Komisijos ataskaita Tarybai ir Europos Parlamentui dėl pažangos diegiant elektros energijos tiekimo saugumo ir investicijų į infrastruktūrą užtikrinimo priemones /* KOM/2010/0330 galutinis */





[pic] | EUROPOS KOMISIJA | Briuselis, 2010.6.25 KOM(2010)330 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI dėl pažangos diegiant elektros energijos tiekimo saugumo ir investicijų į infrastruktūrą užtikrinimo priemones KOMISIJOS ATASKAITA TARYBAI IR EUROPOS PARLAMENTUI dėl pažangos diegiant elektros energijos tiekimo saugumo ir investicijų į infrastruktūrą užtikrinimo priemones I. ĮžANGA Ši ataskaita teikiama vykdant 2006 m. sausio 18 d. Direktyvos 2005/89/EB dėl priemonių siekiant užtikrinti elektros energijos tiekimo saugumą ir investicijas į infrastruktūrą (toliau – direktyva) 9 straipsnyje nustatytus reikalavimus. Joje nagrinėjama valstybių narių pažanga įgyvendinant direktyvą ir svarbiausi su elektros energijos tiekimo saugumo kontrole susiję pokyčiai. Direktyvos tikslas – nustatyti priemones, kuriomis būtų užtikrintas elektros energijos tiekimo saugumas, atitinkamas gamybos pajėgumų lygis, tinkama pasiūlos ir paklausos pusiausvyra ir tinkamas ES šalių tinklų sujungimo lygis. Be to, direktyva nustatoma sistema, kuria vadovaudamosi valstybės narės turi formuoti skaidrią, stabilią ir nediskriminacinę elektros energijos tiekimo saugumo politiką, kuri būtų suderinta su konkurencinga elektros energijos vidaus rinka. Direktyva papildomos Elektros energijos direktyvoje 2003/54/EB ir Reglamente (EB) Nr. 1228/2003 dėl tarpvalstybinių elektros energijos mainų jau nustatytos priemonės. Minėtų teisės aktų nuostatos kartu sudaro nuoseklų šiems svarbiems klausimams skirtą pagrindinių taisyklių rinkinį, kuris padeda užtikrinti tinkamą elektros energijos gamybą ir perdavimą. II. IŠSAMŪS DUOMENYS 3 STRAIPSNIS. BENDROSIOS NUOSTATOS Direktyvos nuostatomis siekiama užtikrinti aukštą elektros energijos tiekimo saugumo lygį ir tuo tikslu sudaryti palankias sąlygas investuoti ir nustatyti kompetentingų institucijų ir visų suinteresuotųjų šalių funkcijas ir atsakomybę. Imdamosi šių veiksmų valstybės narės turi atsižvelgti į tokius veiksnius kaip stabilios reguliavimo aplinkos poreikis, skatinimas naudotis atsinaujinančiais energijos ištekliais ir poreikis nuolat prižiūrėti ir atnaujinti elektros energijos tinklus. Apskritai valstybės narės šį straipsnį į nacionalinę teisę perkėlė tinkamai – jos nustatė naujus teisinius reikalavimus arba pasinaudojo kitų direktyvų nuostatomis, kuriomis siekiama tų pačių tikslų. Direktyvos nuostatas sustiprins trečiasis energijos vidaus rinkos dokumentų rinkinys (toliau – trečiasis dokumentų rinkinys), kuriuo perdavimo operatoriai įpareigojami stiprinti bendradarbiavimą daugelyje sričių, visų pirma susijusių su investicijų planavimu. Be to, trečiuoju dokumentų rinkiniu įsteigiamas Europos elektros energijos perdavimo sistemų operatorių tinklas (angl. ENTSO-E), kurio užduotys – rengti tinklo plėtros planus, imtis integruoto tinklo modeliavimo, rengti su integruotos sistemos atsparumu bei perdavimo pajėgumu susijusius veiklos planus ir vertinimus. Plėtros planai turėtų padėti pakankamai aiškiai žvelgti į ateitį, kad būtų galima anksti nustatyti, kur trūksta investicijų, visų pirma vertinant tarpvalstybinius pajėgumus. Tačiau Europos rinkoje vis dar esama tam tikrų svarbių kliūčių. Viena pagrindinių problemų, susijusių su investicinių projektų įgyvendinamumu, – kainų rizika. ES valstybėse narėse vis dar įprasta, kad veikia atviros energijos rinkos ir kartu taikomas energijos kainų reguliavimas – kainos reguliuojamos daugiau nei pusėje valstybių narių[1]. Nemanoma, kad būtinos bendro pobūdžio, neskaidrios ir išskirtinai pažeidžiamiems vartotojams skirtos reguliuojamų kainų sistemos. Reguliuojami tarifai dažnai neatspindi didmeninių kainų lygio, todėl gali būti nuostolinga investuoti į naujus gamybos pajėgumus. Vidutinės trukmės laikotarpiu tai gali kelti pavojų elektros energijos tiekimo saugumui. Artimiausiais metais reikės nemažai investuoti į gamybos ir tinklo įrangos atnaujinimą ar modernizavimą, visų pirma siekiant atsinaujinančių energijos išteklių naudojimo tikslų. Kadangi šios investicijos turės būti finansuojamos, investuotojai turi būti tikri, kad jie galės susigrąžinti ribines ilgojo laikotarpio sąnaudas. Beveik akivaizdu, kad didžiąją šio finansavimo dalį skirs rinkos dalyviai. Vis daugiau reikšmės bus teikiama tokiems klausimams kaip priemonių, kuriomis siekiama atsinaujinančių energijos išteklių tikslų, sąveika su bendra elektros energijos rinka ir perdavimo sistemų operatorių vykdoma tinklo plėtra. Išvystyta ir likvidi integruota Europos elektros energijos rinka gali padėti sumažinti kainų svyravimus ir pritraukti investicijų, kurios padėtų aktyviau integruoti elektros energijos vidaus rinką. 4 STRAIPSNIS. TINKLO EKSPLOATACIJOS SAUGUMAS Dėl tinklo eksploatacijos saugumo direktyvoje nurodoma, kad valstybės narės arba kitos kompetentingos institucijos turi užtikrinti, kad perdavimo sistemų operatoriai nustatytų būtiniausias tinklo eksploatacijos saugumo taisykles bei įsipareigojimus ir jų laikytųsi. Visų pirma valstybės narės užtikrina, kad sujungtų perdavimo ir paskirstymo sistemų operatoriai keistųsi informacija, susijusia su tinklų eksploatacija. Be kitų reikalavimų nustatytas įpareigojimas siekti tiekimo kokybės ir tinklo saugumo veiksmingumo tikslų. Elektros energijos tiekimo sutrikimo problemas daugiausia sprendžia elektros energijos tinklų operatoriai. Labai svarbu bendradarbiauti skaidriai ir dalytis informacija su kitais tinklo operatoriais. Užtikrinant geresnį koordinavimą mažėja pavojus, kad triks elektros energijos tiekimas, ir apsaugomi Europos vartotojai. Perdavimo sistemų operatorių sujungimo pajėgumai labai svarbūs, kad nutrūkus elektros energijos tiekimui būtų užtikrintas ir didinamas sistemų saugumas. 2003 ir 2006 m. tinklo sutrikimus ir elektros energijos tiekimo pertrūkius lėmė arba jų sukeltas problemas padidino tai, kad tinklo veikla buvo koordinuojama nepakankamai ir kad trūko elektros energijos tinklo grandžių. Tai aiškiai parodė, kad nepakankamai bendradarbiaujama savanoriškai. Daugelyje ES valstybių narių tinklų eksploatavimo taisyklių techninius aspektus rengia perdavimo sistemų operatoriai, ir taisyklės tvirtinamos taikant tam tikrą reguliavimo institucijas ir (arba) vyriausybę apimančią sistemą. Visose valstybėse narėse iš anksto nustatyti tinklo eksploatavimo saugumo kriterijai, taikomi veiklai avarinėse situacijose, ir galioja bendradarbiavimo su kaimyniniais perdavimo sistemų operatoriais nuostatos, susijusios su veiklos saugumo užtikrinimu. Pavyzdžiui, Čekijoje, Liuksemburge, Portugalijoje ir Slovakijoje aiškus vaidmuo užtikrinant ir didinant eksploatavimo saugumą tenka vyriausybei. Elektros energijos direktyvoje 2005/89/EB reikalaujama, kad perdavimo sistemų operatoriai ir, jei taikoma, paskirstymo sistemų operatoriai nustatytų ir įgyvendintų tiekimo kokybės ir tinklo saugumo veiksmingumo tikslus. 2008 m. Europos energetikos reguliavimo institucijų taryba ( angl. santr. CEER) atliko elektros energijos tiekimo kokybės lyginamąją analizę[2]. Joje pažymima, kad visos valstybės narės kontroliuoja ilgesnius nei trijų minučių trukmės neplaninius pertrūkius ir bendras elektros energijos tiekimo tęstinumas Europoje užtikrinamas geriau – nuo 2002 m. beveik nuolat trumpėja minutėmis per metus skaičiuojamas laikotarpis, kai vartotojams netiekiama elektros energija. Apžvalgoje taip pat pažymima, kad daugelis valstybių narių renka tam tikrą informaciją apie pertrūkių priežastis. Kaip ir galima tikėtis, miestuose, palyginti su kaimo vietovėmis, tiekimo tęstinumas užtikrinamas geriau. Tačiau darbas su Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetu tęsiasi – kuriami suderinti tęstinumo rodikliai, kurie padėtų padidinti tiekimo tęstinumo kontrolės sistemų veiksmingumą. Komisija du kartus per metus rengia Tarpvalstybinio prekybos elektros energija komiteto posėdžius, kuriuose aptariamos vasaros arba žiemos elektros energijos tiekimo prognozės. Šių posėdžių tikslas – pasidalyti informacija ir taip didinti informuotumą apie galimas tiekimo problemas. Europos lygmeniu rengiama sezoninė (vasaros arba žiemos) ataskaita, kurioje glaustai išdėstomos ateinančio vasaros arba žiemos laikotarpio elektros energijos gamybos ir didžiausios paklausos pusiausvyros nacionaliniu arba regionų lygmeniu savaitinės prognozės. Kritiniais laikotarpiais prireikus Komisija gali įsteigti ad-hoc priežiūros grupę, kuri padėtų kaimyninėms šalims ir perdavimo operatoriams sparčiai keistis informacija. Tokia priežiūros grupė veikė 2007–2009 m. vasarą. Pagrindinė 2007–2009 m. rengtų posėdžių išvada – daugumoje šalių užtikrinama tokia nacionalinė gamybos apimčių ir paklausos pusiausvyra, kad įprastomis sąlygomis sistemas būtų galima saugiai eksploatuoti. Esant labai nepalankioms oro sąlygoms arba kitais nustatytais laikotarpiais, kai galimi elektros energijos tiekimo sutrikimai, taikomos švelninimo priemonės – pasinaudojus jungiamųjų tinklų pajėgumais elektros energija gali būti importuojama. Trečiajame dokumentų rinkinyje reguliavimo institucijoms numatyta daugiau funkcijų, įskaitant pareigą kontroliuoti ir peržiūrėti, kaip buvo laikomasi tinklo saugumo ir patikimumo taisyklių, taip pat nustatyti ar patvirtinti paslaugų kokybei ir tiekimui taikomus standartus ir reikalavimus arba prie šių veiksmų prisidėti kartu su kitomis kompetentingomis institucijomis. Reguliavimo institucijos taip pat privalo užtikrinti, kad perdavimo ir paskirstymo sistemų operatoriai prisiimtų jiems pagal direktyvą nustatytą atsakomybę, ir, be kita ko, užtikrinti, kad tinklai būtų pajėgūs patenkinti pagrįstą elektros energijos paklausą. Be to, elektros energijos perdavimo lygmeniu reguliavimo institucijos privalo kontroliuoti perdavimo sistemų operatorių investicijų planus ir jų derėjimą su visos Bendrijos tinklo plėtros planu, įskaitant elektros energijos gamybos pakankamumo prognozę, kurią parengs ENTSO-E. 5 STRAIPSNIS. PASIūLOS IR PAKLAUSOS PUSIAUSVYROS IšLAIKYMAS Siekdamos išsaugoti pasiūlos ir paklausos pusiausvyrą valstybės narės turi imtis atitinkamų priemonių, kad būtų išsaugota elektros energijos paklausos ir turimų gamybos pajėgumų pusiausvyra. Todėl reikia skatinti sukurti didmeninės rinkos sistemą, kurioje gamintojai ir vartotojai būtų tinkamai informuojami apie kainas, ir reikalauti, kad perdavimo sistemų operatoriai, siekdami išlaikyti pusiausvyrą, užtikrintų tinkamą gamybos rezervinės galios lygį ir (arba) taikytų lygiavertes rinkos principais grindžiamas priemones. Elektros energijos paklausa Iš Europos Komisijos Antrojoje strateginėje energetikos apžvalgoje[3] aptartų elektros energijos paklausos tendencijų matyti, kad elektros energijos paklausa didėja ir, nors ji šiek tiek mažesnė nei tikėtasi, tai atitinka Europos elektros energijos sektoriaus suinteresuotųjų šalių prognozes. Komisijos skaičiavimais, per ateinančius 20 metų elektros energijos paklausa, atsižvelgiant į dabartines tendencijas ir vykdomą politiką, kasmet padidės apie 1 %.[4] Nesenai paskelbtoje ENTSO-E 2010–2025 m. sistemos pakankamumo prognozėje[5] nurodoma, kad tikimasi elektros energijos paklausos didėjimo – daugelis valstybių narių nurodo, kad po 2015 m. paklausa gerokai padidės. ENTSO-E vidutinis metinis paklausos didėjimas | 2010–2015 m. | 2015–2020 m. | 2020–2025 m. | Sausio mėn., 19.00 val. | 1,32 % | 1,45 % | 1,21 % | Liepos mėn., 11.00 val. | 1,49 % | 1,66 % | 1,32 % | Duomenų šaltinis – ENTSO-E sistemos pakankamumo prognozės ataskaita Šios prognozės turi būti vertinamos atsižvelgiant į dabartinę ekonomikos krizę, dėl kurios elektros energijos paklausa visoje Europoje labai sumažėjo. Palyginti su ankstesniais metais, ES elektros energijos vartojimas 2009 m. kovo, balandžio, gegužės ir birželio mėn. atitinkamai sumažėjo daugiau kaip 5, 10, 6 ir 5 %. 2009 m. birželio mėn. Europos elektros energijos vartojimas sumažėjo iki rekordinio lygio, t. y. jos, palyginti su metų pradžia, suvartota 23 % mažiau[6]. Ir nors elektros energijos vartojimas stabilizavosi ir šiek tiek padidėjo, jos, palyginti su ankstesniais metais, iš esmės suvartojama mažiau. Daugelis šalių, tokių kaip Vokietija, Prancūzija, Lenkija ir Portugalija, numato, kad jų energijos vartojimo didėjimui įtakos turės energijos taupymo programos ir didesnis technologijų efektyvumas. Kitos šalys pažymėjo, kad elektros energijos vartojimas gali padidėti dėl perėjimo prie mažai anglies dioksido į aplinką išskiriančių energetikos sistemų, visų pirma dėl šiluminių siurblių ir elektrinių transporto priemonių naudojimo. Vienas iš ekonomiškai naudingiausių būdų, kaip sudaryti pusiausvyrą ateityje didėjančiai paklausai, – tiesioginis energijos taupymas ir investicijos į efektyvų energijos vartojimą. Vadovaudamosi Direktyvoje 2006/32/EB dėl energijos galutinio vartojimo efektyvumo ir energetinių paslaugų nustatytais įpareigojimais, visos valstybės narės parengė nacionalinius efektyvaus energijos vartojimo veiksmų planus, kuriuose išsamiai išdėstė numatomus veiksmus ir priemones. Europos Komisijos atliktos nacionalinių efektyvaus energijos vartojimo veiksmų planų analizės duomenimis, greta tokių tiesioginio finansavimo priemonių kaip dotacijos ir paskolų programos kai kurios valstybės narės investicijoms į energijos vartojimo efektyvumą tam tikruose sektoriuose (pvz., namų ūkiuose, pramonėje ir pan.) planuoja taikyti arba jau taiko mokesčių lengvatas, o kitais atvejais siekdamos tiesiogiai paskatinti taupyti energiją taiko energijos mokesčius. Vidutinės trukmės laikotarpiu tokias priemones reikės veiksmingai įgyvendinti, kad būtų užtikrintas elektros energijos tiekimo saugumas. Tikėtina, kad ilgainiui elektros energija sudarys vis didesnę bendros suvartotos energijos dalį. Šiandien priimti sprendimai labai svarbūs, kad galėtume sumažinti anglies dioksido išmetimą po 2020 m. ir taip efektyviai kovoti su klimato kaita. Politikų uždavinys – užtikrinti, kad Europos energijos rinkose – ir reguliuojamose, ir nereguliuojamose – būtų sudarytos sąlygos reikalingoms didelėms kapitalo investicijoms. Be to, atitinkama parama bus reikalinga siekiant elektros energijos sektoriuje vystyti mažai anglies dioksido išskiriančias arba jo neišskiriančias technologijas. Elektros energijos gamybos pakankamumas 1997–2007 m. ES-27 elektros energijos gamybos instaliuotoji galia padidėjo 18 % ir siekė 779 GW. Šiluminių elektrinių instaliuotoji galia padidėjo 16 %, hidroelektrinių – 5 %, o atsinaujinančių išteklių energijos gamybos galia padidėjo 11 kartų[7]. Naujausiais Europos vėjo energijos asociacijos duomenimis[8], 2009 m. 61 % visų naujų įrenginių sudarė energiją iš atsinaujinančių išteklių gaminantys įrenginiai. Taigi jau antrus metus iš eilės didžiąją naujų energijos gamybos įrenginių dalį sudarė energiją iš atsinaujinančių išteklių gaminantys įrenginiai. 2009 m. į ES vėjo jėgaines investuota 13 mlrd. EUR, tai prilygsta investicijoms į naują maždaug 10,2 GW galingumo vėjo energijos įrangą arba investicijoms į 39 % visų naujų gamybos pajėgumų. Dėl didelio kiekio energijos, pagamintos naudojant jūros vėją, perdavimo į energetikos tinklą vidaus rinkai iškils svarbių užduočių, susijusių su infrastruktūros vystymu, pusiausvyros išlaikymu ir sąnaudų padengimu. Nepaisant didėjančių atsinaujinančių išteklių energijos gamybos pajėgumų, šiluminėse elektrinėse ir toliau pagaminama didžioji visos ES elektros energijos dalis. 2007 m. šiluminėms elektrinėms teko didžioji bendros ES-27 instaliuotosios galios dalis (58 %), toliau – hidroelektrinėms (18%) ir branduolinėms elektrinėms (17%), o kitų elektrinių, naudojančių atsinaujinančių išteklių (išskyrus vandens) energiją, instaliuotosios galios dalis 2007 m. sudarė 7 %, palyginti su 1 % 1997 m. [pic] Iki dabar ES elektros energijos gamybos pajėgumai buvo pakankami, kad būtų patenkinta pastoviai auganti paklausa. ENTSO-E sistemos pakankamumo prognozėje pateiktos išsamios analizės duomenimis, 2010–2025 m. gamybos pajėgumai bus pakankami. Tačiau iš valstybių narių pateiktų nacionalinių ataskaitų matyti, kad nacionalinės gamybos pakankamumas priklauso nuo svarbių sąlygų, visų pirma nuo turimų gamybos vienetų eksploatavimo laiko pratęsimo. Nekeičiant turimų energijos gamybos blokų 2009–2025 m. papildomai reikėtų 100–300 GW galios. ENTSO-E sistemos pakankamumo prognozės duomenimis, pagal abu veiksmų planus (nuosaikųjį (Vp A) ir optimistinį (Vp B)) naudingųjų gamybos pajėgumų padaugės kaip parodyta šioje lentelėje[9]: [pic] Gamybos pakankamumą galima įvertinti lyginant paklausą ir iš tiesų turimus pajėgumus, kurių skirtumas nurodomas kaip likusieji pajėgumai. Iš toliau pateiktos lentelės matyti, kad likę pajėgumai yra teigiami, tačiau, atsižvelgiant į lėtą naujos gamybos plėtrą pagal veiksmų planą (Vp) A, po 2015 m. likusiųjų pajėgumų kreivė staiga pakrypsta žemyn. [pic] Akivaizdu, kad skirtingose valstybėse narėse gamybos pakankamumas skirsis ir kiekvienos iš jų baziniams, vidutinės apkrovos (angl. mid-merit) ir pikiniams gamybos segmentams bus sudarytos skirtingos sąlygos. Svarbu ne tik atsižvelgti į naujus gamybos įrenginius, bet ir į esamų elektrinių amžių. Antrojoje strateginėje energetikos apžvalgoje pateikta išsami eksploatuojamų gamybos įrenginių amžiaus apžvalga. Apibendrinant galima pasakyti, kad 2008 m. pabaigoje dauguma Europos dujų generatorių buvo eksploatuojami mažiau nei 5 metai. O dauguma anglies ir branduolinių elektrinių – daugiau nei 21 metai. Artėja daugelio iš jų eksploatacijos pabaigos, t. y. apie 40 ar daugiau metų nuo eksploatavimo pradžios (priklausomai nuo gamybos būdo), laikas. Per ateinančius metus sistemų operatoriai, siekdami išlaikyti pusiausvyrą ir tinklo pakankamumą, turės spręsti svarbią užduotį – derinti poreikį pakeisti senas elektrines ir, vadovaudamiesi 2020 m. įsipareigojimais ir Didelių kurą deginančių įrenginių direktyva 2001/80/EB, didinti atsinaujinančių išteklių – visų pirma sausumos ir jūrų vėjo – energijos gamybos dalį. Po 2015 m. siekiant užtikrinti tinkamą pakankamumo lygį į gamybos pajėgumus reikės investuoti papildomai. Europos elektros energijos ir dujų reguliavimo grupė (angl. ERGEG) išreiškė susirūpinimą, kad dėl finansų krizės gali būti atidėtos būtinos jau svarstomos investicijos, nes dėl mažesnės elektros energijos paklausos abejojama šių projektų ekonominiu gyvybingumu. Daugumoje šalių užtikrinti gamybos pakankamumą palikta rinkai. Tačiau Direktyvoje 2005/89/EB nustatyta įvairių priemonių, kurias valstybės narės gali naudoti tiekimo saugumui užtikrinti. Tokiais veiksmais gali būti papildyta Direktyvoje 2003/54/EB numatyta konkurso procedūra. Jau Direktyvos 2003/54/EB 7 straipsnyje pažymėta, kad viešųjų pirkimų procedūra turėtų būti taikoma kraštutiniu atveju, jei pagal leidimų išdavimo procedūrą statomų gamybos įrenginių nepakanka paklausai užtikrinti. Taikant viešųjų pirkimų procedūrą labai kišamasi į rinką, dėl to gali būti iškraipyti esami ir nauji pajėgumai ir sutrikti investavimo ciklas, nes gamintojai greičiausiai neskubėtų investuoti, jei dėl vėliau rengiamo konkurso galėtų labai sumažėti jų investicijų vertė. Nacionalinių metodų taikymas beveik visada daro tam tikrą poveikį kaimyninėms rinkoms. Konkursas naujiems gamybos įrenginiams statyti netoli kaimyninės šalies sienos taip pat gali turėti įtakos investicijoms toje šalyje (gali būti perkeltos planuotos investicijos) ir tarpvalstybinei prekybai. Todėl viešųjų pirkimų procedūra turi būti taikoma tik kaip kraštutinė priemonė siekiant išvengti fizinio tiekimo sutrikimo, kai tikėtino sutrikimo metu niekaip kitaip negalima užtikrinti būtinus pajėgumus. Kai kurios valstybės narės (Ispanija, Italija, Graikija, Danija ir Airija) taiko įvairias aprūpinimo gamybos pajėgumais sistemas. Tačiau atsinaujinančių išteklių energijos gamybos pajėgumų atveju su konkursais susijusi situacija skiriasi, nes dažnai tokių pajėgumų plėtra ekonomiškai neperspektyvi, jei nenumatomos konkrečios paskatos. Todėl valstybės narės dažnai taiko viešųjų pirkimų procedūras. Vėjo energijos gamyba ES elektros energijos gamybos sektoriuje užima vis svarbesnę vietą, ir rengiant konkursus paprastai turėtų būti atidžiai įvertinamas tokios gamybos poveikis rinkai. 6 STRAIPSNIS. INVESTICIJOS Į TINKLĄ Reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų reguliavimo sistemą, kuri skatintų perdavimo ir paskirstymo sistemų tinklų operatorius investuoti į jų tinklų plėtrą ir taip patenkinti tikėtiną rinkos paklausą. Be to, taikant šią sistemą turi būti sudarytos palankios sąlygos investuoti ir, jei būtina, atnaujinti tinklus. Siekdamos įgyvendinti šią nuostatą valstybės narės, išskyrus Nyderlandus ir Rumuniją, galiojančių teisės aktų pakeisti neturėjo. Kad elektrinėms būtų sudarytos sąlygos elektros energiją gaminti didžiausiu pajėgumu ir ją tiekti vartotojams, gali reikėti stiprinti elektros energijos tinklą. 2009 m. žiemą padidėjus elektros energijos vartojimui paaiškėjo, kad turimi elektros energijos tinklai yra pažeidžiami. Tačiau tinklų stiprinimo pastangas gali stabdyti tai, kad nacionalinės planavimo ir leidimų išdavimo procedūros trunka ilgai. Daugelyje valstybių narių tinklų operatoriai, atsižvelgdami į poreikius ir reikalavimus užtikrinti veiklos ir ilgalaikį tiekimo saugumą, plėsti ir prižiūrėti tinklus yra įpareigoti teisės aktais arba pagal licenciją, kai investicijas jie susigrąžina taikydami perdavimo ir paskirstymo tarifus. Direktyvoje reikalaujama, kad perdavimo ir, jei taikoma, paskirstymo sistemų operatoriai nustatytų ir įgyvendintų tiekimo kokybės ir tinklo saugumo veiksmingumo tikslus. Tai reiškia, kad reikia nustatyti reguliavimo priemones, kuriomis būtų skatinama investuoti į veiksmingus ir efektyvius tinklus. Remiantis valstybių narių ataskaitomis, dauguma jų šio reikalavimo laikosi nuo 2008 m. Paprastai elektros energija gaminama netoli nuo vartotojų. Tačiau elektros fizinės savybės leidžia ją akimirksniu perduoti dideliais atstumais, o tai palengvina tarpvalstybinę prekybą. Nacionalinė gamybos pajėgumų politika derinama su turimais jungiamųjų tinklų pajėgumais. Kai kurios valstybės narės nusprendė neinvestuoti į vietos gamybos pajėgumus ir pasinaudoti tinklų sujungimo ir tiekimo sutartimis su kaimyninėmis šalimis: [pic] Per paskutinius dešimt metų grynasis elektros energijos importas į ES-27 buvo palyginti stabilus, tačiau tarp valstybių narių pastebima didelių skirtumų. 2007 m. grynasis elektros energijos importas į ES-27 sudarė 10,5 TWh. Iš visų ES-27 valstybių narių daugiausiai elektros energijos eksportavo Prancūzija, o daugiausiai importavo Italija. Šalyse, kuriose didžiausios elektros energijos paklausos laikotarpiais vietos elektros energijos gamybos pajėgumų neužtenka elektros energijos paklausai patekinti, paprastai pasinaudojama jungiamųjų tinklų pajėgumais. Europos teisės aktuose nenurodyta, kokie jungiamųjų tinklų pajėgumai būtų pakankami, o Direktyvoje 2005/89/EB nenurodyta, koks turėtų būti valstybių narių tinklų sujungimo lygis. Tačiau 2002 m. kovo 15–16 d. Barselonoje vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime sutarta siekti, kad būtų sujungta bent 10 % instaliuotosios galios įrenginių. Kadangi tinklų sujungimo lygis mažas, vidaus rinka yra suskaidyta ir kyla kliūčių konkurencijai. Pakankami tarpvalstybiniai ar nacionaliniai fizinio perdavimo jungiamųjų tinklų pajėgumai būtini, tačiau to neužtenka veiksmingai konkurencijai užtikrinti. Išsamus tarpvalstybinių jungiamųjų linijų sąrašas pateikiamas ENTSO-E statistikos metraštyje[10]: Fizinės tarpvalstybinių jungiamųjų linijų vertės labai skiriasi nuo tikrųjų perdavimo tinklų, kurie Europoje yra labai tankiai tarpusavyje sujungti, pajėgumų. Norėdami iš anksto numatyti ir planuoti sandorius, rinkos dalyviai planavimo tikslais turi žinoti bendrosios pralaidos (angl. Total Transfer Capacity , TTC) ir grynosios pralaidos (angl. Net Transfer Capacity , NTC) vertes. Toliau pateiktoje diagramoje pateikiami tikrieji 2009 m. žiemos laikotarpio tarpvalstybinio perdavimo pajėgumai[11]: [pic] Įgyvendinant 2020 m. atsinaujinančių išteklių energijos tikslą reikės toliau plėsti ir stiprinti tinklo infrastruktūrą, įskaitant pažangiuosius ir jungiamuosius tinklus. Direktyvoje 2009/28/EB reikalaujama, kad valstybės narės, siekdamos ir toliau vystyti elektros energijos gamybą iš atsinaujinančių energijos išteklių, imtųsi tinkamų skatinamųjų veiksmų, pagreitintų leidimų plėsti tinklo infrastruktūrą išdavimo procedūras ir pasirūpintų, kad tinklo infrastruktūros tvirtinimo procedūros būtų suderintos su administracinėmis ir planavimo procedūromis. Artimiausioje ateityje planuojamų tarpvalstybinių tinklų sujungimo projektų, apie kuriuos pranešė nacionalinės valdžios institucijos (arba kurie žinomi iš kitų šaltinių), sąrašas pateikiamas šios ataskaitos 1 priede. 7 STRAIPSNIS. ATASKAITOS TEIKIMAS Reikalavimas kontroliuoti elektros energijos tiekimo saugumą ir teikti ataskaitas nustatytas jau Direktyvos 2003/54/EB 4 straipsnyje. Pagal šį straipsnį valstybės narės įpareigojamos rengti dvimetes ataskaitas ir jose nurodyti pasiūlos ir paklausos pusiausvyrą nacionalinėje rinkoje per ateinančius penkerius metus, planuojamas naujas investicijas per ateinančius penkerius ar daugiau metų, pajėgumus, tinklo priežiūros kokybę bei lygį ir priemones didžiausiai elektros energijos paklausai patenkinti ir galimiems tiekimo trūkumams kompensuoti. Daugiau informacijos apie kontrolės ataskaitos turinį ir nagrinėjamo dalyko mastą pateikiama Direktyvos 2005/89/EB 7 straipsnyje. Dauguma valstybių narių ataskaitose pateikia informaciją apie tai, kokį elektros energijos kiekį numatoma suvartoti ir pagaminti per ilgesnį nei 20 metų laikotarpį, taip pat apie tokio laikotarpio gamybos ir investicijų į tinklą poreikius. Bendra išvada apie energijos sistemos pakankamumą, kurią galima daryti iš nacionalinių ataskaitų, – niekas iš esmės nesikeis. Valstybių narių teikiamų ataskaitų kokybė skiriasi. Kai kurios valstybės narės skelbia išsamius duomenis ir aptaria kiekvieną direktyvoje nurodytą punktą (pavyzdžiui, Suomija), o kitas ataskaitas reikėtų patobulinti ir pateikti daugiau informacijos. Pavyzdžiui, šalių, kurių elektros energijos rinkos išvystytos mažiau, ataskaitose nepakankamai aptariamas jų didmeninių rinkų vaidmuo užtikrinant gamybos ir perdavimo pakankamumą. Trečiuoju energijos vidaus rinkos dokumentų rinkiniu labai pakeista kontrolės tvarka. 2010–2025 m. ENTSO-E sistemos pakankamumo prognozės ataskaitoje pirmą kartą Europos lygmeniu pabandyta įvertinti elektros energijos sistemos pakankamumą. Į naująjį 10 metų plėtros planą bus įtraukti visi gamybos ir perdavimo pakankamumo aspektai, kurie yra svarbūs atliekant tiekimo saugumo kontrolę. Reglamento projekte dėl pranešimo Komisijai apie energetikos infrastruktūros investicinius projektus Europos bendrijoje Komisija pasiūlė patobulinti dabartinę reguliavimo sistemą, pagal kurią valstybės narės įpareigojamos teikti ataskaitas apie energetikos infrastruktūrą. IŠVADOS Valstybės narės veiksmingai įgyvendino direktyvos nuostatas – jos nustatė naujas teisės aktų nuostatas arba pasinaudojo galiojančiomis kitų Europos teisės aktų nuostatomis. Atrodo, kad artimiausiu metu tinklo pajėgumų ir pagaminamos elektros energijos užtenka Europos elektros energijos poreikiui patenkinti. Tačiau vidutinėje ir ilgalaikėje perspektyvoje aiškumo mažiau. Reikės pakeisti elektrines, kurių eksploatacijos laikas baigiasi. Todėl rinkoje turi būti aiškiai skatinamos naujos investicijos, o valstybės narės turėtų atsižvelgti į vėlavimus, kurių galėtų susidaryti dėl jų planavimo procedūrų. Be to, dabartinėje ekonominėje situacijoje gali būti sunkiau gauti finansavimą. Valstybės narės turėtų visapusiškai išnagrinėti, kokį poveikį galėtų turėti tai, kad į jų sistemas būtų pradėta tiekti daug atsinaujinančių išteklių – visų pirma sausumos ir jūrų vėjo – energijos, ir pasiruošti atitinkamiems pokyčiams. Tokiam tiekimui prasidėjus ir jam intensyvėjant reikės ne tik daug investuoti į tinklus, bet ir pakeisti taisykles ir procedūras, kurios ilgainiui bus reikalingos pusiausvyrai išlaikyti. Atitinkamai pradėjus diegti efektyvaus energijos vartojimo priemones, pavyzdžiui, pažangiuosius skaitiklius, gali reikėti atsižvelgti į kintančias paklausos tendencijas. Reguliavimo institucijos pritaria, kad siekiant palengvinti investicijas į tinklą būtų taikomos paskatomis grindžiamos programos ir būtų apsvarstyta galimybė naudoti pažangiųjų tinklų technologijas. Priėmus Trečiąjį energijos vidaus rinkos dokumentų rinkinį bus svarbių pakeitimų tiekimo saugumo kontrolės srityje. Svarbus žingsnis į priekį yra ENTSO-E įpareigojimas kas dvejus metus teikti 10 metų plėtros planus, kurie apimtų visus su tiekimo (ir gamybos, ir perdavimo pakankamumo) saugumo kontrole susijusius aspektus. Nors šis planas nėra privalomas, jis bus ENTSO tinklo saugumo ir patikimumo kodeksų pagrindas. Artėjant ES užsibrėžtų 2020 m. klimato srities tikslų įgyvendinimo terminui, valstybės narės vis daugiau dėmesio turėtų skirti galimiems tiekimo saugumo klausimams ir pakankamai anksti imtis tinkamų priemonių, kad jų sistemos būtų modernizuotos ir pritaikytos prie naujų sąlygų taip, kad vartotojams būtų užtikrintas nenutrūkstamas aukštos kokybės elektros energijos tiekimas, pagrįstas mažo anglies dioksido kiekio išskyrimu. Šioje ataskaitoje paaiškinami kai kurie būsimi Europos elektros energijos sistemos pokyčiai, visų pirma susiję su tuo, kad bus integruota daug elektros energijos, gautos iš atsinaujinančių energijos išteklių, ir su poreikiu energijos sektoriuje mažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, kaip antai: perėjimas nuo tam tikrų kuro rūšių prie elektros energijos bendroje energijos išteklių vartojimo struktūroje; didėjantis pagaminamo ir suvartojamo elektros energijos kiekio skirtumas dėl to, kad labiau remiamasi atsinaujinančiais energijos ištekliais; pagrindinių atsinaujinančių išteklių (vėjo energijos ir fotovoltinių saulės energijos sistemų) nepastovumas, dėl kurio vis svarbesnis gebėjimas išlaikyti pusiausvyrą, nepaisant to, ar jos būtų siekiama tradiciniais būdais, ar naudojant atsinaujinančius energijos išteklius; galimybė, kad padidės elektros energijos importo iš ES nepriklausančių šalių vaidmuo dėl didelių ekologiškos elektros energijos gamybos galimybių kaimyniniuose regionuose. Tokiems pokyčiams įgyvendinti reikės labai didelių investicijų ir tinkamų paskatomis grindžiamų programų, kurios padėtų investuoti laiku, taip pat užtikrinti konkurenciją, tvarumą ir tiekimo saugumą. Todėl Europos Komisija šiuo metu rengia Energetikos infrastruktūros dokumentų rinkinį, kuriuo sieks paskatinti plėsti Europos energetikos infrastruktūrą. Šis naujas dokumentų rinkinys bus parengtas remiantis dabartine TEN-E sistema, ir jame bus nustatytos visos politikos priemonės, atsižvelgiant į šiuo metu infrastruktūros plėtrai taikomas procedūras ir skiriamą finansavimą. 1 priedas Ateinančių penkerių metų ketinimų (apie kuriuos pranešta) investuoti į tarpvalstybinius jungiamuosius tinklus sąrašas 1. Prancūzija – Belgija; 2. Prancūzija – Ispanija; 3. Prancūzija – Italija; 4. Bulgarija – Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija; 5. Danija – Norvegija; 6. Estija – Suomija; 7. Estija – Latvija; 8. Suomija – Švedija; 9. Švedija – Norvegija; 10. Švedija – Lietuva; 11. Lietuva – Lenkija; 12. Graikija – Turkija; 13. Vokietija – Lenkija; 14. Vokietija – Nyderlandai; 15. Airija – Jungtinė Karalystė; 16. Jungtinė Karalystė – Nyderlandai; 17. Jungtinė Karalystė – Belgija; 18. Jungtinė Karalystė – Prancūzija; 19. Rumunija – Serbija; 20. Slovakija – Vengrija; 21. Slovėnija – Italija; 22. Austrija – Vengrija; 22. Austrija – Italija; 23. Malta – Italija; 24. Portugalija – Ispanija. Europos ekonomikos atkūrimo plane taip pat numatoma parama jūrų vėjo energijai tiekti į elektros energijos tinklą. Du jūros vėjo energijos gamybos sistemos integravimo į elektros energijos tinklą projektai – tai Baltijos jūros Kriegers Flak zonos (angl. Baltic–Kriegers Flak ) projektas ir Šiaurės jūros energetikos tinklo (angl. North See Grid ) projektas. [1] http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/benchmarking_reports_en.htm. [2] 2008 m. gruodžio 10 d. Ketvirtoji lyginamoji ataskaita dėl elektros energijos tiekimo kokybės, Nr. C08-EQS-24-04. Tyrime nepateikta informacijos apie Airiją, Graikiją, Bulgariją, Kiprą, Latviją, Maltą ir Slovakiją. [3] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/doc/2008_11_ser2/strategic_energy_review_wd_future_position2.pdf. [4] Tendencijos iki 2030 m., duomenys atnaujinti 2007 m. http://bookshop.europa.eu/is-bin/INTERSHOP.enfinity/WFS/EU-Bookshop-Site/en_GB/-/EUR/ViewPublication-Start?PublicationKey=KOAC07001. [5] www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/publications/entsoe/outlookreports/SAF_2010-2025_final.pdf. [6] Išsami analizė pateikta Europos elektros energijos rinkų ketvirčio ataskaitose, kurias galima rasti adresu http://ec.europa.eu/energy/observatory/electricity/electricity_en.htm. [7] Išsamesnės informacijos taip pat galima rasti Europos Komisijos 2009 m. energijos rinkos stebėjimo centro metinėje ataskaitoje, SEC (2009) 1734. [8] http://www.ewea.org/fileadmin/emag/statistics/2009generalstats/. [9] Joje pateikti ES-27 valstybių narių ir kitų ENTSO-E narių duomenys. [10] http://www.entsoe.eu/index.php?id=55, Statistikos metraštis, Jungiamųjų linijų duomenys, T9 lentelė. [11] Apskaičiavimai parengti remiantis ENTSO-E 2009–2010 m. žiemos perdavimo tinklų grynosios pralaidos vertėmis (NTC); atsižvelgta į bendrus importo apribojimus, apie kuriuos pranešta, ir susumuotos kiekvienos šalies importo vertės. Elektros energijos gamybos instaliuotoji galia nustatyta remiantis 2007 m. Eurostat pateiktomis vertėmis.