Vis nepastovesnės pasaulinių uždavinių ir pavojų aplinkybės. ES šią darbotvarkę įgyvendins pasaulyje, kuriame pokyčių tempas vis spartėja, o valstybėms, visuomenei, bendruomenėms ir asmenims daromas spaudimas turi vis daugiau neigiamų padarinių. Spaudimas, sietinas su precedento neturinčiu globalizacijos tempu, yra įvairus: nuo demografinių, klimato kaitos, aplinkos ar migracijos uždavinių, kuriuos spręsti pavienės valstybės neturi pakankamai pajėgumų, iki ekonominių sukrėtimų, silpnų institucijų ir prasto valdymo nulemto visuomenės sanglaudos nykimo, konfliktų, smurtinio ekstremizmo ir išorės jėgų veiksmų, kuriais siekiama destabilizuoti numanomus priešininkus. Spaudimas nuolat daromas ir pagarbos žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms srityje. Be to, taip pat dar nepatenkinta didelė dalis humanitarinės pagalbos ir vystymosi poreikių.

Šiame komunikate teigiama, kad, atsižvelgiant į greitai kintančias aplinkybes, reikia vadovautis politiniu požiūriu, kuris būtų grindžiamas nuosekliu politiniu dialogu, Sąjungos ir jos valstybių narių diplomatiniais ištekliais, ES pagalba ir dialogu sektoriaus politikos klausimais bei dvišalėmis iniciatyvomis. Be to, jame siūlomi principai ir darbo metodai, reikalingi šiam požiūriui įgyvendinti. Šis komunikatas grindžiamas patirtimi, įgyta įgyvendinant 2012 m. Komisijos komunikate dėl atsparumo pateiktas rekomendacijas (juo ir toliau vadovaujamasi imantis atitinkamų ES veiksmų), taip pat ES pastangomis skatinti didinti atsparumą sprendžiant sudėtingus vidaus politikos uždavinius.

Ekonominiam atsparumui užtikrinti taip pat reikia sudaryti sąlygas tvariam ir integraciniam augimui, investicijoms ir finansavimui. Pirmasis žingsnis – įvairinti ekonomiką, kad ji nebūtų pernelyg priklausoma nuo kelių sektorių ar įmonių, ir kad būtų sudaromos naujų įmonių ir MVĮ augimui palankios sąlygos. Žiedinės ekonomikos, kuri padeda mažinti priklausomybę nuo išteklių, skatinimas taip pat gali padėti siekti šio tikslo. Be to, būtinų darbuotojų įgūdžių ugdymas ir jiems suteikiamos galimybės mokytis padės jiems prisitaikyti prie struktūrinių pokyčių.

Dabar humanitarinės pagalbos, susijusios su perkėlimu dėl smurtinių konfliktų, reikia labiau nei bet kada anksčiau. Ištisi regionai kenčia nuo užsitęsusių krizių ir nuolatinio nestabilumo, kai nuolatinės gaivalinės nelaimės, aplinkos būklės blogėjimas ir konfliktai daro neigiamą poveikį vieni kitiems ir jį stiprina. Šiuo metu 22 proc. pasaulio gyventojų arba 1,6 mlrd. žmonių padėtis yra pažeidžiama; manoma, kad 2030 m. šis skaičius gali dar padidėti. Be to, ne tik gausėja žmonių, kuriems reikia humanitarinės pagalbos, bet ir ilgėja laikotarpis, kurį žmonės patiria tokį neigiamą poveikį. Šiuo metu perkėlimas vidutiniškai trunka septyniolika metų. Dabar dėl užsitęsusių krizių arba tame pačiame regione pasikartojančių nelaimių du trečdaliai tarptautinės humanitarinės pagalbos skiriama ilgalaikiams gavėjams.

Darbotvarkėje iki 2030 m. pripažįstama, kad migrantai padeda užtikrinti integracinį augimą ir darnų vystymąsi. Joje taip pat atsižvelgiama į priverstinai perkeltų asmenų pažeidžiamumą ir poreikius. Tinkamai suformuota migracijos politika gali padėti didinti ir priimančiųjų šalių, ir kilmės šalių bendruomenių ekonominį atsparumą. Be to, individualiu lygmeniu migraciją ir bėgimą iš šalies galima laikyti teisėta prisitaikymo prie didelių išorinių sunkumų strategija. Vis dėlto staigus, ilgalaikis ar didelio masto migracijos spaudimas, įskaitant dėl priverstinio perkėlimo atsirandantį spaudimą, neretai didžiausią neigiamą poveikį daro tam tikroms skurdžiausioms pasaulio šalims, todėl netvirtiems krizių įveikimo mechanizmams tenka atlaikyti dar didesnę įtampą. Itin didelį neigiamą poveikį tokie reiškiniai daro Užsachario Afrikoje. Europa gali pagrįstai manyti, kad daugeliui asmenų ji ir toliau bus kelionės tikslo vieta; tai, be būsimo šio reiškinio poveikio pačiai ES, turės įtakos ir jos geografinėje periferijoje esančioms tranzito šalims.

Pasaulinio masto pavojai sveikatai. ES pripažįstama, kad tokie pagrindiniai pavojai žmonių ir gyvūnų sveikatai kaip Ebolos virusinė liga, paukščių gripas, atsparumas antimikrobinėms medžiagoms ir afrikinis kiaulių maras kelia grėsmę ne tik sveikatos sistemų, bet ir visuomenės bei ekonomikos atsparumui. Iki 2050 m. vaistams atsparios infekcijos pasaulio ekonomikai gali padaryti ne mažesnę žalą, nei 2008 m. kilusi finansų krizė. Reaguodama į šias grėsmes, ES stiprina tarptautinį bendradarbiavimą, be kita ko, su PSO, ir plėtoja vidaus pajėgumus, skirtus dideliems ir ilgalaikiams protrūkiams numatyti ir į juos reaguoti. Ji investuoja į mokslinių tyrimų ir inovacijų projektus, kuriais siekiama tobulinti ankstyvą aptikimą ir stebėseną, ir kuria atitinkamas medicinines reagavimo priemones. Be to, pripažįstama, kad nepakankamos galimybės gauti vandens ir naudotis sanitarijos paslaugomis bei oro tarša kelia didelę grėsmę sveikatai, ir ES aktyviai sprendžia šias problemas.

Ekonominis atsparumas. ES prisideda prie G 20 atliekamo darbo, kuriuo daugiausia dėmesio skiriama gebėjimų užtikrinti tvarų augimą stiprinimui, kai susiduriama su rizika ir spaudimu, susijusiais su struktūrinėmis problemomis, ir siekiui, patyrus sukrėtimų, neleisti susikaupti pernelyg didelei rizikai, disbalansui ir pažeidžiamumui. Nors šiame forume nenustatomi privalomi įpareigojimai, jame sukurta naudinga atsparumo sampratos sistema, skirta politikai pagrįsti. Be to, atsižvelgiant į Visuotinę ES strategiją, Europos Sąjungoje plėtojama labiau integruota Europos ekonominė diplomatija, kuria siekiama skatinti ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą tiek ES, tiek ES nepriklausančiose šalyse. Tai daroma skatinant ES privatųjį sektorių labiau įsitraukti į šalių partnerių veiklą ir aktyviau joje dalyvauti.

– pirmiau apibūdinti veiksmai, kuriais siekiama didinti valstybės ir visuomenės atsparumą, yra labai svarbūs įgyvendinant ES požiūrį į kovą su terorizmu ir smurtiniu ekstremizmu. Norint užkirsti kelią radikalėjimui, reikia parengti kruopščiai pritaikytą strategiją, galinčią padėti reaguoti į įvairias smurto varomąsias jėgas. Labai svarbu tobulinti teisines sistemas ir steigti veiksmingas institucijas, galinčias nustatyti teroristines organizacijas ir jų finansavimo šaltinius, užkirsti jiems kelią ir sutrikdyti jų veikimą. Vis dėlto, kad tokie veiksmai darytų norimą poveikį, kartu privalu užtikrinti teisių ir pilietinės erdvės apsaugą, nes šie aspektai padeda kurti taikią, stabilią ir smurtinio ekstremizmo pranešimams atsparesnę visuomenę. ES per dialogą kovos su terorizmu klausimais paragins šalis partneres šiam klausimui skirti dėmesio ne tik saugumo, bet ir visose atitinkamos politikos srityse. Tai reiškia, jog reikia, be kita ko, užtikrinti, kad vietos subjektai galėtų nustatyti pirmuosius pavojaus, susijusio su radikalėjimu, įskaitant radikalėjimą internetu, ženklus ir į juos atitinkamai reaguoti;

Remiantis Visuotine ES strategija, taika ir saugumas neatsiejami nuo darnaus ir įtraukaus vystymosi, pasaulinių normų laikymosi ir taisyklėmis grindžiamų tarptautinių sistemų. Skatinti įgyvendinti šią darbotvarkę tebėra svarbiausias ES išorės veiksmų uždavinys. Vis dėlto šioje visuotinėje strategijoje taip pat pripažįstama, kad ES ir jos valstybės narės patiria didelį struktūrinį spaudimą, kuris yra jų šalių partnerių atsparumo išbandymas ir iš kurio matyti jų pažeidžiamos vietos. Todėl joje nustatyta, kad ES apsauga yra pagrindinis ateities uždavinys. Kad jį pajėgtume išspręsti, turime, be kita ko, užtikrinti, kad mūsų kaimyninės šalys būtų atsparesnės. Vis dėlto tuomet, kai ES yra labiau negu bet kada anksčiau įsipareigojusi didinti savo piliečių saugumą, ES išorės politika, be kita ko, įgyvendinant bendrą saugumo ir gynybos politiką, taip pat tiesiogiai padeda didinti pačios ES atsparumą. Tam reikia gebėti geriau nustatyti išorės spaudimą ir grėsmes ir turėti atitinkamų priemonių tinkamam politiniam atsakui užtikrinti.

– bendradarbiavimo su NATO ir ESBO plėtojimas. ES ir NATO susitarė dėl keleto priemonių, kuriomis jos siekia didinti atsparumą kovodamos su hibridinėmis grėsmėmis. Šios priemonės – tai aktyvesni darbuotojų ryšiai atsparumo reikalavimų klausimais, skatinimas užtikrinti didesnį ES Pajėgumų plėtojimo plano ir NATO gynybos planavimo proceso suderinamumą ir pastangos pasirengti, gavus prašymą, tiek prieš krizę, tiek reagavimo į ją etapu siųsti ekspertus padėti ES valstybėms narėms ar NATO sąjungininkėms didinti jų atsparumą.

Atliekant šį darbą pabrėžta, kad, didinant valstybių narių atsparumą priešiškiems kitos valstybės ir nevalstybinių subjektų veiksmams, civilines institucijas, kariuomenę ir privatųjį sektorių sieja tarpusavio priklausomybės ryšiai. Tokios tarpusavio priklausomybės išraiška gali būti kariuomenės priklausomybė nuo civilinių logistikos ir telekomunikacijų pajėgumų arba civilinių institucijų priklausomybė nuo karinių pajėgumų suvaldyti pavojingus įvykius, turinčius įtakos daugybei piliečių. Tokie tarpusavio priklausomybės ryšiai bus išnagrinėti, siekiant pateikti pasiūlymų Tarybai dėl tolesnių galimų būsimų su NATO derinamo darbo srautų.

Atsižvelgiant į ESBO visapusišką požiūrį į saugumą, aprėpiantį karinį, ekonominį, aplinkos ir žmogiškąjį aspektus, esama nemažai galimybių išnagrinėti, kaip atsparumo klausimu būtų galima bendradarbiauti su ESBO.

4. Tolesni veiksmai. Keturi kertiniai akmenys, kuriais remiantis strateginį požiūrį į atsparumą reikėtų įtraukti į ES išorės veiksmus

Visuotinėje ES strategijoje, kalbant apie atsparumą, pabrėžiama, kad labai pasikeitė ES rizikos ir pavojingų sukrėtimų bei spaudimo poveikio jos išorės politikai valdymas. Joje pripažįstama, kad šis spaudimas ir sukrėtimai yra aplinkos, kurioje ES veikia, dalis ir kad, užuot juos laikius netikėta išimtimi, tokį spaudimą ir sukrėtimus reikėtų įtraukti į mūsų darbo metodus. Tai reiškia, kad dėmesį reikia laipsniškai perkelti nuo krizių suvaldymo prie išankstinių priemonių, nustatomų ilgalaikiuose, bet lanksčiuose šalių ir regionų strateginiuose planuose, kurie yra labiau grindžiami ne priemonėmis, o informacija apie riziką. Tai taip pat reiškia, kad daugiau dėmesio reikia skirti ES interesams įtakos turintiems rizikos veiksniams. Galiausiai bus siekiama dar prieš krizę veiksmingai susieti politinį dialogą, dialogą sektorių politikos klausimais ir techninę bei finansinę pagalbą.

Norint pasiekti visus šiuos tikslus, reikia persvarstyti ES problemų nagrinėjimą ir programų rengimą, taip pat ES intervencinių veiksmų tvarumo vertinimo metodus. Todėl siūlomi keturi pagrindiniai kertiniai akmenys, kuriais remiantis požiūrį į atsparumą reikėtų sistemiškai įtraukti į ES išorės veiksmus:

-šalies ir regionų lygmeniu atliekamos rizikos analizės tobulinimas ir dalijimasis jos rezultatais, kad būtų galima geriau pagrįsti strategiją, politinį dialogą ir rengiamas pagalbos programas;

-dinamiškesnė išorės spaudimo stebėsena ir bendradarbiavimas su Taryba, siekiant užtikrinti, kad politinis ir diplomatinis atsakas būtų pateikiamas tinkamu laiku;

-požiūrio į atsparumą integravimas į ES išorės veiksmų programavimą ir finansavimą;

-tarptautinės politikos ir praktikos atsparumo klausimu plėtojimas.

4.1. Šalies ir regionų lygmeniu atliekamos rizikos analizės tobulinimas

ES gali susipažinti su daugybe informacijos apie savo šalims partnerėms kylančią riziką, spaudimą ir jų pažeidžiamumą sukrėtimams. Tokios informacijos šaltiniai – tai ES diplomatiniai ir žvalgybos tinklai, vykdoma veikla vietoje, institucijose ir valstybėse narėse sukaupta šio sektoriaus politikos įgyvendinimo patirtis ir ES agentūrų stebėsenos mechanizmai. Dubliuojama nemažai rizikos vertinimo procesų, susijusių su įvairiomis politikos perspektyvomis: humanitarine, konfliktų, aplinkosaugos ir ekonomine. Taip pat esama nemažų spragų, susijusių su, pavyzdžiui, mūsų gebėjimu numatyti klimato kaitos, aplinkos ir kitų veiksnių poveikį migracijos srautams. Be to, atliekant analizę dažnai pernelyg mažai dėmesio skiriama vietos gebėjimams užtikrinti atsparumą ir teigiamiems pokyčiams, kuriuos jie gali paskatinti. Be to, vykstant rizikos vertinimo procesams ne visada nustatomas visas galimas poveikis ES politiniams, saugumo ir ekonominiams interesams.

Nors reikia paisyti įvairių įgaliojimų, taip pat reikia sutelkti įvairius informacijos šaltinius, kad sprendimus priimantys asmenys galėtų susidaryti išsamų vaizdą apie galimą įvairių veiksnių tarpusavio sąveiką, galinčią turėti įtakos šalies ar regiono vystymuisi ir stabilumui arba programų tikslams.

---

ES turėtų:

– stengtis geriau suvokti konfliktų aplinkybes ir šalinti rizikos suvokimo spragas, pavyzdžiui, kuriant geresnius mechanizmus, padėsiančius įvertinti būsimų perkeltųjų asmenų ir migrantų srautų pobūdį ir poveikį bei klimato veiksnių, aplinkos būklės blogėjimo ir smurtinių konfliktų tarpusavio santykį;

– supaprastinti dabartinius vertinimo procesus, siekiant užtikrinti, kad, nustatant įvairiems ES išorės politikos subjektams skirtas politikos gaires, būtų galima remtis vienu glaustu padėties šalyje įvertinimu, kuriame būtų nustatyti tiek rizikos, tiek atsparumo veiksniai. Tokie pavieniai šalių įvertinimai padės sistemingiau ir dinamiškiau telkti informaciją, gaunamą iš ES diplomatinio tinklo ir humanitarinės pagalbos, reagavimo į krizes ir vystymosi sričių subjektų, taip pat ES vidaus politikos generalinių direktoratų ir agentūrų kaupiamas specializuotas žinias apie išorės aplinką. Šia informacija bus grindžiamas politinis dialogas ir pagalbos programų rengimas. Tokie analitiniai vertinimai padės stiprinti nusistovėjusius sprendimų priėmimo procesus, kuriais grindžiamos ES šalių strategijos, BSGP operacijos ir išorės pagalbos programų rengimas;

– skatinti kartu su daugiašalėmis partnerių organizacijomis atlikti bendras, o su panašių pažiūrų vystymosi partneriais – dvišales analizes, kuriose būtų nagrinėjami įvairūs atsparumo aspektai.

4.2. Dinamiškesnė išorės spaudimo stebėsena, kad būtų galima imtis išankstinių veiksmų

ES turi gebėti tiek vidutinės trukmės, tiek trumpuoju laikotarpiu stebėti išorės spaudimą, kuris daro poveikį jos ir jos šalių partnerių atsparumui, ir į jį reaguoti.