LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 212/9

Paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

(2015/C 212/07)

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51 straipsnį.

BENDRASIS DOKUMENTAS

TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 510/2006

dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (2)

„OBERLAUSITZER BIOKARPFEN“

EB Nr: DE-PGI-0005-01070–13.12.2012

SGN ( X ) SKVN ( )

1. Pavadinimas

„Oberlausitzer Biokarpfen“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Vokietija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

1.7 klasė. Šviežia žuvis, moliuskai, vėžiagyviai ir jų produktai

3.2. Produkto, kurio pavadinimas nurodytas 1 punkte, aprašymas

„Oberlausitzer Biokarpfen“ (Aukštutinės Lužicos ekologiškas karpis) – maistui užaugintas karpis (Cyprinus carpio) – parduodamas gyvas, išskrostas arba perdirbtas (gabalai, rūkyta žuvis ar jos filė, nefasuotas arba fasuotas).

„Oberlausitzer Biokarpfen“ – veidrodinis karpis, jo nugara yra tamsiai žalios, pilkos ar pilkai mėlynos spalvos, šonai – nuo geltonai žalios iki aukso spalvos, o pilvas – gelsvai baltas. Nugaros ir uodegos pelekai pilki, uodegos ir pauodegio pelekai turi rausvą atspalvį, krūtinės ir pilvo pelekai yra gelsvi arba rausvos spalvos. Šiam veidrodiniam karpiui būdingi vienodi, lygūs žvynai. Be lygių žvynų eilių ant nugaros, yra pavienių veidrodinių žvynų ties pelekais ir už žiaunų. Šios veislės karpių galva, palyginti su kitų veislių karpiais, yra labai trumpa (kūno ilgio ir aukščio santykis mažesnis kaip 3,0). Kadangi žuvies galva trumpa, aiškiai matyti, kur prasideda jos sprandas.

Gyvas šio valgomojo karpio svoris – 1 300–2 500 g, jis pasiekiamas trečiąją ar ketvirtąją vasarą. Mėsa yra šviesiai rožinė, tvirta, minkšta ir neriebi, veislei būdingo gryno, švelnaus riešutų skonio ir aromato.

Mėsos cheminė sudėtis:

1. vanduo 75–85 % 2. riebalai 0,5–4,0 % 3. baltymai 15–19 % 4. žali pelenai 0–1,5 %

Naudojant kontroliuojamus ekologiškus pašarų papildus (javus, ankštinius) užtikrinama, kad mėsoje nebūtų nepageidaujamų medžiagų likučių, ji nebūtų užteršta.

3.3. Žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

—

3.4. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams)

Ne mažiau kaip 50 % maisto turi būti gaunama iš gamtinių šaltinių (karpiai minta tuo, ką randa ant dugno, zooplanktonu ir pan.). Papildomai žuvys šeriamos tik geografinėje vietovėje (pagal sertifikavimo taisykles (Tarybos reglamentas (EB) Nr. 834/2007 (3) ir Komisijos reglamentas (EB) Nr. 889/2008 (4)) ekologiškai užaugintais grūdais ar ankštiniais (ypač lubinais ir (arba) žirniais, tokia mityba gali sudaryti ne daugiau kaip 50 % žuvų raciono.

3.5. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

„Oberlausitzer Biokarpfen“ auginami laikantis taikomų teisės aktų (Reglamento (EB) Nr. 834/2007 ir Komisijos reglamento (EB) Nr. 710/2009 (5)) ir laikantis Tarybos reglamente (EB) Nr. 1198/2006 (6) nustatyto akvakultūros apibrėžimo; augintojus kasmet tikrina ir sertifikuoja valstybės patvirtinta kontrolės įstaiga.

Karpiai auga šiltais vasaros mėnesiais, todėl jų amžius skaičiuojamas vasaromis. Aukštutinėje Lužicoje auginami maistui skirti karpiai brandą paprastai pasiekia per tris vasaras. Pirmaisiais metais geografinėje vietovėje iš kiaušinėlių išauginami vadinamieji K1. Peržiemoję K1 paūgėja ir tampa K2. K2 dar kartą peržiemoja, o trečią ar ketvirtą vasarą jie pasiekia pageidaujamą svorį.

Neršiantys karpiai turi būti kilę iš nustatytos geografinės vietovės. Išimtiniais atvejais veislei atnaujinti gali būti naudojami neršiantys karpiai iš kitų regionų. Tačiau prieš pirmą nerštą tokie karpiai geografinėje vietovėje turi būti praleidę ne mažiau kaip šešis mėnesius.

3.6. Specialios pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

—

3.7. Specialios ženklinimo etiketėmis taisyklės

Ant viršutinės pakuotės matomos dalies turi būti toliau pateiktas paveikslėlis.

Kilmė įrodoma taip: pareiškėjas kiekvienam augintojui suteikia originalų kontrolinį numerį ir paveikslėlyje pavaizduotą kokybės spaudą. Todėl pagal kiekvieną kokybės spaudu paženklintą gaminį galima atsekti augintoją.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

Geografinė vietovė apima visus karpių tvenkinius, esančius Bauceno ir Gerlico apskrityse (po 2008 m. sausio 29 d. akto dėl Saksonijos apskričių pertvarkymo, kuris įsigaliojo 2008 m. rugpjūčio 1 d.).

5. Ryšys su geografine vietove

5.1. Geografinės vietovės ypatumai

Aukštutinė Lužica yra toliausiai į Rytus nutolusi karpių auginimo vietovė Vokietijos teritorijoje, jai būdingas žemyninis klimatas. Vis dėlto didelio ploto tvenkiniai išgarina daug vandens ir taip sukuriamas vietinis „pseudoatlantinis“ klimatas. Specifinės žemės ūkio šakos – tvenkinių ūkių – veikla Aukštutinėje Lužicoje be pertrūkio vykdoma jau daugiau nei 750 metų. Minėtoje geografinėje vietovėje karpių tvenkiniai sudaro prieš šimtus metų žmogaus sukurto kraštovaizdžio dalį.

Šiandien naudojamų Aukštutinės Lužicos tvenkinių plotas yra 2 050 ha. Maždaug XIII a. viduryje, kai upių žvejyba ėmė nebepatenkinti žuvų paklausos, Aukštutinėje Lužicoje buvo imti kasti žuvininkystės tvenkiniai. Gamtinės sąlygos regione buvo ypač palankios – žemės nuolydis į šiaurę nuo Aukštutinės Lužicos aukštumų itin tiko didesniems tvenkiniams įrengti.

Dideli plotai, ypač Aukštutinės Lužicos šiaurėje, vargiai galėjo būti naudojami žemės ūkiui: tai buvo nederlingas smėlingas dirvožemis su negiliai esančiu požeminiu vandeniu. Neatsitiktinai pavadinimas Lužica (vokiškai – Lausitz) yra kilęs iš sorbų kalbos žodžio Luciza (Łužica), reiškiančio pelkyną. Dėl nedidelio nuolydžio, ypač Aukštutinės Lužicos šiaurėje, didelio požeminio vandens lygio, nederlingo smėlingo dirvožemio arba durpynų ir dėl to, kad dideli žemės plotai priklausė aukštuomenei, tvenkinių akvakultūra galėjo išplisti beveik visoje Aukštutinės Lužicos teritorijoje; dar ir šiandien tai yra ryškus kraštovaizdžio bruožas. Tvenkiniai daugiausia buvo kasami durpynuose.

Kadangi žiemą vanduo iš tvenkinių išleidžiamas ir dėl to vyksta mineralizacija, o įtekėjus neretai maisto medžiagų turtingesniam vandeniui išsiskiria maisto medžiagos, dauguma tvenkinių yra eutrofiniai. Tvenkiniai, kurių dugne esama mineralų ir į kuriuos įteka mažai maisto medžiagų turintys vandenys, yra mezotrofiniai. Į tvenkinius daugiausia įleidžiamas vanduo iš šių didelių tekančio vandens telkinių: Šprė, Mažosios Šprė, Lėbau ir Juodojo Šepso.

Aukštutinės Lužicos tvenkinių regionui ypač būdinga tai, kad beveik natūralios buveinės tankiai persipynusios su buveinėmis, pakitusiomis dėl žemės naudojimo. Šioje geografinėje vietovėje ypač reikšmingos drėgnosios buveinės, atsiradusios dėl tvenkinių naudojimo: tvenkiniuose ir jų dumblėtuose pakraščiuose susiformavę tvenkinių dugno biotopai, auga plūduriuojantys ir povandeniniai augalai. Be to, aplink tvenkinius ir jų salose paplitę versmių pakraščių biotopai, natūralių vandentakių ir griovių augmenija, yra pelkėtų ir šlapių miškų, sengirių su daugybe drevių, drėgnų tankynių, pelkių, dumblėtų pakraščių ir stačių krantų.

Žuvų tvenkinių ypač padaugėjo 1100–1300 m., išaugus gyventojų skaičiui, paplitus krikščionybei ir pritrūkus dirbamos žemės bei ganyklų plotų. Kai pagonys sorbai apsikrikštijo, žuvis tapo ritualiniu maistu ilgu pasninko laikotarpiu.

Todėl Aukštutinėje Lužicoje buvo sukaupta specializuotų žuvininkystės žinių. Žuvininkystės kursas buvo įtrauktas į 1875 m. Baucene įsteigtos žemės ūkio mokyklos mokymo programą. Ne vėliau kaip nuo 1885 m. inspektorius Kintze sėkmingai šėrė Krebos dvaro tvenkinių karpius lubinais.

Šiandien Aukštutinės Lužicos dykynių ir tvenkinių apylinkės yra palyginti retai gyvenamos; čia nėra didelių pramoninių objektų ir miestų, kurie terštų ekologiškai labai vertingą kraštovaizdį ir jo vandens telkinius.

5.2. Produkto ypatumai

„Oberlausitzer Biokarpfen“ yra labai gyvybingi, gerai įsisavina pašarą (šios veislės karpiams reikia ne daugiau kaip 50 % pašarų papildų) ir yra ypač atsparūs pirmiau minėtoms klimato sąlygoms. Bėgant šimtmečiams, šios veislės karpiai ypač gerai prisitaikė prie žemyninio klimato sąlygų (ilgų, šaltų žiemų ir karštų vasarų). „Oberlausitzer Biokarpfen“ mėsa yra kokybiška, šviesiai rožinė, tvirta, minkšta ir neriebi, veislei būdingo gryno, švelnaus riešutų skonio ir aromato. „Oberlausitzer Biokarpfen“ nuo kitų karpių veislių (8,7–12,7 % riebalų) visų pirma skiriasi labai mažu riebalų kiekiu (0,5–4 %); jų mėsa tvirtesnė, subtilaus, šiek tiek riešutus primenančio skonio.

Naudojant kontroliuojamus ekologiškus pašarų papildus (javus, ankštinius) užtikrinama, kad mėsoje nebūtų nepageidaujamų medžiagų likučių, ji nebūtų užteršta.

„Oberlausitzer biokarpfen“ gerai žinomi regione, o kaip ekologiškas maistas – ir už regiono ribų; jis pelnė gerą vardą tarp vartotojų.

Dėl „Oberlausitzer Biokarpfen“ aukštos kokybės skonio ir tvaraus ekologiško auginimo vartotojai už juos yra pasirengę mokėti daugiau nei už įprastu būdu išaugintus karpius.

5.3. Priežastinis geografinės vietovės ir produkto, kuriam suteikta SKVN, kokybės ar savybių arba geografinės vietovės ir kurios nors produkto, kuriam suteikta SGN, savybės, gero vardo ar kitos ypatybės ryšys

„Oberlausitzer Biokarpfen“ išskirtinę kokybę lemia vandens kokybė, klimato sąlygos, tai, kad jie auginami beveik natūraliuose geografinės vietovės tvenkiniuose ir didelę dalį jų raciono sudaro natūralus maistas, taip pat tai, kad jie auginami laikantis patvirtintų ekologinės gamybos standartų.

Specifinės gamtinės, ekonominės ir socialinės sąlygos Aukštutinėje Lužicoje leido plėtoti tvenkinių akvakultūrą ir šimtmečiais puoselėti karpių auginimo tradicijas. Karpių augintojų sukauptos žinios, išskirtinė vandens kokybė ir specifinės, išsamios tvaraus auginimo sąlygos, ypač mažas žuvų tankumas – ne daugiau kaip 3 000 K1 (20–50 g/ha) ir ne daugiau kaip 600 K2 (200–500 g/ha), taip pat reikšminga žemyninio klimato įtaka užtikrina „Oberlausitzer Biokarpfen“ būdingas savybes.

Aukštutinės Lužicos tvenkinių vanduo yra aukštos kokybės; į juos daugiausia įleidžiamas vanduo iš šių didelių upių: Šprė, Mažosios Šprė, Lėbau, Juodoji upė ir Juodojo Šepso. Dideli beveik natūralių tvenkinių rezerviniai pajėgumai kartu su nendrynais ir vandens augalais visiškai atsveria įtekančio vandens kokybės svyravimus.

Istoriškai susiformavusius gamtinius žemės tvenkinius (natūralus dirvožemis) su natūraliomis atsitraukimo zonomis pakraščiais (mažiausiai 80 % bendro kranto ilgio) juosia bent 3–5 m pločio nendrynų juostos. Be to, aukšta įtekančio vandens kokybė palankiai veikia šiuose beveik natūraliuose tvenkiniuose augančius įvairius vandens augalus. Šie savo ruožtu apsaugo nuo trumpalaikių įtekančio vandens kokybės pokyčių. „Oberlausitzer Biokarpfen“ tarp vandens augalų ir nendrių randa ne tik pakankamą prieglobstį, kur jie gali augti be streso, bet ir įvairiausių mažų organizmų, kurie jiems yra natūralus maistas, darantis didelę įtaką specifiniam karpių skoniui. Be to, karpių gerovę užtikrina įvairus vandens gylis, pakrančių augmenija ir vandens augalai, kurie yra natūrali priebėga ir padeda sumažinti stresą.

Tvenkiniuose yra maisto medžiagų – tai leidžia „Oberlausitzer Biokarpfen“ misti daugiausia vandenyje esančiais natūraliais maisto produktais (pvz., zooplanktonu, zoobentosu).

Dėl ypatingų geografinės vietovės klimato, tvenkinių dugno ir vandens sąlygų „Oberlausitzer Biokarpfen“ mėsa yra šviesi ir tvirta, minkšta ir neriebi (0,5–4 %); taip yra dėl didelės natūralių pašarų dalies (ne mažiau kaip 50 %) ir ekologiškai užaugintų javų pašarų papildų; dėl šių veiksnių „Oberlausitzer Biokarpfen“ pasižymi veislei būdingu grynu, švelniu riešutų skoniu ir aromatu.

Pirmiau minėtos kokybės savybės ir tradicinė karpių svarba šios geografinės vietovės virtuvei turi įtakos tam, kad vartotojai „Oberlausitzer Biokarpfen“ vertina kaip produktą, kurio geras vardas yra glaudžiai susijęs su regionu.

Nuo tada, kai „Oberlausitzer Biokarpfen“ buvo imta prekiauti pirmą kartą, spaudoje paskelbta, daugybė straipsnių, kuriuose minimas puikus šių karpių skonis, ir produktas sulaukia vis daugiau dėmesio.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

(Reglamento (EB) Nr. 510/2006 (7) 5 straipsnio 7 dalis)

http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/35550

(1) OL L 343, 2012 12 14, p. 1.

(2) OL L 93, 2006 3 31, p. 12. Pakeistas Reglamentu (ES) Nr. 1151/2012.

(3) OL L 189, 2007 7 20, p. 1.

(4) OL L 250, 2008 9 18, p. 1.

(5) OL L 204, 2008 8 6, p. 15.

(6) OL L 223, 2006 8 15, p. 1.

(7) Žr. 2 išnašą.