Atsižvelgiant į ilgą jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektų įgyvendinimo laikotarpį (iki 10 metų), šioje strategijoje lemiamu momentu nustatoma strateginė kryptis ir būtinos sąlygos, kad jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetikos technologijos padėtų pasiekti mūsų 2030 m. ir 2050 m. klimato srities tikslus. Be to, tai daroma tuo momentu, kai ekonomikos gaivinimo priemonė „Next Generation EU“ suteikia unikalią galimybę sutelkti viešąjį kapitalą sumažinti dėl COVID-19 krizės kilusiai rizikai, jog privačiosios investicijos į jūrines technologijas sulėtės.

Be to, daugelyje atokiausių Europos regionų ir užjūrio šalių bei teritorijų yra gerų galimybių plėtoti jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetiką ir tai yra pirmosios iš įtrauktų į Švarios energijos ES saloms iniciatyvą salų, mažinančios savo priklausomybę nuo iškastinio kuro. Optimizuoti šį potencialą turėtų padėti naujos iniciatyvos, įskaitant, kai įmanoma, bendradarbiavimą su kaimyniniais regionais.

Komisija ragina valstybių narių plėtotojus ir suinteresuotuosius subjektus gerinti „Copernicus“ jūros aplinkos stebėsenos paslaugos ir Europos jūrų stebėjimo ir duomenų tinklo („EMODnet“) kokybę ir jais naudotis. Tai atvirųjų duomenų platformos, kuriose jūros naudotojams, visų pirma jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetikos plėtotojams, teikiama labai vertinga informacija. Be to, kompetentingos institucijos turėtų veiklos vykdytojus įpareigoti stebėti galimą poveikį jūros aplinkai ir šie duomenys turėtų būti skelbiami viešai ir lengvai prieinami. Tada tie duomenys turi būti analizuojami ir vertinami, kad jais remiantis būtų galima padaryti praktiškas išvadas ir pagrįsti politikos sprendimus.

Be to, patikimai planuojant jūrines teritorijas taip pat galima tinkamai apsaugoti pažeidžiamas jūrų ekosistemas, vykdant Jūrų strategijos pagrindų direktyvoje nustatytas pareigas pasiekti gerą aplinkos būklę, visų pirma atsižvelgiant į jūrų politikos priemonių programų atnaujinimą 2022 m. ES biologinės įvairovės strategijoje raginama plėsti ir veiksmingai valdyti ES saugomų teritorijų tinklą ir siekiama jų plotą nuo 11 proc. padidinti iki 30 proc., o trečdalį jo griežtai apsaugoti (šiandien tik 1 proc.).

Kitas žingsnis būtų atsižvelgti į šiuos plataus užmojo tikslus planuojant ir plėtojant integruotą regioninį tinklą. Tinklų jūroje stygius arba tinklo plėtros vėlavimo rizika gali smarkiai sutrukdyti greitą diegimą. Dar vienas būdas jūroje pagaminamą energiją perduoti į krantą – jūroje gaminti vandenilį ir jį tiekti vandenilio vamzdynu, todėl į tai turėtų būti atsižvelgiama planuojant elektros energijos ir dujų tinklus. Pats tinklas turės būti pajėgus efektyviai integruoti numatomas dideles gamybos apimtis užimdamas kuo mažiau jūrų erdvės. Kad investuotojas galėtų nuspręsti investuoti į atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybą jūroje, jam labai svarbu aiškiai žinoti tinklų infrastruktūros jūroje ir sausumoje plėtros terminus ir planus. Pastatyti tinklą trunka ilgiau (paprastai 10 ar daugiau metų) nei pačius elektros energijos gamybos jūroje įrenginius, todėl į tinklą turi būti investuojama toliaregiškai. Be to, leidimų išdavimo procesai valstybėse narėse turėtų būti kuo labiau racionalizuoti, kad būtų išvengta nereikalingos delsos. Planuojant tinklą taip pat turėtų būti atsižvelgiama į sausumos subjektų poreikius energijos gamybą jūroje susieti su vandenilio gamyba ir kt. Valstybių narių įsipareigojimai sumažins perdavimo sistemos operatorių riziką jūroje pastatyti infrastruktūrą, kuri vėliau nebus naudojama.

Be to, toliau reikės specialios paramos naujoms jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetikos technologijoms, pavyzdžiui, potvynių, bangų ir plūdriosioms jūros vėjo ar saulės energijos technologijoms, kad būtų įveikti bandomasis ir parodomasis etapai. Čia pagrindinis dėmesys bus skiriamas technologiniams sprendimams, kurie geriausiai dera su ES ekonominiais ir aplinkos apsaugos tikslais.

Šiandien hibridinius projektus galima suprojektuoti taip, kad jie atitiktų dabartinius ES teisės aktus ir būtų naudingi visuomenei. Remiantis konsultacijomis ir tyrimais, hibridinio projekto jūrinė prekybos zona gali būti nustatyta taip, kad atitiktų elektros energijos rinkos taisykles. Tokia zona puikiai tinka tuo atveju, kai smarkiai padidinamas energijos gamybos iš jūrų atsinaujinančiųjų išteklių mastas, nes vienu metu integruojant atsinaujinančiųjų išteklių energiją į tinklą ir ja prekiaujant per tarpvalstybines jungtis užtikrinamas visiškas atsinaujinančiųjų išteklių energijos integravimas į rinką. Tai būdas užtikrinti, kad iš atsinaujinančiųjų išteklių pagaminta elektros energija tekėtų ten, kur jos reikia, būtų įtraukta į elektros energijos planus ir prisidėtų prie tiekimo saugumo regione. Be to, PSO reikia imtis mažiau taisomųjų veiksmų pasibaigus dienos prekybai, kurie brangiai atsieina. Be to, taip siunčiamas aiškus kainos signalas, skatinantis kurti paklausą jūroje, pavyzdžiui, elektrolizės būdu gaminti švarųjį vandenilį.

Be to, dėl atšauktų pirmojo kvietimo teikti paraiškas projektų rezerve NER 300 likusios lėšos bus reinvestuotos per esamas finansines priemones. Tai suteikia galimybę pritraukti papildomų privačių investicijų į mažo anglies dioksido kiekio technologijų inovacijas, tarp jų ir į jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetiką.

Įgyvendinant ekonomikos gaivinimo planą „NextGenerationEU“, 37 proc. iš Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonės 672,5 mlrd. EUR biudžeto skiriami žaliajai pertvarkai, taigi šiomis lėšomis pagal pavyzdinę iniciatyvą „Power up“ gali būti remiamos ir su jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetika susijusios reformos bei investicijos.

Finansavimas pagal Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonę turės būti skirtas iki 2023 m. pabaigos. Todėl labai svarbu, kad valstybės narės, glaudžiai bendradarbiaudamos su jau besirengiančiomis investuoti įmonėmis, galėtų pasiūlyti pakankamai brandžių projektų. Komisija yra pasirengusi per techninės paramos priemonę valstybėms narėms, o per „InvestEU“ konsultacijų centrą – projektų vykdytojams teikti technines ekspertines žinias ir padėti stiprinti gebėjimus. Be to, jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetiką galima paremti ir skiriant Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonės lėšų investicijoms į uostų infrastruktūros ir tinklo jungčių modernizavimą. Jos taip pat gali būti naudojamos remti susijusioms reformoms, kurios turi būti įgyvendintos, kad jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energiją būtų lengviau naudoti ir integruoti į energetikos sistemas (pavyzdžiui, leidimų išdavimo procedūrų supaprastinimas, tinklų ir jūrinių teritorijų planavimas ar jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energijos aukcionai).

ES priemonės taip pat gali padėti sutelkti labai reikalingą finansavimą tarpvalstybiniams atsinaujinančiųjų išteklių energijos sprendimams ir bendriems projektams paremti. Europos infrastruktūros tinklų priemonė (EITP) ir jos nauja tarpvalstybinei atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybai skirta priemonė teikia paskatų bendradarbiauti atsinaujinančiųjų išteklių energetikos srityje. Ji gali būti naudojama galimoms jūrinės energetikos plėtros vietoms nustatyti, būtiniems tyrimams finansuoti ir, išimties tvarka, dviejų ar daugiau valstybių narių vykdomų projektų statybos darbams finansuoti. Tokio projekto pavyzdys galėtų būti bendra plūdriųjų vėjo elektrinių parko plėtra siekiant stiprinti Europos technologinę lyderystę. EITP infrastruktūros priemonės lėšomis jau finansuota jūrinės energetikos projektų, pavyzdžiui, projektas „North Sea Wind Power Hub“; ateityje galėtų būti orientuojamasi į tarpvalstybinę jūrinių tinklų infrastruktūros plėtrą, įskaitant hibridinius ir sudėtingųjų tinklų projektus.

Be to, 2021 m. sausio 1 d. pradėsiantis veikti atsinaujinančiųjų išteklių energijos finansavimo mechanizmas gali ir prieigos prie jūros neturinčioms valstybėms narėms pasiūlyti būdų pasidalyti jūrinės energetikos projektų nauda. Finansinius įnašus į šį mechanizmą gali įnešti visos valstybės narės, taip pat ir neturinčios prieigos prie jūros, ir nurodyti savo prioritetus – kokio pobūdžio projektus (taigi ir vykdomus jūroje) ir technologijas jos norėtų remti. Šios valstybės narės savo ruožtu gaus statistinę naudą iš vykdant projektus pagamintos atsinaujinančiųjų išteklių energijos ir praktiškai dalysis valstybių narių, kuriose vykdomas projektas, atsinaujinančiųjų išteklių energijos potencialu.

Šio mechanizmo lėšomis gali būti remiami įvairūs projektai – nuo mažos galios įrenginių ir novatoriškų technologijų (pvz., plūdriųjų jūros vėjo elektrinių parkai) iki didelio masto, tarpvalstybinių ir hibridinių projektų. Lėšos gali būti skiriamos kaip dotacijos su energijos gamyba iš atsinaujinančiųjų išteklių susijusiam projektų komponentui. Šie projektai gali būti susiję su degalų iš atsinaujinančiųjų išteklių gamyba vienos rūšies energiją konvertuojant į kitos rūšies energiją, su energijos gamyba ir kaupimu, taip pat tai gali būti projektai, jau gaunantys kitų formų paramą infrastruktūrai ar tinklo jungčiai. Pirmąjį ES masto projektų konkursą Komisija planuoja paskelbti 2021 m.

Iš programos „Europos horizontas“ ir Inovacijų fondo lėšų bus teikiama parama mokslinių tyrimų, inovacijų ir parodomiesiems projektams, kuriais remiantis vėliau Europoje bus kuriamos ir diegiamos novatoriškos jūrinės energetikos technologijos. Naujų ir novatoriškų jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetikos technologijų, komponentų ir sprendimų kūrimui bei bandymams remti tinkamiausia programa „Europos horizontas“. Inovacijų fondas gali remti naujoviškų švarių technologijų, pavyzdžiui, vandenynų energijos, naujų plūdriųjų jūros vėjo energetikos technologijų arba jūros vėjo elektrinių parkų sujungimo su energijos kaupikliais ar vandenilio gamyba projektų, parodomąją veiklą komerciniu mastu. Parama galėtų būti derinama su „InvestEU“ arba EITP finansavimu siekiant padidinti tokių novatoriškų projektų perspektyvumą ir finansuoti susijusią infrastruktūrą. Valstybės narės, turinčios teisę gauti Modernizavimo fondo paramą, gali jo ištekliais pasinaudoti savo jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energetikos pramonei plėtoti.

Pagrindiniai veiksmai ·Komisija skatins valstybes nares į savo nacionalinius ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planus, rengiamus pagal Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonės pavyzdinę iniciatyvą „Power up“, įtraukti reformas ir investicijas, susijusias su atsinaujinančiųjų išteklių energetikos (taip pat ir jūrinės) plėtra (2020–2021 m.). ·Komisija padės plėtoti tarpvalstybinius bendradarbiavimo projektus, įskaitant jungiamųjų linijų projektus, pagal naująją Europos infrastruktūros tinklų priemonę ir pagal atsinaujinančiųjų išteklių energijos finansavimo mechanizmą, įskaitant programos „InvestEU“ derinimo priemonę (nuo 2021 m.). ·Komisija, EIB ir kitos finansų įstaigos bendradarbiaus siekdamos pagal programą „InvestEU“ remti strategines investicijas į jūrinę energetiką, tarp jų ir rizikingesnes investicijas, kuriomis siekiama stiprinti ES technologinę lyderystę (nuo 2021 m.).

4.5. Moksliniai tyrimai ir inovacijos – jūroje vykdomiems projektams remti

Mokslinių tyrimų ir inovacijų skatinimas yra svarbi išankstinė jūrų atsinaujinančiųjų išteklių energijos naudojimo plačiu mastu sąlyga. Šiuo metu į švarios energetikos mokslinius tyrimus ir inovacijas daugiausiai investuoja privatusis sektorius. Pastaraisiais metais į švarią energetiką ES investuota vidutiniškai beveik 20 mlrd. EUR per metus: 77 proc. investavo verslo sektorius, 17 proc. skyrė nacionalinės vyriausybės, o 6 proc. sudarė ES biudžeto lėšos. Į vėjo energetiką privatusis sektorius investuoja dar didesnę dalį – apie 90 proc. visų ES investicijų į sausumos ir jūros vėjo energetikos mokslinius tyrimus ir inovacijas.. Europoje investicijų į vėjo energetikos mokslinius tyrimus ir inovacijas centrai yra Vokietija, Danija ir Ispanija.

Viešosios MTPI investicijos visoje vėjo energetikos vertės grandinėje labai padėjo sektoriui vystytis, didinti mastą ir pereiti prie diegimo. MTP finansavimas išaugo nuo 133 mln. EUR 2009 m. iki 186 mln. EUR 2018 m. Per pastaruosius 10 metų pagal ES mokslinių tyrimų ir inovacijų programas jūros vėjo energetikai skirta apie 496 mln. EUR: didžiausia dalis atiteko jūros vėjo technologijai, po jos – plūdriesiems jūros vėjo įrenginiams, naujoms medžiagoms ir komponentams, taip pat priežiūrai ir stebėsenai.

Dabartiniai jūros vėjo energetikos mokslinių tyrimų ir inovacijų prioritetai daugiausia susiję su vėjo jėgainių konstrukcija, infrastruktūros plėtra, pažangiomis žiediškumo principus atitinkančiomis medžiagomis ir skaitmeninimu. Kitos pastarojo meto inovacijos orientuotos į logistiką ir (arba) tiekimo grandinę, pavyzdžiui, kaip sukurti pakankamai kompaktiškas vėjo jėgainių pavarų dėžes, kad jos tilptų į standartinį laivybos konteinerį, taip pat kaip žiedinės ekonomikos principus pritaikyti visam įrenginių gyvavimo ciklui. Techninių standartų suderinimas gali padėti šioje srityje padidinti mastą ir veiksmingumą. Kitos inovacijos ir tendencijos, kurių augimas, kaip tikimasi, per ateinančius dešimt metų bus didžiausias, tai – superlaidūs generatoriai, pažangios bokštų medžiagos ir jūros vėjo energijos pridėtinė vertė. Kadangi jūros vėjo energetikos technologija jau yra brandi, ateityje moksliniai tyrimai ir inovacijos turėtų būti sutelkti į esamų gamybos procesų optimizavimą tokiuose sektoriuose kaip antai didelių matmenų menčių gamyba.

Atrodo, kad plūdrieji įrenginiai taps perspektyvia galimybe ES šalyse ir regionuose, kuriuose jūros gilesnės – Atlanto vandenyne, Viduržemio jūroje ir Juodojoje jūroje; plūdriosios jūros vėjo technologijos patikimai skinasi kelią į komercinį perspektyvumą giliuosiuose vandenyse ir atšiaurioje aplinkoje toliau nuo kranto, o įvairūs prototipai ir nedidelio masto projektai jau eksploatuojami ir atveria verslo galimybių ES įmonėms.

Nuo 2007 m. iki 2019 m. išlaidos vandenynų bangų ir potvynių energetikos moksliniams tyrimams ir plėtrai (MTP) visoje Europoje siekė 3,84 mlrd. EUR; didžiąją jų dalį (2,74 mlrd. EUR) investavo privatusis sektorius. Per tą patį laikotarpį bangų ir potvynių energetikos technologijoms kurti pagal nacionalines MTP programas skirta 463 mln. EUR, o ES finansavimas sudarė 493 mln. EUR. ES parama gali labai padėti pritraukti papildomo nacionalinio viešojo ir privačiojo finansavimo, kad būtų sumažinta investicijų į vandenynų energetiką rizika, būtų skatinami tolesni bandymai, mažinamos išlaidos ir įvyktų šuolis nuo parodomojo etapo iki diegimo. Šiuo laikotarpiu 1 mlrd. EUR viešojo finansavimo (ES ir nacionalinio) pritraukė vidutiniškai 2,9 mlrd. EUR privačiojo sektoriaus investicijų.

Laikytina, kad potvynių technologijos yra ikikomerciniame etape, o daugelis bangų energijos technologijų tebėra MTP etape. Plūdriosios fotovoltinės energijos technologijos jau įdiegtos pramoniniu mastu natūraliuose ir dirbtiniuose vidaus vandenų telkiniuose ir gali turėti perspektyvių diegimo jūros priekrantėje ir netoli kranto galimybių. Dumbliai taip pat yra vilčių teikiantis tvarių biodegalų šaltinis, vertas tolesnių MTI pastangų.

Vis didėjančiam energijos, pagamintos naudojant šias jūrines technologijas, kiekiui palaikyti turi būti toliau plėtojama novatoriška infrastruktūra ir naujos tinklų technologijos. Taigi moksliniai tyrimai ir inovacijos turėtų padėti rasti naujų šių infrastruktūros objektų sujungimo į sudėtingąjį tinklą būdų, kartu didinant našumą bei mažinant nuostolius.

Jei pagamintą elektros energiją reikia perduoti dideliais atstumais, veiksminga ir ekonomiška kintamosios srovės perdavimo sistemos alternatyva yra aukštos įtampos nuolatinės srovės (AĮNS) sistema. Naujausiomis AĮNS technologijomis galima sujungti vėjo elektrinių parkus ir tinklus, kad jūroje pagaminta energija būtų perduodama į tinkamą rinką užtikrinant būtiną tinklo saugumą ir atsparumą. Tačiau diegimas dideliu mastu nėra paprastas dėl didelių sąnaudų, dėl to, kad skirtingi operatoriai skirtingai testuoja ir tvirtina konfigūraciją, ir dėl skirtingų pardavėjų keitiklių sąveikumo problemų. Todėl suteikdama paramą pagal programą „Europos horizontas“ AĮNS sistemoms projektuoti ir testuoti Komisija kryptingai sieks, kad iki 2030 m. Europoje būtų įrengta pirmoji universalioji daugiajungtė AĮNS sistema (angl. multi-vendor multi-terminal HVDC system).

Siekiant jūros vėjo elektrinių parkus efektyviai integruoti į energetikos sistemą bus svarbu sudaryti sąlygas testuoti naujas būsimų jūrinių tinklų, lankstumo, kaupimo (vienos rūšies energijos konvertavimo į kitos rūšies energiją), baterijų ir skaitmeninimo technologijas, taip pat reikės išplėtoti daug galimybių teikiančių nešiklių, pvz., vandenilio ir amoniako, technologijas. Vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu taps aktualu naudojant iš jūrų atsinaujinančiųjų išteklių gautą elektros energiją vietoje (jūroje) gaminti vandenilį ir jį transportuoti arba čia pat vietoje šiuo kuru papildyti laivus. Todėl šiuo atžvilgiu bus svarbi parama moksliniams tyrimams ir inovacijoms, teikiama pagal baterijų veiksmų planą ir vandenilio strategiją, taip pat susijusių aljansų teikiama parama.

Taip pat būtina vykdyti jūrinių technologijų poveikio aplinkai mokslinius tyrimus siekiant užpildyti duomenų ir informacijos spragas. Pagerinus žinias ir modeliavimo gebėjimus bus galima geriau pasirinkti diegimo vietas, be to, tai svarbu siekiant pritarimo.