3. Galimybė gauti patikimus duomenis apie komandiruojamus darbuotojus yra būtina išankstinė veiksmingų debatų apie konkrečius jų ypatumus ir apsaugos poreikį sąlyga.

5.4. Norėdama užtikrinti sąžiningą konkurenciją, ateityje Komisija taip pat turėtų sutelkti dėmesį į kovą su nesąžininga praktika ir šalinti neteisėto ar nedeklaruoto darbo, visų pirma piktnaudžiaujant priedangos įmonėmis, reiškinį.

5.5. Komisija turėtų paspartinti ekonominės ir socialinės konvergencijos didinimą ES ir tuo pačiu metu užtikrinti sąžiningą darbuotojų judumą teikiant tarpvalstybines paslaugas.

5.6. Ji turėtų konsultuotis su socialiniais partneriais, pripažinti jų savarankiškumą ir šioje srityje svarbias kolektyvines sutartis.

5.7. EESRK pasisako už tai, kad peržiūros metu būtų išaiškinta, kad Direktyva dėl darbuotojų komandiravimo nėra tik vidaus rinkos priemonė, tai – darbuotojų apsaugos priemonė. Tam reikia išplėsti teisinį pagrindą atsižvelgiant į socialinės politikos teisinį pagrindą (SESV 153 ir 155 straipsniai). Be to, peržiūrint direktyvą reikia ištaisyti padėtį, kai dėl priimtų Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimų (Laval, Rüffert, Komisija prieš Liuksemburgą), Direktyva dėl darbuotojų komandiravimo buvo neteisingai aiškinama kaip maksimalus standartas, ir atkurti jos kaip minimalaus standarto pobūdį.

Briuselis, 2016 m. gruodžio 14 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Georges DASSIS

(1) 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/67/ES dėl Direktyvos 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje vykdymo užtikrinimo ir kuria iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1024/2012 dėl administracinio bendradarbiavimo per Vidaus rinkos informacinę sistemą (IMI reglamentas) (OL L 159, 2014 5 28, p. 11).

(2) 1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje (OL L 18, 1997 1 21, p. 1).

(3) Žr. 2 išnašą.

(4) COM(2010) 608 final/2.

(5) Dokumentas buvo pristatytas konferencijoje dėl darbuotojų komandiravimo ir darbo teisių, kurią 2010 m. kovo 23 d. Ovjede surengė Europos Sąjungos Tarybai pirmininkaujanti Ispanija. Diskusijos dar kartą parodė, kad įvairūs suinteresuotieji subjektai laikosi skirtingos nuomonės.

(6) Žr. 1 išnašą.

(7) Žr. Europos Komisijos „Posting of workers – Report on A1 portable documents issued in 2014“, paskelbtą 2015 m. gruodžio mėn. Būtina atsižvelgti į tai, kad padėtis įvairiose šalyse skiriasi ir 0,7 % yra tik vidurkis. Realiai tokių darbuotojų yra maždaug 0,5–3,6 %, pasekmės valstybėms narėms taip pat įvairios.

(8) Taip pat žr. EESRK nuomonę dėl „Teisingesnio darbuotojų judumo ES“, priimta 2016 m. balandžio 27 d. (OL C 264, 2016 7 20, p. 11).

(9) EESRK nuomonė dėl „Vidaus rinkos socialinio matmens“, priimta 2010 m. liepos 14 d., p. 1.7 (OL C 44, 2011 2 11, p. 90).

(10) Sutarčių Protokolas (Nr. 2) dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo.

(11) Žr. Komisijos komunikatą Europos Parlamentui, Tarybai ir nacionaliniams parlamentams dėl Direktyvos, kuria iš dalies keičiama Direktyva dėl darbuotojų komandiravimo, pasiūlymo atsižvelgiant į subsidiarumo principą ir vadovaujantis Protokolu Nr. 2, 2016 m. liepos 20 d., COM(2016) 505 final.

(12) Poveikio vertinimas, pridedamas prie „Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria iš dalies keičiama Direktyva 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje“, SWD(2016) 52 final, 2016 m. kovo 8 d.

(13) Eurofound ataskaita „Posted workers in the European Union“, Roberto Pedersini ir Massimo Pallini, paskelbta 2010 m.

(14) Preliminarūs abiejų tyrimo projektų rezultatai buvo pristatyti 2016 m. rugsėjo 28 d. vykusioje EESRK Darbo rinkos observatorijos konferencijoje „Teisingesnis darbuotojų judumas ES“. Žr. Eurofound (2016) EurWORK Topical update on „Member States' progress in transposing Enforcement Directive on posting of workers“ and Eurofound (2016) „Exploring the fraudulent contracting of work in the European Union“.

(15) 2015 m. vasario 12 d. byloje C-396/13 Sähköalojen ammattiliitto Europos Teisingumo Teismas priėmė sprendimą, kad „minimalus darbo užmokestis negali priklausyti vien nuo komandiruojančio darbdavio, siekiančio tik pasiūlyti mažesnę darbo kainą, negu prašo vietiniai darbuotojai“. Teismas taip pat išaiškino, kad dienpinigiai, mokami kaip kompensacija už išsiuntimą dirbti ne namuose, komandiruotiems darbuotojams taip pat turi būti mokami pagal tokią pačią tvarką, kaip jie mokami vietiniams darbuotojams panašioje padėtyje. Todėl Europos Teisingumo Teismas atmeta teiginį, kad darbdavys gali skirti mažiausią klasifikatoriuje numatytą darbo užmokestį, neatsižvelgiant į atitinkamų darbuotojų darbo stažą.

(16) Netiesioginės išlaidos: sąnaudos, patiriamos siekiant susipažinti su kitų valstybių narių administraciniais reikalavimais ir taisyklėmis, pvz., pranešimo procedūros, dokumentų vertimas ir bendradarbiavimas su kontrolės institucijomis.

(17) Šios netiesioginės tarpvalstybinio darbo sąnaudos gali padidėti iki 32 %. Toliau pateikiama keletas Krokuvos ekonomikos universiteto Ekonomikos ir viešojo administravimo departamento tyrimo „Labour cost in cross-border services“ preliminarių rezultatų. Šie rezultatai buvo pristatyti 2016 m. rugsėjo 28 d. vykusioje EESRK Darbo rinkos observatorijos konferencijoje „Teisingesnis darbuotojų judumas ES“.

(18)

Direktyvos 2014/67/ES 12 straipsnis dėl atsakomybė subrangos atveju (žr. 1 išnašą).

(19) 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones (OL L 327, 2008 12 5, p. 9).

(20) Komisijos ataskaita Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui dėl Direktyvos 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones taikymo (COM(2014) 176 final).

(21) Žr. 1 išnašą.