[pic] | EUROPOS KOMISIJA |

Briuselis, 2009.12.15

KOM(2009)674 galutinis

KOMISIJOS ATASKAITOS TARYBAI PROJEKTAS

2009–2010 m. Komisijos bendrosios užimtumo ataskaitos (BUA) projektas

KOMISIJOS ATASKAITOS TARYBAI PROJEKTAS

2009–2010 m. Komisijos bendrosios užimtumo ataskaitos (BUA) projektas

1. 2009 M. UžIMTUMO PADėTIS IR 2011 M. PERSPEKTYVA

Nepaisant ES ekonomikos atsigavimo požymių, užimtumo perspektyvos iš esmės lieka nepalankios: nors ir lėčiau, bendras nedarbo lygis vis dar auga. Darbo rinkos rodikliai labai gerėjo iki 2008 m. pradžios, tačiau pasaulio finansų ir ekonomikos krizė sukėlė didelę grėsmę ankstesniems pasiekimams. Nors pasekmės vienoms valstybėms narėms buvo sunkesnės nei kitoms, nuo 2008 m. vidurio mažėjo naujų darbuotojų paklausa (maždaug -30 %), mažėjo užimtumas (-1,9 %, arba 4,3 mln. darbo vietų), o nedarbas augo , ypač tų grupių, kurių padėtis darbo rinkoje prieš krizę jau buvo palyginti silpnesnė (t. y. jaunimo, žemos kvalifikacijos darbuotojų, migrantų). Toks smarkus pablogėjimas rodo, kad veiklos sumažėjo tuose sektoriuose ir profesijose, kuriuos nuosmukis paveikė labiausiai, be to, dažniau taikomas lankstus darbo grafikas, ypač mažiau patirties turintiems darbuotojams, kurie pirmieji neteko darbo (2008 m. II ketv.–2009 m. II ketv. užimtų laikinųjų darbuotojų skaičius sumažėjo 1,7 mln., iš kurių 1 mln. Europos Sąjungoje).

Nedarbo ES augimas nebuvo toks didelis, kaip buvo galima tikėtis pagal sparčiai mažėjantį BVP. Keliose šalyse pritaikytos priemonės masiniam atleidimui iš darbo išvengti, įskaitant darbo užmokesčio subsidijas ir koreguojamą darbo laiką. Darbo užmokesčio mažinimas ir kitos už nuolatinį užimtumą taikomos nuolaidos taip pat padėjo išsaugoti darbo vietas keliuose sektoriuose[1].

Naujausioje Komisijos prognozėje numatoma, kad per ateinančius dvejus metus ekonomika palaipsniui atsigaus (2010 m. ES BVP išaugs + 0,7 %, 2011 m. ES BVP išaugs + 1,6 % )[2]. Tačiau prireiks laiko, kol teigiama įtaka pasijus darbo rinkoje, kadangi užimtumo rinka į ūkinės veiklos pokyčius reaguoja vėliau. Užimtumui 2009 m. sumažėjus maždaug 2,3 % ir numatant, kad 2010 m. jis sumažės dar 1,2 % (tai atitinka darbuotojų skaičiaus sumažėjimą maždaug 7,5 mln. per šiuos dvejus metus), prognozuojama, kad nedarbo lygis toliau didės beveik visose valstybėse narėse ir iki 2010 m. jis gali pasiekti 10,3 %, o 2011 m. – siekti 10,2 % (daugiau nei 3 procentinių punktų padidėjimas palyginti su 2008 m. lygiu).

Ar atsigavus ekonomikai bus sukurta daug daugiau naujų darbo vietų, ar padaugės bedarbių, didele dalimi priklausys nuo sėkmingų krizės padarinių šalinimo strategijų, pagal kurias asmenys ir įmonės rengiami priimti struktūrinius iššūkius, ir nuo valstybės politikos efektyvumo modernizuojant darbo rinkas, kad būtų užtikrintas didelis lankstumas ir saugumas. Valstybės narės turės reguliariai vertinti krizės valdymo priemonių efektyvumą, konstruktyviai diskutuodamos su socialiniais partneriais ir mokydamosi vienos iš kitų visoje Europoje.

2. VALSTYBIų NARIų UžIMTUMO PRIEMONėS 2009 M.

Atsižvelgdamos į tris ES užimtumo strategijos prioritetus, valstybės narės gerokai aktyviau įgyvendino savo užimtumo ir socialinę politiką, kad iš karto paskatintų ekonomiką ir nuo krizės poveikio apsaugotų pažeidžiamas visuomenės grupes[3].

2.1. Darbo jėgos pasiūlos didinimas ir socialinės apsaugos sistemų modernizavimas

Kadangi yra tolesnio nedarbo didėjimo rizika, žmogiškajam kapitalui išsaugoti būtinos papildomos pastangos, kuriomis būtų siekiama išvengti ilgalaikio nedarbo ir nuolatinio neaktyvumo. Be to, siekiant atkurti stabilų ekonomikos augimą ir stiprinti socialinę sanglaudą, svarbiausia – nuolat dėti pastangas didinant darbo pasiūlą, ypač toms grupėms, kurių dalyvavimas darbo rinkoje yra struktūriškai žemas. Nepaisant pastangų spręsti neatidėliotinus susirūpinimą keliančius specifinių grupių (jaunimo, migrantų, žemos kvalifikacijos asmenų, neįgaliųjų) klausimus, šioms grupėms tinkamas paskatas nustatyti yra nelengva, ypač krizės metu. Valstybės narės įgyvendino priemones darbo paskatoms ir atlyginimui už darbą gerinti sumažindamos mokesčius ir padidindamos turint darbą mokamas išmokas: nustatyta didesnė neapmokestinamųjų pajamų riba arba padidinta mokesčių riba (AT, BE, DE, DK, FI, LV, MT, SE, SK); padidinti pajamų priedai ir tikslinės dirbančiųjų mokestinės paskatos (BE, ES, FR, LT, LV, NL, SE, SK); sumažinti pajamų mokesčių tarifai, skirti mažas pajamas gaunantiems asmenims (AT, DK, FI, FR, HU, LT, LU, LV, PL, SE, UK). Kitomis mokesčių lengvatomis siekiama skatinti motinas grįžti į darbą (MT) arba remti šeimas (AT). Šiomis reformomis pagerintos darbo paskatos mažai uždirbantiems asmenims, tačiau dar daugiau turi būti padaryta siekiant didelio dalyvavimo darbo rinkoje ir jos subalansavimo atsižvelgiant į kvalifikaciją, lytį (atskirties pavojus ypač gali kilti moterims, visų pirma toms, kurios turi prižiūrėti vaikus ar kitus asmenis) ir amžių.

Jaunimo užimtumas

2009 m. jaunimo (15–24 m.) nedarbo lygis ypač augo, todėl reikia ryžtingesnių politinių veiksmų, visų pirma geresnių galimybių pereiti nuo mokslo prie darbo, geresnio ir kokybiškesnio profesinio lavinimo ir mokymo, įskaitant ES ir nacionalinę finansinę paramą įmonėms. Krizės poveikis jaunimui gali būti sumažintas profesiniu lavinimu ir mokymu (DE), o specialybės mokymo plėtojimas (FIN, FR, UK) gali tapti nuolatine profesinio lavinimo ir mokymo dalimi. Jaunų darbuotojų darbo paklausa remiama taikant darbo subsidijų schemas (BG, EL, FR, IT, UK).

Darbo rinkos segmentacija – struktūrinė problema, su kuria susiduria kelios valstybės narės, o krizės sąlygomis matyti, kad darbo lankstumo našta daugiausia tenka jaunimui – plačiau naudojamos netipinės darbo sutartys. Būtina dėti daug pastangų, siekiant sumažinti mokyklos nebaigiančiųjų skaičių, migrantams ir mažumoms priklausančių bei neįgalių jaunų žmonių atskirtį ir diskriminavimą. Tačiau pažanga padaryta, kelios naujausios iniciatyvos nukreiptos reikiama kryptimi: švietimo arba mokymo garantijos (AT, DE), neatidėliotina įdarbinimo centrų parama riziką patiriančiam jaunimui (DK), Darbo fondo parama darbo netekusiam jaunimui (AT) arba paramos paslaugos nesimokančiam ir nedirbančiam jaunimui (MT, SI).

Dabartinėje darbo rinkos prognozėje atsižvelgiama į neatidėliotiną būtinybę įgyvendinti visapuses aktyvias įtraukties strategijas , taikant suderintus ir integruotus veiksmus visų trijų ramsčių srityse: įtraukiosios darbo rinkos, kokybiškų paslaugų prieinamumo ir pajamų pakankamumo. Didinti darbo rinkos įtrauktį galima vykdant mokesčių reformas, pagal kurias numatoma mažinti darbuotojų mokesčius (žr. p. 6). Remdamos labiausiai nuo darbo rinkos atskirtus asmenis , kelios valstybės narės įgyvendino tinkamas priemones: tikslines užimtumo subsidijas (FR, HU, IT, LT, PL, SE) ir neįgaliųjų užimtumo paskatas (ES, IE, RO). Kitos papildomos priemonės – daugumoje valstybių narių patobulintos ir (arba) prieinamesnės mokymo programos, parama darbo vietų kūrimui socialinės ekonomikos arba ne pelno sektoriuje (AT, ES, PL, PT, SI) ir socialinio aprūpinimo sistemos (LV). Tiesiogiai kurti darbo vietas viešajame sektoriuje numatyta tik keliose valstybėse (ES, CY, HU, SK): taip yra arba dėl valstybės išlaidų suvaržymų, arba dėl to, kad abejojama dėl tokių priemonių veiksmingumo. Daugelyje valstybių narių remtinoms visuomenės grupėms skirti veiksmai įtraukti į įvairių sričių politiką. Spręsdamos konkrečias romų ir kitų panašiai nuo visuomenės atskirtų grupių problemas, kai kurios šalys joms skiria daug dėmesio, tačiau jis nėra išskirtinis. Svarbu, kad šių politikos priemonių įgyvendinimo pažanga, taip pat ir jų sąveika su pagrindine politika, būtų nuolat stebima ir vertinama.

Vyresniems darbuotojams ypatinga rizika prarasti darbą dėl krizės kol kas nekyla, tačiau jie susiduria su dideliais sunkumais iš naujo darbindamiesi. Kelios valstybės narės ėmėsi konkrečių priemonių vyresnių darbuotojų dalyvavimui darbo rinkoje remti (NL, PL, PT) ir skatino vyresnių darbuotojų paklausą (NL). Nors bendrai sutarta, kad būtina vengti ankstyvo išėjimo į pensiją, yra požymių, kad kai kurios šalys grįžta prie šios galimybės. To turėtų būti vengiama sudarant geresnes užimtumo galimybes vyresniems darbuotojams, remiant jų kvalifikacijos kėlimą ir taip palengvinant jų grįžimą į darbo rinką, gerinant paskatas toliau dirbti naudojantis pensijų sistemomis bei kitomis mokesčių ir (arba) išmokų struktūromis.

Nepaisant pasaulyje mažėjančio naujų darbuotojų poreikio, kai kurios šalys, kuriose jaučiamas darbo jėgos ir kvalifikuotų darbuotojų trūkumas (BE, DE, FI, FR, LT), ir toliau darbo pasiūlą aktyviai remia pasitelkdamos ekonominę migraciją . Taikomos konkrečios priemonės aukštos kvalifikacijos darbuotojams pritraukti (DE, FI, FR, LT), paprastesnės vizų pratęsimo ir leidimų gyventi procedūros (FI, PT) bei specialios vizos ir leidimai gyventi aukštos kvalifikacijos darbuotojams (FR, IE). Vis dėlto valstybėms narėms būtina ryžtingiau ilgesniam laikui integruoti ES jau gyvenančius migrantus ir jų šeimas, kurių nedarbas gerokai išaugo krizės metu. Dabartinės politikos priemonėmis daugiausia dėmesio skiriama jų kvalifikacijos lygiui kelti ir geresnėms bendros integracijos sąlygoms sudaryti. Būtini papildomi veiksmai, pavyzdžiui, įmonių skatinimas samdyti įvairesnę darbo jėgą taikant įvairovės chartijas (BE, DE, ES, FR).

Valstybinės įdarbinimo tarnybos susiduria su vis didėjančio bedarbių skaičiaus problema, todėl šių tarnybų modernizavimas – veiksmingas būdas naujiems iššūkiams spręsti. To siekiama sujungiant organizacijas ir (arba) glaudžiau bendradarbiaujant su integracijos ir draudimo tarnybomis (DK, EE, EL, FI, FR, HU, NL, SI), teikiant naujų rūšių paslaugas derinant internetines ir asmenines paslaugas (EE, EL, IE, MT, RO, UK (Škotija)), bendroves specialiai konsultuojant, kaip vykdyti darbuotojų mokymus ir išankstines aktyvias intervencijas kolektyvinio atleidimo iš darbo atveju (AT, BG, DK, EE, IE, MT, NL) bei teikiant patarimus darbuotojams ir darbdaviams dėl atleistųjų iš darbo į(si)darbinimo (DE, BE, FI, IE, LU, PT, UK). Kai kurios valstybinės įdarbinimo tarnybos sustiprino bendradarbiavimą su privačiomis įdarbinimo agentūromis (AT, FR, NL). Šiomis priemonėmis galėtų būti paskatintos reformas kitose valstybėse, o sistemingiau vertinant būtų galima nustatyti, kurios procedūros ir programos yra efektyviausios ir veiksmingiausios, ypač didėjant biudžeto suvaržymams.

Staigus nedarbo lygio augimas socialinės apsaugos sistemoms buvo rimtas išbandymas. Ypač svarbu buvo tai, kad, nors ir skirtingu mastu Europos Sąjungos šalyse, savaiminės stabilizavimo priemonės sušvelnino staigų nuosmukio sukeltą poveikį, todėl kai kurios valstybės narės atsižvelgė į būtinybę pakoreguoti išmokų trukmę (CZ, ES, LT, RO), lygį (BE, BG, CZ, EL), aprėptį (IT, PT) arba įgyvendino naujas ar plačiau taikomas pajamų užtikrinimo sistemas tiems, kurie neturi teisės gauti bedarbių išmokų (pvz., FR, LV). Kai kurios valstybės narės paramą teikė ne tik teisę bedarbių išmokas gauti turinčiai asmenų grupei, bet ir pagerino paramą pažeidžiamoms grupėms (BE, CY, FR, PL) ir mažas pajamas gaunantiems pensininkams (CY, RO). Didėjančių socialinio saugumo poreikių tenkinimo galimybės įvairiose valstybėse narėse labai skiriasi; ši problema ilgainiui taps vis sudėtingesnė, todėl akivaizdu, kad būtina tvirta aktyvumo skatinimo politika.

Moterų užimtumas

Darbo rinkos duomenys rodo, kad 2009 m. moterys apskritai patyrė mažesnį neigiamą nedarbo poveikį nei vyrai. Tačiau daugelyje valstybių narių vis dar pasitaiko nemažai lyčių nelygybės atvejų, moterų veiklumo lygis yra žemesnis, o nedarbas didesnis. Dėl krizės kai kurios lygių galimybių priemonės buvo atidėtos arba nutrauktos ir naujų priemonių nesiimta, išskyrus paramą naujoms darbo vietoms priežiūros sektoriuje kurti (FI, NL, UK). Lyčių aspektas turėtų būti aktyviau taikomas užimtumo politikoje, ypač nustatant ir įgyvendinant užimtumo atgaivinimo politiką. Daugelyje valstybių narių ir toliau skatinama derinti dabą, privatų ir šeimos gyvenimą, visų pirma didinant galimybes naudotis mažų arba ikimokyklinio amžiaus vaikų priežiūros paslaugomis ir teikiant paramą kitų išlaikytinių priežiūrai (ES, PT). Naujausiomis motinystės atostogų sistemų ir (arba) išmokų reformomis siekiama sudaryti geresnes galimybes moterims dalyvauti darbo rinkoje ir grįžti į darbo rinką (AT, DE, HU), geriau užtikrinti teises į vaiko priežiūros ar tėvystės atostogas arba atostogose esančių darbuotojų apsaugą (BG, NL, PT). Labiau užtikrintos teisės dirbti pagal lankstų darbo grafiką (HU, RO, SK, UK), padidinta pagal lanksčią darbo tvarką dirbančių darbuotojų apsauga (LT, SK). Nors moterims ir vyrams mokamo skirtingo darbo užmokesčio dydžio problema daugelyje valstybių narių sprendžiama nepakankamai aktyviai, imtasi naujų priemonių: padidintas skaidrumas (DE, UK), peržiūrėtos darbo vertinimo schemos (BE), įtrauktos darbo inspekcijos ir vykdomi nauji tyrimai (NL), įgyvendinama nauja trišalė strategija (FI).

2.2. Darbuotojų ir įmonių gebėjimo prisitaikyti didinimas

Per pastaruosius dvejus metus valstybės narės daugiausia dėmesio skyrė darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijoms tobulinti ir pagal joms kylančius struktūrinius sunkumus bei konkrečią padėtį pradėjo rengti nuoseklius jų pusiausvyros modelius. Prasidėjus krizei gebėjimas prisitaikyti tapo dar svarbesnis, todėl dėmesys buvo nukreiptas į priemones, padedančias ganai greitai prisitaikyti prie naujų sąlygų. Pagrindinės priemonės, kurių imtasi, – laikinas koregavimas dėl mažėjančios gamybos, taikant lankstų darbo grafiką , daugiausia – sutrumpintą darbo laiko tvarką, kad būtų išvengta atleidimo iš darbo ir nebūtų prarastas žmogiškasis kapitalas[4].

Kai kurios valstybės narės milžiniško ekonominio spaudimo sąlygomis valstybiniame sektoriuje sumažino darbo užmokestį arba numato tai padaryti (BG, EL, LT, LV, RO). Nyderlanduose darbo užmokesčio sumažinimas visame šalies ūkyje vidutinės trukmės laikotarpiu leido išvengti socialinio draudimo įnašų sumažinimų.

Pagrindinės kliūtys užimtumui – su darbo užmokesčiu nesusijusios darbo sąnaudos ir didelis mokesčių pleištas . Nepaisant pastarųjų metų pažangos, 27 Europos Sąjungos valstybėse narėse vidutinis darbo sąnaudų mokesčių pleištas yra 2000 m. lygio – apie 40,5 %. Tarp veiksmų, kurių imtasi darbuotojų mokesčių naštai mažinti , – socialinio draudimo įnašų mažinimas (BE, BG, CZ, DE, ES, FI, HU, SE) ir mokesčių sistemų peržiūra darbo sąnaudoms mažinti. Siekiant išlaikyti darbuotojus darbo vietose ir (arba) skatinti įdarbinimą, keliose valstybėse narėse darbo sąnaudos sumažintos mažą darbo užmokestį gaunantiems darbuotojams (CZ), MVĮ (NL), savarankiškai dirbantiems asmenims (SK) arba taikytos kitos mokesčių paskatos, kuriomis bedarbiai skatinami kurti verslą (PT). SE išbandyta alternatyva, pagal kurią darbdaviams sudaroma galimybė iki 12 mėnesių atidėti socialinius įnašus ir mokesčius ir taip padedama didinti pinigų srautus bei sumažinti kredito apribojimus.

Neišspręsta darbo rinkos segmentacijos problema. Nors keliose šalyse (BG, CY, EE, HU, LT, PT) pastaraisiais metais užimtumo apsaugos teisės aktai peržiūrėti atsižvelgiant į darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų politiką, būtina imtis daugiau veiksmų užkirsti kelią darbo rinkų segmentacijai, keliančiai ilgalaikį pavojų darbo rinkos veikimui, ypač konkrečioms pažeidžiamoms grupėms. Jau 2008 m. valstybėse narėse aiškiai mažėjo terminuotų darbo sutarčių, taip pat ir per laikinojo įdarbinimo įmones įdarbintų asmenų skaičius, nes krizė pirmiausia paveikia būtent tokio pobūdžio darbo susitarimus. 2009 m. patirtis rodo, kad dėl darbo rinkos segmentacijos jos lankstumo ir užimtumo garantijos daugiausia koncentruotos pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams; ši nelygybė yra žalinga ir sukelianti neveiksmingumą, todėl darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijas būtina geriau paskirstyti visiems darbuotojams.

Nepavyksta išspręsti ir nelegalus darbo klausimo. Kai kuriose valstybėse narėse jo dalis nacionalinėje ekonomikoje sudaro apie vieną penktadalį, todėl imamasi veiksmų. Portugalijoje už neteisėtas sutartis su savarankiškai dirbančiais darbuotojais griežtai baudžiama. Keliose valstybėse (BG, CY, EL, HU, MT) patobulinti tikrinimo mechanizmai ir sugriežtintos sankcijos arba įdiegtos sėkmingos paslaugų čekių sistemos (BE). Apskritai siekiant įvykdyti įsipareigojimą neteisėtą darbą paversti oficialiais darbo santykiais, būtini ryžtingesni veiksmai.

Geografinis judumas ES ir toliau lieka nedidelis. Tik keliose valstybėse narėse imtasi naujų veiksmų, įskaitant regionines darbo muges (BG), teikiamos konkrečios paramos perkėlimą iš vieno regiono į kitą (DE, ES, LT) bei investicijas į transporto infrastruktūrą (LT, SK). Darbo jėgos judumo paskatos, pavyzdžiui, mokesčių nuolaidos kelionei į darbą ir iš darbo, padidintos AT, DE, ES, LT, NL ir SK.

2.3. Investicijų į kvalifikaciją ir žmogiškąjį kapitalą didinimas

Ekonomikos nuosmukis reikalauja skubiai pertvarkyti švietimo ir mokymo sistemas, daugiau investuoti į darbo jėgos kvalifikacijos kėlimą ir geriau užtikrinti išsilavinimo, kvalifikacijos ir darbo rinkos poreikių atitiktį ir didesnį judumą, pavyzdžiui, gerinant kalbinius įgūdžius.. Šioje srityje dauguma valstybių narių susiduria su daugeliu struktūrinių sunkumų. Parengtos ir įgyvendintos kai kurios reformos, tačiau rezultatai iki šiol įvairūs ir būtina dar daug nuveikti daugiausia dėmesio skiriant augimą skatinančiai politikai (švietimo, inovacijų ir žaliųjų technologijų) formuoti.

Gebėjimų tobulinimo strategijos kaip trumpalaikės priemonės įgyvendintos keliose valstybėse narėse, neretai naudojant ESF paramą. Siekiant užtikrinti darbuotojams galimybes įsidarbinti, aktyviau vykdomas mokymas darbo vietoje (AT, BG, CY, EL, IT, LU, MT, PT, SE, UK). Šios priemonės veiksmingiausios, kai jos taikomos naujų darbo vietų paieškai ir atitinkamų gebėjimų poreikiui tenkinti.. Kai kuriose valstybėse narės parengtos naujos, geriau darbo rinkos poreikiams pritaikytos gebėjimų ugdymo strategijos (AT, BE, DK, MT, RO, SK). Be to, pagerintas socialinių partnerių bendradarbiavimas nustatant ateities poreikius ir paspartintas programų rengimas (BE, BG, MT, SI). Kai kuriose valstybėse narėse socialinių partnerių vaidmuo buvo ypač svarbus (BG, DK, FI, LU).

Valstybių narių pajėgumai prognozuoti ir numatyti gebėjimų poreikius skiriasi. Suomijoje panaudojant ESF paramą kuriama nauja pažangi sistema. Trumpalaikės prognozės būtinos siekiant išvengti kliūčių. Kai kuriose valstybėse narėse atliekami skatinamieji būsimo gebėjimų poreikio tyrimai (darbo rinkos analizė, darbdavių apklausos vykdomos CY, IE, LT, RO) – tam neretai naudojama ESF parama. Gebėjimų poreikio prognozės ir numatymas ateityje turėtų būti patobulinti; tuo tikslu taip pat turi būti vertinami pramonės ir profesinio rengimo specialistų poreikiai.

Kai kuriose valstybėse narėse (AT, BE, DE, EE, ES, IE, MT, NL, PT) parengta daugiau ilgalaikių konkrečių gebėjimų ugdymo planų. Vyrauja aiški kompetencija pagrįsto mokymo ir mokymosi tendencija, ypač bendrosiose studijų programose. Ypač svarbu diegti Europos kvalifikacijos sistemą (EKS), kuria skatinamas didesnis kvalifikacijos skaidrumas , pagrįstas mokymosi rezultatais. Daugumoje valstybių narių pasiekta didelės pažangos plėtojant visų švietimo ir mokymo lygių bei tipų nacionalines gebėjimų ugdymo sistemas ir susiejant jas su EKS iki 2010 m. Kai kurios valstybės narės dėjo daugiau pastangų neformaliojo ir neoficialiojo mokymosi sistemai patvirtinti (AT, ES, FR, IE, LT, LU, NL, SE, SI)[5]. Pradėtos iniciatyvos, kuriomis siekiama padidinti aukštojo mokslo svarbą dirbantiesiems toliau lavinantis profesinėje srityje ir asmeniškai (BE, EL, FI, IT, LT, NL). Tačiau aukštojo mokslo įstaigoms vis dar būtinos didesnės paskatos lankstesnėms studijų programoms ir lankymo modeliams parengti bei ankstesniam mokymuisi pripažinti.

Atsižvelgiant į valstybinio ir privataus biudžeto išlaidų suvaržymą, ypač svarbus tampa mokymosi visą gyvenimą finansavimas . Daugelyje valstybių narių padidintos išlaidos visą gyvenimą trunkančiam žemos kvalifikacijos ir bedarbių mokymuisi. Kai kuriose valstybėse narėse pradėta teikti paramą trumpalaikio darbo ir tolesnio mokymosi derinimui (BE, CZ, DE, FR, IE, LU, LV, PT). Suaugusiųjų mokymas ir perkvalifikavimas taip pat apima priemones, kuriomis ištekliai nukreipiami aukštajam mokslui (DE, IE, UK). Parengti finansavimo mechanizmai, kuriais MVĮ padedama mokyti darbuotojus (DE, HU, SI).

2.4. ES finansinės paramos naudojimas stiprinant prioritetinių veiksmų įgyvendinimą

Siekdama žmonėms remti skirtais ES finansiniais ištekliais padėti valstybėms narėms finansuoti krizės padarinių šalinimo veiksmus, Komisija Europos socialinio fondo (ESF) programavimą ir valdymą pakeitė taip, kad būtų padidintos ESF galimybės paspartinti programų įgyvendinimą ir jas pritaikyti tiems sektoriams ir žmonėms, kuriems paramos reikia labiausiai. Kai kurios valstybės narės (AT, DE, HU, IE, LT, LV, NL, UK) pasinaudojo galimybe savo veiksmų programas pakoreguoti atsižvelgiant į krizę, kitos pasinaudojo jau esamu ESF programų lankstumu paramą skirti tiems, kurie nukentėjo nuo krizės.

Valstybės narės taip pat naudojosi ESF parama įgyvendindamos Europos ekonominio atgaivinimo planų prioritetus, pavyzdžiui, išplėsdamos išmokų bedarbiams aprėptį (IT), ESF potencialių paramos gavėjų grupei priskirdamos visas amžiaus grupes (AT), išplėsdamos trumpalaikio darbo sistemas (DE, EL) ir derindamos jas su mokymais (CZ) arba didindamos paramą verslumui (PT). Kitos valstybės narės ESF programas pakeitė trumpalaikes krizės padarinių šalinimo priemones tiesiogiai pritaikydamos bedarbiams, pavyzdžiui, skyrė išteklius priemonėms, kuriomis remiamas bedarbių įdarbinimas (JK, Velsas), prioritetus pritaikė bedarbių poreikiams (IE) arba pritaikė prie svarbių konkretaus regiono socialinių ir ekonominių pokyčių (ES, Navara). Lenkija pakeitė atrankos kriterijus, siekdama užtikrinti, kad ESF projektais galėtų pasinaudoti visi asmenys, dirbantys nuo krizės ypač nukentėjusiuose sektoriuose.

Valstybių narių paraiškų Europos globalizacijos fondui (EGF) skaičius 2009 m. labai padidėjo (20 paraiškų, palyginti su 2008 m. pateiktomis 5 paraiškomis). Iš viso 12 valstybių kreipėsi dėl paramos 24 300 darbuotojų, kurie neteko darbo tokiuose sektoriuose, kaip plieno ir automobilių, gamybos, statybos ir lėktuvų pramonės; prašytos paramos dydis siekia 152,7 mln. eurų.

3. TOLESNI VEIKSMAI

Valstybių narių užimtumo priemonės reaguojant į krizę labai prisidėjo prie ekonomikos stabilizavimo ir daugeliu atvejų sumažino neigiamą krizės poveikį užimtumui 2009 m., tačiau dar daug sunkumų laukia ateityje: krizė išryškino struktūrines problemas , ypač didesnį labiausiai socialiai remtinų asmenų ilgalaikį ir struktūrinį nedarbą, nepakankamai tenkinamą gebėjimų poreikį ir darbo rinkos atskirtį, su kuria susiduria pažeidžiamiausios grupės. Be to, pavojus iškilo ES socialinei ir teritorinei sanglaudai , kadangi krizė labai skirtingai paveikė valstybes ir regionus, sukeldama skirtingas pasekmes darbo rinkai.

Atsižvelgiant į vis dar galimą nedarbo ir darbo vietų mažėjimo 2010 m. tendenciją, artimiausiu metu reikės imtis ryžtingų darbo rinkos priemonių. Tokiomis sąlygomis svarbiausia geriau derinti trumpalaikes priemones ir ilgalaikes struktūrines reformas .

Per pastaruosius mėnesius pernelyg plačiai taikytos kai kurios nedarbo krizės sprendimo priemonės gali turėti ilgalaikės neigiamos įtakos produktyvumui, darbo rinkos veikimui ir valstybių narių biudžetų padėčiai. Ypač svarbu gerinti užimtumo saugumą, remti perėjimą iš vienos darbo vietos į kitą, mažinti darbo rinkos segmentaciją bei užtikrinti biudžeto pusiausvyrą, pabrėžiant būtinybę visapusišką politiką derinti su darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijomis. Taigi, esant teigiamų ekonominės veiklos spartėjimo 2010 m. požymių, per ateinančius mėnesius svarbiausia bus nuspręsti, kada ir kaip palaipsniui nutraukti krizės priemonių taikymą . Per ankstyvas skatinamųjų priemonių nutraukimas gali turėti neigiamos įtakos užimtumui bei darbo paklausai, o jų pavėluotas nutraukimas gali neigiamai paveikti rinkos gaivinimą ir apsunkinti vidutinės trukmės augimo uždavinių įgyvendinimą dėl lėtesnio nedarbo mažėjimo, žemo produktyvumo arba nestabilios biudžeto padėties.

Nors suvaržymai ir padėtis skiriasi ir dėl to reikalingos skirtingos strategijos, kai kurie valstybių narių užimtumo politikos uždaviniai yra bendri : išaugusį nedarbą būtina mažinti ir neleisti jam tapti struktūriniu; būtina gerinti perėjimą iš vieno darbo į kitą, ypač derinant gebėjimus ir darbo rinkos poreikius; jaunimui ir kitiems nuo krizės nukentėjusiems asmenims būtina teikti ilgalaikę paramą; gebėjimų ugdymą būtina geriau susieti su darbo rinkos poreikiais; privalu toliau gerinti dalyvavimą darbo rinkoje, ypač moterų, vyresnių darbuotojų ir imigrantų. Įgyvendinant šiuos uždavinius būtini suderinti visos Europos veiksmai , aktyviai dalyvaujant socialiniams partneriams.

Tokiomis sąlygomis būsimai užimtumo politikai, kurioje krizės priemonės turi būti koreguojamos atsižvelgiant į vykdomas struktūrines reformas, kyla trys bendro pobūdžio sunkumai :

– Būtinybė stiprinti esamas krizės padarinių šalinimo priemones . Būtinybė iškils ypač toms valstybėms narėms (nors net tik joms), kuriose numatoma, kad ateinančiais metais labai išaugs nedarbas. Čia svarbiausia visą dėmesį skirti šių priemonių veiksmingumui didinti . Sutrumpinta darbo diena gali likti pagrįsta trumpalaike priemone siekiant išlaikyti darbo vietas tol, kol nedarbas didėja, tačiau tinkamumo kriterijai turi būti daug griežtesni, nei taikyti 2009 m. Taikant šias priemones trumpuoju laikotarpiu gali būti sušvelnintas socialinis krizės poveikis, įmonės gali sutaupyti daug darbuotojų atleidimo ir naujų darbuotojų įdarbinimo išlaidų, neprarasti įmonės veiklai reikalingo specialiai parengto žmogiškojo kapitalo, tačiau ilgainiui darbuotojų skaičius įmonėse gali pernelyg išaugti ir gali būti pavėluota atlikti būtiną restruktūrizaciją. Valstybės narės, kuriose nedarbas didėja, turėtų svarstyti galimybę daugiau svarbos teikti kitoms priemonėms, kurios yra pasiteisinę kaip turinčios teigiamos įtakos darbo rinkai, visų pirma didinti valstybinių įdarbinimo tarnybų gebėjimus teikti asmeninėms reikmėms pritaikytą pagalbą ieškant darbo prieš kolektyvinius atleidimus. Be to, kai kurie krizės metu įgyvendinti laikini pokyčiai gali sudaryti galimybę pradėti stabilesnes struktūrines reformas ir pagerinti konkrečių darbo rinkos institucijų veiksmingumą bei efektyvumą . Tai ypač taikytina pokyčiams, kuriuos kai kurios valstybės įgyvendino keisdamos nedarbo draudimo sistemas arba aktyvias darbo rinkos politikos priemones. Galiausiai, darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijas atitinkančios trumpalaikės priemonės, įskaitant ir tinkamas darbo paskatas, gali būti svarbi priemonė sprendžiant darbo rinkos segmentacijos problemą.

– Būtinybė perorientuoti krizės padarinių šalinimo priemones . Tai bus ypač būtina toms valstybėms, kurioms gresia fiskalinis konsolidavimas. Šioms valstybėms svarbiausia sumažinti neaktyvumo ir nedarbo grėsmę (ypač sustiprinti moterų dalyvavimą) ir kartu užtikrinti pajamas didžiausią poreikį jaučiantiems ir pereinamajame laikotarpyje esantiems asmenims. Nors ankstesniais nuosmukio laikotarpiais taikytų našumo mažinimo priemonių (ankstyvo išėjimo į pensiją, neįgalumo ir nedarbingumo išmokų sistemų) turėtų būti vengiama, tačiau pajamų užtikrinimo priemonės buvo būtinos daugeliui nuo krizės pradžios tokią būtinybę jautusių asmenų ir taip buvo prisidėta prie skurdo mažinimo. Be to, patirtis rodo, kad labiausiai nuo darbo rinkos atskirtiems asmenims yra itin sunku veiksmingai pasinaudoti tokiomis aktyviomis priemonėmis, kaip mokymai ir konsultacijos ieškant darbo. Valstybės narės taip pat turėtų svarstyti galimybę gerinti vidinį ir išorinį lankstumą . Pirmenybė turi būti teikiama didėjančiai darbo rinkos segmentacijai mažinti , siekiant gerinti pagal netipines sutartis dirbančių asmenų, kuriems neretai netaikomos pakankamos nedarbo draudimo sistemos ir aktyvi darbo rinkos politika (kadangi jų teikimas dažniausiai yra susietas su išmokomis), padėtį. Galutinis tikslas – daugiau dėmesio skirti ne apsaugai darbo vietoje, o draudimui rinkoje.

– Būtinybė palaipsniui nutraukti krizės padarinių šalinimo priemonių taikymą. Neatidėliotina būtinybe tai taps toms valstybėms, kuriose ekonominės ir užimtumo perspektyvos yra palankiausios ir kuriose dėmesys gali būti skiriamas struktūrinėms reformoms . Bus jaučiamas papildomas spaudimas ilgesnio laikotarpio darbo rinkos reformos priemonėms ir bus sprendžiami didesnio bedarbių skaičiaus klausimai; ypač bus svarbu didinti šių priemonių veiksmingumą. Būtina imtis darbo rinkos lankstumu ir užimtumo garantijomis grindžiamų reformų, kuriomis būtų didinamas darbo rinkų lankstumas ir saugumas, įskaitant darbo apsaugos ir saugumo rinkoje suderinimą, spręsti naujų poreikių ir šiuo metu darbo rinkoje esamų gebėjimų atitikties problemas, didinti darbo jėgos judumą pagal regionus ir profesiją bei užtikrinti darbo užmokesčio atitiktį produktyvumo pokyčiams. Svarbiausias uždavinys – didinti ekonomikos atsparumą konkretiems sukrėtimams, kuriuos gali patirti sektoriai arba valstybės.

[1] Išsami užimtumo krizės tendencijų ir politinių priemonių analizė pateikta 2009 m. lapkričio 30 d. Komisijos informaciniame dokumente Užimtumo, socialinės politikos, sveikatos ir vartotojų reikalų tarybai. Be to, išsamūs duomenys pateikti Komisijos Užimtumo generalinio direktorato mėnesinėje darbo rinkos stebėsenos apžvalgoje ir 2009 m. Užimtumo Europoje ataskaitoje.

[2] 2009 m. lapkričio 3 d. EB rudens prognozė.

[3] Žr. 2009 m. gruodžio mėn. Komisijos Europos ekonomikos atgaivinimo plano ataskaitą.

[4] Daugiau informacijos apie sutrumpinto darbo tvarką pateikta Komisijos dokumente Užimtumo, socialinės politikos, sveikatos ir vartotojų reikalų tarybai (plg. 1 išnaša).

[5] Žr. COM(2009) 640, 2009 11 24.