3.3.2. Struktūrinis nepriklausomumas

Siekiant užtikrinti struktūrinį teismų nepriklausomumą turi būti nustatytos taisyklės, be kita ko, dėl teisėjų skyrimo ( ). Dėl tam tikrų situacijų, kai nepriklausomumui gali kilti grėsmė, yra parengti Europos (visų pirma Europos Tarybos) standartai, pvz., 2010 m. Europos Tarybos rekomendacija dėl teisėjų nepriklausomumo, veiksmingumo ir atsakomybės (toliau – 2010 m. rekomendacija) ( ). Šioje rezultatų suvestinėje pateikiami keli rodikliai dėl teismų sistemų organizavimo siekiant apsaugoti teismų nepriklausomumą tokiomis aplinkybėmis.

Į šią rezultatų suvestinę įtraukta papildomų rodiklių dėl vykdomosios valdžios institucijų ir parlamento dalyvavimo lygio skiriant ir atleidžiant teisėjus (61–64 diagramos), skiriant ir atleidžiant teismų pirmininkus (65 diagrama) ir skiriant teismų tarybų narius teisėjus (66 diagrama) ( ). Šioje ES teisingumo rezultatų suvestinėje pirmą kartą apžvelgiama, kaip valstybėse narėse organizuojamas prokuratūrų darbas (67 diagrama) ( ), ir aukščiausiųjų teismų įgaliojimai bei teisminė veikla su teisėjais susijusiomis aplinkybėmis (68 diagrama) ( ). Diagramose parodyta nacionalinių sistemų padėtis 2017 m. gruodžio mėn.

Šios rezultatų suvestinės diagramose pateikti duomenys nėra vertinimai, taip pat nepateikta kiekybinių duomenų dėl apsaugos priemonių veiksmingumo. Nesiekiama atskleisti taikomų apsaugos priemonių sudėtingumo ir detaliai jų apibūdinti. Vien tai, kad taikoma daugiau apsaugos priemonių, neužtikrina teisingumo sistemos veiksmingumo. Taip pat reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad įgyvendinamos politikos ir praktinės priemonės, kuriomis siekiama skatinti sąžiningumą ir užkirsti kelią korupcijai teismuose, taip pat yra itin svarbios užtikrinant teismų nepriklausomumą. Galiausiai, kad teismų nepriklausomumo apsauga būtų veiksminga, turi būti puoselėjama sąžiningumo ir nešališkumo kultūra, bendra visiems teismų pareigūnams ir gerbiama plačiosios visuomenės.

– Su teisėjų ir teismų pirmininkų skyrimu ir atleidimu susijusios apsaugos priemonės –

61 diagramoje pateikta atnaujinta įstaigų ir institucijų, teikiančių kandidatus į teisėjus, kurie būtų pirmą kartą skiriami į pirmosios instancijos teismus, ir juos skiriančių institucijų apžvalga. Iš jos taip pat matyti, ar teisėjams samdyti rengiamas specialus egzaminas ar konkursas teisėjo pareigoms eiti, arba skelbiamas pranešimas apie laisvas vietas, nerengiant teisėjams specialaus egzamino.

61 diagrama. Teisėjų skyrimas: siūlančiosios ir skiriančiosios institucijos (*) ( )

(*) Keliose šalyse svarstyti kandidatūras į teisėjus gali arba turėtų kitos institucijos ar įstaigos (pvz., teismų pirmininkų, teisėjų) arba su jomis gali arba turėtų būti konsultuojamasi šiais klausimais (pvz., BE, CZ, DE, EE, LT, HU, NL, AT, UK (EN ir WL), UK (SC)). Kai kuriose šalyse (pvz., LT ir PL) kai kurie kandidatai dėl anksčiau įgytos kvalifikacijos ar patirties atleidžiami nuo specialaus teisėjų egzamino. CZ: teisėjus oficialiai skiria prezidentas, o dėl teisėjo skyrimo į konkretų teismą nusprendžia teisingumo ministras. Pagal esamą praktiką numatomų skirti teisėjų kandidatūras siūlo regioninių teismų pirmininkai, tada kandidatų sąrašas nusiunčiamas Teisingumo ministerijai, kuri šį sąrašą (įvertinusi visas aplinkybes) perduoda valstybės vadovui. DE: įvairiose federalinėse žemėse taikomos labai skirtingos procedūros. Pusėje iš 16 federalinių žemių samdant teisėjus dalyvauja teisėjų rinkimų komitetai. Kai kuriose federalinėse žemėse šį klausimą sprendžia vien tos žemės teisingumo ministerija, o kitose federalinėse žemėse įgaliojimai nuspręsti dėl teisėjų samdymo ir (pirmojo) paskyrimo yra perduoti aukštesniųjų regioninių teismų pirmininkams. Kai kuriose federalinėse žemėse šiame procese dalyvauti privalo teisėjų taryba, o kitose reikalaujama, kad teisėją kartu paskirtų kompetentingas ministras ir taikinimo komitetas, jei tam prieštarauja teisėjų taryba. Kai kuriose federalinėse žemėse teisėjus renka žemės parlamentas, o juos skirti turi tos žemės vykdomosios valdžios institucija. IE: Patariamoji teisėjų paskyrimų taryba vyriausybei rekomenduoja bent septynis savo siūlomus skirti kandidatus. Vyriausybei priėmus sprendimą, teisėją oficialiai skiria prezidentas, kuris negali nesutikti skirti pasiūlyto kandidato. FR: kandidatai į teisėjus išrenkami rengiant specialų pretendentų į teisėjus egzaminą, o jų eiliškumo sąrašas sudaromas pagal šio egzamino rezultatus. Po kandidato pokalbio su Teisingumo ministerija dėl jo skyrimo į konkretų teismą Aukščiausioji magistratų taryba (Conseil Supérieur de la Magistrature) turi pateikti nuomonę dėl pirmojo tų kandidatų paskyrimo į pareigas, o tada teisingumo ministras nusiunčia kandidatų sąrašą Respublikos prezidentui, kuris turi potvarkiu oficialiai paskirti kandidatus teisėjais, tačiau pats neturi diskrecijos spręsti dėl to. LV: po trejų metų Teisėjų kvalifikacijos taryba, sudaryta iš teisėjų ir renkama teisėjų, pateikia nuomonę dėl teisėjo profesinio darbo vertinimo. NL: sprendimą pasiūlyti skirti teisėją oficialiai priima teismo pirmininkas, remdamasis nepriklausomo atrankos komiteto rekomendacija. RO: diagramoje pateikti duomenys yra susiję su vyresniųjų teisėjų skyrimu. UK (EN ir WL): skirtingos procedūros taikomos pirmą kartą skiriant vyresniuosius teisėjus (aukštųjų teismų ir aukštesnio rango teisėjus), kaip parodyta šioje diagramoje, ir jaunesniuosius teisėjus (apygardų teisėjus ir žemesnio rango teisėjus).

62 diagramoje parodyta vykdomosios valdžios (pvz., respublikos prezidento, vyriausybės) ir parlamento kompetencija skirti teisėjus, kurie pirmą kartą skiriami į pirmosios instancijos teismus ir kurių kandidatūras pateikia siūlančiosios institucijos (pvz., teismų taryba, teismas) ( ). Diagramos stulpelio aukštis priklauso nuo to, ar vykdomoji valdžia arba parlamentas apskritai gali atmesti teisėjo kandidatūrą, ar gali rinktis tik iš pasiūlytų kandidatų, ar gali rinktis ir paskirti bet kokį kitą kandidatą, net jei jo nėra pasiūliusi kompetentinga institucija. Svarbi apsaugos priemonė tuo atveju, kai atsisakoma paskirti teisėją, yra prievolė nurodyti priežastis ir galimybė atlikti teisminę peržiūrą. Šioje diagramoje parodyta faktinė teisinės sistemos padėtis, tai nėra apsaugos priemonių veiksmingumo kokybinis vertinimas. Pavyzdžiui, reikėtų pažymėti, kad keliose valstybėse narėse, kuriose vykdomoji valdžia ar parlamentas turi galią atmesti teisėjo kandidatūrą, ta galia dar nė karto nebuvo pasinaudota (pvz., Vengrijoje, Nyderlanduose, Austrijoje, Slovakijoje, Švedijoje, Jungtinėje Karalystėje (Anglijoje ir Velse, taip pat Škotijoje)) arba ja pasinaudota tik kelis kartus (pvz., Latvijoje, Slovėnijoje ir Suomijoje).

62 diagrama. Teisėjų skyrimas: vykdomosios valdžios institucijų ir parlamento kompetencija (*) ( )

(*) Diagramoje parodyta nacionalinių sistemų padėtis 2017 m. gruodžio mėn. Kiekvienai valstybei narei skirtas vienas taškas, jei jos vykdomosios valdžios institucijos arba parlamentas gali atmesti siūlomą kandidatą ir rinktis kitą iš siūlomų kandidatų; vienas taškas, jei vykdomosios valdžios institucijos ar parlamentas neprivalo nurodyti priežasčių, kodėl neskyrė kandidato į teisėjus; du taškai, jei vykdomosios valdžios institucija gali atmesti kandidatą ir rinktis bet kurį kitą kandidatą; du taškai, jei kandidato neskyrimo atveju neatliekama teisminės peržiūros. Išskyrus tas valstybes nares, kuriose pirmosios instancijos teismų teisėjus skiria teismų taryba, taip pat išskyrus Latviją ir Slovėniją, kuriose juos skiria parlamentas, visose kitose valstybėse narėse, kurios parodytos šioje diagramoje, pirmosios instancijos teismų teisėjus skiria vykdomosios valdžios institucijos. DE: nėra duomenų. Žr. paaiškinimus po 61 diagramos. IE: vyriausybė gali paskirti teisėju asmenį, kuris nėra įtrauktas į Patariamosios teisėjų paskyrimų tarybos atsiųstą sąrašą, tačiau praktiškai to nedaro. Teisėją galutinai skiria prezidentas, kuris negali nesutikti to padaryti. Vyriausybė neprivalo nepaskirtam kandidatui nurodyti priežasčių, kodėl ji nerekomendavo prezidentui to kandidato skirti teisėju. Nėra jokios apeliacijos ar peržiūros procedūros po vyriausybės sprendimo nerekomenduoti tam tikro kandidato prezidentui arba patarti jam skirti į pareigas konkretų kandidatą. EL: teisėją galutinai skiria prezidentas, kuris negali nesutikti to padaryti. ES: pirmosios instancijos teismų teisėjus siūlo skirti Teismų taryba, o juos oficialiai skiria valstybės vadovas (karalius) karališkuoju dekretu. Ministro pirmininko kanceliarija yra atsakinga už šio karališkojo dekreto parengimą ir pateikimą karaliui ir teisingumo ministrui. Teisingumo ministras privalo patvirtinti šį karališkąjį dekretą, tačiau nei karalius, nei šis ministras neturi jokios galios prieštarauti Teismų tarybos sprendimui ir privalo pasirašyti karališkąjį dekretą. LT: prezidentas negali skirti teisėjo be Teisėjų tarybos rekomendacijos. Jei Teisėjų taryba pateikia prezidentui teigiamą rekomendaciją, prezidentas gali savo nuožiūra priimti galutinį sprendimą. Jei Teisėjų taryba prezidentui pateikia neigiamą rekomendaciją, prezidentas privalo priimti galutinį sprendimą vadovaudamasis ta rekomendacija. LU: teisiškai privalomų nuostatų tuo klausimu nėra, tačiau teisėjus skirianti institucija iki šiol dar nė karto neatmetė teisėjo kandidatūros, kurią pasiūlė Teisininkų praktikantų įdarbinimo ir mokymo komisija (Commission du recrutement et de la formation des attaches de justice). AT: pagal Konstituciją teismų pasiūlymai dėl teisėjų kandidatūrų neturi privalomos galios, tačiau pagal visuotinai įprastą praktiką skiriami tik atitinkamų teismų pasiūlyti kandidatai. PL: prezidento sprendimo negalima apskųsti Aukščiausiajam Teismui. RO: prezidentas gali tik vieną kartą nesutikti su vyresniojo teisėjo ar prokuroro paskyrimu. Šis pagrįstas nesutikimas nusiunčiamas Aukščiausiajai magistratų tarybai. SK: prezidentas galėtų nesutikti tam tikro kandidato skirti teisėju, tačiau tokių atvejų dar nėra buvę. FI: jei prezidentas neskiria pasiūlyto kandidato į teisėjus, jis negali rinktis kito kandidato, tačiau gali vieną kartą atidėti tą paskyrimą, kad jam būtų geriau pasirengta. SE: jei vyriausybė nori teisėju skirti kandidatą, kurio kandidatūros nepateikė teisėjus siūlanti taryba, ji yra teisiškai įpareigota prašyti šios tarybos pateikti naują nuomonę dėl to kito kandidato. UK (EN ir WL) ir UK (NI): nurodytas teisėjus skirianti valdžios institucija yra lordas kancleris (Jungtinės Karalystės teisingumo ministras), kuris rekomenduoja kandidatą į teisėjus, o jį oficialiai paskiria karalienė. UK (SC): nurodyta teisėjus skirianti valdžios institucija yra Škotijos pirmasis ministras, kuris rekomenduoja kandidatą į teisėjus, o jį oficialiai paskiria karalienė. Jeigu Škotijos pirmasis ministras atmeta kandidatūrą į teisėjus, siūlančioji institucija (Škotijos teisėjų paskyrimų taryba) pirmajam ministrui gali vėl teikti šį kandidatą į teisėjus. Tuo atveju, jei nepaskirtas kandidatas mano, kad per tą procedūrą padaryta kokių nors pažeidimų arba kad nebuvo racionaliai pagrįsta vertinančios tarybos rekomendacija pagal 2008 m. Škotijos įstatymo dėl teismų sistemos ir teismų 19 straipsnio 3 dalį ar ministro pirmininko sprendimas dėl to, kieno kandidatūrą reikėtų pateikti, pagal 19 straipsnio 5 dalį, tas asmuo galėtų pateikti peticiją dėl teisminės peržiūros Aukščiausiajame civilinių bylų teisme (Court of Session).

63 ir 64 diagramose parodyta teisėjų atleidimo iš pareigų tvarka. Jose neatsižvelgta į tą atvejį, kai teisėjai atleidžiami todėl, kad priverstinai išleidžiami į pensiją po pensinio amžiaus paankstinimo.

63 diagrama. Pirmosios ir antrosios instancijų teismų teisėjų atleidimas (*) ( )

(*) Valstybės narės šioje diagramoje išvardytos jų geografinių pavadinimų (originalo kalba) abėcėlės tvarka. Stulpelių aukštis nebūtinai rodo apsaugos priemonių veiksmingumą. Iš duomenų matyti, kiek teisėjų 2016 m. atleido konkreti institucija ir kiek teisėjų savo atleidimą apskundė (jei nėra jokio skaičiaus, tai reiškia, kad neturima duomenų). „Pasiūlymas“ apima ir drausminių procedūrų pradėjimą. Kai kuriose šalyse vykdomosios valdžios institucijos pagal teisės aktus ar praktiką privalo įvykdyti teismų tarybos pasiūlymą atleisti teisėją (pvz., ES ir LT). UK (EN ir WL): nebuvo atleista nė vieno visą darbo laiką dirbančio atlyginimą gaunančio teisėjo. Atleisti keturi ne visą darbo laiką (pagal įkainius) dirbę teismų ir specialios jurisdikcijos teismų teisėjai, taip pat penkiolika ne už atlyginimą dirbusių taikos teisėjų.

64 diagrama. Teisėjų atleidimas: vykdomosios valdžios institucijų ir parlamento kompetencija (*) ( )

(*) Valstybės narės šioje diagramoje išvardytos jų geografinių pavadinimų (originalo kalba) abėcėlės tvarka. Diagramoje parodyta nacionalinių sistemų padėtis 2017 m. gruodžio mėn. EE: diagramoje parodyta Teisėjų drausmės komiteto kompetencija atleisti teisėjus. Aukščiausiasis Teismas „en banc“ (visi teisėjai) taip pat gali pateikti prezidentui pasiūlymą atleisti teisėją iš pareigų. Dėl šio prezidento sprendimo gali būti atliekama teisminė peržiūra. SI: diagramoje parodyta Drausmės teismo kompetencija nuspręsti dėl drausminių sankcijų ir Teismų tarybos kompetencija įvertinti, kad teisėjas yra „netinkamas teisminei tarnybai“. Jeigu teisėjas, piktnaudžiaudamas teisėjo pareigomis, padaro nusikalstamą veiką, Teismų taryba apie tai praneša parlamentui, kuris atleidžia teisėją. UK (EN ir WL): norint pašalinti iš pareigų vyresniuosius teisėjus (aukštųjų teismų ir aukštesnio rango teisėjus), papildomai reikia pateikti pareiškimą karalienei: jį pateikia abu parlamento rūmai, remdamiesi lordo kanclerio rekomendacija, po Teisėjų elgesio tyrimų tarnybos atlikto tyrimo. UK (NL): teisėjo pareigas einantis pareigūnas (įskaitant teismų pirmininkus) gali būti laikinai nušalintas ar pašalintas iš pareigų tik po specialaus įstatymų nustatyto teismo posėdžio pagal 2002 m. Šiaurės Airijos teisingumo įstatymo (su pakeitimais) 7 ir 8 skirsnius. Ministras pirmininkas gali laikinai nušalinti nuo pareigų lordą apeliacinio teismo teisėją arba aukštojo teismo teisėją, gavęs lordo vyriausiojo teisėjo sutikimą, kai ministras pirmininkas ir lordas kancleris svarsto galimybę dėl to pateikti pareiškimą karalienei. Visus kitus teisėjo pareigas einančius asmenis gali laikinai nušalinti lordas vyriausiasis teisėjas, kai tai rekomenduoja specialus pagal įstatymus sudarytas teismas. UK (SC): Aukščiausiojo civilinių bylų teismo (Court of Session) teisėją ir Škotijos žemės teismo pirmininką gali pašalinti iš pareigų tik karalienė, remdamasi Škotijos pirmojo ministro rekomendacija. Pirmasis ministras tokią rekomendaciją pateikia vieninteliu atveju – jei Škotijos parlamentas, remdamasis pirmojo ministro pasiūlymu, nusprendžia, kad tokią rekomendaciją reikėtų pateikti, o tuo atveju, kai atitinkamas asmuo yra lordas teismo pirmininkas arba antro aukščiausio rango teisėjas (Lord Justice Clerk), – Škotijos pirmasis ministras dėl to pasitaria su ministru pirmininku.