KOMISIJOS KOMUNIKATAS

Komisijos gairės dėl ES taisyklių dėl padėjimo neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi apibrėžimo ir prevencijos įgyvendinimo

(2020/C 323/01)

1. Įvadas

ES parengė išsamią daugiadalykę kovos su neteisėtu migrantų gabenimu politikos sistemą, be kita ko, parengdama ir įgyvendindama pirmąjį ES kovos su šia nusikalstama veikla veiksmų planą (2015–2020 m.) (1). Jos pagrindinis tikslas – suardyti nusikalstamų organizacijų verslo modelį, dėl kurio kyla pavojus migrantų gyvybei ir grėsmė mūsų visuomenės saugumui, kartu išvengiant pavojaus kriminalizuoti tuos, kurie teikia pagalbą nelaimės ištiktiems migrantams. Šis tikslas tebėra vienas iš svarbiausių ES politinių prioritetų.

Dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinys (2) yra teisinė sistema, kurią 2002 m. ES priėmė siekdama apibrėžti nusikalstamą veiką padėti neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ar apsigyventi ES ir nustatyti susijusias baudžiamąsias sankcijas.

Visų pirma Direktyva 2002/90/EB – Padėjimo direktyva – valstybės narės įpareigojamos tinkamai bausti visus asmenis, kurie, pažeisdami įstatymus, apgalvotai padeda asmeniui, kuris nėra ES valstybės narės pilietis, atvykti į ES valstybės narės teritoriją arba per ją vykti tranzitu arba dėl finansinės naudos padeda asmeniui, kuris nėra ES valstybės narės pilietis, apsigyventi ES šalyje.

Be to, apibrėžiant nusikalstamą veiką, Direktyvoje numatyta galimybė valstybėms narėms netaikyti baudžiamosios atsakomybės už humanitarinę pagalbą.

2017 m. Komisija atliko pirmąjį išsamų dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinio vertinimą (toliau – vertinimas) (3). Pripažįstant susirūpinimą, susijusį su galimu humanitarinės pagalbos kriminalizavimu, vertinime visų pirma atkreiptas dėmesys į numanomą teisinio tikrumo trūkumą ir tinkamų valdžios institucijų ir vietoje veikiančių subjektų tarpusavio ryšių stoką. Nors Komisija laikėsi nuomonės, kad šiuo etapu teisinė peržiūra nėra būtina, siekdama šalinti šių trūkumų praktinius padarinius, ji pasiūlė prokuratūroms, teisėsaugos institucijoms ir pilietinei visuomenei veiksmingiau keistis žiniomis ir gerosios patirties pavyzdžiais.

Po šio vertinimo Komisija ėmėsi tolesnių veiksmų – 2018 m. pradėjo reguliariai konsultuotis su pilietine visuomene ir ES agentūromis, įskaitant Pagrindinių teisių agentūrą ir Eurojustą, kad sukauptų žinių ir gautų įrodymų, kurie padėtų nustatyti su Padėjimo direktyvos aiškinimu ir taikymu susijusias problemas. 2018 m. liepos mėn. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją dėl valstybėms narėms skirtų gairių, siekiant užkirsti kelią humanitarinės pagalbos kriminalizavimui (4), kurioje paragino Komisiją „priimti valstybėms narėms skirtas gaires, kuriose būtų nurodyta, kokios formos padėjimas neturėtų būti kriminalizuojamas, siekiant užtikrinti aiškų ir vienodą dabartinio acquis įgyvendinimą <... >“ .

Nuo 2018 m. per šį konsultacijų procesą ir įvairius susitikimus su suinteresuotaisiais subjektais paaiškėjo, kad NVO ir pavieniai asmenys, teikdami pagalbą migrantams, susiduria su vis sudėtingesnėmis sąlygomis, įskaitant atvejus, kai jie vykdo paieškos ir gelbėjimo operacijas jūroje. Naujausi moksliniai tyrimai, kuriuos Komisija aptarė su NVO, rodo, kad nuo 2015 m. humanitariniais tikslais vykdomi veiksmai vis dažniau kriminalizuojami (5). Iš surinktų duomenų matyti, kad nuo 2015 m. ES padaugėjo asmenų baudžiamojo persekiojimo ir tyrimų atvejų, susijusių su padėjimu. Atlikus tyrimą, 10 valstybių narių 2015–2019 m. nustatyta 60 tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo atvejų, daugiausia susijusių su padėjimu atvykti; daugiausia atvejų užregistruota 2018 m. Atliekant mokslinius tyrimus nagrinėti atvejai daugiausia susiję su savanoriais, žmogaus teisių gynėjais, laivų, dalyvaujančių paieškos ir gelbėjimo operacijose jūroje, įgulomis, taip pat paprastais visuomenės nariais, šeimos nariais, žurnalistais, merais ir religiniais lyderiais. Tačiau, kaip nurodyta vertinime ir Europos Parlamento rezoliucijoje, patikimų ir palyginamų nacionalinių kriminalinių statistinių duomenų, visų pirma susijusių su nusikalstamomis veikomis padėti neteisėtai migruoti, trūkumas tebėra problema (6).

Atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliuciją ir konsultacijų proceso rezultatus, Komisija mano, kad reikia gairių dėl Padėjimo direktyvos aiškinimo, kad būtų aiškiau apibrėžta jos taikymo sritis. Suprantama, kad šios gairės nedaro poveikio Europos Sąjungos Teisingumo Teismo, kuris yra atsakingas už galutinį ES teisės aiškinimą, kompetencijai.

2. Kovos su neteisėtu migrantų gabenimu tarptautiniu ir Europos lygmenimis teisinė sistema

2.1. Tarptautinės teisės sistema. Jungtinių Tautų protokolas dėl neteisėto migrantų įvežimo

Jungtinių Tautų Protokolas dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru, papildantis Jungtinių Tautų Organizacijos konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą (7) (toliau – Protokolas), buvo priimtas 2000 m. ir įsigaliojo 2004 m. Tai buvo pirmasis tarptautinis dokumentas, kuriame pateikta bendra neteisėto migrantų gabenimo apibrėžtis. ES prie protokolo prisijungė 2006 m. (8) ir visos ES valstybės narės, išskyrus Airiją, jį ratifikavo.

Neteisėto migrantų gabenimo sąvoka Protokolo 3 straipsnyje apibrėžta kaip „pasirūpinimas, kad asmuo nelegaliai įvažiuotų į valstybę, šio Protokolo Šalį, siekiant gauti tiesiogiai ar netiesiogiai finansinės ar kitos materialinės naudos, kai asmuo nėra tos valstybės, šio Protokolo Šalies, pilietis“.

Jungtinių Tautų Narkotikų kontrolės ir nusikalstamumo prevencijos biuras (UNODC) 2017 m. dokumente dėl sąvokos „finansinė ar kita materialinė nauda“ Protokole dėl neteisėto migrantų įvežimo (9) tokią finansinę ar kitą materialinę naudą apibūdina kaip patį neteisėto migrantų gabenimo tikslą – „priežastį, dėl kurios organizuotos nusikalstamos grupuotės vis aktyviau dalyvauja veikloje, dėl kurios dažnai kyla didelis pavojus pažeidžiamų migrantų gyvybei“. UNODC pažymi, kad „<...> su neteisėtu migrantų gabenimu susijusi finansinė ar kita materialinė nauda skatina prekybą, iš kurios nesąžiningi asmenys, pasinaudodami žmonių kančiomis ir atsparumu, be jokių skrupulų gauna didelį pelną“ (10). UNODC dokumente toliau nurodoma, kad „padėjimas neteisėtai atvykti be jokio naudos motyvo“ laikomas „veiksmu, nepatenkančiu į Protokolo taikymo sritį“ (11).

UNODC daro išvadą, kad net jei „Protokolu neužkertamas kelias valstybėms nustatyti nusikalstamas veikas, nepatenkančias į jo taikymo sritį, pavyzdžiui, pagalbą neteisėtai atvykti į šalį ar neteisėtai joje būti“, juo „nesiekiama humanitarinės pagalbos teikėjų baudžiamojo persekiojimo ir jis negali būti laikomas tokio persekiojimo teisiniu pagrindu“ (12). Primenama, kad Jungtinių Tautų konvencijos prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą ir protokolų teisiniame įgyvendinimo vadove (13)„ši tema išsamiai aptariama, patvirtinant, kad nuoroda į „finansinę ar kitokią materialinę naudą“ iš tiesų buvo siekiama neįtraukti vien tik politinių ar socialinių motyvų turinčių grupių“. Tuo remdamasis UNODC ragina šalis „įtraukti apsaugos priemones, kuriomis būtų užtikrinta, kad religinės organizacijos, pilietinė visuomenė ir asmenys, veikiantys be jokio tikslo gauti finansinės ar kitokios materialinės naudos, nebūtų laikomi darančiais nusikalstamas veikas, susijusias su neteisėtu migrantų gabenimu, kartu užtikrinant, kad tokia išimtis negalėtų būti panaudota kaip spraga siekiant išvengti teisingumo“ (14).

2.2. ES teisinė sistema. Dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinys

Neteisėtas migrantų gabenimas vis dažniau siejamas su sunkiais žmogaus teisių pažeidimais ir žūtimis, visų pirma kai migrantai gabenami jūra (15). Pagalba neteisėtai migruoti gali būti įvairių formų, pavyzdžiui:

— faktinis asmenų, neturinčių teisės atvykti į šalies, kurios pilietybės jie neturi, teritoriją arba per ją vykti tranzitu, vežimas arba tokio vežimo organizavimas;

— suklastotų dokumentų gamyba ir (arba) teikimas;

— fiktyvių santuokų organizavimas.

Šią veiklą vykdo organizuoti nusikaltėlių tinklai arba asmenys ir jie gauna didelį pelną. Be to, padidėjus į ES atvykstančių neteisėtų migrantų skaičiui, atsiranda ne tik veiklos, kuria padedama atvykti į ES, bet ir veiklos, susijusios su neteisėtu apsigyvenimu šalyje, paklausa. Padėjimas neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir (kai tai daroma siekiant finansinės naudos) apsigyventi baudžiamas pagal dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinį.

Bendras šio dokumentų rinkinio tikslas – padėti kovoti tiek su neteisėta migracija, baudžiant už pagalbą neteisėtai kirsti sienas, tiek su organizuoto nusikalstamumo tinklais, kurie kelia pavojų migrantų gyvybei. Pagal Padėjimo direktyvos 1 straipsnio 1 dalį bet kuris asmuo, kuris iš anksto apgalvotai (siekdamas finansinės naudos) padeda asmeniui, kuris nėra ES valstybės narės pilietis, atvykti į valstybės narės teritoriją arba per ją vykti tranzitu pažeidžiant imigracijos įstatymus, turi būti baudžiamas.

Kaip išsamiai nurodyta vertinime, nepaisant tam tikrų skirtumų, Protokolas ir dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinys tarpusavyje dera (16). Vertinime primenama, kad „ES ir jos valstybės narės, kaip Protokolo Šalys, privalo jį taikyti, be kita ko, priimdamos arba įgyvendindamos į jo taikymo sritį patenkančius teisės aktus„ ir kad „Protokolu sustiprinta ES pozicija dėl kovos su neteisėtu migrantų gabenimu kaip su tam tikra organizuoto nusikalstamumo forma“.

Padėjimo direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta nusikalstama veika, susijusi su padėjimu neteisėtai atvykti ar vykti tranzitu, iš tiesų yra platesnė nei Protokole, nes finansinė nauda nėra sudedamoji nusikalstamos veikos, susijusios su padėjimu neteisėtai atvykti ar vykti tranzitu, dalis. Finansinė nauda – kartu su dalyvavimu nusikalstamoje organizacijoje arba keliama grėsme asmenų, kurie yra nusikalstamos veikos subjektai, gyvybei – įtraukta į Pamatinio sprendimo 2002/946/TVR 1 straipsnio 3 dalyje pateiktą sąrašą kaip sunkinančios aplinkybės.

Tačiau Direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė netaikyti baudžiamosios atsakomybės už padėjimą neteisėtai atvykti ir vykti tranzitu, kai pagalba teikiama humanitarinės pagalbos tikslais. Remiantis šia nuostata, „[k]iekviena valstybė narė, remdamasi savo nacionaline teise ir praktika, gali nuspręsti netaikyti sankcijų už šio straipsnio 1 dalies a punkte apibrėžtą veiką tais atvejais, kai ta veika yra siekiama suteikti tam asmeniui humanitarinę pagalbą.“

Išskyrus nuorodas į bendrąsias baudžiamosios teisės nuostatas, pavyzdžiui, susijusias su veiksmais, kurie turėjo būti atlikti siekiant išvengti pavojingos padėties (17), tik aštuonios valstybės narės nacionalinėje teisėje numatė atleisti nuo bausmės už padėjimą neteisėtai atvykti ir (arba) vykti tranzitu siekiant suteikti tam tikros formos humanitarinę pagalbą (18). Išnagrinėjus šių valstybių narių teisės aktus paaiškėjo, kad Direktyva nacionaliniu lygmeniu aiškinama įvairiai, atsižvelgiant į nacionalines teisines aplinkybes.

Belgija ir Ispanija į nacionalinę teisę perkėlė beveik tikslią Direktyvos formuluotę dėl nebaudimo už humanitarinės pagalbos teikimą, o kitos valstybės narės naudojo skirtingas formuluotes.

Kroatija nustato aiškias išimtis:

— padėjimas atvykti siekiant gelbėti gyvybes, užkirsti kelią sužalojimams, teikti skubią medicininę pagalbą ir humanitarinę pagalbą pagal specialius teisės aktus ir

— padėjimas apsigyventi dėl humanitarinių priežasčių, neketinant užkirsti kelio priemonėms, kuriomis užtikrinamas grąžinimas, ir tokių priemonių neatidedant.

Graikijoje laivų ir orlaivių kapitonai ir savininkai, taip pat bet kokios transporto priemonės vairuotojai nebaudžiami, jei suteikia pagalbą išgelbėdami asmenis jūroje arba jei veža asmenis, kuriems pagal tarptautinę teisę reikalinga tarptautinė apsauga.

Italija priėmė aiškią nuostatą, panašią į Italijos Baudžiamojo kodekso 54 straipsnį, pagal kurią nebaudžiama už veiklą, kuria siekiama:

— užkirsti kelią didelei su veiksmu susijusių asmenų žalai;

— gelbėti ir (arba) teikti humanitarinę pagalbą Italijos teritorijoje esantiems užsieniečiams.

Suomija atsižvelgia į asmens humanitarinius motyvus arba jo motyvus, susijusius su artimais šeimos ryšiais, taip pat į aplinkybes, susijusias su užsieniečio saugumu jo kilmės arba nuolatinės gyvenamosios vietos šalyje.

Prancūzijos Konstitucinei Tarybai (19) priėmus sprendimą ir atitinkamai pakeitus susijusias nuostatas, giminaičiai ir visi asmenys, teikiantys teisinę, kalbinę ir socialinę pagalbą, arba bet kokią pagalbą išimtinai humanitariniais tikslais, nebaudžiami už pagalbą vykti tranzitu arba apsigyventi, tačiau baudžiami už pagalbą atvykti.

Maltoje laikoma, kad kai asmuo padeda kitam asmeniui, kuriam gresia tiesioginis pavojus, išsilaipinti šalyje arba vykti tranzitu per jos teritoriją, galima nepradėti bylos, jei tokie veiksmai atlikti siekiant suteikti humanitarinę pagalbą (20).

Teisė įvertinti, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ar veiksmui taikoma nacionalinėje teisėje nustatyta išimtis, priklauso teisminėms institucijoms – jos turi rasti tinkamą įvairių interesų ir vertybių pusiausvyrą (21).

3. Padėjimo direktyvos 1 straipsnio taikymo sritis

Atsižvelgiant į Padėjimo direktyvos bendrą dvasią ir tikslą, akivaizdu, kad ji negali būti aiškinama kaip būdas, leidžiantis kriminalizuoti pagal įstatymą privalomą humanitarinę veiklą, pavyzdžiui, paieškos ir gelbėjimo operacijas jūroje, neatsižvelgiant į tai, kaip Padėjimo direktyva taikoma pagal nacionalinę teisę.

Pagal tarptautinę jūrų teisę valstybės privalo reikalauti, kad su jų vėliava plaukiojančių laivų kapitonai teiktų pagalbą nelaimės jūroje ištiktiems žmonėms ar laivams, jei tai gali padaryti nekeldami didelio pavojaus laivui, įgulai ar keleiviams. Šis principas įtvirtintas:

— Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijoje (22);

— Tarptautinėje konvencijoje dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS) (23) ir

— Tarptautinėje jūrų paieškos ir gelbėjimo konvencijoje (24) (SAR).

Be to, taikytina teisinė sistema apima sutartis, susijusias su jūrų eismu, ir Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) rezoliucijas (25).

Be to, šalių pareiga nustatyti įpareigojimą laivų kapitonams padėti bet kuriam jūroje nelaimės ištiktam asmeniui, laivui ar orlaiviui yra pripažįstama kaip paprotinės tarptautinės teisės principas. Todėl jis yra privalomas visoms šalims.

Visi paieškos ir gelbėjimo veikloje dalyvaujantys asmenys, dalyvaudami paieškos ir gelbėjimo operacijose, privalo laikytis iš koordinuojančiosios institucijos gautų nurodymų pagal tarptautinės jūrų ir žmogaus teisių teisės bendruosius principus ir taikytinas taisykles. Nevyriausybinių organizacijų ar kitų nevalstybinių subjektų, kurie vykdo paieškos ir gelbėjimo operacijas laikydamiesi atitinkamos teisinės sistemos, kriminalizavimas yra tarptautinės teisės pažeidimas, todėl neleidžiamas pagal ES teisę.

Apibendrinant, kai Padėjimo direktyvos 1 straipsnyje kriminalizuojamas padėjimas neteisėtai atvykti ir vykti tranzitu, o valstybėms narėms suteikiama galimybė netaikyti sankcijų tais atvejais, kai veiklos tikslas yra teikti humanitarinę pagalbą, jame nedaroma nuoroda į pagal įstatymą privalomą humanitarinę pagalbą, nes ji negali būti kriminalizuojama.

4. Gairės

Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisijos nuomone, Padėjimo direktyvos 1 straipsnis turi būti aiškinamas taip:

i) pagal įstatymą privaloma teikti humanitarinė pagalba negali būti ir neturi būti kriminalizuojama;

ii) visų pirma NVO ar kitų nevalstybinių subjektų, kurie vykdo paieškos ir gelbėjimo operacijas jūroje laikydamiesi atitinkamos teisinės sistemos, kriminalizavimas yra tarptautinės teisės pažeidimas, todėl neleidžiamas pagal ES teisę;

iii) kai taikytina, kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į visas svarbias aplinkybes, turėtų būti vertinama, ar veiksmas patenka į Direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje vartojamą sąvoką „humanitarinė pagalba“ – šios sąvokos negalima aiškinti taip, kad būtų galima kriminalizuoti įstatyme numatytą veiksmą.

5. Politinės rekomendacijos

ES NVO ir asmenys, teikiantys humanitarinę pagalbą migrantams, pastaraisiais metais išreiškė vis didesnį susirūpinimą (26). Pranešama, kad gelbėjimo operacijos jūroje, taip pat migruojantiems migrantams teikiama parama tiek pasienyje, tiek valstybės narės teritorijoje, vykdomos esant įtampai su nacionalinėmis ar vietos valdžios institucijomis, o gelbėtojai ir savanoriai bijo nederamo administracinio spaudimo ir sankcijų (27).

Rezoliucijoje (28) šiuo klausimu Europos Parlamentas paragino valstybes nares „į nacionalinę teisę perkelti Padėjimo direktyvoje numatytą humanitarinės pagalbos išimtį“.

Primindama, kad ES teisės aktais neketinama kriminalizuoti humanitarinės pagalbos, Komisija įvertino padėtį nuo to laiko, kai buvo įvertintas dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinys. Atsižvelgdama į tai, Komisija to dar nepadariusias valstybes nares ragina pasinaudoti Padėjimo direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta galimybe veiklą, vykdomą humanitariniais tikslais, atskirti nuo veiklos, kuria siekiama padėti neteisėtai atvykti arba vykti tranzitu, ir nekriminalizuoti humanitariniais tikslais vykdomos veiklos.

(1) COM(2015) 385 final, 2015 5 27.

(2) 2002 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2002/90/EB, apibrėžianti padėjimą neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi (OL L 328, 2002 12 5, p. 17) ir 2002 m. lapkričio 28 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2002/946/TVR dėl bausmių sistemos stiprinimo siekiant užkirsti kelią padėjimui neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi (OL L 328, 2002 12 5, p. 1). Šios kartu priimtos priemonės bendrai vadinamos dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkiniu.

(3) ES kovos su padėjimu neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi teisinės sistemos REFIT vertinimas: Dokumentų dėl neteisėtai žmones gabenančių asmenų rinkinys (Direktyva 2002/90/EB ir Pamatinis sprendimas 2002/946/TVR), SWD(2017) 117 final.

(4) 2019/2769(RSP).

(5) Lina Vosyliūtė ir Carmine Conte, „Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants“ („Susidorojimas su NVO ir savanoriais, padedančiais pabėgeliams ir kitiems migrantams“), „Research Social Platform on Migration and Asylum“ (ReSOMA) („Migracijos ir prieglobsčio srities mokslinių tyrimų socialinė platforma“), Galutinė apibendrinamoji ataskaita, 2019 m. birželio mėn., p. 32. Stebėseną Migracijos politikos grupė atliko pasitelkdama per platformą ReSOMA vykdomą bendradarbiavimo ir dalyvavimo procesą, į kurį buvo įtraukti NVO ekspertai, mokslininkai ir kiti suinteresuotieji subjektai. Ši veikla buvo grindžiama atvejų stebėsena, kurią jau atliko platforma „Open democracy“, Rasių santykių institutas (angl. „Institute of Race Relations“), taip pat atnaujintu 2018 m. Europos politikos studijų centro tyrimu dėl Direktyvos dėl padėjimo. ReSOMA vykdytas projektas finansuotas pagal ES mokslinių tyrimų ir inovacijų programą „Horizontas 2020“.

(6) Atlikus vertinimą, Eurostatas, vykdydamas bandomąjį duomenų rinkimo ataskaitiniais 2015, 2016 ir 2017 m. projektą, iš valstybių narių surinko duomenis apie nusikalstamas veikas, susijusias su neteisėtu migrantų gabenimu, o 2018 ataskaitiniais metais duomenys buvo renkami išsiunčiant Eurostato metinį klausimyną, skirtą valstybių narių nusikalstamumo statistikai rinkti.

(7) https://www.unodc.org/documents/middleeastandnorthafrica/smuggling-migrants/SoM_Protocol_English.pdf

(8) Žr. i) 2006 m. liepos 24 d. Tarybos sprendimą 2006/616/EB dėl Protokolo dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru, papildančio Jungtinių Tautų konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą, sudarymo Europos bendrijos vardu, susijusį su tomis Protokolo nuostatomis, kurios patenka į Europos bendrijos steigimo sutarties 179 ir 181a straipsnių taikymo sritį (OL L 262, 2006 9 22, p. 24), ir ii) 2006 m. liepos 24 d. Tarybos sprendimą 2006/617/EB dėl Protokolo dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru, papildančio Jungtinių Tautų konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą, sudarymo Europos bendrijos vardu, susijusį su tomis Protokolo nuostatomis, kurios patenka į Europos bendrijos steigimo sutarties III dalies IV antraštinės dalies taikymo sritį (OL L 262, 2006 9 22, p. 34).

(9) https://www.unodc.org/documents/human-trafficking/Migrant-Smuggling/Issue-Papers/UNODC_Issue_Paper_The_Profit_Element_in_the_Smuggling_of_Migrants_Protocol.pdf

(10) Įžanginis žodis, iii punktas.

(11) Žr. 9 išnašą.

(12) Žr. 9 išnašą, p. 14, UNODC taip pat primena, kad „remiantis parengiamaisiais darbais, rengėjų tikslas buvo neįtraukti asmenų, kurie paramą migrantams teikė dėl humanitarinių priežasčių arba dėl artimų šeiminių ryšių, veiklos“. Kaip nurodyta prie atitinkamos nuostatos pridėtame aiškinamajame rašte, „Protokolu nesiekiama kriminalizuoti šeimos narių ar paramos grupių, pavyzdžiui, religinių ar nevyriausybinių organizacijų, veiklos“.

(13) UNODC, Jungtinių Tautų konvencijos prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą ir jos protokolų teisinės įgyvendinimo gairės Nr. E.05.V.2 (2004), p. 13, 26 punktas.

(14) Žr. 13 pastabą, p. 71.

(15) ES kovos su padėjimu neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi teisinės sistemos REFIT vertinimas, p. 4.

(16) Žr. 15 pastabą, p. 31.

(17) Žr. „Criminalisation of migrants in an irregular situation and of persons engaging with them“ („Neteisėtų migrantų ir su jais susijusių asmenų kriminalizavimas“), Pagrindinių teisių agentūra, 2014 m., p. 10.

(18) Belgija, Graikija, Ispanija, Suomija, Prancūzija, Kroatija, Italija ir Malta, kaip nurodyta ES teisinės sistemos, skirtos kovai su padėjimu neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi, REFIT vertinimo 15 p.; taip pat Prancūzijos užsieniečių kodekso, iš dalies pakeisto 2018 m. rugsėjo 10 d. įstatymu Nr. 2018-778, L622-4 straipsnis ir Kroatijos užsieniečių įstatymo, priimto 2017 m., 43 straipsnio 2 dalies 2 punktas.

(19) 2018 m. liepos 6 d. sprendime Nr. 2018–717/718 QPC Prancūzijos Konstitucinė taryba nusprendė, kad galimybė padėti žmonėms humanitariniais tikslais kyla iš konstitucinio brolybės principo, neatsižvelgiant į šių žmonių teisinį statusą šalyje. Be to, Konstitucinė taryba laikėsi nuomonės, kad nacionalinė nuostata, pagal kurią tam tikrų rūšių veiksmams taikoma išimtis, gali būti aiškinama tik kaip taikoma ir bet kokiai kitai humanitariniais tikslais teikiamai pagalbai. Tačiau ji į savo sprendimą neįtraukė pagalbos atvykti, nes toks veiksmas „neišvengiamai reiškia neteisėtą situaciją“, priešingai nei pagalba vykti tranzitu.

(20) ES kovos su padėjimu neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi teisinės sistemos REFIT vertinimas, p. 14–15.

(21) Dėl būtinybės rasti tinkamą pusiausvyrą tarp, viena vertus, būtinybės apsaugoti viešąją tvarką ir užkirsti kelią nusikaltimams ir, kita vertus, atsižvelgti į veiksmo humanitarinį tikslą, žr., pavyzdžiui, Prancūzijos kodekso dėl užsieniečių atvykimo ir apsigyvenimo bei teisės į prieglobstį L. 622–1 straipsnį ir Europos žmogaus teisių konvencijos 8 straipsnį, taip pat 2011 m. lapkričio 10 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimą Nr. 29681/08, Mallah prieš Prancūziją.

(22) https://www.un.org/Depts/los/convention_agreements/texts/unclos/unclos_e.pdf

(23) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-for-the-Safety-of-Life-at-Sea-(SOLAS),-1974.aspx

SOLAS konvencijoje (V skyrius „Laivybos sauga“) numatyta, kad jūroje esančio ir pagalbą suteikti galinčio laivo kapitonas, iš bet kurio šaltinio gavęs informaciją, kad jūroje yra nelaimę patyrusių žmonių, privalo visu greičiu skubėti jiems į pagalbą. Ši prievolė teikti pagalbą taikoma neatsižvelgiant į tokių asmenų pilietybę ar statusą arba aplinkybes, kuriomis jie aptinkami. Jei laivas, kuriam siunčiamas pavojaus signalas, negali suteikti pagalbos arba ypatingomis aplinkybėmis mano, kad tai yra nepagrįsta arba nereikalinga, laivo kapitonas į laivo žurnalą turi įrašyti priežastį, dėl kurios nelaimę patyrusiems asmenims pagalba neteikiama. Atsižvelgdamas į Organizacijos rekomendaciją, jis turi apie tai pranešti atitinkamai paieškos ir gelbėjimo tarnybai. Konvencijoje susitariančiosioms vyriausybėms suteikiami įgaliojimai koordinuoti veiksmus ir bendradarbiauti padedant laivo kapitonui jūroje išgelbėtus žmones pristatyti į saugią vietą. Joje taip pat nustatyta, kad laivo savininkas, frachtuotojas, laivą eksploatuojanti bendrovė ar bet kuris kitas asmuo neturi trukdyti ar neleisti laivo kapitonui priimti ar vykdyti bet kokį sprendimą, kuris, kapitono profesiniu vertinimu, yra būtinas siekiant užtikrinti žmogaus gyvybės apsaugą jūroje.

(24) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-on-Maritime-Search-and-Rescue-(SAR).aspx

SAR konvencijoje (priede) šalys įpareigojamos padėti laivo kapitonui pristatyti jūroje išgelbėtus žmones į saugią vietą ir reikalaujama, kad gelbėjimo jūroje koordinavimo centrai turėtų tinkamas veiklos procedūras, pagal kurias būtų galima nustatyti tinkamiausias jūroje nelaimės ištiktų žmonių išlaipinimo vietas.

(25) TJO Jūrų saugumo komitetas (MSC 78, 2004 m.) 78-ame posėdyje priėmė svarbius SOLAS konvencijos V skyriaus ir SAR konvencijos priedo 2, 3 ir 4 skyrių pakeitimus. Šie pakeitimai įsigaliojo 2006 m. liepos 1 d. Tame pačiame posėdyje Jūrų saugumo komitetas priėmė veiklos gaires. Šių pakeitimų ir dabartinių gairių tikslas – padėti užtikrinti, kad nelaimės ištiktiems žmonėms būtų teikiama pagalba, kartu kuo labiau sumažinant nepatogumus, susijusius su laivams teikiama pagalba, ir užtikrinant nuolatinį paieškos ir gelbėjimo tarnybų vientisumą.

(26) Visų pirma žr. i) Europos Tarybos INGO konferencijos NVO teisės ekspertų tarybos vardu atliktą teminį tyrimą „Using criminal law to restrict the work of NGOs supporting refugees and other migrants in Council of Europe member states“ („Baudžiamosios teisės taikymas siekiant apriboti NVO, remiančių pabėgėlius ir kitus migrantus Europos Tarybos valstybėse narėse, darbą“), 2019 m. gruodžio mėn.; ii) Lina Vosyliūtė ir Carmine Conte, „Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants“, ReSOMA, cit.; Sergio Carrera, Lina Vosyliūtė, Stephanie Smialowski, Jennifer Allsopp ir Gabriella Sanchez, „Update Study "Fit for purpose?” The Facilitation Directive and the criminalisation of humanitarian assistance to irregular migrants“ („Tyrimo „Tinkamumas iškeltiems tikslams pasiekti“ atnaujinimas. Padėjimo direktyva ir humanitarinės pagalbos neteisėtiems migrantams kriminalizavimas“), EP peticijų komitetui (PETI) atlikta studija, Europos Parlamentas, 2018 m. gruodžio mėn.; iii) Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūra (FRA), „Fundamental Rights Considerations. NGO Ships Involved in Search and Rescue in the Mediterranean and Criminal Investigations“ („Pagrindinių teisių aspektai. NVO laivai, vykdantys paieškos ir gelbėjimo operacijas Viduržemio jūros regione, ir kriminaliniai tyrimai“), 2018 m. spalio mėn.; iv) Pagrindinių teisių agentūra, „2019 update - NGO ships involved in search and rescue in the Mediterranean and criminal investigations“ („2019 m. atnaujinta informacija. NVO laivai, vykdantys paieškos ir gelbėjimo operacijas Viduržemio jūros regione, ir kriminaliniai tyrimai“), 2019 m. birželio mėn.; v) „Punishing Compassion. Solidarity on trial in fortress Europe“ („Bausmė už užjautimą. Europos tvirtovėje baudžiama už solidarumą“), „Amnesty International“, 2020 m. kovo mėn.

(27) ES kovos su padėjimu neteisėtai atvykti, vykti tranzitu ir apsigyventi teisinės sistemos REFIT vertinimas.

(28) 2019/2769(RSP), cit.