Turinys

Santrauka. 2

1............ Esamos padėties apžvalga. Euro zonos ekonominė situacija ir perspektyvos. 4

2............ Struktūrinės problemos. 6

2.1......... Struktūrinių reformų politika. 6

2.2......... Fiskalinė politika. 13

2.3......... Finansų sektoriaus politika. 19

Santrauka

Euro zona toliau atsigauna ir pirmą kartą nuo 2007 m. vėl tikimasi, kad šiais metais visų šalių ekonomika augs. Nors ryžtingi politikos veiksmai ir žalios naftos kainų kritimas turėtų palaikyti augimą, ekonomikai greičiau atsigauti trukdo ilgalaikės silpnos augimo tendencijos, taip pat pastarojo meto ekonomikos ir finansų krizės padariniai, įskaitant vykstantį išorės balanso atkūrimą, didelę valstybės bei privačiojo sektoriaus skolą ir su tuo susijusį spaudimą mažinti finansinį įsiskolinimą, aukštą nedarbo lygį ir mažą pasitikėjimą, taip pat nuolatinį investicijų trūkumą. Norint visam laikui pašalinti šiuos trūkumus, reikia tolesnių politinių pastangų.

Pastarojo meto krizė parodė, kad sukrėtimų išplitimas tarp euro zonos valstybių gali būti greitas ir galingas. Glaudžios euro zonos šalių tarpusavio sąsajos reiškia, kad makroekonominė politika gali daryti didelį šalutinį poveikį per prekybos ir finansų kanalus ir turėti įtakos nacionalinės politikos pasirinkimams likusioje euro zonos dalyje. Nors krizė privertė atkreipti dėmesį į neigiamą šalutinį poveikį ir grįžtamojo ryšio ratą, esama ne mažiau galimybių kurti teigiamą dinamiką, paskatinti sėkmingos veiklos ciklus ir sustiprinti sinergijas skatinant koordinuotus ir nuoseklius politikos pasirinkimus visose valstybėse narėse. Euro zonos šalys yra skirtinguose ekonominio koregavimo proceso etapuose ir sunkumai, su kuriais susiduria labiausiai krizės paveiktos valstybės narės, riboja jų gebėjimą prisidėti prie ekonomikos augimo euro zonoje. Skirtingų valstybių narių disbalanso mastas iki krizės, padėtis verslo cikle ir turimos fiskalinio manevravimo galimybės gerokai skiriasi. Politikos kryptis euro zonos lygiu turėtų būti skatinamas ekonomikos augimas, kartu užtikrinant, kad nebūtų keliamas pavojus pažangai, padarytai vykdant perbalansavimą. Daugelyje euro zonos šalių finansinio įsiskolinimo mažinimo procesas dar toli gražu neužbaigtas. Tai, ar šiuo metu vykdomos reformos ir kaip jos vykdomos, nulems euro zonos ekonomikos augimo potencialą vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu.

Paskutiniais metais jau buvo imtasi svarbių priemonių, paskelbiant Komisijos investicijų planą, Europos Centrinio Banko pinigų politikos sprendimus ir žengiant svarbius žingsnius kuriant bankų sąjungą.

Euro grupė imasi vis aktyvesnio vaidmens rengiant koordinuotą politikos atsaką, skatinant bendrą politikos uždavinių supratimą ir stiprinant pasitikėjimą tarp pagrindinių euro zonos suinteresuotųjų šalių. Tačiau konkrečių atskiroms euro zonos valstybėms narėms ir bendrai visai euro zonai skirtų rekomendacijų įgyvendinimas dar neužbaigtas. Problemų išlieka toliau nurodytose tarpusavyje susijusiose srityse.

· Plataus užmojo struktūrinių reformų, skatinančių konkurencingumą ir augimo potencialą euro zonoje, įgyvendinta nepakankamai. Išorės balanso atkūrimas vykdomas, tačiau pažanga yra nevienoda ir didelis einamosios sąskaitos perteklius dar nebuvo koreguojamas. Darbo jėgos rinkose matyti pagerėjimo ženklų, tačiau nedarbo lygis išlieka aukštas ir yra pavojus, kad įsitvirtins ilgalaikis nedarbas, dar labiau padidinantis skurdo mastą. Tokiomis aplinkybėmis plataus užmojo struktūrinės reformos gali paskatinti reikalingą ekonominį koregavimą euro zonoje ir sustiprinti ekonomikos augimą šalyse, kurios jas įgyvendina. Jei reformos įgyvendinamos bendrai visose valstybėse narėse, dėl teigiamo šalutinio poveikio jos naudingos visai euro zonai. Tačiau dar reikia laiko, kad būtų panaikintas susikaupęs disbalansas. Kai kurių struktūrinių reformų trumpalaikis poveikis ekonominei veiklai gali būti neigiamas, kai pinigų politika yra varžoma nuline apatine riba (t. y., kai palūkanų normos yra artimos nuliui ir negali būti daugiau mažinamos). Tačiau reformos gali būti parengtos taip, kad bet koks trumpalaikis neigiamas poveikis būtų sumažintas iki minimumo. Todėl nepalaikoma nuomonė, kad struktūrinių reformų atidėjimas artimiausioje ateityje pagerintų ekonomines sąlygas esant nulinei ribai.

· Fiskalinės politikos koordinavimasišlieka nepakankamai geras. Nuo krizės pradžios bendra fiskalinė situacija euro zonoje gerokai pagerėjo ir bendra fiskalinės politikos kryptis iš esmės yra neutrali; tai galėtų būti laikoma priimtina tvarumo užtikrinimo ir verslo ciklo stabilizavimo pusiausvyra. Tačiau tarp valstybių narių esama didelių skirtumų, kurie ne visada atspindi pagal Stabilumo ir augimo paktą jų prisiimtų fiskalinių uždavinių ir įsipareigojimų mastą. Jei kai kurioms šalims nepavyko įgyvendinti savo įsipareigojimų pagal SAP, tai kitos dar turi manevravimo galimybių pagal SAP taisykles. Geresnis koordinavimas parems ekonomikos augimą visoje euro zonoje, jei tos valstybės narės, kurios neturi fiskalinio manevravimo galimybių, dės pastangas jas atgauti, o tos valstybės narės, kurios turi fiskalinio manevravimo galimybių – pasinaudos galimybe didinti vidaus paklausą ir, visų pirma, skatinti investicijas. Potencialiai didelis ir naudingas šalutinis poveikis augimui galėtų būti pasiektas veikiant labiau koordinuotai. SAP taisyklių lankstumas padės valstybėms narėms įgyvendinti investicijų planus ir struktūrines reformas. Fiskalinės strategijos kol kas nėra pakankamai palankios ekonomikos augimui. Kalbant apie įplaukas, mokesčių sistemos dar nėra pakankamai veiksmingos ir darbo jėgos apmokestinimas yra per didelis, nepaisant pastarojo meto patobulinimų, kuriuos paskatino geresnis koordinavimas Euro grupėje. Kalbant apie išlaidas, išsamia sąnaudų ir naudos analize pagrįstų viešųjų investicijų ir kitų viešųjų išlaidų, turinčių stiprų ir teigiamą poveikį augimui, yra per mažai. Išlaidų peržiūra parodė, kad reikia veiksmingesnio viešojo administravimo.

· Finansų rinkos sąlygos euro zonoje gerėja, tačiau privačiajam sektoriui ir toliau skolinama vangiai, o finansų rinkų susiskaidymas išlieka pernelyg didelis. Dar reikia, kad paskelbtą ES investicijų planą, kartu su ECB plataus masto turto įsigijimo programa, lydėtų tolesni veiksmai platesnio masto finansų sektoriuje, kuriais būtų skatinamas kreditų teikimas. Bendras taisyklių sąvadas kol kas nėra nuosekliai taikomas visuose euro zonos bankuose. Finansavimo šaltinių diversifikavimo, orientuoto į labiau rinka grindžiamą finansavimą, procesas dar neįsibėgėjo. Geriau integruotos ir veiksmingesnės kapitalo rinkos leistų sutelkti daugiau lėšų investicijoms finansuoti, Europos ekonomika taptų mažiau priklausoma nuo bankų, o jos finansinės struktūros – subalansuotesnės ir stabilesnės.

1. Esamos padėties apžvalga. Euro zonos ekonominė situacija ir perspektyvos

Euro zona toliau atsigauna ir pirmą kartą nuo 2007 m. vėl tikimasi, kad šiais metais visų šalių ekonomika augs. Tačiau kol kas tai vyksta vangiai. Nors naftos kainų kritimas ir palanki politika turėtų palaikyti augimą, mažos investicijos, sulėtėjęs pagrindinių euro zonos prekybos partnerių augimas ir blogėjanti geopolitinė situacija blogina trumpalaikes perspektyvas. Dėl labai mažos infliacijos, kurią lemia ekonomikos sąstingis ir mažėjančios energijos ir maisto produktų kainos, mažinti skolą ir koreguoti santykines kainas darosi sunkiau, o skolos lygio ir konkurencingumo skirtumai vis dar išlieka. Kadangi euro zonos ekonominės ir finansinės problemos, su kuriomis susiduria valstybės narės, kaip ir jų sprendimo greitis yra skirtingi, išaugo regioniniai ir cikliniai skirtumai. Vis dėlto 2015 ir 2016 m. tikimasi tam tikro pagerėjimo, nors išlieka rizika, kad ekonominės perspektyvos bus prastesnės, negu šiuo metu numatoma.

Išliekantį mažą ekonomikos augimą iš dalies tiesiogiai nulėmė ekonominis koregavimas po pasaulinės finansų ir ekonomikos krizės ir jis turi įtakos trumpalaikėms ekonomikos perspektyvoms. Susilpnėjo pasitikėjimas, o spaudimas mažinti finansinį įsiskolinimą privačiajame ir viešajame sektoriuose išlieka. Vyksta vidaus ir išorės koregavimas, tačiau skirtingose šalyse jis yra labai nevienodas. Potencialus ekonomikos augimas sumažėjo dėl sumažėjusio kapitalo formavimo ir didelio nedarbo lygio; kartu išaugo struktūrinis nedarbas. Vis dar mažas augimas taip pat yra susijęs su keliomis vidutinio laikotarpio problemomis, kurios buvo akivaizdžios dar prieš krizę, pvz., žemas bendras gamybos veiksnių produktyvumas ir senėjanti visuomenė. Ekonomikos augimo perspektyvas taip pat riboja prasta investavimo aplinka ir didelis nedarbas. Be to, vis dar išlieka struktūrinis nelankstumas nacionalinėse darbo ir produktų rinkose, lėtinantis pinigų politikos perdavimą ir užkertantis kelią greitam realiosios ekonomikos koregavimui po neigiamų ekonomikos sukrėtimų. Finansų rinkos susiskaidymas pagal valstybines teritorijas sumažėjo, tačiau dar negrįžo į prieš krizę buvusį lygį.

Nors daugelis problemų, kurios šiuo metu iškilusios euro zonai, kyla ir kitoms išsivysčiusios ekonomikos šalims, ekonominės ir pinigų sąjungos struktūros trūkumai pagilino krizę euro zonoje. Vis stiprėja suvokimas, kad reikia šalinti EPS valdymo trūkumus ir stiprinti jos struktūrą, kad ji būtų gyvybingesnė ir atsparesnė. Sudėtinga tarpusavyje sąveikaujančių ekonominių kintamųjų sistema ir didelė valstybių narių tarpusavio priklausomybė pinigų sąjungoje pabrėžia, kaip svarbu laikytis nuoseklaus ir koordinuoto požiūrio tiek nacionaliniu, tiek euro zonos lygmeniu. Į tai privertė atkreipti dėmesį pastarojo meto krizė, parodžiusi, kad tarpvalstybinis sukrėtimų perdavimas gali būti greitas ir didelio masto, o bendrų sukrėtimų poveikis ekonomikos augimui dėl nuolatinių didelių ekonominių ir institucinių struktūrų skirtumų valstybių narių lygmeniu skirtingose šalyse gali būti labai nevienodas. Unikali EPS struktūra išryškina bendradarbiavimo poreikį siekiant labiau koordinuoto privačiojo ir viešojo sektorių koregavimo siekiant palaikyti vidaus paklausą trumpuoju laikotarpiu ir skatinti struktūrinius pokyčius, kad būtų padidintas ekonomikos augimo potencialas ilguoju laikotarpiu. Euro zona yra kur kas daugiau nei paprasta jos dalių suma. Krizės sukelti sukrėtimai ir nekoordinuotas politinis atsakas per krizę išplito už valstybių sienų ir sukėlė egzistencinę riziką visai euro zonai. Lygiai taip pat glaudus politikos priemonių koordinavimas tarp valstybių narių gali padėti sukurti teigiamas sinergijas, paskatinti teigiamo grįžtamojo ryšio ratą tarp politikos krypčių ir sukelti teigiamą šalutinį poveikį valstybėse narėse.

Jau įrodyta euro zonai skirtų Europos semestro rekomendacijų vertė skatinant geresnį politikos koordinavimą euro zonoje. Tai, kad Euro grupė prisiėmė didesnę atsakomybę už rekomendacijas euro zonai, paskutiniais metais padėjo siekti pažangos keliose svarbiose politikos srityse. Todėl peržiūrėjus biudžeto planų projektą, valstybės narės prisiėmė tvirtus įsipareigojimus koreguoti savo fiskalinę politiką. Euro grupė išsamiai aptarė reformų planus ir pasiekė bendrą supratimą tokiais svarbiais klausimais kaip galima struktūrinių reformų nauda, įskaitant reformas, skirtas didelio darbo apmokestinimo ir nevienodo ekonominio koregavimo poveikio ekonominėje ir pinigų sąjungoje klausimams spręsti. Tai padėjo susitarti dėl dabartinių politikos uždavinių, nustatyti gerąją patirtį ir geriau koordinuoti politinį atsaką augimui palankiomis kryptimis.

Siekiant išlaikyti ir sustiprinti šį atsigavimo procesą reikalingi nuolatiniai ryžtingi politikos veiksmai. Struktūrinė, fiskalinė, finansų ir pinigų politika kartu su integruotu, augimui palankiu požiūriu padėtų įveikti užsitęsusį lėtą ekonomikos augimą, imantis tiek su paklausa, tiek su pasiūla susijusių veiksmų. Pagrindiniai euro zonos uždaviniai yra:

(i) remti subalansuotą koregavimą privačiajame ir viešajame sektoriuose,

(ii) didinti ekonomikos augimo potencialą vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu ir

(iii) užbaigti EPS struktūrą.

Labai svarbų vaidmenį turės atlikti investicijos. Taip pat bus reikalingi esminiai politikos sprendimai, kuriais būtų sumažintas gamybos apimties atotrūkis ir padidinta potenciali gamybos apimtis, kad būtų užtikrinta ilgalaikė Europos ateitis, taip pat atsižvelgiant į ES gyventojų senėjimą.

Trumpalaikiai uždaviniai. 2015 m. biudžeto planų projektų vertinimas rodo, kad esama galimybių geriau koordinuoti diferencijuotą euro zonos valstybių narių fiskalinį atsaką. Valstybės narės, kurios neturi fiskalinio manevravimo galimybių, turi stengtis jas atgauti, o šalys, kuriose jų yra daugiau – turėtų pasinaudoti galimybe didinti vidaus paklausą ir, visų pirma, skatinti investavimą. Tai prisidėtų prie ekonomikos augimo ir padėtų pasinaudoti teigiamu šalutiniu poveikiu euro zonoje. Investicijų planas padės didinti fiskalinės politikos palankumą augimui ir teikti prioritetą produktyvioms investicijoms. Pinigų politikos veiksmams taip pat teks svarbus vaidmuo skatinant pasitikėjimą bei ekonomikos augimą, pasitelkiant paskelbtas standartines ir nestandartines pinigų politikos priemones. Tačiau jų veiksmingumas taip pat priklausys nuo reformų veiksmų kitose politikos srityse (fiskalinėje ir struktūrinėje), nuo užmojų masto ir ryžtingo įgyvendinimo.

Vidutinės trukmės laikotarpio uždaviniai. Gerai parengtos struktūrinės reformos darbo, produktų ir finansų rinkose vis dar nėra įgyvendinamos pakankamai gerai, greitai ir ryžtingai. Dar reikės laiko, kad būtų panaikintas susikaupęs disbalansas. Nors tam tikras struktūrinių reformų trumpalaikis poveikis ekonominei veiklai, kai pinigų politika yra varžoma nuline apatine riba (t. y. kai palūkanų normos yra artimos nuliui ir nebegali daugiau mažėti), gali būti neigiamas, tas poveikis greičiausiai bus nedidelis ir priklausys nuo priimtos priemonės. Priemonės gali būti parengtos taip, kad trumpalaikis neigiamas poveikis kuo labiau būtų sumažintas. Todėl nepritariama minčiai, kad struktūrinių reformų atidėjimas dabartinėmis aplinkybėmis pagerintų ekonomines sąlygas[1]. Be to, kai siekdamos pasinaudoti teigiamu šalutiniu poveikiu šias reformas tuo pačiu metu įgyvendina kelios šalys, jų nauda gali gerokai išaugti. Didelė dalis šios naudos bus susijusi su tuo, kad bus pašalintos reguliavimo kliūtys investicijoms, padaryta pažanga tokiose srityse kaip paslaugos, energetika, telekomunikacijos ir skaitmeninė ekonomika, pagerintos bendrosios sąlygos verslui vykdyti, įgyvendintos darbo rinkos reformos, padidintos galimybės gauti ilgalaikį finansavimą ir baigta kurti bankų sąjunga, siekiant spręsti finansų rinkų susiskaidymo klausimą ir užtikrinti finansinį stabilumą.

Ilgalaikis uždavinys – šalinti EPS struktūros trūkumus.

2. Struktūrinės problemos 2.1. Struktūrinių reformų politika

2014 m. euro zonos šalims skirtose rekomendacijose raginama euro zonoje įgyvendinti struktūrines reformas – skatinant augimą, konvergenciją ir vidaus ir išorės disbalanso koregavimą. Buvo pabrėžtas poreikis stebėti, vertinti ir skatinti pažangą įgyvendinant įsipareigojimus dėl reformų, visų pirma euro zonos valstybėse narėse, kuriose susidaręs perviršinis disbalansas ir reikia ryžtingų politikos veiksmų, siekiant apriboti nepageidautiną šalutinį poveikį visai euro zonai. Rekomendacijoje raginama vykdyti atitinkamą politiką šalyse, kuriose susidaręs didelis einamosios sąskaitos perteklius, siekiant prisidėti prie teigiamo šalutinio poveikio. Galiausiai rekomendacijose siūloma reguliariai rengti temines diskusijas dėl struktūrinių reformų darbo ir produktų rinkose, kurios gali daryti didelį šalutinį poveikį, daugiausia dėmesio skiriant didelio darbo mokesčių pleišto mažinimui ir paslaugų rinkų reformoms.

Apskritai, 2014 m. buvo padaryta tam tikra pažanga įgyvendinant struktūrines reformas (žr. priedo lentelę). Tačiau struktūrinių reformų įgyvendinimo tempas visoje euro zonoje 2014 m. nepadidėjo.

Atkuriant išorės balansą euro zonoje daroma pažanga. Dėl einamosios sąskaitos koregavimo daugelyje euro zonos šalių nuo prieš krizę buvusio didelio deficito pereita prie subalansuotos arba perteklinės būklės. Didelė šio koregavimo dalis yra necikliška ir nenumatoma, kad ekonominei padėčiai pagerėjus jo poveikis išnyks.[2] Svarbi šių laimėjimų pasekmė yra ta, kad visos euro zonos einamosios sąskaitos balansas yra vis labiau teigiamas. Nuo 0,8 % BVP deficito 2008 m. jis išaugo iki 2,0 % BVP pertekliaus 2013 m. ir 3,2 % – 2014 m. (žr. 1 pav.). Koregavimas šalyse skolininkėse didele dalimi paskatino perbalansavimą euro zonos lygmeniu, kai šalys kreditorės savo perteklinių pozicijų nekoregavo. Einamosios sąskaitos perteklius nėra toks pavojingas kaip didelis deficitas, tačiau jį reikia stebėti ir galbūt imtis politikos veiksmų, nes jis rodo, kad vidaus ekonomikos augimas gali sumažėti, o ekonominiai ištekliai gali būti buvę paskirstyti neveiksmingai.

Skola vis dar stabdo veiklą. Nepaisant srautų koregavimo, išorės įsipareigojimai išlieka dideli, ypač kai kuriose šalyse (žr. 2 pav.). Daugelio šalių grynieji užsienio įsipareigojimai (NIIP) 2013 m. beveik pasiekė arba viršijo metinę gamybos apimtį. Tik nedaugelyje šalių paskutiniu metu būta pagerėjimo. Didžiąją dalį grynųjų užsienio įsipareigojimų koregavimo programos šalyse sudaro skola, kelianti riziką tvarumui. Siekiant sumažinti labai didelį išorės įsiskolinimą iki tvaresnio lygio, ateityje reikėtų išlaikyti geresnį einamosios sąskaitos balansą, o kai kuriais atvejais gali reikėti tolesnių veiksmų pasinaudojant vis dar didesniu prekybos ir einamosios sąskaitos pertekliumi.

Šiuo metu tam tikri veiksniai apsunkina koregavimo procesą. Pastangas atgauti konkurencingumą ir subalansuoti išorės pozicijas apsunkina mažesnė, nei tikėtasi, infliacija ir augimas esant suvaržymams, neleidžiantiems kelti kainų ir darbo užmokesčio. Tokia aplinka reiškia išteklių perkėlimą iš skolininkų kreditoriams. Dėl labai žemo infliacijos lygio, nors jis skatina vartojimą, santykinių kainų koregavimas euro zonoje tampa sudėtingesnis. Nors svarbus valstybių skolininkių uždavinys yra vengti reformų nuovargio ir toliau įgyvendinti reformas ir politiką, kuria siekiama stiprinti jų pozicijas, koregavimas šalyse kreditorėse galėtų sukelti teigiamą šalutinį poveikį likusiai euro zonai. Tikimasi, kad dabartinis euro nuvertėjimas, naftos kainų kritimas ir nestandartinės pinigų politikos priemonės padės atkurti balansą šalyse skolininkėse. Taip yra dėl apskritai didesnio eksporto kainų elastingumo, didesnio energijos vartojimo intensyvumo ir apskritai didesnio obligacijų pajamingumo skirtumo bei santykinai užblokuotų banko skolinimo kanalų. Tarptautiniu mastu turi būti matoma, kad euro zona patikimai laikosi tinkamos politikos, kad būtų skatinamas ekonominis koregavimas.

Prasideda įmonių ir namų ūkių finansinio įsiskolinimo mažinimas. Privačiojo sektoriaus negražintų skolų mažinimas dar tik prasidėjo[3]. Didelė užsienio skola kai kuriose euro zonos šalyse atspindi didelį tiek privačiojo, tiek viešojo sektorių įsiskolinimą. Spaudimas mažinti finansinį įsiskolinimą privačiajame sektoriuje, darantis poveikį namų ūkiams bei įmonėms, stabdo privatųjį vartojimą ir investavimą. Toks spaudimas iš dalies sumažėjo, palyginti su buvusiu iki krizės. Neigiami kredito srautai iki šiol buvo pagrindinis veiksnys, mažinantis skolos ir BVP santykį, sukėlęs didelį šalutinį poveikį ekonominei veiklai. Vangus ar net neigiamas BVP augimas taip pat trukdė mažinti įsiskolinimą.

1 pav. Įnašai į euro zonos einamosios sąskaitos balansą (% euro zonos BVP) || 2 pav. Labai įsiskolinusių šalių grynoji tarptautinių investicijų pozicija (% BVP), 2013 m.

||

Šaltinis: Europos Komisija. Pastaba: euro zonos einamoji sąskaita skaičiuojama sudedant paskutinių keturių ketvirčių atskirų valstybių narių einamąsias sąskaitas. || Šaltinis: Europos Komisija.

Keliose šalyse finansinio įsiskolinimo mažinimo poreikiai tebėra dideli. Keliose šalyse, įskaitant šalis, kuriose privačiojo sektoriaus įsiskolinimas jau gerokai sumažintas, privačiojo sektoriaus finansinio įsiskolinimo mažinimo poreikiai viršija 30 % BVP. Dėl prastų kredito rinkos sąlygų ir privačių balansų, reikalaujančių greičiau vykdyti koregavimą, galima tikėtis, kad finansinio įsiskolinimo mažinimas bus toliau aktyviai vykdomas.

Euro zonos valstybių narių cikliniai skirtumai yra dideli. Cikliniai skirtumai tam tikru mastu yra neišvengiami pinigų sąjungoje (jie atspindi skirtingas ekonomines struktūras, institucijas ir atsparumą, taip pat prisitaikymą prie ekonominių sukrėtimų). Tačiau jie kelia susirūpinimą, jei yra pernelyg dideli ir išlieka ilgą laiką. Didelius ciklinius skirtumus euro zonoje daugiausia galima paaiškinti tuo, kad labai skiriasi valstybių narių ekonominės struktūros, laikomasi netinkamos nacionalinės ekonominės politikos, nepakankama tarptautinė integracija ir yra ekonominės ir pinigų sąjungos struktūros trūkumų, įskaitant nepakankamą rizikos pasidalijimą per finansų ir kapitalo rinkas. Tai taip pat rodo, kad prisitaikymas prie sukrėtimų, ypač finansinio pobūdžio, euro zonoje tebevyksta lėtai, ypač kai fiskalinė politika yra suvaržyta ir nėra visavertės bankų sąjungos.

Darbo rinkos situacija gerėja, nors nedarbo lygis vis dar tebėra aukštas. 2014 m. pirmą kartą nuo krizės pradžios užfiksuota nedidelė darbo rinkos sąlygų konvergencija; nedarbas taip pat mažėja tose euro zonos valstybėse narėse, kuriose po valstybių skolos krizės jis išaugo labiausiai. Iš esmės nedarbo lygis išliko stabilus šalyse, kuriose jis buvo nedidelis. Kai kuriose šalyse, kur nedarbo lygis viršijo 10 %, buvo užfiksuotas nepakankamas darbo rinkos situacijos pagerėjimas, o nedarbo lygio skirtumai tarp valstybių narių pasiekė 20 procentinių punktų. Ilgalaikio nedarbo lygis 2014 m. pasiekė beveik 50 % viso nedarbo (žr. 3 pav.), o jaunimo nedarbo lygis išlieka didelis, todėl išlieka pavojus, kad aukštas nedarbo lygis gali tapti struktūriniu. Išteklių perkėlimo iš užsienio prekybai uždaro sektoriaus į užsienio prekybai atvirą sektorių procesas tęsėsi šalyse, vykdančiose koregavimo programą, prie jo prisidėjo nuosaikesni vidutinio darbo užmokesčio pokyčiai užsienio prekybai uždaruose sektoriuose. Siekiant skatinti greičiau perskirstyti išteklius sektoriuose ir padėti spręsti ilgalaikio nedarbo problemą, be santykinio darbo užmokesčio koregavimo reikalinga specialiai tam skirta politika. Didelė gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis trukdo sukurti geresnes darbo rinkos sąlygas keliose valstybėse narėse, kur yra specifinis poreikis laikytis politikos, kuria sprendžiamas žemos kvalifikacijos darbo jėgos klausimas. Mokymąsi visą gyvenimą skatinančios priemonės yra nepakankamos, kad būtų išspręsti senėjančios darbo jėgos ir darbo jėgos judumo klausimai.

3 pav. Ilgalaikis nedarbas (1 metai ar ilgiau) ES, euro zonoje ir JAV (visos darbo jėgos %) ||

||

Šaltinis: Europos Komisija ir JAV darbo statistikos biuras. ||

Po pablogėjimo, įvykusio po krizės, socialinė padėtis euro zonoje nelabai pagerėjo. Naujausi turimi duomenys rodo, kad bendras skurdo rizikos ir didelio materialinio nepritekliaus lygis mažėjo, palyginti su 2013 m., atitinkamai iki 16,7 % ir 7,4 %. Tačiau asmenų, gyvenančių labai mažo užimtumo namų ūkiuose, dalis ir dirbančių asmenų skurdo lygis šiek tiek pakilo iki 10,9 % ir 11,5 %, daugiausia dėl tendencijų, vyraujančių labiausiai nuo krizės nukentėjusiose šalyse. Dėl neigiamų pokyčių euro zonos šalyse, vykdančiose radikalų koregavimą, skurdo atotrūkis taip pat toliau didėjo iki 24,0 % 2013 m. Tose šalyse, kurios labiausiai nukentėjo nuo krizės, skurdo ir didelio materialinio nepritekliaus lygis smarkiai padidėjo, o keliose valstybėse narėse sumažėjo nacionalinių pajamų lygis. Galimas socialinių pokyčių poveikis ilgalaikiam ekonomikos augimui ir valstybės skolos tvarumui yra daugialypis[4]. Skurdas gali neigiamai paveikti našumą, nes dėl jo yra per mažai galimybių naudotis švietimo ir sveikatos priežiūros paslaugomis, o nelygybė gali turėti neigiamo poveikio augimui dėl susidariusio didesnio privačiojo sektoriaus įsiskolinimo ir mažesnio vartojimo augimo. Didelis jaunimo nedarbo lygis ir ilgalaikio nedarbo padidėjimas turės neigiamų ilgalaikių socialinių ir ekonominių pasekmių. Ilgalaikis nedarbas yra vienas iš veiksnių, labiausiai susijusių su skurdu Europoje.[5]

Euro zonos šalyse tebėra didelių darbo ir produktų rinkų reglamentavimo suvaržymų, stabdančių bendrąją rinką. Tokie suvaržymai gali slopinti valstybių narių gebėjimą prisitaikyti prie ekonominių sukrėtimų ir trukdyti sklandžiam EPS veikimui.

2007–2013 m. potencialus ekonomikos augimas sumažėjo beveik visose euro zonos šalyse. Staigiausiai sumažėjo ekonomiškai pažeidžiamiausių euro zonos valstybių narių ir Baltijos šalių ekonomikos augimas. Taigi valstybių narių, kuriose pajamų lygis mažesnis už euro zonos vidurkį, ekonomikos augimo potencialas sumažėjo labiausiai. Kai kuriose iš šių šalių nedarbą dar labiau padidino neigiami darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus ir dalyvavimo darbo rinkoje pokyčiai. Toks darbo sąnaudų mažėjimas buvo pagrindinis potencialaus ekonomikos augimo mažėjimo veiksnys. Nuo 2007 iki 2013 m. kapitalo ir bendrų gamybos veiksnių produktyvumo indėlis į potencialų ekonomikos augimą taip pat sumažėjo visose valstybėse narėse.

Siekiant padidinti konkurencingumą ir augimo potencialą reikia atnaujinti įsipareigojimą vykdyti struktūrines reformas. Prieš euro įvedimą buvo tikima, kad bendra valiuta savaime bus paskata vykdyti reformas, nes konkurencingumo nebebus galima didinti pasinaudojant valiutos kursu. Taip neatsitiko, ir struktūrinių reformų rezultatai toli gražu nebuvo patenkinami. Nuo krizės pradžios daugelyje euro zonos šalių, visų pirma programoje dalyvaujančiose šalyse, imtasi plataus užmojo struktūrinių reformų. Jos tęsėsi ir 2014 m., prisidėdamos prie vykdomo koregavimo. Tačiau reformų pažanga visose euro zonos valstybėse narėse gerokai atsilieka nuo atskirose konkrečioms šalims skirtose rekomendacijose nustatyto lygio. Be to, kartais jų veiksmingas įgyvendinimas strigo, ir yra rizikos, kad vos tik sumažėjus neatidėliotiniems finansavimo poreikiams ir pagerėjus ekonominėms sąlygoms reformų vykdymas sulėtės. Tinkamų reformų įgyvendinimas visose euro zonos šalyse padėtų skatinti vidaus paklausą ir sudaryti palankesnes sąlygas atkurti konkurencingumą ir augimą euro zonoje. Be to, modeliavimas rodo, kad vienu metu įgyvendinant struktūrines reformas daugelyje euro zonos šalių, gamybos apimtis padidėtų daugiau nei tuo atveju, jei šalys veiktų atskirai (žr. 1 langelį).

Darbo jėgos ir kapitalo panaudojimas euro zonoje yra per mažas. Gerai parengtos reformos dėl savo įtakos ekonomikos augimui, produktyvumui ir užimtumui gali sumažinti neigiamą būtino finansinio įsiskolinimo mažinimo poveikį privačiajame sektoriuje ir padėti užkirsti kelią žalingam makroekonominiam disbalansui ir bendros socialinės padėties blogėjimui. Būtina vykdyti politiką, kuri padėtų didinti investicijas. Investicijų padidinimas didelėse euro zonos šalyse duotų teigiamą šalutinį poveikį likusiai euro zonos daliai[6]. Todėl 2014 m. lapkričio mėn. buvo paskelbtas Komisijos investicijų planas Europai. Jį sudaro trys viena kitą papildančios dalys: 1) ne mažiau kaip 315 mlrd. EUR papildomų investicijų pritraukimas per ateinančius trejus metus, taikant specialias rizikos finansavimo priemones, kuo labiau padidinant viešųjų išteklių poveikį ir skatinant privačiojo sektoriaus investicijas; 2) tikslinės iniciatyvos, skirtos užtikrinti, kad šios papildomos investicijos atitiktų realiosios ekonomikos poreikius; 3) priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti didesnį reglamentavimo sistemos nuspėjamumą ir pašalinti investavimo kliūtis, taip didinant Europos patrauklumą investuotojams. Siekiant atkurti pasitikėjimą ir investuoti trukdantį netikrumą būtina vienu metu imtis veiksmų visose trijose srityse.

Euro zonai būtina paspartinti reformų įgyvendinimą. Kadangi valiutų kursų lankstumu kaip koregavimo mechanizmu pasinaudoti negalima, siekiant atlaikyti sukrėtimus arba sudaryti sąlygas ekonomikai prisitaikyti turi būti koreguojami kiti ekonominiai kintamieji. Be to, daugelyje euro zonos šalių užsienio prekybai uždarų sektorių užimtumo dalis ir pridėtinė vertė yra didesnės nei pirmojo dešimtmečio pradžioje, todėl šioms šalims sunkiau prisitaikyti prie konkurencingumo spaudimo. Tai gali turėti neigiamo poveikio visos ekonomikos konkurencingumui.[7] Todėl būtina gerinti darbo ir produktų rinkų veikimą, kad atsirastų daugiau lankstumo, o disbalansas ir sukrėtimai nesukeltų ilgalaikio nedarbo.

Potenciali struktūrinių reformų nauda gali būti didžiulė. Paprastai reikia laiko, kad pasireikštų visas reformų poveikis. Yra požymių, kad vykdomos reformos jau duoda teigiamų rezultatų.

1 langelyje pateikti palyginami reformų poveikio įverčiai visos ekonomikos mastu, gauti taikant QUEST modeliavimą.

1 langelis. Galimas struktūrinių reformų poveikis ekonomikos augimui euro zonoje

4 pav. Poveikis BVP pagal reformų sritis po 5, 10 ir 20 metų

Šaltinis: VARGA ir in’t Veld (2014 m.), skirtumas nuo pagrindinio scenarijaus, %.

Euro zona galėtų gauti daug naudos iš struktūrinių reformų. Pagal modeliu grindžiamą analizę taikant Europos Komisijos QUEST modelį po 10 metų gamybos apimtis galėtų būti 7 % didesnė, išaugtų užimtumas ir pagerėtų fiskalinė padėtis. Ši lyginamosios analizės metodika grindžiama struktūriniais rodikliais tokiose srityse kaip konkurencija rinkoje ir reglamentavimas, darbo rinka ir įgūdžiai, mokesčių struktūra ir moksliniai tyrimai ir technologinė plėtra ir pagal ją taikomas „atstumo iki geriausio“ metodas (angl. distance-to-frontier) siekiant kiekybiškai įvertinti reformos potencialą, darant prielaidą, kad laipsniškai ir iš dalies bus sumažintas atsilikimas nuo trijų geriausių rezultatų pasiekusių ES šalių vidurkio (žr. išsamų paaiškinimą Varga ir in’t Veld, 2014 m.).[8] Siekiant, kad nebūtų nustatomi nerealūs ir (arba) nepasiekiami tikslai, pagal scenarijus numatoma, kad atotrūkis bus laipsniškai sumažintas tik perpus.

4 pav. parodytas reformų poveikis BVP pagal reformų sritis euro zonoje, darant prielaidą, kad visos valstybės narės šiose srityse imasi panašių reformų priemonių. Trumpuoju laikotarpiu didžiausią poveikį turės darbo rinkos reformos (didesnis dalyvavimas darbo rinkoje, aktyvi darbo rinkos politika ir išmokų reformos), mokesčių reformos (perėjimas prie netiesioginių mokesčių) ir produktų rinkų reformos (didesnė konkurencija paslaugų sektoriuje ir mažesnės patekimo į rinką sąnaudos). Įgūdžių didinimo ir MTTP skatinimo politika ilgainiui daro didelį poveikį BVP ir jai tenka daugiau kaip trečdalis ilgalaikio poveikio BVP. (Žr. Varga ir in’t Veld, 2014 m.).

Struktūrinės reformos vienoje šalyje gali turėti teigiamo šalutinio poveikio kitose. Tai gali būti: i) paklausai didinti skirtų reformų šalutinis poveikis prekybai. Pavyzdžiui, eksportuojančios šalies pastangos liberalizuoti rinką gali padėti didinti produktyvumą importuojančioje šalyje dėl geresnės kokybės tarpinių produktų; ii) reformos, kuriomis skatinamos investicijos, visų pirma TUI, gali padėti nukreipti investicijų srautus; iii) reformos, kuriomis didinamas darbo jėgos judumas ir išteklių paskirstymas atskirose šalyse, gali taip pat padėti skatinti jį euro zonos lygmeniu; iv) didindamos pasitikėjimą struktūrinės reformos taip pat gali turėti teigiamą poveikį euro zonai. Koordinuoti reformų veiksmai gali padėti plačiau paskleisti teigiamą struktūrinės reformos poveikį gerovei.

Keletas struktūrinių problemų turi būti sprendžiamos ypač skubiai, turint omenyje galimą naudą visai euro zonai, kuri galėtų būti gauta jas greitai išsprendus. Pažanga tokiose produktų rinkų srityse kaip paslaugos, energetika, telekomunikacijos ir skaitmeninė ekonomika gali sukelti teigiamą šalutinį poveikį augimui visose valstybėse narėse ir kartu pagerinus bendras verslo sąlygas (pvz., supaprastinus administracinę tvarką) atsirastų naujų galimybių investuoti, kurti darbo vietas ir augti ekonomikai. Reformos, kuriomis siekiama padidinti konkurenciją užsienio prekybai uždaruose sektoriuose, paremtų koregavimą, paspartintų investicijas ir sudarytų palankesnes sąlygas šių sektorių plėtrai. Darbo rinkos srityje reformos padeda perskirstyti išteklius, nukreipiant juos į dinamiškiausius sektorius, ir paremia koregavimą bei konkurencingumą. Vis dar svarbu sumažinti didelę darbo jėgai tenkančią mokesčių naštą (taip pat žr. 2.2 skirsnį). Atsižvelgiant į tai, kad didėja ilgalaikis nedarbas, būtų naudinga stiprinti tiek aktyvią, tiek pasyvią darbo rinkos politiką siekiant gerinti įgūdžių ugdymo rezultatus ir užkirsti kelią tolesniems žmogiškojo kapitalo nuostoliams ir darbo rinkos atskirčiai.

2.2. Fiskalinė politika

2014 m. euro zonos šalims skirtose rekomendacijose paraginta Euro grupėje koordinuoti euro zonos valstybių narių fiskalinę politiką. Tą pasiekti numatyta visų pirma atliekant biudžeto planų projektų vertinimą, kad būtų užtikrinta nuosekli ir ekonomikos augimui palanki fiskalinė kryptis visoje euro zonoje. Rekomendacijoje pabrėžtas poreikis gerinti viešųjų finansų kokybę ir didinti tvarumą pirmenybę teikiant investicijoms nacionaliniu ir ES lygmenimis. Galiausiai pabrėžta, jog būtina užtikrinti, kad būtų sustiprintos nacionalinės fiskalinės sistemos, įskaitant nacionalines fiskalines tarybas.

2014 m. bendra euro zonos fiskalinė padėtis toliau gerėjo. Koordinuojant fiskalinę politiką padaryta tam tikra pažanga. Pagerėjo visos euro zonos fiskalinės perspektyvos ir bendra fiskalinė kryptis atrodo tinkama. Pirmą kartą nuo 2008 m. nominalus deficitas euro zonoje 2013 m. nesiekė 3 % BVP ir pagal 2015 m. žiemos ekonominę prognozę tikimasi, kad 2014 m. jis sumažės iki 2,6 % BVP, o 2015 – iki 2,2 % BVP. Tačiau manoma, kad bendras skolos santykis 2015 m. iš esmės nesikeis nuo maždaug 94,3 % BVP 2014 m., kol 2016 m. pradės mažėti ir nukris iki 94 % BVP (žr. 5 pav.). Daugelyje šalių skolos santykis toliau didės ir po 2015 m.

Vis dar reikia nemažai nuveikti, kad būtų užtikrina tvari biudžetų būklė. 2014 m. sustojus konsolidavimui, euro zonos valstybės narės, vertinant bendrai, 2015 m. fiskalinio konsolidavimo atnaujinti neplanuoja. Tai galima matyti iš skirtingų struktūrinio biudžeto koregavimo priemonių: nei diskrecinės fiskalinės priemonės[9], nei struktūrinio balanso pokytis nerodo, kad 2015 m. bus vykdomas koregavimas (žr. 5 pav.). Atsižvelgiant į kelerius metus taikytas didelės apimties fiskalines priemones ir į dabartinį menką ekonomikos augimą bei mažą infliaciją, neutrali bendra fiskalinė kryptis iš esmės atrodo tinkama. Tai, kad fiskalinės sąlygos nėra griežtinamos bendru euro zonos lygmeniu, iš dalies rodo, kad reikia užtikrinti tinkamą tvarumo reikalavimų ir ciklinio stabilizavimo problemų pusiausvyrą.

Fiskalinė politika dar nepakankamai gerai koordinuojama. Tarp šalių tebėra didelių skirtumų ir dėl to kyla rizika visai euro zonai (žr. 6 pav.). Daugiau fiskalinio manevravimo galimybių turinčioms valstybėms narėms dabar yra proga imtis priemonių vidaus paklausai paskatinti, ypatingą dėmesį skiriant investicijoms. Fiskalinės atsargos dar neatkurtos , o toms šalims, kurioms kyla tvarumo problemų ir kurių skolos santykis yra aukštas ir didėja, dar reikia galutinai išspręsti šias problemas. Jeigu nebus dedama daugiau pastangų atkurti atsargas, valstybės narės ir visa euro zona išliks pažeidžiamos neigiamų ekonominių sukrėtimų atveju. Vienas iš pagrindinių euro zonai kylančių politikos uždavinių – mažinti valdžios sektoriaus skolą vykdant diferencijuotą ekonomikos augimui palankią fiskalinę politiką ir kartu padidinti euro zonos ekonomikos augimo potencialą[10]. Vis daugiau dėmesio skiriama nepakankamai geram fiskalinės politikos koordinavimui ES taisyklėmis grindžiamoje sistemoje. Tos valstybės narės, kurios neturi pakankamai fiskalinio manevravimo galimybių turėtų stengtis jas atgauti, o fiskalinio manevravimo galimybių turinčios valstybės narės turėtų pasinaudoti proga paskatinti vidaus paklausą, ypatingą dėmesį skirdamos investicijoms. Imituojant situacijas, kai atsižvelgiama į laikiną dvejų metų valdžios sektoriaus investicijų padidėjimą šalyse, kurių fiskalinio manevravimo galimybės sudaro 1 % BVP, nustatomas nuolatinis teigiamas poveikis ekonomikos augimui, taikant 0,8–1 daugiklį. Pajamų nutekėjimas dėl importo lemia santykinai didelį šalutinį poveikį kitose euro zonos šalyse, dėl to BVP padidėja 0,2–0,3 %[11].

5 pav. Diskrecinės fiskalinės priemonės ir struktūrinio balanso pokytis 2015 m. (% BVP) || 6 pav. Tvarumui kylančios rizikos laipsnis ir projektuojamos diskrecinės fiskalinės priemonės 2015 m.

||

Šaltinis – Europos Komisija. || Šaltinis – 2015 m. žiemos prognozė, Europos Komisija. Pastabos. Tvarumui kylanti rizika matuojama S1 rodikliu, kuris nurodo (potencialaus BVP procentiniais punktais), kiek struktūrinis balansas turi pasikeisti iki 2020 m., palyginti su 2014 m. lygiu, kad skolos santykis su BVP 2030 m. pasiektų 60 %. Fiskalinės priemonės matuojamos 2015 m. projektuojamomis diskrecinėmis priemonėmis.

Valstybės narės turi užtikrinti visišką atitiktį Stabilumo ir augimo paktui. Atsižvelgiant į tai, kad aštuonioms[12] euro zonos valstybėms narėms 2014 m. tebebuvo taikoma perviršinio deficito procedūra ir kad manoma, jog tik dvi valstybės narės, kurioms taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis, 2014–2015 m. pasieks arba viršys savo vidutinio laikotarpio tikslus, struktūrinio koregavimo trūkumas patvirtina, kad visoje euro zonoje nepakankamai paisoma Stabilumo ir augimo pakto reikalavimų[13]. ES fiskalinė sistema skatina diferencijuotą ir ekonomikos augimui palankų fiskalinį konsolidavimą. Pagal Stabilumo ir augimo paktą valstybėms narėms leidžiama vykdyti diferencijuotas fiskalines strategijas, kuriomis atsižvelgiama į atskirų šalių aplinkybes. Šalims, kurioms kyla didesnių fiskalinių uždavinių, reikia vykdyti platesnio masto konsolidavimą. Vidutinio laikotarpio tikslai atitinka tvirtą fiskalinę būklę, kai atsižvelgiama į poreikį sudaryti atsargas perviršinio deficito atvejams ir užtikrinti skolos tvarumą.

Dėl pagal Stabilumo ir augimo paktą suteikiamo lankstumo įmanoma išsaugoti ekonomikos augimą trumpuoju laikotarpiu. Visų pirma vis didesniam skaičiui valstybių narių, kurioms taikoma prevencinė pakto dalis, fiskalines priemones galima pritaikyti prie ekonominės padėties ir atsižvelgti į įgyvendinamas esmines struktūrines reformas. Investicijų planas Europai paskatins vykdyti daugiau produktyvių investicijų ir taip padės didinti ekonomikos augimo potencialą. Visų pirma atlikdama vertinimus pagal Stabilumo ir augimo paktą Komisija palankiai vertins bet kokius kapitalo įnašus į Europos strateginių investicijų fondą.

Viešųjų finansų kokybė pagerėjo nepakankamai. Bendrą išlaidų kokybę lemia dviejų pagrindinių veiksnių derinys: i) išlaidų sudėtis ir visų pirma ekonomikos augimui palankesnių išlaidų elementų dalis, ir ii) išlaidų veiksmingumas, t. y. kaip gerai viešieji ištekliai naudojami piliečiams ir įmonėms teikiamoms paslaugoms. Yra nemažai galimybių fiskalinių strategijų turinį parengti taip, kad jos būtų palankesnės ekonomikos augimui. Nors tai taikytina visoms ES valstybėms narėms, euro zonos valstybėms narėms ypač svarbu užtikrinti, kad nacionaliniai biudžetai būtų naudojami kaip veiksmingas koregavimo mechanizmas. Kalbant apie pajamas, viešųjų finansų kokybė galėtų būti užtikrinta, pavyzdžiui, kovojant su mokestiniu sukčiavimu ir šalinant nelygybę.

2 langelis. Euro zonai skirtų rekomendacijų įgyvendinimas. Darbo jėgai tenkanti mokesčių našta

Didžioje daugumoje euro zonos valstybių narių darbo jėgai tenkanti mokesčių našta yra santykinai didelė (sudaro maždaug 40 % arba daugiau visų darbo sąnaudų). Tai neigiamai veikia darbo rinkos rezultatus ir ekonominę veiklą. Itin svarbi politikos priemonė siekiant išspręsti šį uždavinį – pereiti nuo darbo mokesčių prie ekonomikos augimui palankesnių pajamų šaltinių, tokių kaip vartojimo, periodiniai turto ir aplinkosaugos mokesčiai. Šiais šaltiniais kai kuriose šalyse naudojamasi nepakankamai. Mokesčių naštą perkėlus nuo darbo skatinama darbo pasiūla ir paklausa, įmonėms padedama didinti pelningumą, o tai savo ruožtu padeda didinti kapitalo grąžą ir skatina investuoti.

7 pav. Euro zonoje darbo jėgai tenkanti mokesčių našta ir jos sudėtis (%) 2013 m. 8 pav. Mažą darbo užmokestį gaunantiems darbuotojams tenkančios mokesčių naštos raida euro zonoje

Šaltinis – EBPO ir Europos Komisija. Pastaba. Parodytas matas, taip pat vadinamas mokesčiu pleištu, atitinka darbo sąnaudų dalį, priskiriamą pajamų mokesčiui ir socialinio draudimo įmokoms (%). Nurodytas mokesčių pleištas, tenkantis vienam darbuotojui, neturinčiam vaikų ir gaunančiam vidutinį darbo užmokestį 2013 m. (7 pav.), taip pat uždirbančiam 67 % vidutinio darbo užmokesčio (8 pav.). Naujausių Kipro duomenų neturima.

Pastangos mažinti didelį darbo apmokestinimą per krizę susilpnėjo, o kelios valstybės narės darbo mokesčius padidino, kad prisidėtų prie konsolidavimo. Atsižvelgdama į tai, Taryba rekomendavo atskiroms valstybėms narėms spręsti darbo jėgai tenkančios didelės mokesčių naštos problemą, taip pat rekomendavo euro zonai aptarti problemą atsižvelgiant į tai, kad šis uždavinys kyla daugeliui jos narių ir kad yra galimas didelis šalutinis poveikis paklausai ir konkurencingumui.

Euro grupė nedelsdama atsižvelgė į rekomendaciją ir surengė kelias temines diskusijas. Atviruose debatuose pasiektas bendras sutarimas dėl bendrų principų, susijusių su darbo mokesčių reformų modeliu ir finansavimu, be to, užtikrintas tvirtas ministrų įsipareigojimas tęsti darbą.

Pradinė įgyvendinimo rezultatų apžvalga rodo, kad Euro grupės diskusijos turėjo svarbų poveikį, kad euro zonos valstybės narės suvoktų didelių darbo mokesčių problemos sprendimo naudą. Imamasi labai nedaug priemonių, didinančių mokesčių pleištą, o daugelis valstybių narių planuoja įgyvendinti arba įgyvendina priemones, kad jį sumažintų. Euro grupėje suderinti bendri principai taip pat yra gerai apsvarstyti su valstybėmis narėmis, kurios, pavyzdžiui, dažnai darbo mokesčius siekia sumažinti būtent mažesnes pajamas gaunantiems darbuotojams. Taip pat reikia vengti pernelyg didelio sudėtingumo mokesčių mokėtojams ir mokesčių administratoriams, įvertinti platesnį darbo rinkos vaizdą ir užtikrinti politinę ir visuomenės paramą.

Nors apskritai uždavinys ir reikiama politikos kryptis yra aiškūs, svarbu toliau stebėti įgyvendinimą. Nuolatinis Euro grupės dalyvavimas galėtų padėti užtikrinti, kad šis klausimas liktų vienas iš pagrindinių politikos darbotvarkės klausimų.

Komisija nuolat ragina, kad fiskalinę politiką pirmiausia sudarytų tokie elementai, kuriais skatinamas ekonomikos augimas. Kalbant apie pajamas, reikia užtikrinti veiksmingą ir ekonomikos augimui palankią mokesčių sistemą. Ekonomikos augimui itin kenkia darbo mokesčiai (žr. 2 langelį). Jau pereinama nuo darbo mokesčių prie ekonomikos augimui palankesnių mokesčių, pavyzdžiui, vartojimo, periodinių nekilnojamojo turto ir aplinkosaugos mokesčių, tačiau šios reformos vis dar santykinai menkos, palyginti su uždavinio mastu. Vidutinis aukščiausias pelno mokesčio tarifas euro zonoje nėra itin didelis, palyginti su kitomis išsivysčiusios ekonomikos šalimis, tačiau skirtingose valstybėse narėse tarifai smarkiai skiriasi, kaip parodyta 9 pav. Skirtingi mokesčio tarifai ir bazės gali paskatinti mokesčių konkurenciją. Be to, dėl skirtumų gali atsirasti galimybių perkelti pelną kitur, dėl to didėja mokesčio bazės erozija.

Nepadaryta reikšmingos pažangos keičiant išlaidų sudėtį, kad ji būtų palankesnė ekonomikos augimui. Pastarojo meto išlaidų tendencijos rodo, kad padidėjo tam tikros išlaidos, laikomos mažiau palankiomis ekonomikos augimui, tačiau tai gali rodyti, kad aktyvuojami socialinės apsaugos mechanizmai, kad būtų sušvelnintas neigiamas socialinis krizės poveikis. Be to, stabilizavosi arba tam tikrais atvejais sumažėjo išlaidos tokioms ekonomikos augimui palankioms sritims kaip švietimas ar viešosios investicijos

9 pav. Pelno mokesčio našta (%) 2014 m.

Šaltinis – Europos Komisija. Pastaba. Euro zonos vidurkis yra svertinis BVP vidurkis. Nurodytas matas yra netikslinis aukščiausias įstatymais nustatytas pelno mokesčio tarifas; įtraukti esami nuolatiniai ar laikini papildomi mokesčiai ir vietos mokesčiai. Dėl išsamesnės informacijos žr. Europos Komisija, „Mokesčių reformos ES valstybėse narėse“, 2014 m.

Išlaidų veiksmingumą euro zonoje galima smarkiai padidinti. Viešųjų išlaidų kokybė smarkiai pagerėtų, jeigu neatsiejama biudžeto sudarymo proceso dalimi taptų sistemingesnis išlaidų peržiūrų taikymas, nes taip visų pirma įmanoma nustatyti sritis (mažiausiai kenksmingas ekonomikos augimui), kuriose galima sutaupyti, nukreipti išteklius į ekonomikos augimą spartinančias išlaidų sritis ir užtikrinti viešojo administravimo veiksmingumą, atsižvelgiant į konkrečių šalių poreikius ir prioritetus. Gerai parengus ir nuodugniai įgyvendinant išlaidų peržiūras išlaidos pagal nacionalinius politikos prioritetus paskirstomos „sumaniau“ ir tai ne tik padeda siekti fiskalinių tikslų, bet ir atlaisvina fiskalinės erdvės naujoms ar didesnėms ekonomikos augimą skatinančioms išlaidoms ar mokesčių mažinimui[14]. Nors mažinti išlaidas visų pirma patartina šalims, kurių viešasis sektorius yra palyginti didelis, mažiau išleidžiančioms šalims taip pat gali būti galimybių kiek pakoreguoti mokesčius.

Tvirtos ir skaidrios nacionalinės fiskalinės sistemos yra atsakingos ir tvarios fiskalinės politikos euro zonoje pagrindas. 2014 m. visiškai įsigaliojo teisiniai reikalavimai, kuriais siekiama stiprinti euro zonos valstybių narių fiskalines sistemas: Direktyva dėl biudžeto sistemų[15], Reglamentas dėl sustiprintos biudžetų stebėsenos[16] ir fiskalinis susitarimas[17], kuris visas taikomas visoms euro zonos valstybėms narėms. Šie teisės aktai suteikė progą euro zonos valstybėms narėms peržiūrėti savo vidaus fiskalinio valdymo priemones ir pradėti reikšmingas reformas, kurias tam tikrais atvejais sudaro nuodugni visų fiskalinių taisyklių, procedūrų ir institucijų peržiūra. Reformos palietė visas nacionalinių fiskalinių sistemų pagrindines sudedamąsias dalis:

- Fiskalinių taisyklių daugėja ir jos griežtinamos, ir beveik visose euro zonos šalyse struktūriniu požiūriu subalansuoto biudžeto taisyklės tampa esminiu sustiprintų fiskalinių sistemų elementu. Nors šios sistemos parengtos taip, kad būtų siekiama vidutinio laikotarpio tikslo arba platesnio užmojo fiskalinių tikslų, dėl atsakomybę ribojančių išlygų formuluotės ir koregavimo priemonių, taikomų nukrypimų atvejais, ribojančios galios gali likti galimybių jų nesilaikyti, o šių naujųjų taisyklių patikimumą dar reikia išbandyti realioje viešųjų finansų aplinkoje.

- Padidinta metinio biudžeto ir vidutinio laikotarpio fiskalinio planavimo apimtis, pagerinta jo kokybė ir padidintas skaidrumas. Be to, šie procesai palaipsniui suderinami su dviejų dokumentų rinkinyje išdėstytais bendrais orientyrais.

- Įsteigtos (arba sustiprintos) nepriklausomos institucijos, kurioms suteiktas įgaliojimas stebėti viešuosius finansus, visų pirma galiojančias fiskalines taisykles, ir rengti arba tvirtinti makroekonomines prognozes, naudojamas fiskalinio planavimo tikslais. Vis dėlto keliose euro zonos šalyse tokių įstaigų dar nėra ir, vertinant apskritai, dar anksti spręsti apie šių naujai įsteigtų priežiūros institucijų veiksmingumą ir poveikį vidaus fiskalinei politikai.

Euro zonos valstybėms narėms, kurios įgyvendindamos fiskalinę politiką bando visapusiškai pasinaudoti „naujos kartos“ nacionalinėmis fiskalinėmis sistemomis, kyla du uždaviniai:

i) baigti rengti ir patvirtinti dar nebaigtas reformas, kurių paskirtis – į nacionalines nuostatas perkelti reikalavimus, kylančius iš naujosios ES fiskalinio valdymo sistemos (atkreipiant dėmesį į tai, kad atitiktį susijusioms teisinėms nuostatoms nuolat tikrina Europos Komisija);

ii) užtikrinti veiksmingą naujai sukurtų arba patobulintų fiskalinių sistemų veikimą, kad jos galėtų visapusiškai atlikti numatytą vaidmenį siekiant užtikrinti patikimą ir tvarią fiskalinę politiką atsižvelgiant tiek į vidaus politikos reikalavimus, tiek į biudžetinius įsipareigojimus pagal ES Sutartį. Tai, be kita, ko apima nepriklausomų fiskalinių institucijų veikimą visu pajėgumu ir kuo geresnį jų didėjančios kompetencijos panaudojimą siekiant veiksmingiau valdyti nacionalinius viešuosius finansus.

2.3. Finansų sektoriaus politika

2014 m. euro zonos šalims skirtose rekomendacijose raginta imtis priemonių bankų sistemos atsparumui užtikrinti. Tą numatyta pasiekti visų pirma imantis būtinų veiksmų atsižvelgiant į ECB atliktą išsamų vertinimą, įgyvendinant Bankų sąjungos reglamentus ir tęsiant bendro pertvarkymo mechanizmo taikymo pereinamuoju laikotarpiu numatytą veiklą. Rekomendacijose pabrėžtas poreikis mažinti finansinį susiskaidymą, skatinti privačiojo sektoriaus investavimą ir didinti kreditų srautą į ekonomiką imantis veiksmų, kuriais suteikiama daugiau galimybių mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) gauti kreditą, stiprinamos kapitalo rinkos ir atgaivinama pakeitimo vertybiniais popieriais rinkos veikla. Pastarojo meto krizei buvo būdingas didelis neigiamas finansų rinkų šalutinis poveikis, pasireiškęs vyriausybės obligacijų rinkose ir valstybių bei privačiai rizikai. Valstybių kredito rizikos dvišalio šalutinio poveikio analizė parodė, kad tarp euro zonos šalių yra nemenkų skirtumų: šalys, kuriose taikoma ekonominio koregavimo programa, pačios sukelia šalutinį poveikį, tačiau taip pat yra pažeidžiamos iš kitų valstybių narių kylančios įtampos. Krizė iš dalies panaikino finansinės integracijos tendenciją, kurią skatino pinigų sąjunga, ir leido pasireikšti stipriems susiskaidymo veiksniams. Be kitų dalykų, sukūrus bankų sąjungą ir įgyvendinant bendrą taisyklių sąvadą bus lengviau nutraukti valstybių ir bankų sąsają. Tikimasi, kad dėl to, taip pat dėl didesnio bankų atsparumo, ilgainiui turėtų išaugti tvaresni tarpvalstybinės bankininkystės srautai.

Apskritai pasiekta reikšminga pažanga įgyvendinant šias rekomendacijas. Kalbant konkrečiau, taip pat kiek tai susiję su likusiais finansų sektoriaus politikos uždaviniais:

Finansų rinkos sąlygos euro zonoje pagerėjo, tačiau rinka tebėra susiskaidžiusi. Trumpalaikės euro zonos pinigų rinkos normos sumažėjo beveik iki nulio pagal ECB pinigų politikos palūkanų normų raidą. Panašiai ir euro zonos vyriausybės obligacijų pajamingumo rodikliai ir pajamingumo skirtumai apskritai mažėjo visų pirma dėl i) pinigų politikos priemonių, įskaitant ECB įsipareigojimą vykdyti vienakrypčių pinigų politikos sandorių programą ir taikyti plataus masto kiekybinio lengvinimo programą, poveikio, ii) ilgalaikės infliacijos lūkesčių sumažėjimo, iii) suvokiamo kredito rizikos sumažėjimo ekonomiškai pažeidžiamose valstybėse narėse, iv) sustiprintos ekonominio ir fiskalinio valdymo sistemos ir v) sugriežtinto finansų sektoriaus reguliavimo ir priežiūros. Euro zonos vyriausybės obligacijų rinkos atlaikė laikinus kintamumo protrūkius, susijusius su neigiamais geopolitiniais pokyčiais. Nuo 2013 m. vidurio kai kuriuose rinkos segmentuose finansinis susiskaidymas iš dalies panaikintas, tačiau, vertinant pagal praeities duomenis, tebėra didelis. Bankų skolinimo tyrimai vis dar rodo, kad skolinimo sąlygos euro zonoje yra skirtingos; iš dalies tai lemia stiprūs konkretūs veiksniai ir neveiksnių paskolų tendencijos.

Nepaisant su finansavimo išlaidomis susijusio padėties pagerėjimo, bankų skolinimas privačiajam sektoriui tebėra menkas. Nėra įtikinamų įrodymų, kad euro zonos ekonomikoje susidaręs bendras finansavimo trūkumas, ir aiškinant ribotą kreditų didėjimą svarbus veiksnys yra maža paklausa. Tačiau pastebimi tam tikri finansavimo srautų, visų pirma ilgesnio laikotarpio infrastruktūros projektams ir MVĮ, vykdančioms veiklą ekonomiškai pažeidžiamiausiose šalyse, trukdžiai. Vis dar reikia panaikinti bet kokius nepagrįstus galimybių gauti kreditą suvaržymus, kad atsigavus kredito paklausai neatsirastų finansavimo trūkumų, trukdančių augti ekonomikai.

Kad išspręstų mažos infliacijos problemą, ECB patvirtino keletą standartinių ir nestandartinių pinigų politikos priemonių. 2014 m. infliacija euro zonoje vidutiniškai pasiekė 0,4 %, tai yra gerokai žemiau ECB numatyto vidutinio laikotarpio infliacijos tikslo. Siekiant įtvirtinti vidutinės trukmės infliacijos lūkesčius, ECB pinigų politikos palūkanų normos sumažintos iki žemiausios ribos. 2014 m. rugsėjo mėn. pagrindinių refinansavimo operacijų palūkanų normos sumažintos iki 0,05 % ir nustatyta -0,20 % indėlių priemonės palūkanų norma. 2013 m. liepos mėn. pateiktos ateities gairės siekiant labiau tiesiogiai paveikti palūkanų normų struktūrą pagal terminą. ECB dar kartą patvirtino, kad pagrindinės pinigų politikos palūkanų normos išliks mažos ilgą laikotarpį, atsižvelgiant į mažos infliacijos perspektyvas. Pradėtos taikyti tikslinės ilgesnės trukmės refinansavimo operacijos, kad būtų teikiamas terminuotas finansavimas iki ketverių metų labai mažomis fiksuotomis palūkanų normomis. ECB taip pat ėmėsi kitų nestandartinių priemonių, kuriomis tiesiogiai kišamasi į turtu užtikrintų vertybinių popierių rinkas ir padengtų obligacijų rinkas.

2015 m. sausio mėn. ECB priėmė sprendimą dėl plataus masto kiekybinio lengvinimo programos. Bankas paskelbė, kad planuoja išplėsti turto pirkimo programą ir ją taikyti ne tik turtu užtikrintiems vertybiniams popieriams ir padengtoms obligacijoms, bet įtraukti eurais išreikštas perleidžiamąsias investicinį reitingą turinčias vyriausybės obligacijas, išleistas euro zonos valstybių ir Europos institucijų. Pagal šią išplėstą pirkimo programą Eurosistemos vykdomas kombinuotas viešojo ir privačiojo sektorių išleistų vertybinių popierių supirkimas per mėnesį sudarys 60 mlrd. EUR ir bus vykdomas iki 2016 m. rugsėjo mėn. pabaigos arba tol, kol per vidutinį laikotarpį infliacijos raida taps tvari, kad vidutiniu laikotarpiu infliacija nesiektų 2 %, bet būtų artima šiam dydžiui. Be to, ECB nusprendė pakeisti tikslinių ilgesnės trukmės refinansavimo operacijų kainodarą. Palūkanų norma, taikytina ateities tikslinėms ilgesnės trukmės refinansavimo operacijoms, bus lygi jų vykdymo metu galiojančiai Eurosistemos pagrindinių refinansavimo operacijų palūkanų normai; taip bus panaikintas 10 bazinių punktų pagrindinių refinansavimo operacijų palūkanų normų skirtumas, kuris buvo taikytas pirmosioms dviem tikslinėms ilgesnės trukmės refinansavimo operacijoms. Rinkos teigiamai reagavo į išplėstinę pirkimo programą, kuri, kaip tikimasi, bus pakankamai didelės apimties ir turės poveikio platesnio masto makroekonominei raidai euro zonoje bei padės įtvirtinti vidutinės trukmės ir ilgalaikės infliacijos lūkesčius, atsižvelgiant į ECB kainų stabilumo tikslą, kad infliacija nesiektų 2 %, bet būtų artima šiam dydžiui. Tai savo ruožtu turėtų palengvinti finansinio įsiskolinimo mažinimą visoje euro zonoje ir skatinti kredito paklausą bei investavimą. Šių ryžtingų ECB politikos veiksmų veiksmingumas taip pat priklauso nuo to, ar ir kitų politikos sričių reformų – be kita ko, fiskalinių ir struktūrinių – veiksmai bus ryžtingi ir tinkami.

Laikoma, kad norint panaikinti ekonominį silpnumą ir išlaikyti kainų stabilumą vidutiniu laikotarpiu itin svarbus stiprus skatinimas pinigų politikos priemonėmis, tačiau šios pastangos dar nederinamos su jas papildančiais veiksmais kitose srityse, įskaitant finansų sektorių. ECB atlikto išsamaus vertinimo ir Europos bankininkystės institucijos koordinuojamo testavimo nepalankiausiomis sąlygomis visoje ES rezultatai patvirtina, kad per pastaruosius šešerius metus Europos bankų kapitalizacija smarkiai pagerėjo. 2008–2013 m. 130 bankų grupių, kurios dalyvavo ECB atliktame išsamiame vertinime, sutelkė 200 mlrd. EUR viršijantį kapitalą. Nuo 2014 m. sausio mėn. iki išsamaus vertinimo pabaigos 2014 m. spalio mėn. sutelkta dar 57 mlrd. EUR. Tai rodo reikšmingas bankų rekapitalizavimo pastangas, kurias paskatino naujoji reglamentavimo sistema (ES kapitalo reikalavimų reglamentas ir direktyva), priežiūros tikslais keliami reikalavimai ir rinkos lūkesčiai. ECB išsamiu vertinimu nustatyta, kad 25 bankuose tebėra 25 mlrd. EUR kapitalo trūkumas. Dvylika iš 25 bankų 2014 m. savo kapitalą padidino iš viso 15 mlrd. EUR ir šį trūkumą jau padengė. Bankai, kuriems trūksta kapitalo, parengė kapitalo planus ir per ne ilgesnį kaip devynių mėnesių laikotarpį turi padengti kapitalo trūkumą. Europos bankai dabar daug geriau nei prieš krizę yra pasirengę atlaikyti finansinius sukrėtimus. Tai turėtų išsklaidyti investuotojų abejones dėl ES bankų balansų kokybės ir padėti jiems atgauti pasitikėjimą, kad bankai galėtų vykdyti savo pagrindinę funkciją – skolinti realiajai ekonomikai.

Vis dėlto dar yra spręstinų uždavinių, o bankų balansų ir valdymo struktūrų koregavimas dar nebaigtas. Padaryta didelė pažanga šalinant Europos finansų sektoriaus problemas, todėl bankų balansai tapo tvirtesni, atsirado daugiau galimybių gauti kreditą. Pirmą kartą per septynerius metus 2014 m. euro zonos bankai pranešė, kad sušvelnino kreditavimo standartus, taikomus įmonėms teikiamoms paskoloms. ECB atliktas bankų skolinimo tyrimas leidžia daryti išvadą, kad kredito augimo sąlygos euro zonoje pamažu gerėja, tačiau kol kas neaišku, ar šios teigiamos tendencijos nulems grynojo kredito kūrimą, kadangi daugelyje šalių paskolų grąžinama vis dar daugiau, nei suteikiama naujų. Kurį laiką bankų skolinimas išliks pagrindinis Europos įmonių finansavimo šaltinis ir bankai dar turi atkurti visus savo skolinimo pajėgumus. Todėl reikia tikėtis tolesnių bankų sektoriaus reformų. Euro zonos bankai dar turi stengtis užtikrinti atitiktį aukštesniems kapitalo reikalavimams pagal Kapitalo reikalavimų reglamentą ir direktyvą (KRD IV ir KRR); šie teisės aktai visiškai įsigalios 2019 m. Be to, bankams reikės pagerinti savo rizikos valdymą, sustiprinti valdymo struktūras ir spręsti su pelningumu susijusius uždavinius. Europos bankų verslo modeliai gali tapti dar atsparesni neigiamiems sukrėtimams, pavyzdžiui, padidinus bankų finansavimo šaltinių stabilumą. Be to, bankų balansai vis dar patiria spaudimą dėl didelio neveiksnių paskolų lygio. Tais atvejais, kai įmonių įsiskolinimo lygmuo nėra tvarus, tačiau jų verslo modeliai laikomi gyvybingais, neveiksnių paskolų problema sprendžiama tokiomis priemonėmis kaip skolos restruktūrizavimas, geresni nemokumo režimai ar tikslinės priemonės, pavyzdžiui, skolos konvertavimas į nuosavybę. Tokios priemonės gali būti papildomos veiksmais, kuriais užtikrinamas geresnis skolos ir nuosavo kapitalo finansavimo apmokestinimo suderinimas. Sprendžiant neveiksnių paskolų bankų balansuose problemą kartu reikėtų mažinti privačiojo ne finansų sektoriaus finansinį įsiskolinimą, tai savo ruožtu sumažintų po krizės kylančius sunkumus gauti paskolą dėl pernelyg didelio įsiskolinimo ir paremtų ekonominę veiklą.

Toliau daroma pažanga įgyvendinant bankų sąjungą. 2014 m. lapkričio 4 d. pradėjo veikti ECB Bendras priežiūros mechanizmas, dabar taikomas vykdant tiesioginę svarbiausių euro zonos bankų priežiūrą.

Nuosekliai įgyvendinus Bendro pertvarkymo mechanizmą bus baigta kurti bankų sąjungos struktūra. To siekiant toliau vyksta Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) steigimo procesas. Tikimasi, kad per artimiausius mėnesius pareigas pradės eiti nuolatiniai BPV nariai. Su Bendros pertvarkymo valdybos administravimu ir veikla susijęs steigimo darbas taip pat vyksta kaip planuota ir šiais metais turi būti pradėti rengti bankų pertvarkymo planai.

Toliau dirbama kuriant Bendram pertvarkymo fondui (BPF) skirtą bendrą finansinio stabilumo stiprinimo priemonę, kuri bus taikoma pereinamuoju laikotarpiu, per kurį bus palaipsniui jungiami Bendrame pertvarkymo mechanizme dalyvaujančių šalių ištekliai. 2014 m. gruodžio mėn. valstybės narės susitarė dėl pareiškimo, kuriuo užtikrinamos vienodos sąlygos dėl BPF euro zonos valstybėms narėms, remiamoms Europos stabilumo mechanizmo (ESM), ir ne euro zonos valstybėms narėms, kurios nuspręs prisijungti prie bankų sąjungos.

Atsparesnės finansų sistemos neįmanoma sukurti nesukūrus alternatyvių, įvairių ir atsparių rinka grindžiamų finansavimo kanalų. Tai tampa itin svarbu atsižvelgiant į didelę Europos priklausomybę nuo bankų finansavimo ir todėl, kad tradiciniai finansavimo kanalai yra apkrauti dėl finansinio įsiskolinimo mažinimo poreikių ir verslo modelio koregavimų siekiant prisitaikyti prie būsimų reguliavimo pokyčių. Palyginti su kitomis šalimis, euro zonos ekonomika išsiskiria kaip itin besiremianti bankų finansavimu. Rinkos finansavimas, tuo atveju, kai jis yra išplėtotas, daugiausia remiasi finansavimu skolos priemonėmis, o nuosavo kapitalo finansavimas atlieka tik nedidelį vaidmenį. Mokslinių tyrimų rezultatai leidžia daryti išvadą, kad dažnesnis rinka grindžiamo finansavimo naudojimas gali duoti ekonominės naudos. Papildomas teigiamas poveikis būtų juntamas padidinus finansinį stabilumą, nes tada, kai rinka patiria įtampą, rinka grindžiamos finansinės struktūros yra siejamos su mažesne sistemine rizika ir didesniu ekonomikos augimu nei bankų finansavimu grindžiami modeliai.

Siekdama diversifikuoti išorės įmonių finansavimo šaltinius ir taip prisidėti prie ekonomikos augimo, Europos Komisija įsipareigoja sukurti kapitalo rinkų sąjungą.

Įsipareigojimai || Vertinimo santrauka

2014 m. euro zonos šalims skirtos rekomendacijos (ŠSR)

1 ŠSR Glaudžiai bendradarbiaujant su Komisija skatinti ir stebėti struktūrinių reformų įgyvendinimą sklandžiam euro zonos veikimui svarbiausiose srityse, siekiant skatinti ekonomikos augimą bei konvergenciją ir vidaus bei išorės disbalanso koregavimą. Įvertinti ir skatinti reformų įsipareigojimų įgyvendinimo pažangą euro zonos valstybėse narėse, kuriose susidaręs perviršinis disbalansas, ir reformų įgyvendinimo pažangą euro zonos valstybėse narėse, kuriose dėl susidariusio disbalanso reikia imtis ryžtingų veiksmų, siekiant apriboti neigiamą šalutinį poveikį kitoms euro zonos šalims. Siekiant prisidėti prie teigiamo šalutinio poveikio, skatinti tinkamų krypčių politiką šalyse, kuriose susidaręs didelis einamosios sąskaitos perteklius. Reguliariai rengti temines diskusijas apie struktūrines reformas darbo ir gaminių rinkose, galinčias turėti didelį šalutinį poveikį, daugiausia dėmesio skiriant didelio mokesčių pleišto mažinimui ir paslaugų rinkų reformoms. || Euro zona padarė tam tikrą pažangą įgyvendindama 1 ŠSR: · Reformų įsipareigojimų įgyvendinimo pažanga visų pirma skatinama euro zonos lygmeniu, pavyzdžiui, per technines diskusijas Ekonominės politikos komitete ir Ekonomikos ir finansų komitete, taip pat per Euro grupės ir ECOFIN tarybos politines diskusijas. Programoje dalyvaujančios šalys toliau vykdo reformą, vyko diskusijos ir dėl valstybių narių, kuriose susidaręs perviršinis disbalansas arba disbalansas, dėl kurio reikia imtis ryžtingų veiksmų, reformų pažangos. · Įvertinus konkrečioms šalims skirtų reformų įsipareigojimų įgyvendinimą atskirose valstybėse narėse, matyti, kad visoje euro zonoje padaryta bent tam tikra pažanga įgyvendinant maždaug [50] % rekomendacijų. · Euro grupė surengė nemažai diskusijų, susijusių su tinkamos politikos taikymu šalyse, kuriose susidaręs didelis einamosios sąskaitos perteklius, pvz., atliekant BPP vertinimą. · Liepos ir rugsėjo mėn. Euro grupė surengė dvi temines diskusijas didelio darbo jėgai tenkančių mokesčių pleišto klausimais; kovo mėn. vyks diskusija paslaugų rinkų reformos klausimais.

2 ŠSR Glaudžiai bendradarbiaujant su Komisija koordinuoti euro zonos valstybių narių fiskalinę politiką, visų pirma atliekant biudžeto planų projektų vertinimą, kad būtų užtikrinta nuosekli ir ekonomikos augimui palanki fiskalinė kryptis visoje euro zonoje. Gerinti viešųjų finansų kokybę ir tvarumą teikiant pirmenybę materialinėms ir nematerialinėms investicijoms nacionaliniu ir ES lygmenimis. Užtikrinti, kad būtų sustiprintos nacionalinės fiskalinės sistemos, įskaitant nacionalines fiskalines tarybas. || Euro zona padarė tam tikrą pažangą įgyvendindama 2 ŠSR: · Koordinuojant fiskalinę politiką padaryta tam tikra pažanga ir visoje euro zonoje pagerėjo fiskalinės perspektyvos, o bendra fiskalinė kryptis atrodo tinkama. Tačiau fiskalinė politika vis dar koordinuojama dar nepakankamai gerai. Atliekant BPP vertinimą surengtos diskusijos. · Sausio 13 d. Komisija paskelbė komunikatą dėl geriausio Stabilumo ir augimo paktu suteikiamo lankstumo panaudojimo, įskaitant palankesnių sąlygų investuoti sudarymą. · Nedidelė pažanga padaryta gerinant viešųjų finansų kokybę ir didinant tvarumą – ši tema bus nagrinėjama būsimose teminiuose EPK atliksimuose tarpusavio vertinimuose. · Techninio lygmens diskusijose, taip pat Euro grupėje ir ECOFIN taryboje diskutuota investavimo skatinimo klausimais, be kita ko, dėl pirmenybės teikimo materialinėms ir nematerialinėms investicijoms nacionaliniu ir ES lygmenimis. · Vyko techninės diskusijos dėl nacionalinių fiskalinių sistemų, įskaitant nacionalines fiskalines tarybas.

3 ŠSR Užtikrinti bankų sistemos atsparumą, visų pirma imantis būtinų tolesnių su turto kokybės patikrinimu ir testavimais nepalankiausiomis sąlygomis susijusių veiksmų, įgyvendinant Bankų sąjungos reglamentus ir tęsiant bendro pertvarkymo mechanizmo taikymo pereinamuoju laikotarpiu numatytą veiklą. Skatinti privačiojo sektoriaus investicijas ir didinti kreditų srautą į ekonomiką imantis veiksmų, kad būtų padidintos MVĮ galimybės gauti kreditą, stiprinant kapitalo rinkas ir atgaivinant pakeitimo vertybiniais popieriais rinką, vadovaujantis Komisijos komunikate dėl ilgalaikio Europos ekonomikos finansavimo pateiktais pasiūlymais ir tvarkaraščiu. || Euro zona padarė reikšmingą pažangą įgyvendindama 3 ŠSR: Padaryta reikšminga pažanga imantis veiksmų bankų sistemos atsparumui užtikrinti: · 2014 m. spalio mėn. sėkmingai baigtas ECB išsamus vertinimas, įskaitant Europos bankininkystės institucijos koordinuotą testavimą nepalankiausiomis sąlygomis visoje ES, patvirtino, kad per pastaruosius metus reikšmingai pagerėjo Europos bankų kapitalizacija. Imamasi priemonių atsižvelgiant į išsamaus vertinimo rezultatus. Bankai, kuriems vis dar trūksta kapitalo, parengė kapitalo planus ir per ne ilgesnį kaip devynių mėnesių laikotarpį turi padengti kapitalo trūkumą. · Įgyvendinant bankų sąjungą, 2014 m. lapkričio 4 d. BPM oficialiai perėmė priežiūros užduotis. Vienas iš jo pagrindinių prioritetų – užtikrinti vienodas sąlygas svarbiems Europos bankams, ne tik vykdant jų priežiūrą, bet ir nuosekliai taikant bendrą taisyklių sąvadą. · Su Bendros pertvarkymo valdybos veikla susijęs steigimo procesas vyksta kaip planuota. Tikimasi, kad per artimiausius mėnesius pareigas pradės eiti nuolatiniai BPV nariai; šiais metais turi būti pradėti rengti bankų pertvarkymo planai. · Susitarta dėl bankų įnašų į pertvarkymo fondus, numatytų Bankų gaivinimo ir pertvarkymo direktyva (BGPD), pagal riziką pakoreguoto apskaičiavimo taisyklių. Padaryta tam tikra pažanga skatinant privatųjį sektorių investuoti ir didinant kreditų srautą į ekonomiką taikant įvairias priemones: · Vykdant viešuosius veiksmus, kuriais siekiama tiesiogiai skatinti investuoti privačius investuotojus, 2014 m. lapkričio mėn. pradėtas įgyvendinti Europos Komisijos investicijų planas. Jis sudarys sąlygas geriau integruoti ir diversifikuoti Europos finansavimo rinkas ir padės didinti privačiojo sektoriaus investicijas. · Reglamentu dėl Europos ilgalaikių investicijų fondų (EIIF) bus nustatyta bendra ES reguliavimo sistema, bus suteiktos teisės fondams, kurių specializacija – ilgalaikės investicijos, pavyzdžiui, į infrastruktūros projektus ar MVĮ. EIIF turėtų pradėti veikti iki 2015 m. vidurio. · Europos Komisija paskelbė, kad siekia kurti kapitalo rinkų sąjungą (KRS), kad rinka taptų didesnė ir tvirtesnė ir kad būtų sukurta tikrai bendra finansinių paslaugų rinka. · Vienas iš Komisijos artimiausio laikotarpio prioritetų – ES plėtoti tvarią pakeitimo vertybiniais popieriais rinką. Todėl Komisija rengia principus, kuriuos taikant sistema taptų jautresnė rizikai. Spalio mėn. priimtuose Komisijos deleguotuose aktuose dėl Direktyvos „Mokumas II“ (dėl draudikų kapitalo taisyklių) ir dėl padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio (dėl bankų likvidumo taisyklių) nustatyti aukštos kokybės kriterijai yra pirmas žingsnis šia linkme. Reikia daugiau viešųjų ir privačiųjų iniciatyvų, kad ES būtų sukurtos patikimos, tvirtos ir likvidžios pakeitimo vertybiniais popieriais rinkos.

4 ŠSR Tęsti darbą, susijusį su ekonominės ir pinigų sąjungos stiprinimu, ir padėti tobulinti ekonominės priežiūros sistemą atsižvelgiant į 2014 m. pabaigoje atliktinų apžvalgų rezultatus. || Euro zona padarė tam tikrą pažangą įgyvendindama 4 ŠSR: · Kaip pagrindą diskusijoms su Europos Parlamentu ir Taryba Komisija pateikė komunikatą dėl šešių dokumentų rinkinio ir dviejų dokumentų rinkinio peržiūros. Juo remdamasi Komisija apsvarstys, ar būtina pritaikyti pačius teisės aktus, ar jų praktinį įgyvendinimą. · Metinėje augimo apžvalgoje Komisija paskelbė kelias priemones, kuriomis jau per 2015 m. Europos semestrą būtų patobulintas ekonomikos valdymo sistemos taikymas. · Kiek tai susiję su platesniu ekonomikos ir pinigų sąjungos stiprinimo klausimu, spalio mėn. vykusiame euro zonos aukščiausiojo lygio susitikime Europos Komisijos pirmininkas, kartu su ECB, Europos Vadovų Tarybos ir Euro grupės pirmininkais paraginti parengti tolesnes ekonomikos valdymo stiprinimo priemones. Gruodžio mėn. posėdžiavusi Europos Vadovų Taryba paragino surengti neoficialias diskusijas vasario mėn. vyksiančiame Europos Vadovų Tarybos posėdyje ir pateikti jų ataskaitą birželio mėn. posėdžiausiančiai Europos Vadovų Tarybai.

[1] Žr. „Structural reform at the zero lower bound“, Quarterly report on the euro area, 13 tomą, Nr. 3, 2014 m.

[2] Žr. Quarterly Report on the Euro Area, 13 tomą, Nr. 4, Europos Komisija.

[3] Žr. „Private Sector Deleveraging, where do we stand“, Quarterly Report on the Euro Area, 13 tomą, Nr. 3, Europos Komisija.

[4] Darvas, Z. ir G. Wolff, „Europe's social problem and its implication for economic growth“, Bruegel Policy Brief, Nr. 3, 2014 m. Cingano, F. (2014 m.), „Trends in Income Inequality and its Impact on Economic Growth“, OECD Social, Employment and Migration Working Papers, Nr. 163, OECD Publishing. .

[5] Žr. „Poverty development in the EU after the crisis“, M. Duiella ir A. Turrini (2014 m.), ECFIN Economic Brief, Nr. 31, 2014 m. gegužės mėn.

[6] Žr. „Cross-border spillovers in the euro area“ Quarterly report on the euro area, 13 tomą, Nr. 4, 2014 m. gruodžio mėn.

[7] Kai kuriose šalyse prasidėjo struktūros pokyčiai prekybai atvirų sektorių kryptimi: prekybai atvirų sektorių pridėtinės vertės dalis padidėjo 7 euro zonos šalyse, nors 2008–2013 m. ji beveik nesikeitė vienoje šalyje ir sumažėjo kitose euro zonos šalyse.

[8] VARGA ir in’t Veld, „The potential growth impact of structural reforms in the EU. A benchmarking exercise“, European Economy Economic Papers, 2014 m., p. 541.

[9] Pajamoms skirtos diskrecinės fiskalinės priemones taikomos pagal principą „iš apačios į viršų“, o išlaidoms jos iš esmės taikomos pagal principą „iš viršaus į apačią“ (taip pat žr. „Viešieji finansai ekonominėje ir pinigų sąjungoje (EPS)“, 2014 m., Europos Komisija).

[10] Žr., pvz., Goujard, A. „Cross Country Spillovers from fiscal consolidations“, OCED Economics Department Working Papers, Nr. 1099, 2013 m. ir In't Veld, J. „Fiscal consolidations and spillovers in the euro area periphery and core“, European Economic Papers, Nr. 506.

[11] Žr. „Cross-border spillovers in the euro area“ Quarterly report on the euro area, 13 tomą, Nr. 4, 2014 m. gruodžio mėn.

[12] Prancūzija, Airija, Malta, Portugalija, Slovėnija, Ispanija, Graikija ir Kipras.

[13] Bendras struktūrinis koregavimas šiuo požiūriu gali būti traktuojamas tik kaip pavyzdys, nes juo neatsižvelgiama į svarbius valstybių narių skirtumus taikant SAP reikalavimus – šis klausimas nagrinėjimas konkrečioms šalims skirtuose Komisijos vertinimuose. Be to, bet kokia išvada apie bendras konsolidavimo priemones remiantis struktūrinio balanso pokyčiu turėtų būti laikoma sąlygine, nes struktūrinis balansas nebūtinai visuomet parodo tikslų susijusių fiskalinių priemonių vaizdą dėl, pavyzdžiui, neįprasto pajamų reagavimo į ekonomikos augimą.

[14] Žr. Vandierendonck, C., „Public spending reviews: design, conduct, implementation“, European Economy Economic Papers Nr. 525, 2014 m. liepos mėn.

[15] 2011 m. lapkričio 8 d. Tarybos direktyva 2011/85/ES dėl reikalavimų valstybių narių biudžeto sistemoms.

[16] Reglamentas (ES) Nr. 473/2013 dėl euro zonos valstybių narių biudžeto planų projektų stebėsenos bei vertinimo ir perviršinio deficito padėties ištaisymo užtikrinimo bendrųjų nuostatų.

[17] Fiskalinis susitarimas yra Sutarties dėl stabilumo, koordinavimo ir valdysenos ekonominėje ir pinigų sąjungoje (SSKV) fiskaliniams klausimams skirtas skyrius.