LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 10/96

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Finansų rinkų raidos socialinių ir ekonominių pasekmių

(2008/C 10/23)

Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas, vadovaudamasis Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalimi, 2007 m. sausio 17 d. nusprendė parengti nuomonę dėl Finansų rinkų raidos socialinių ir ekonominių pasekmių.

Ekonominės ir pinigų sąjungos, ekonominės ir socialinės sanglaudos skyrius, kuris buvo atsakingas už Komiteto darbo šiuo klausimu organizavimą, 2007 m. rugsėjo 4 d. priėmė savo nuomonę. Pranešėjas Olivier Derruine.

438-oje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2007 m. rugsėjo 26-27 d. (rugsėjo 26 d. posėdis), Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 115 narių balsavus už, 25 — prieš ir 13 susilaikius.

1. Rekomendacijos

Investuotojų ir vartotojų informavimas, apsauga ir skaidrumas

1.1 Svarbu parengti statistikos priemones, kurios leistų susidaryti išsamesnį vaizdą apie rizikos draudimo fondus (hedge funds) ir privataus kapitalo fondus (private equities funds) bei nustatyti įmonių valdymo (corporate governance) rodiklius ir bent jau Europos lygiu visa tai suderinti.

1.2 Siekiant išsklaidyti vis didėjantį įtarumą finansų sektoriaus tam tikros dalies atžvilgiu, sumažinti stipraus sisteminio poveikio, kurį lemia pernelyg didelės rizikos prisiėmimas (visų pirma įsiskolinimas), pavojų ir skatinti sąžiningą konkurenciją tarp įvairių investavimo rūšių, rizikos draudimo fondams (hedge funds) ir privataus kapitalo fondams (private equities funds) reikėtų taikyti riziką ribojančius standartus (Bazelis III).

1.3 „EESRK primygtinai ragina Komisiją kaip galima anksčiau pateikti teisės aktų nuostatų, skirtų skatinti institucinius investuotojus teikti informaciją apie jų investicijų ir balsavimo politiką, projektą. Toks teisės aktų projektas atitiktų Komisijos veiksmų planą, skirtą atnaujinti įmonių teisę ir valdymą“ (1).

1.4 Siekiant gerinti investuotojų, kurie investuoja savo pinigus į privataus kapitalo fondus, apsaugą, reikėtų iš dalies pakeisti KIPVPS direktyvą (2), kad ji apimtų ir šiuos dalyvius bei juos įpareigotų užtikrinti didesnį skaidrumą. Nors didelio pelno perspektyva yra investicijas pritraukiantis veiksnys, galutinis investuotojas gali neįvertinti potencialios rizikos.

1.5 Europos Komisija kartu su suinteresuotais subjektais (bankais, vartotojų asociacijomis, valdžios institucijomis, paslaugų teikėjais ir pan.) turėtų skatinti ir tęsti iniciatyvas, kurių tikslas — geriau informuoti finansinių paslaugų vartotojus ir padėti jiems geriau orientuotis, kadangi jie paprastai neturi reikiamų finansinių žinių ir negali įvertinti rizikos (3).

1.6 Biržos prekybos sąrašuose esančios bendrovės, kurios buvo įsigytos, tačiau kurių apyvarta arba darbuotojų skaičius viršija tam tikrą nustatytą ribą, visada turėtų teikti būtiniausią informaciją, kai jos išbraukiamos iš biržos prekybos sąrašų ir nebeprivalo laikytis atitinkamų pranešimo reikalavimų.

Rizikos valdymas ir diversifikavimas

1.7 Reikėtų apsvarstyti galimybę, remiantis esamais modeliais, nustatyti reikalavimą diversifikuoti investicijų portfelį, visų pirma uždirbtų lėšų taupymo atveju (taip pat žr. 1.2 punktą).

1.8 Amerikos rizikingų paskolų krizė pasireiškė ir kituose finansų rinkos sektoriuose bei Europos Sąjungoje. Jei įvyktų Europos bankų krizė, būtų patirta daug išlaidų, kadangi priežiūra yra išskaidyta, dėl to reikalinga reakcija būtų lėtesnė. Atsižvelgiant į subsidiarumo principą, pagrindiniai bankai turėtų būti prižiūrimi Europos lygiu. Komitetas ragina bankus, Komisiją ir Europos bankininkystės priežiūros komitetą (EBPK) susitarti, pagal kokias nuostatas ir kriterijus reikėtų tokius bankus atrinkti.

1.9 Taikant deleguotą valdymą, leidžiantį diversifikuoti valdymo riziką, valdymo įgaliojimų trukmės pratęsimas paskatintų ilgalaikiškesnį požiūrį ir apribotų spekuliaciją, pranokstančią arbitražines operacijas. Tokiu būdu būtų mažinamas trumpalaikės naudos siekimas ir vadybos paslaugų teikėjų vaikymasis pelno laikantis spekuliatyvaus požiūrio.

1.10 Finansų vertinimo agentūrų veikla turėtų būti skaidresnė, kadangi jos vienu metu atlieka teisėjo ir suinteresuotosios šalies vaidmenį, padėdamos investicijų bankams kurti, įvertinti ir realizuoti išvestinius produktus.

Finansinės strategijos ir Europos socialinio modelio derinimas

1.11 Suteikiant mokesčių lengvatas būtų galima skatinti ilgalaikę strategiją įgyvendinančius pensijų fondus siekti kokybės ir į savo finansinių investicijų strategijas integruoti socialinę atsakomybę, kadangi socialiai atsakingos investicijos (4) šiuo metu sudaro tik mažą dalį (5).

1.12 Europos Komisija ir valstybės narės privalo užtikrinti, kad socialinė įmonių atsakomybė apimtų visus suinteresuotus subjektus, įskaitant investicinius fondus, kurie daro įtaką įmonėms, su kuriomis yra susiję ir kurias kartais valdo. Šiuo požiūriu EESRK kelia klausimą dėl Direktyvos dėl bendros darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais sistemos sukūrimo Europos bendrijoje (6) taikymo holdingo bendrovėms ir prašo ją persvarstyti, jei ši direktyva neapima minėtų bendrovių.

1.13 Be to, reikėtų atnaujinti Direktyvą dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (7) į ją įtraukiant ir įmonių perdavimą, vykdomą atliekant akcijų perdavimo operacijas. Tai leistų geriau užtikrinti darbuotojų teises į informaciją ir konsultacijas.

1.14 Statistiniai duomenys apie darbo užmokestį (arba pajamas) turėtų būti nurodomi kvantiliu, kad būtų galima geriau įvertinti darbo užmokesčio politikos poveikį kainų stabilumui.

1.15 Visuotinės ekonominės svarbos paslaugos yra pagrindinis Europos socialinio modelio ramstis. Į jas taip pat taiko privataus kapitalo fondai, kurie vykdo svertinius išpirkimo sandorius, kadangi VSP generuoja didelius grynųjų pinigų srautus (cash flow), užima (beveik) monopolines pozicijas, jų skolos mažos, o veiklos sąnaudos didelės. Kad būtų išvengta žalos vartotojams, piliečiams ir kad nebūtų pakenkta sanglaudai, kurią VSP užtikrina, „EESRK kartoja savo prašymą nustatyti Bendrijos lygmeniu bendrus pagrindinius principus, kurie turėtų būti vienodai taikomi visoms visuotinės svarbos paslaugoms, ir juos išdėstyti pagrindų direktyvoje bei, prireikus, atskiriems sektoriams skirtose direktyvose (8)“.

Teisinga mokesčių sistema

1.16 Kadangi kai kurios šalys tokią sistemą jau yra įvedusios arba kaip tik šiuo metu ją diegia (Danija, Vokietija, Jungtinė Karalystė), reikėtų apsvarstyti galimybę, laikantis subsidiarumo principo, nustatyti taisykles, kurios padėtų apriboti su skolos palūkanomis susijusių mokesčių išskaitymą įmonės įsigijimo atveju.

1.17 Tęsiant EBPO (Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos) pradėtą darbą ir siekiant kovoti su nesąžininga konkurencija, atsirandančia dėl „mokesčių rojų“, reikėtų apsvarstyti galimybę keisti apmokestinimo taisykles, kad vieta, kurioje valdytojas iš tikrųjų vykdo savo veiklą, taptų rizikos draudimo fondų apmokestinimo pagrindu. Dažniausiai tai didieji EBPO šalių miestai. Be to, taikomas mokesčių tarifas turėtų būti siejamas su įprastomis pajamomis, o ne su kapitalo prieaugiu.

1.18 Atsižvelgiant į tai, kad dauguma sprendimų dėl labai trumpalaikių investicijų priimami „mokesčių rojuose“ (ofšorinėse bendrovėse), Komitetas ragina Tarybą, Europos Komisiją ir ECB apsvarstyti galimybę imtis veiksmų remiantis Sutarties 59 straipsniu (9).

1.19 Komitetas pabrėžia, kad svarbu gerinti mokesčių politikos koordinavimą nustatant būtiniausius reikalavimus, visų pirma įvairioms kapitalo apmokestinimo formoms. Tokią politiką įgyvendinti tikslinga siekiant nešališkumo ir ekonominio veiksmingumo.

2. Įžanga

2.1 Per pastaruosius 25 metus pasaulio ekonomikoje įvyko didelių pokyčių. Nors paprastai šių pokyčių priežastimi laikoma globalizacija, dar nepakankamai įvertinamas jos finansinis mastas ir faktas, kad susiformavo globali finansų rinka.

2.2 Todėl, nors žiniasklaida ir politikai ir toliau dėmesį sutelkia į BVP rodiklį, norint įvertinti realią padėtį iškyla būtinybė laikytis naujo požiūrio. 2002 m. pasaulio BVP sudarė 32 trilijonus dolerių. Nors šis skaičius atrodo nepaprastai didelis, jis yra nežymus palyginti su bendra finansinių sandorių suma (1 123 trilijonai dolerių), kuri neįskaityta į BVP ir yra 35 kartus didesnė! Pasaulio ekonomikos sritis (išreikšta trilijonais JAV dolerių, 2002 m.) Prekyba ir gamyba Atsiskaitymo valiuta Išvestiniai finansiniai sandoriai 699 JAV (doleriai) 405,7 Valiutos keitimo sandoriai 384,4 (10) Eurosistema (eurai) 372,9 Finansiniai sandoriai 39,3 Japonija (jenos) 192,8 Prekių ir paslaugų sandoriai (pasaulio BVP) 32,3 (kitos valiutos zonos) 183,6 Iš viso (tarpbankiniai atsiskaitymai) 1 155 Iš viso (tarpbankiniai atsiskaitymai) 1 155,0 Šaltinis: François Morin Le Nouveau mur de l'argent: Essai sur la finance globalisée, 2006 m.

2.3 Instituciniai investuotojai laikomi pagrindiniu finansinės globalizacijos veiksniu. Jų atsiradimą lydėjo anglosaksų įmonių valdymo (corporate governance) praktikos sklaida (akcininkų mažumos apsauga, skaidrumo įsipareigojimai, institucinių investuotojų aktyvumas visuotinių susirinkimų metu, akcininkų, valdytojų ir darbuotojų santykių pokyčiai) ir atsiradusios kreditų išvestinės priemonės — naujos finansinės priemonės, leidžiančios paskirstyti su kai kuriais vertybiniais popieriais siejamą riziką. Naujosios informacijos ir ryšių technologijos sudarė sąlygas tokiems pokyčiams arba juos paskatino.

2.4 Reikėtų pabrėžti, kad šiuo metu instituciniai investuotojai plačiąja prasme rengia strategijas, kurios skiriasi pagal jų požiūrį į investicijas. Vieni investuotojai dalyvauja arbitražo operacijose, kurios padeda stabilizuoti finansų rinkas, o kiti, pavyzdžiui, pensijų fondai, privalo prisiimti ilgalaikius įsipareigojimus. Po tuo pačiu pavadinimu gali slypėti didelių veiklos skirtumų. Pavyzdžiui, vieni privataus kapitalo fondai specializuojasi svertinių išpirkimo sandorių srityje (leveraged buy-out) ir investuoja į įmonę 3-5 metų laikotarpiu, o kiti atlieka finansinių rėmėjų vaidmenį suteikdami pažangioms MVĮ rizikos kapitalą ir jų veikloje gali dalyvauti iki 15 metų (11). Laikymo trukmė akcijos obligacijos Rizikos draudimo fondai 1-5 mėn. 1-5 mėn. Kiti investiciniai fondai 9 mėn.-1 m. 1-6 mėn. Draudimo bendrovės 1 m. ir 8 mėn.-3 m. ir 4 mėn. 6 mėn.-2 m. ir 6 mėn. Namų ūkiai 3-5 m. 8 mėn.-4 m. Šaltinis: Natixis, L'effet de la présence des hedge funds sur l'équilibre des marchés financiers, Ekonomikos mokslinis tyrimas, Nr. 2007-04.

2.4.1 Vadinasi, šie dalyviai gali palaikyti glaudžius tarpusavio ryšius. Pavyzdžiui, 24 proc. kapitalo, kurį 2005 m. sukaupė privataus kapitalo fondai, buvo gauta iš pensijų fondų sektoriaus, 18 proc. — iš komercinių ir investicinių bankų, 11 proc. — iš draudimo bendrovių (12). Viena iš vis svarbesnių investicinių fondų ir kitų turto valdymo bendrovių funkcijų — teikti valdymo paslaugas pensijų fondams ir draudikams pagal įgaliojimą.

2.5 Instituciniai investuotojai, kurie jau prieš 20 metų buvo susipažinę su kai kuriomis anglosaksų šalių tendencijomis, palaipsniui ėmė domėtis kontinentinės Europos valstybėmis. Įvairiose valstybėse narėse taip pat pradėjo kurtis fondai. Tačiau šiuo metu pusę kolektyviai valdomo turto kontroliuoja JAV investuotojai.

2.6 Instituciniai investuotojai šiuo metu sudaro apie 80 proc. biržos sandorių. Todėl atrodytų nerealu užimti kitokias investicines pozicijas nei didžiosios investuojančios organizacijos. Be to, instituciniai investuotojai yra pagrindiniai dalyviai, turintys tarptautinių akcijų. 2005 m. rudenį Eurobarometro atlikta apklausa rodo, kad tik 1 proc. namų ūkių turi užsienio įmonių akcijų ir tik apie 3 proc. ketina jų įsigyti! Be to, tik nedaugelis investuotojų aktyviai dalyvauja visuotiniuose akcininkų susirinkimuose. Tuo tarpu instituciniai investuotojai pastaruoju metu juose dalyvauja vis aktyviau ir užima vis svarbesnę poziciją.

2.7 Šioje nuomonėje visų pirma kalbama apie biržos prekybos sąrašuose esančias bendroves, kadangi jos aktyviai dalyvauja vertybinių popierių rinkose. Dažniausiai tai yra stambios įmonės. Kadangi jos turi lemiamos įtakos užimtumui ir kitų įmonių veiklai, jas veikiančios permainos atsiliepia visai ekonomikai ir visuomenei: — jos sukuria kas trečią darbo vietą Europoje ir kas antrą JAV, — jos vyrauja pačiuose svarbiausiuose sektoriuose: gavybos pramonės, transporto ir telekomunikacijų bei verslo paslaugų, — per subrangos santykius ir finansinį dalyvavimą jos daro įtaką MVĮ veiklai.

3. Įmonių valdymo (13) (corporate gouvernance) sistemų panašumai

3.1 Paprastai išskiriami du įmonių valdymo, administravimo ir kontrolės modeliai, kuriems būdingos skirtingos institucijos ir veiklos būdai, nuo kurių priklauso suinteresuotų subjektų santykiai ir įmonių tikslai (corporate governance): — anglosaksų modeliui priskiriamos įmonės, kurių nuosavybės teisės priklauso labai įvairiems savininkams ir kuriose instituciniai investuotojai yra labai aktyvūs, nors įmonių valdyme jie nedalyvauja. Nors atskiri investuotojai dažniausiai turi ne daugiau kaip 3 proc. akcijų, jie daro įtaką skelbdami apie savo akcijų pardavimą arba jas parduodami. Tokio pobūdžio sistema būdinga šalims, kuriose yra daug biržos prekybos sąrašuose esančių bendrovių. — kontinentinės Europos ir daugelio kitų šalių, tarp jų ir Japonijos, modeliui būdinga tai, kad akcininkai turi 10-20 proc. akcijų paketo, o tai leidžia jiems vykdyti veiksmingą kontrolę. Šie investuotojai — valstybė, bankai arba įmonės — tiesiogiai dalyvauja įmonių valdyme. Priešingai nei pirmiau apibūdinto modelio atveju, čia darbuotojai tam tikra prasme dalyvauja įmonės reikaluose. Kaip kraštutinę tokio dalyvavimo formą galima paminėti Vokietijos „Mitbestimmung“.

3.2 Per pastaruosius du dešimtmečius pastebėtas kontinentinės Europos ir anglosaksų modelio supanašėjimas. Tarp šį supanašėjimą lėmusių veiksnių galima paminėti Suvestinį Europos aktą, valstybinių įmonių privatizavimą, mokesčių reformas Vokietijoje, visų pirma susijusias su kapitalo prieaugiu ir privertusias bankus parduoti jų pramonės įmonių akcijas, JAV darbo departamento instituciniams investuotojams keliamą reikalavimą naudotis balsavimo teise (1988 m. ir 1994 m.), pastarąjį dešimtmetį stebimą JAV ekonomikos pagyvėjimą, palyginti su tam tikru vakarų Europos šalių ekonomikos sąstingiu, didžiųjų įmonių įtraukimą į daugelį biržos prekybos sąrašų, naujus tarptautinius apskaitos standartus.

3.3 Vis dėlto vyrauja tam tikra nacionalinių ir regioninių kapitalizmo formų įvairovė, pasireiškianti: — ekonominių institucijų įvairove nacionaliniu lygiu teisės, politikos, kultūros ir išteklių pasiskirstymo požiūriu, — kapitalo ir darbo rinkų bei teisės aktų ir standartų, reguliuojančių įmonių veiklą, tarpusavio priklausomybe, — sąnaudomis pereinant prie kitokios sistemos, kadangi keičiant bent vieną iš anksčiau minėtų elementų kyla pavojus bendrai darnai.

4. Ekonominis poveikis

4.1 Staigus institucinių investuotojų skaičiaus didėjimas sudarė sąlygas demokratizuoti patekimą į finansų rinkas ir diversifikuoti portfelio riziką užtikrinant kompetentingą valdymą. Namų ūkių santaupų santalka lėmė daugelio fondų atsiradimą ir sudarė sąlygas didesnei įvairovei. Tai leido sumažinti privatiems investuotojams kylančią riziką. Kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektai (KIPVPS) leidžia užtikrinti potencialiai didelį kapitalo pelningumą nedideles pajamas gaunantiems ir mažai informacijos apie rinką turintiems privatiems investuotojams. Kapitalo sutelkimas institucinio investuotojo rankose įmonėms ir viešojo administravimo institucijoms padeda sumažinti derybų išlaidas, kadangi deramasi tik su vienu partneriu.

4.2 Instituciniai investuotojai, nepriklausomai nuo jų pobūdžio (rizikos draudimo fondai (hedge funds), pensijų fondai, bankai, draudimo bendrovės, privataus kapitalo fondai (private equities funds) ir kt.), valdo apie 300 milijonų vertės namų ūkių turtą daugiausiai JAV, Europoje ir Japonijoje (14). Jų tikslas — gauti kuo daugiau pelno iš klientų santaupų atsižvelgiant į riziką, kurią pastarieji yra pasirengę prisiimti.

4.3 Vartotojų ir namų ūkių požiūriu logiška, kad, didėjant namų ūkių turto daliai investiciniuose fonduose, namų ūkių turtas susiduria su didesne rinkos rizika (15).

4.4 Be KIPVPS ir draudikų, plačiajai visuomenei gerai žinomi pensijų fondai. Jie pristatomi kaip viena iš galimybių palengvinti su gyventojų senėjimu susijusias finansines problemas. Yra dviejų rūšių pensijų fondai: taikantys fiksuotų išmokų sistemą ir fiksuotų įmokų sistemą. Pirmuoju atveju riziką prisiima rėmėjai, darbdavys, antruoju — taupantysis. Nors antrojo tipo fondų struktūrai būdinga didesne turto rizika, jų skaičius auga, kadangi rėmėjai ieško būdų, kaip sumažinti su ilgalaikiais įsipareigojimais susijusią riziką, o darbuotojai vis labiau domisi taupymo programomis, galinčiomis užtikrinti didesnį pelną ir teises, kurias lengviau perduoti iš vieno darbdavio kitam (16).

4.5 Fondai savo turtą valdo patys, tačiau dažnai jo valdymą paveda (visai arba iš dalies) investiciniams fondams arba kitoms valdymo įmonėms. Be to, nors investavimo trukmė teoriškai yra gana ilga, gebėjimas valdyti vertinamas trumpuoju laikotarpiu ir atsižvelgiant į investicijų grąžą. Šis faktas paaiškina smarkiai padidėjusią akcijų dalį bendroje aktyvų rinkoje (nors ir mažiau nei draudimo bendrovių atveju), paskatinusią akcijų kainų augimą.

4.6 Įmonių valdymo (corporate governance) modelių supanašėjimas, o kartu ir IRT plėtra, didėjantis institucinių investuotojų aktyvumas ir jų pelno norma leido didelėms įmonėms bet kokia kaina siekti maksimalios jų akcijų grąžos (dividendai ir kapitalo prieaugis). Svarstymai apie gebėjimą ateityje užtikrinti grynųjų pinigų srautus (cash flow) ar apie partnerystės pobūdį, kuris pabrėžiamas kalbant apie Europos socialinį modelį, tapo antraeiliais.

4.7 Taip atsirado naujo pobūdžio valdymas. Jo tikslas — veiksmingos strategijų permainos siekiant užtikrinti nenutrūkstamą naudą akcininkui (shareholder value), o ne didinti konkurencingumą vidutinės ir (arba) ilgalaikės trukmės laikotarpiu — gali būti ir nepasiektas: bendrovės superka savo akcijas (shares buyback) norėdamos dirbtinai padidinti nuosavo kapitalo grynojo pelningumo rodiklį, vyksta įmonių susijungimas ir įsigijimas, kartais nepagrįstas jokia ekonomine logika, siaurinama įmonių veiklos sritis ir jų uždaviniai integruojami į grupių veiklą siekiant sudaryti palankesnes sąlygas investicijų portfelio diversifikavimui, vyksta įmonių perkėlimas, mažinamas etatų skaičius ir sudaromos lankstesnės darbo sutartys siekiant mažinti pastoviąsias sąnaudas arba jas paversti kintamomis sąnaudomis (17).

4.8 Apskritai, nuosavo kapitalo grąžos (return on equity) aukštos normos reikalavimas — nuo 10 iki 20 proc. atsižvelgiant į sektorių — makroekonomikos požiūriu daro destabilizuojantį poveikį: tokia didelė grąža reiškia, kad pelno augimas yra daug didesnis už BVP. Tai (be kitų veiksnių: migracijos, įmonių perkėlimo, didėjančios importo skvarbos ir t.t.) leido padidinti kapitalo savininkų valdomą turto dalį. Europos šalyse pastebimas naujas pridėtinės vertės pasiskirstymas. Remiantis Europos Komisijos, EBPO ir Tarptautinių atsiskaitymų banko (TAB) duomenimis, vertinant 15 ES valstybių vidurkį atlyginimų dalis BVP (išreikšta procentais) sumažėjo nuo 71,5 proc. 1980 m. iki 66,7 proc. 2004 m. Toks 5 BVP procentinių punktų pokytis pasireiškė simetrišku kapitalo grąžos (pelno) didėjimu.

4.8.1 Tokio turto pasiskirstymo pokyčių makroekonominis poveikis yra defliacinis: didėja bendros santaupos, tačiau darbuotojų perkamoji galia didėja tik labai nežymiai, paklausai stinga dinamikos, o tai neskatina įmonių investuoti. Kita vertus, kadangi didelė jų pelno dalis perskirstoma akcininkams (dividendai ir savo bendrovės akcijų supirkimas), tai lemia perteklinį likvidumą ir reiškinys tampa savaiminiu.

4.8.2 Be to, kadangi tarp pagrindinių EBPO šalių vyksta konkurencija siekiant pritraukti tiesioginių užsienio investicijų, kurias skatina perteklinis likvidumas, tačiau stabdo vidaus rinkos dinamikos mažėjimas, jos pradėjo vykdyti mokesčių mažinimo politiką, kuri gali kelti pavojų viešiesiems finansams, nebent pavyktų sumažinti viešąsias išlaidas, išskyrus socialines išlaidas (demografinis senėjimas).

4.8.3 Be to, kadangi daugelyje šalių skolos palūkanos yra neapmokestinamos, svertinis išpirkimas (leveraged buy-out) yra tam tikra valdžios institucijų subsidijų forma privataus kapitalo fondų, kurie tokiu būdu užima privilegijuotą poziciją, operacijoms. Kyla klausimas ne tik dėl nesąžiningos konkurencijos kitų ekonomikos dalyvių, kurie nevykdo tokio pobūdžio veiklos, atžvilgiu. Svertinis išpirkimas daro poveikį ir viešiesiems finansams. Danijos mokesčių ministerijos tyrime (18) nurodoma, kad, nepakitus kitoms sąlygoms, per ateinančius dvejus metus iš įmonių pelno mokesčio gaunamos bendros pajamos šalyje gali sumažėti iki 25 proc. Panaši padėtis stebima daugelyje Europos ir euro zonos šalių, kurioms taikomi Stabilumo ir augimo pakte numatyti biudžeto kriterijai.

4.8.4 Kalbant apie fondų valdytojų atlyginimą, reikia pastebėti, kad 20 proc. atidėtų įmokų, kurias jie paprastai moka priklausomai nuo pelno, viršijančio tam tikrą ribą, yra apmokestinamos mažiausiu procentu kaip ir kapitalo prieaugis, o ne didžiausiu, kuris taikomas įprastam pajamų mokesčiui. Tai nėra pagrįsta, kadangi jų pačių kapitalas sudaro tik labai mažą dalį. Todėl kyla vienodo požiūrio taikant mokesčius šiems asmenims ir kitiems darbuotojams, kurių mokesčių našta kur kas didesnė, problema.

4.9 Pasikeitė ne tik įmonės pobūdis ir strategija, bet ir generalinio direktoriaus (Chief Executive Officer — CEO) vaidmuo. Prieš 10 metų generalinio direktoriaus atsakomybė buvo valdyti įmonę ir jos darbuotojus įvairių susijusių subjektų vardu. Šiandien pagrindinis generalinio direktoriaus uždavinys — užtikrinti konkrečius rezultatus investuotojams. Priverstiniai atleidimai dėl, akcininkų manymu, nepakankamų kapitalo grąžos rezultatų 2005 m. pasiekė aukščiausią ribą. Dėl šios priežasties buvo užfiksuota keturis kartus daugiau generalinių direktorių atleidimo atvejų nei prieš dešimtį metų. Įmonės vadovas pasikeitė daugiau nei vienoje iš septynių įmonių, tuo tarpu kai prieš dešimtį metų tokių atvejų buvo užfiksuota vienoje iš vienuolikos įmonių. Be to, sutrumpinta jų įgaliojimų trukmė. Dėl tokios vis dažnesnės kaitos gali kilti problemų, kadangi įmonėms būtinų reformų įgyvendinimas paprastai trunka trejus ar ketverius metus.

4.9.1 Kadangi daugeliui administracinių valdybų trūksta kandidatų, galinčių pakeisti atleistą vadovą, tenka dar kartą didinti generalinio direktoriaus atlyginimą. Viena vertus, taip yra todėl, kad naujieji darbdaviai bando juos paskatinti atsisakyti ankstesnių pareigų, kita vertus, ankstesni darbdaviai nori, kad šie pasiliktų. Vis dėlto didžioji dauguma institucinių investuotojų (90 proc.) mano, kad vadovų darbo užmokestis yra pernelyg didelis, o teigiama įtaka įmonės veiklos rezultatams nejaučiama (78 proc.) (19).

4.9.2 Nors atrodo, kad įmonės vengia tokių akcijų pasirinkimo sandorių (stock options), dėl kurių yra kilę interesų konfliktų ir gerai žinomų skandalų, reali padėtis, kai skiriami „auksiniai parašiutai“ (golden parachutes) ir kitos atlygio formos įmonių vadovams, nors jiems taip ir nepavyko pasiekti geresnių įmonės rodiklių (konkurencingumo ir užimtumo požiūriu), šokiruoja visuomenę.

5. Sanglauda ir socialinė nelygybė

5.1 Viena vertus, anksčiau didelių dividendų mokėjimas akcininkams buvo grindžiamas didele rizika, susijusia su jų investuojamu kapitalu, tačiau pastarųjų metų įvykiai šiuo argumentu verčia abejoti.

5.1.1 Iš esmės, akcininkų atsakomybė apsiriboja jų indėliu ir jų turto apyvartumu (susijusiu su didėjančiu finansų ir vertybinių popierių rinkų likvidumu, kurį lemia jų globalizacija ir naujų technologijų atsiradimas), kurie labai sumažina su jais susijusį rizikos lygį ir atveria neprilygstamas pasitraukimo galimybes ir diversifikacijos laisvę.

5.2 Kita vertus, ekonomistai pastebėjo sezoninį atleidimo iš darbo dėl ekonominių priežasčių reiškinį, kuris labiausiai pasireiškia sausio ir birželio mėnesiais, t. y. tuo metu, kai sudaromas ir persvarstomas įmonių metinis biudžetas. Jie priėjo prie išvados, kad tokio pobūdžio atleidimas iš darbo buvo vykdomas veikiau siekiant pagerinti finansinius rezultatus, o ne dėl pramonės poreikių (20).

5.2.1 Be to, šiuo metu vyrauja darbo sutarčių ir darbo užmokesčio individualizavimo tendencija bei plinta nestandartinių sutarčių, pavyzdžiui, terminuotų ir pagal kurias dirbama ne visą darbo dieną, pasirašymas siekiant dalį su darbo užmokesčiu susijusių pastoviųjų sąnaudų paversti kintamosiomis sąnaudomis ir galiausiai padidinti pelną, taigi, ir kapitalo grąžą (return on equity). 1992 m. 25,4 proc. darbuotojų dirbo pagal terminuotas sutartis arba pagal darbo ne visą darbo dieną sutartis. 2005 m. šis skaičius išaugo iki 33 proc. Tokio pobūdžio garantijų nesuteikiančių sutarčių skaičius didėjo sparčiau nei buvo kuriamos darbo vietos minėtu laikotarpiu (išskyrus 2005 m.), o terminuotos darbo sutartys tik 33 proc. atvejų buvo pakeistos terminuotomis sutartimis (22 proc. sudaro nedarbas ir 39 proc. — pasirašyta kita tokio pat pobūdžio sutartis) (21).

5.2.2 Su tokiomis tendencijomis susijusi naujo pobūdžio rizika darbuotojams ir įmonėms: — įmonės neinvestuoja į judžius darbuotojus, pastarieji nededa pastangų, jaučiasi mažiau dalyvaujantys įmonės veikloje ir baiminasi, kad mokymasis nepadės padidinti grynojo pelno (22), (23), — žinių visuomenėje žmogiškasis kapitalas vis dažniau priklauso tam tikroms įmonėms ir yra retai perkeliamas į kitą įmonę (t. y. neperkeliamas iš vienos firmos į kitą) (24), — darbuotojų atstovams nebeaišku, su kuo jie turi bendrauti socialinio dialogo metu, kadangi „jų vadovai“ — jiems nežinomos, susiskaidžiusios nepastovių akcininkų grupės, — darbuotojai konkuruoja tarpusavyje dėl šių priežasčių: — pasaulio mastu labai padidėjo investicinių prekių ir finansinio kapitalo mobilumas bei du kartus išaugo darbuotojų, dalyvaujančių ekonomikoje žlugus Tarybų Sąjungos sistemai ir tarptautinėje arenoje pasirodžius Kinijai bei Indijai, skaičius, — valstybių lygiu pakilo nedarbo lygis, padaugėjo blogos kokybės darbo vietų, dėl to išaugo kokybiškų darbo vietų vertė ir iškilo mokymo paradoksas: viena vertus, dažnai pabrėžiamas mokymo poreikis ir gebėjimų bei atliekamo darbo neatitikimas, kita vertus, maždaug kas trečias darbuotojas teigia turintis pernelyg gerą išsilavinimą palyginti su jo atliekamai profesinei veiklai keliamais reikalavimais, o žemiausios kvalifikacijos arba laikini darbuotojai neturi galimybių gauti pakankamą išsilavinimą, — ši didėjanti darbuotojų konkurencija susijusi su gana ribotu darbuotojų judumu. Priežastis — numatytas pereinamasis laikotarpis ekonominės migracijos įstatymuose, kuriais remiantis galimybę gauti darbą kitos valstybės piliečiui lemia darbo rinkoje vyraujantis tam tikrų profesinių kategorijų trūkumas (politiniai apribojimai), tai, kad nepasiekta jokios pažangos pensijų perkėlimo srityje, nekilnojamojo turto rinkos perkaitimas (socialiniai ir ekonominiai apribojimai) arba nepakankamas kalbų mokėjimas (kultūriniai apribojimai).

5.2.3 Reikia rasti naują darbuotojų ir akcininkų pusiausvyrą. Be netolygaus BVP paskirstymo tarp kapitalo ir darbo bei pirmiau minėtų aspektų, pusiausvyros sutrikimas pastaraisiais metais taip pat atsispindi sparčioje finansų ir vertybinių popierių rinkų raidoje. Tuo tarpu darbo teisė vystėsi priešinga kryptimi, t.y. neužtikrinant darbuotojams pakankamos apsaugos (pavyzdžiui, darbo sutarčių ir tęstinio mokymo požiūriu (25)). Tai rodo, kad darbo lankstumas (ir vis didesnis neužtikrintumas) įmonėms tampa koregavimo kintamuoju. Socialinių modelių tipų raida Biržos kapitalizacija/BVP Darbuotojų apsauga vidurkis šalis 1990 m. 2003 m. 1990 m. 2003 m. anglosaksų modelis UK, USA, Can, Aus 54 119 0,63 0,73 Skandinavijos modelis Fin, Dk, Sv 28 85 2,71 1,89 kontinentinis modelis Fr, De, At, B, Nl 30 59 2,79 2,30 Viduržemio jūros regiono modelis It, Sp, El 16 57 3,67 2,61 Japonija 98 70 2,10 1,84 N.B.: Nėra duomenų apie naująsias valstybes nares. Darbuotojų apsauga vertinama atsižvelgiant į darbo apsaugos teisės aktų (Employment Protection Legislation — EPL) pirmos redakcijos rodiklį remiantis EBPO skaičiavimais (1990, 1998 ir 2003 m.). Šis rodiklis apima nuolatinį ir laikiną darbą. Kuo jis yra artimesnis nuliui, tuo silpnesnė yra darbuotojų apsauga. Į EPL rodiklio antrą redakciją įtraukta informacija, susijusi su kolektyviniu atleidimu iš darbo, tačiau ši nuostata galiojo tik iki 1990 m.

5.2.4 Nors akivaizdu, kad modelis, pagal kurį akcininkai yra patys darbuotojai, išplėtotas, jis negali pakoreguoti padėties, kadangi yra iš esmės neproporcingai susijęs (atsižvelgiant į atstovaujamumą visų darbuotojų požiūriu) su didžiausias pajamas gaunančiais darbuotojais (dažniausiai su aukštesniąja vadovybe).

5.2.5 Turint omenyje tai, kad ekonomikos sistema susiformavo istorijos raidoje (žr. 3.3 punktą), labai suprantama, kad įmonių valdymo (corporate governance) modelių supanašėjimas (žr. 3.1 ir 3.2 punktus) kontinentinėje Europoje nesukėlė ypač pastebimo poveikio sprendžiant nedarbo problemas. Tuo tarpu Europos socialinio modelio pagrindą visų pirma sudaro socialinė rinkos ekonomika, grindžiama partneryste plačiąja prasme, kuria remiantis atsižvelgiama ne tik į akcininkų interesus.

5.3 Jau keletą metų dėl didelės ir nuolat augančios tarptautinės konkurencijos ir nustatytų pelno normų esame didelio darbo užmokesčio augimo ribojimo (26) etape. Tačiau šis reiškinys palietė ne visas socialines ir profesines kategorijas.

5.3.1 Dėl šios priežasties ir atsižvelgiant į tai, kad tokia praktika vykdoma Jungtinėse Amerikos Valstijose (27), Europos Komisija, Eurostat ir ECB turėtų patikslinti turimus statistinius duomenis, išreikštus (bent jau) kvantiliu (28), kad būtų galima geriau nustatyti, kurios asmenų kategorijos (gaunančios labai didelį, labai mažą atlyginimą ar tarpinės asmenų kategorijos) lemia bendrą masinį darbo užmokesčio didėjimą ir pajamas apskritai, kad būtų galima geriau įvertinti riziką kainų stabilumui turint omenyje nevienodą šių skirtingų kategorijų asmenų polinkį vartoti (29) (taip pat žr. 4.8.4 punktą).

6. Moksliniai tyrimai, technologijų plėtra ir inovacijos

6.1 Kadangi instituciniai investuotojai yra linkę priimti panašius sprendimus dėl investicijų, galimas dalykas, kad dėl to vienuose sektoriuose gali susidaryti perteklinės investicijos, o kituose jų trūkti. Tokia padėtis buvo susidariusi 2000-2001 m. biržos krizės metu.

6.2 Skandinavijos šalių patirtis rodo, kad įmanoma derinti aukštus socialinius ir technologinius laimėjimus su finansų sistema, kuri remiasi veikiau bankais, o ne birža.

6.3 Kalbant apie privatųjį kapitalą (private equities), reikia pasakyti, kad, nors nedidelėms įmonėms pradedant naują veiklą (start-up), privatusis kapitalas užtikrina reikalingą rizikos kapitalą, keleto pastarųjų metų laikotarpiu šis investavimo būdas vis rečiau taikomas (2003 m. tokio pobūdžio investicijos sumažėjo 10 proc.) (30). Beje, privačiojo kapitalo (private equities) veikla yra vis labiau sutelkiama į išpirkimo sandorius (buy-outs) (2003 m. — daugiau nei 60 proc.) (žr. skyrių „Sverto poveikis ir sisteminė rizika“). Tokia tendencija neskatina investuoti, kadangi dėl su šia veikla susijusios rizikos privačiojo kapitalo (private equities) prioritetas bus grąžinti ir mokėti pinigus akcininkams, o ne atlikti ilgalaikes investicijas.

6.4 Be mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros, taip vadinama „savaime suprantama“ sąveika (31) tampa vis svarbesniu įmonių konkurencingumo veiksniu. Ši savaiminė sąveika apima keitimąsi informacija, nuomonės formavimą, koordinavimą, kitos veiklos stebėseną ir įvairių žinių formų derinimą vykdant mainus (prekių, paslaugų ir informacijos) su kitais darbuotojais, klientais ir tiekėjais. Tokius gebėjimus skatinantys darbuotojai šiuo metu sudaro 25-50 proc. visų dirbančiųjų.

6.4.1 Norėdamos tapti konkurencingesnės, įmonės nebegali orientuotis į darbuotojų, kurie dalyvauja minėtoje savaiminėje sąveikoje, darbo standartizavimą ar jų pakeitimą mašinomis. Priešingai, jos turi panaikinti organizacines kliūtis, kurti tarpusavio pasitikėjimo atmosferą ne tik tarp personalo, bet ir tarp pačių įmonių bei jų viduje ir sudaryti darbuotojams galimybes priimti sprendimus, juos greitai ir paprastai informuoti. Taigi, galima daryti išvadą, kad įmonių stiprioji pusė — kolektyvinės žinios, susijusios su konkrečia įmone, sukaupiamos per tam tikrą laiką.

6.4.2 Šiandien įmonės turi nemažai galimybių kelti savaiminėje sąveikoje dalyvaujančių darbuotojų našumą, tuo tarpu kitų kategorijų darbuotojų padėtis yra šiek tiek kitokia. Tai rodo dideli rezultatų skirtumai sektoriuose, kuriuose yra daug tokio pobūdžio darbo vietų. Šiuo požiūriu svarbų vaidmenį gali atlikti sektorių socialinis dialogas, kuris sudarytų sąlygas įmonėms dalytis patirtimi rengiant seminarus ir vykdant tyrimus.

6.4.3 Pabrėžiama specifinė įmonių kompetencija, susijusi su darbo rinkos lankstumo ir užimtumo saugumo užtikrinimu. Numatomas bendras mokymas, kad darbuotojas galėtų rasti darbą kitoje įmonėje, o galbūt net kitame sektoriuje.

7. Sverto poveikis ir sisteminė rizika

7.1 Išpirkimo sandoriai (buy-outs), kuriuose dalyvauja tam tikros rūšies privatusis kapitalas (private equities), yra spekuliacinio pobūdžio veikla, susijusi su įsiskolinimu ir rizika panaudojant įmonės gautą pelną grąžinti paskolą ir per penkerių metų laikotarpį smarkiai padidinti pelną.

7.2 1995 m. vakarų Europos šalyse tokio pobūdžio operacijos sudarė 0,6 proc. BVP, o 2005 m. — ne mažiau kaip 3 proc. (32). Didžiąją privataus kapitalo įmonių veiklos dalį (70 proc.) sudaro išpirkimo sandoriai (buy-outs), o rizikos kapitalo dalis vis mažėja (2005 m. sudarė 5 proc.).

7.2.1 2006 m. antrąjį pusmetį centriniai bankai (ECB ir Anglijos bankas) pradėjo skleisti pavojaus signalus ir, reaguodamos į šiame sektoriuje vykstantį pagyvėjimą (500 milijardai JAV dolerių), ėmė kurtis reitingų agentūros (Standard and Poor's). 2005 m. šio sektoriaus pelnas buvo 70 milijardų JAV dolerių didesnis nei ankstesniais metais. Šios agentūros atkreipia dėmesį į sisteminę riziką, susijusią su padidėjusiu įmonių įsiskolinimu, arba nerimą keliantį didelio pajamingumo obligacijų (junk bonds) padaugėjimą.

7.2.2 Tai dilema pinigų valdymo institucijoms, kadangi kiekvieną kartą padidinus palūkanų normas, dėl kurių sulėtėja ši veikla, automatiškai pakenkiama įmonėms, kurioms išsilaikyti šiuo metu padeda bendras perteklinis likvidumas.

7.2.3 Išpirkimo sandoriai (buy-outs) susiję su dviem visai kitokio pobūdžio, tačiau ne mažiau svarbiais klausimais: — jei operacija atliekama sukuriant kontroliuojančiąją (holdingo) bendrovę, direktyva dėl darbuotojų informavimo ir konsultavimo netaikoma. Tai lemia mažesnį darbuotojų, kurių Europoje yra keletas šimtų tūkstančių, dalyvavimą, — vykdydami svertinį išpirkimą, investiciniai fondai jų valdomos įmonės vardu gali dalyvauti didžiųjų Europos grupių, veikiančių pagrindiniuose sektoriuose, pavyzdžiui, aeronautikos, valdančiojoje taryboje. Atsižvelgiant į tai, kad JAV fondai palaiko ypač glaudžius santykius su šios šalies politine valdžia ir žvalgybos tarnybomis, kyla pavojus Europos Sąjungos technologiniam, kariniam ir politiniam nepriklausomumui, kadangi dalyvavimas valdančiosios tarybos veikloje suteikia galimybę naudotis konfidencialia informacija (33).

7.3 Iš esmės, yra daug būdų dirbtinai padidinti privataus kapitalo fondų skelbiamą pelno vidurkį. Kadangi šie fondai neprivalo laikytis reikalavimo teikti ataskaitas, tik pažangiausi iš jų teikia ataskaitas apie rezultatus. Fondai, kurie dėl blogų rezultatų nustoja veikti, išbraukiami iš duomenų bazių. Citygroup atliktas tyrimas parodė, kad, atsižvelgiant į šiuos veiksnius, 10 metų laikotarpio kapitalo grąža yra mažesnė nei vidutinės kapitalizacijos (mid-cap) akcijų „krepšelis“. Nurodant valdymo ir investavimo į nelikvidų turtą išlaidas, taip pat siekiama sumažinti skelbiamus rezultatus (34).

7.4 Rizikos draudimo fondų (hedge funds) sektoriaus apyvartą sudaro 1,5 trilijonų JAV dolerių. Šie fondai nėra nauji, tačiau per pastaruosius 20 metų jų apimtis labai išaugo. Sektorius susiduria su investuotojų, pavyzdžiui, pensijų fondų, spaudimu, kadangi jie reikalauja daugiau skaidrumo. Neseniai, atsižvelgdamos į šį reikalavimą, įvairios reitingų agentūros parengė kreditų ir rizikos reitingus.

7.4.1 Turėdami didelę finansinę įtaką, jie savo ruožtu daro didelį poveikį finansų, vertybinių popierių ir pinigų rinkai. Šį klausimą vertėtų išsamiai išnagrinėti: — neseniai JAV, Anglijos ir Europos reguliavimo institucijos dar kartą išreiškė susirūpinimą dėl to, kad investicijų bankai rizikos draudimo fondams galėtų sudaryti sąlygas padidinti jų skolinimosi galimybes naudodami gana nelikvidžius užstatus, kurių vertė finansų krizės atveju galėtų greitai kristi. Šios institucijos taip pat kelia ofšorinių struktūrų, besinaudojančių sverto poveikiu, klausimą. Šios struktūros leidžia JAV bankams suteikti didesnes nei leidžiama pagal įstatymą paskolas rizikos draudimo fondams (hedge funds), — rizikos draudimo fondai (hedge funds) taip pat aktyviai veikia prekybos pasinaudojant palūkanų normų skirtumais (carry trade) srityje, t. y. dalyvauja operacijose, kurių metu investuotojai vykdo skolinimus mažų palūkanų valiuta (pavyzdžiui, Japonijos jenomis arba Šveicarijos frankais), kad galėtų investuoti į valiutą, kurios palūkanų normos yra didesnės (Australijos doleris). Vis daugiau bankų (tarp jų ir Tarptautinių atsiskaitymų bankas) ir ekonomistų yra įsitikinę, kad ši rizikos draudimo fondams (hedge funds) labai pelninga veikla yra viena iš jenos silpnumą, kuris sausio mėnesį pasiekė žemiausią ribą (per pastaruosius 4 metus) JAV dolerio atžvilgiu, paaiškinančių priežasčių. Staigūs Japonijos jenos palūkanų pokyčiai (kuriuos gali lemti Japonijos palūkanų didėjimas, susijęs su šios šalies ekonomikos pagyvėjimu) gali sukelti finansinę krizę. Barclays Capital teigimu, spekuliacinio pobūdžio prekyba pasinaudojant palūkanų normų skirtumais (carry trade) šiuo metu pasiekė didžiausią mastą nuo 1998 m. Rusijoje įvykusios krizės.

7.5 Išvestinės priemonės leidžia bankams išvengti rizikos jas konvertuojant į sandoriuose naudojamas sudėtines finansines priemones. Tokiu būdu rizika paskirstoma, tačiau išplinta ekonomikoje apimdama dalyvius, kurie gali nesilaikyti riziką ribojančių taisyklių.

7.5.1 Nors laikui bėgant didelės finansinės krizės, lydimos sisteminio poveikio, tikimybė mažėja, ji vis dar išlieka reali ir jos pasekmės būtų sunkesnės nei anksčiau, visų pirma dėl glaudesnių santykių tarp institucijų ir rinkų, kurioms įtakos turi finansinės inovacijos, leidžiančios užtikrinti rinkų integraciją bei susijungimo ir įsigijimo sandorius bankininkystės ir draudimo sektoriuose (35).

7.5.2 Dėl šio sverto poveikio, kuris pastaraisiais metais padidėjo ir paprastai neatspindimas balanse, neįmanoma realiai įvertinti su juo susijusių sumų ir ekonominei sistemai kylančios rizikos.

2007 m. rugsėjo 26 d., Briuselis Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas Dimitris DIMITRIADIS

(1) Bendrosios rinkos peržiūra, CESE — INT/332.

(2) 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), OL L 375, 1985 12 31, p. 3-18.

(3) Tokia išvada padaryta 2007 m. kovo mėn. Europos Komisijos surengtoje konferencijoje Increasing financial capability. Sandler ataskaitoje, pristatytoje Didžiosios Britanijos finansų ministrui Gordon Brown, yra įdomių teiginių.

(4) Žr. darbus, atliktus įgyvendinant United Nations Environment Programme Finance Initiative (UNEPFI), ir ataskaitą A legal framework for the integration of environmental, social and governance issues into institutionnal investment (2005 m.).

(5) Žr. darbus, atliktus įgyvendinant United Nations Environment Programme Finance Initiative (UNEPFI), ir ataskaitą A legal framework for the integration of environmental, social and governance issues into institutionnal investment (2005 m.).

(6) 2002 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl bendros darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais sistemos sukūrimo Europos bendrijoje — Bendra Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos deklaracija dėl darbuotojų atstovavimo, OL L 80, 2002 3 23, p. 29-34.

(7) 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyva 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo, OL L 82, 2001 3 22, p. 16-20.

(8) Žr. 2006 m. gruodžio 16 d. OL C 309, „Visuotinės svarbos paslaugų ateitis“.

(9) „Tais atvejais, kai susidarius išimtinėms aplinkybėms dėl kapitalo judėjimo į trečiąsias šalis ar iš jų Ekonominės ir pinigų sąjungos veikimui kyla arba gali kilti didelių sunkumų, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su ECB, kvalifikuota balsų dauguma gali trečiųjų šalių atžvilgiu imtis ne ilgiau kaip šešis mėnesius taikomų apsaugos priemonių, jei jos būtinai reikalingos“.

(10) Iš kurių 8 tarptautiniai komerciniai sandoriai.

Šaltinis: François Morin Le Nouveau mur de l'argent: Essai sur la finance globalisée, 2006 m.

(11) Supaprastinami aiškinimą, paminėsime keletą ypatumų, padedančių geriau atskirti rizikos draudimo ir privataus kapitalo fondus. Rizikos draudimo fondų veikla sutelkta į antrinę rinką turintį turtą: ne tik akcijas, bet ir žaliavas, kredito išvestines finansines priemones. Investuodami į įmonę, šie fondai nekreipia didelio dėmesio į žemą akcijų kainą, tačiau jie vykdo aktyvią veiklą siekdama daryti įtaką įmonei. Privataus kapitalo fondai siekia gauti naudos ir dažniausiai įsigyja įmones besiremdamos įsiskolinimu. Iš biržos prekybos sąrašo išbraukta bendrovė neprivalo laikytis reikalavimo teikti informaciją. Iš esmės restruktūrizavę visą įmonę, po keleto metų jie išparduoda jos aktyvus.

(12) M. Aglieta, The surge in private equity, 2007 m.

(13) James Shinn, Private profit or public purpose? Shallow convergence on the shareholder model, Princtono Universitetas, 2001 m. Tyrimas atliktas 14 šalių: JAV, Jungtinėje Karalystėje, Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Italijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Kinijoje, Japonijoje, Pietų Korėjoje, Malaizijoje, Singapūre, ir Taivanyje. Roger M.Baker, Insiders, outsiders, and change in European corporate gouvernance, Oksfordo Universitetas, 2006 m.

(14) J. Peyrelevade, Le capitalisme total, 2005 m., p. 39-42.

(15) BIPE, 1980-1998 m. Vokietijoje, Italijoje ir Prancūzijoje į akcijas, investicinius fondus, gyvybės draudimą ir pensijas investuota namų ūkių turto dalis padidėjo daugiau nei du kartus ir pasiekė 50 proc. pirmose dvejose minėtose šalyse ir 66 proc. trečiojoje. Jungtinėje Karalystėje, nors augimas prasideda aukštesniame lygyje, šie produktai toliau augo 52-76 proc.

(16) BIPE, La montée en puissance des investisseurs institutionnels: implications réglementaires, Prancūzijos Senato užsakymu atliktas tyrimas, 2003 m. sausio mėn.

(17) Žr. S. M. Bilger ir K. F. Hallock, Mass layoffs and CEO turnover, 2005 m. ir Chicago Fed, Letter Assessing the impact of job loss on workers and firms, 2006 m. balandžio mėn.

(18) Danijos mokesčių ministerija, Status pa SKATs kontrolindsats verdrrorende kapitalfondes overtagelse af 7 danske koncerner, 2007 m. kovo mėn.

(19) Watson Wyatt, Corporate directors give executive pay model mixed reviews, 2006 m. birželio mėn.

(20) D. Plihon, Précarité et flexibilité du travail, avatars de la mondialisation du capital, 2006 m.

(21) COM(2003) 728 galutinis Pastarojo laikotarpio pažanga gerinant darbo vietos kokybę.

(22) Nors žmogiškasis kapitalas vis dažniau įvardijamas kaip žiniomis grindžiamos ekonomikos konkurencingumo veiksnys, stebina tai, kad jis neatsispindi įmonių balansuose.

(23) Europos darbo sąlygų stebėjimo centras (European Working Conditions Observatory), Fourth European Working Conditions Survey, 2007 m., p. 49.

(24) Plg. 6.4 ir tolesnius punktus.

(25) Europos darbo sąlygų stebėjimo centras (European Working Conditions Observatory), Fourth European Working Conditions Survey, 2007 m., p. 49.

(26) Europos Komisija, The contribution of labour cost developments to price stability and competitiveness adjustment in the Euro Area, Quarterly Report on the Euro Area, 6 tomas, nr. 1, 2007 m.

(27) Plg. kas treji metai vykdomos apklausos US Survey of Consumer Finances rezultatus.

(28) Pajamos pateikiamos didėjančia tvarka suskirstant jas į 5 dalis.

(29) Šis klausimas nagrinėtas neseniai paskelbtuose darbuose. Galima paminėti T. Piketty, E. Saez, The evolution of top incomes: a historical and international Perspective, American Economic Review, 2006 m.

(30) Deutsche Bank Research, Private equity in Europe, 2005 m. sausio mėn.

(31) The McKinsey Quarterly, Competitive advantage from better interactions, 2006 m., Nr. 2.

(32) Adrian Blundell-Wignall, Private Equity Trends and Issues, EBPO, 2007 m.

(33) B. Carayon, Patriotisme économique: de la guerre à la paix économique, 2006 m., p. 119.

(34) Bendruomenių rūmai (House of Commons), Iždo komisija (Treasury Committee), Private equity: tenth report of session 2006-07.

(35) Financial Times, 2007 m. sausio 30 d.