Komisijos ataskaita - Penktoji ataskaita dėl Sąjungos pilietybės (2004 m. gegužės 1 d. – 2007 m. birželio 30 d.) [SEC(2008) 197] /* KOM/2008/0085 galutinis */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 15.2.2008 KOM(2008) 85 galutinis KOMISIJOS ATASKAITA Penktoji ataskaita dėl Sąjungos pilietybės(2004 m. gegužės 1 d. – 2007 m. birželio 30 d.) [SEC(2008) 197] KOMISIJOS ATASKAITA Penktoji ataskaita dėl Sąjungos pilietybės (2004 m. gegužės 1 d. – 2007 m. birželio 30 d.) ĮVADAS Vis daugiau Europos piliečių mokosi, tuokiasi, gyvena ir dirba kitoje ES valstybėje narėje nei toje, kurios piliečiai jie yra. 2006 m. sausio 1 d. apie 8,2 mln. ES piliečių naudojosi teise gyventi kitoje valstybėje narėje[1]. 2007 m. Flash Eurobarometer viešosios nuomonės tyrimas Europos Sąjungos pilietybės klausimu[2] rodo, kad dauguma europiečių žino apie savo, kaip Europos Sąjungos piliečio, statusą, tačiau norėtų būti geriau informuoti apie savo teises. Daugiau nei trys ketvirtadaliai ES piliečių girdėjo apie sąvoką „Europos Sąjungos pilietis“ ir žino, kad valstybės narės piliečiai Sąjungos pilietybę įgyja automatiškai. 90 % žmonių žino, kad jie yra ir Europos Sąjungos, ir valstybės narės piliečiai. Matyti, kad per pastaruosius penkerius metus bendras europiečių supratimas apie savo, kaip Europos Sąjungos piliečio, statusą yra padidėjęs. Palyginti su 2002 m., šiais metais maždaug 8 % daugiau europiečių tvirtina žiną sąvoką „Europos Sąjungos pilietis“ ir žiną, ką tai reiškia, o 15 % daugiau respondentų žino, kad Sąjungos pilietybę valstybės narės piliečiai įgyja automatiškai. Vis dėlto mažiau nei trečdalis (31 %) respondentų mano, kad yra gerai informuoti apie savo, kaip Europos Sąjungos piliečio, teises. Komisija, vykdydama savo veiklą, visuomet rūpinasi piliečių interesais, ji ir toliau informuos piliečius apie jų teises ir užtikrins, kad jie iš tikrųjų galėtų jomis pasinaudoti visoje Sąjungoje. Pagal EB sutarties 22 straipsnį Komisija kas trejus metus privalo atsiskaityti Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui dėl Sutarties antrosios dalies, reglamentuojančios Sąjungos pilietybę, nuostatų taikymo. Penktojoje ataskaitoje įvertinamas šių nuostatų taikymas nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2007 m. birželio 30 d., atsižvelgiant į Sąjungos raidą, ir pabrėžiamas poreikis stiprinti Sąjungos piliečiams suteiktas teises. Ataskaitoje sutelkiamas dėmesys į teisinį piliečių teisių pagrindą, tai yra teisę judėti ir apsigyventi ES (18 straipsnis), teisę balsuoti ir būti kandidatu per vietos savivaldos rinkimus ir rinkimus į Europos Parlamentą gyvenamoje valstybėje narėje (19 straipsnis), teisę į diplomatinę ir konsulinę apsaugą trečiosiose šalyse (20 straipsnis), teisę pateikti peticiją Europos Parlamentui ir teisę kreiptis į ombudsmeną (21 straipsnis). Be to, joje apžvelgiama pažanga, padaryta srityse, glaudžiai susijusiose su pilietybe platesne prasme, kaip antai vienodų sąlygų taikymo dėl pilietybės ir pagrindinių teisių apsaugos srityse. SĄJUNGOS PILIETYBĖ Problemos, susijusios su pilietybės įgijimu ir netekimu EB sutartyje nustatoma, kad kiekvienas asmuo, turintis valstybės narės pilietybę, yra Sąjungos pilietis ir kad Sąjungos pilietybė ne pakeičia valstybės pilietybę, o ją papildo (17 straipsnio 1 dalis). Prie ES sutarties pridedamoje Deklaracijoje Nr. 2 teigiama, jog tai, ar asmuo turi valstybės narės pilietybę, nustatoma vadovaujantis vien tik atitinkamos valstybės narės taisyklėmis dėl pilietybės, o Europos Teisingumo Teismas (ETT) patvirtino, kad pilietybės įgijimas ir netekimas priklauso valstybių narių kompetencijai. Komisija gavo nemažai skundų, NVO pranešimų, peticijų ir EP klausimų dėl kai kuriose valstybėse narėse kylančių problemų, susijusių su pilietybės įgijimu ir netekimu. Komisija žino apie rusiškai kalbančios mažumos asmenų Estijoje ir Latvijoje , kurie laikomi ne piliečiais , padėtį bei asmenų, ištrintų iš Nuolatinių gyventojų registro, padėtį Slovėnijoje . Kitas iškeltas klausimas – pilietybės suteikimas kitos šalies piliečiams , inter alia , priklausymo etninei bendruomenei pagrindu. Komisija neturi galių spręsti pilietybės įgijimo ar netekimo klausimų. Vis dėlto Komisija, kiek leidžia jos įgaliojimai, stengėsi prisidėti prie šio klausimo sprendimo skatindama integraciją ir naudodama turimas Bendrijos priemones, kaip antai užtikrindama, kad valstybės narės griežtai įgyvendintų EB diskriminaciją draudžiančius teisės aktus. Galimybė gauti Sąjungos pilietybę Sąjungos pilietybė gaunama įgyjant valstybės narės pilietybę. Nepažeidžiant fakto, kad vien tik valstybės narės turi pilietybės teisės įgaliojimus, 1999 m. Tamperės Europos Vadovų Taryba patvirtino „ siekį, kad ilgalaikiams teisėtai šalyje gyvenantiems trečiųjų šalių piliečiams būtų suteikta galimybė gauti valstybės narės, kurioje jie gyvena, pilietybę“ . 2004 m. Taryba priėmė Bendruosius pagrindinius integracijos principus , skirtus padėti valstybėms narėms formuluoti integracijos politikos nuostatas[3]. Vienu iš šių principų nustatoma, kad imigrantų dalyvavimas demokratijos procese ir integracijos politikos ir priemonių kūrime padeda jiems integruotis. 2005 m. Komisija priėmė Bendrą integracijos darbotvarkę , kurioje pasiūlytos priemonės Bendriesiems pagrindiniams integracijos principams įgyvendinti[4]. Joje siūloma, pavyzdžiui, nacionaliniu lygmeniu parengti parengiamąsias pilietybės ir natūralizacijos programas, o ES lygmeniu – skatinti tyrimus ir dialogą tapatybės ir pilietybės klausimais. Trečiojoje migracijos ir integracijos metinėje ataskaitoje[5] patvirtinama įvairių dalyvaujamojo pilietiškumo formų svarba trečiųjų šalių piliečių integracijai. 2007 m. birželio mėn. priimtose Tarybos išvadose dėl ES integracijos politikos stiprinimo skatinant „vienybės įvairovėje“ idėją valstybės narės raginamos, padedant Komisijai, išnagrinėti ir išaiškinti įvairias dalyvavimo ir pilietiškumo sampratas ir keistis patirtimi natūralizacijos sistemų klausimu. Europos pilietybės skatinimas Kad piliečiai išsiugdytų Europos identiteto pojūtį ir visiškai remtų Europos integraciją, jie turi žinoti turį Sąjungos pilietybę, jos naudą bei su ja susijusias teises ir pareigas. Tokios iniciatyvos kaip Bendrijos veiksmų programa aktyviam europiniam pilietiškumui (piliečių dalyvavimui) skatinti [6], kuri buvo įgyvendinta 2004–2006 m., ir programa „Europa piliečiams“ [7] 2007–2013 m. laikotarpiui yra Sąjungai svarbios priemonės aktyviam europiniam pilietiškumui skatinti. JUDĖJIMO LAISVĖ IR TEISĖ APSIGYVENTI Ataskaita dėl trijų direktyvų dėl ekonomiškai neaktyvių Sąjungos piliečių teisės apsigyventi 2006 m. balandžio mėn. Komisija priėmė trečiąją 2003–2005 m. laikotarpį apimančią ataskaitą[8] dėl trijų direktyvų[9] dėl Sąjungos studentų, ekonomiškai neaktyvių piliečių ir pensininkų teisės apsigyventi taikymo. Direktyva 2004/38: pilietybės nuostatų stiprinimas Svarbiausias šios srities įvykis buvo tai, kad 2006 m. balandžio 30 d. įsigaliojo Direktyva 2004/38 dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje. Direktyva: - į vieną dokumentą sujungia sudėtingą teisės aktų sąvadą ir didelę Europos Teisingumo Teismo praktiką bei sukuria vieną teisinį režimą pilietybės srityje; - palengvina galimybę naudotis teise apsigyventi supaprastinant sąlygas ir formalumus (pvz., panaikinant leidimo gyventi sistemą Sąjungos piliečiams), - sutvirtina šeimos narių teises (pvz., išplečiant šeimos susijungimo teisių taikymo apimtį ir registruotoms partnerystėms); - suteikiama besąlygiška nuolatinio gyvenimo šalyje teisė po penkerių nepertraukiamai ir teisėtai priimančioje valstybėje narėje išgyventų metų; - labiau apsaugo Sąjungos piliečius ir jų šeimos narius, kad nebūtų išsiųsti dėl priežasčių, susijusių su viešąja tvarka, viešuoju saugumu bei visuomenės sveikata. Piliečiai galės iki galo pasinaudoti savo tvirtesnėmis teisėmis tik jei jie bus visiškai apie jas informuoti. Vadovu, kaip pasinaudoti visomis Direktyvos 2004/38/EB teikiamomis galimybėmis, siekiama padėti Sąjungos piliečiams geriau susipažinti su teisės aktais juos verčiant į vartotojui suprantamą kalbą[10]. Visoje ES išplatinta daugiau nei 16 000 vadovo egzempliorių 19 kalbų. Didžiausias Komisijos prioritetas – kontroliuoti, kad direktyva būtų teisingai įgyvendinama [11]. Nuo 2006 m. birželio iki 2007 m. vasario mėn. pradėta 19 pažeidimo procedūrų dėl nepranešimo apie nacionalines įgyvendinimo priemones: 2007 m. birželio mėn. pradėta 15 procedūrų, keturios iš jų perduotos ETT. 2007 m. Komisija pradėjo tyrimą perkėlimo priemonių atitikčiai ištirti . Tačiau jau dabar, išnagrinėjus skundus, peticijas ir Europos Parlamento klausimus, nustatytos kelios problemų keliančios sritys, susijusios su neteisingu direktyvos įgyvendinimu. Trečiosios šalies pilietybę turintys šeimų nariai ir toliau susiduria su problemomis, susijusiomis ne tik su leidimu atvykti, bet ir su leidimo gyventi kortelių išdavimu. Nors jau vien dėl šeiminio ryšio jie turi teisę gyventi su Sąjungos piliečiais, kai kurios valstybės narės reikalauja, kad jie pateiktų dokumentus arba atliktų procedūras, kurie nėra leidžiami šia direktyva. Komisija naudojasi ir naudosis savo galiomis, kaip apibrėžta EB sutarties 226 straipsnyje, kad užtikrintų šios direktyvos laikymąsi. Daug skundų susiję su kliūtimis laisvam Sąjungos piliečių judėjimui į kitą valstybę narę dėl pasienio tarnybų ir oro vežėjų reikalaujamų dokumentų . 2005 m. birželio mėn. Komisija pakvietė visas valstybes nares patikrinti, kad nacionaliniai teisės aktai ir praktika, įskaitant oro linijų taikomas taisykles ir oro linijoms taikomas taisykles, atitinka EB teisę. Po Komisijos įsikišimo šios srities skundų iš esmės daugiau negaunama. Įvairiuose sprendimuose [12] Teisingumo Teismas priminė, kad teisė apsigyventi valstybės narės teritorijoje pagal EB sutarties 18 straipsnį tiesiogiai suteikiama visiems Sąjungos piliečiams, ir pabrėžė, kad laisvo judėjimo teisę būtina aiškinti atsižvelgiant į pagrindines teises, visų pirma teisę į šeimos gyvenimo apsaugą ir proporcingumo principą. Pereinamojo laikotarpio priemonės laisvo darbuotojų judėjimo srityje Ilgiausio 7 metų pereinamojo laikotarpio priemonės , padalintos į tris atskirus etapus, šiuo metu taikomos aštuonių 2004 m. gegužės 1 d. prisijungusių valstybių narių[13] (ES-8) piliečiams ir Bulgarijos bei Rumunijos piliečiams, šioms šalims įstojus 2007 m. sausio 1 d. Iki 2007 m. gegužės mėn. savo darbo rinką ES-8 valstybių narių piliečiams atvėrė devynios iš penkiolikos valstybių narių[14], ir dešimt iš dvidešimt penkių valstybių narių savo darbo rinką atvėrė Bulgarijos ir Rumunijos piliečiams[15]. Kitos valstybės narės nacionaline teise riboja šių šalių darbuotojų patekimą į darbo rinką, taikydamos darbo leidimų sistemą, nors ir dažnai su pakeitimais ir supaprastinta tvarka. Komisija 2006 m. pateikė ataskaitą dėl pereinamojo laikotarpio priemonių veikimo [16]. Komisija priėjo prie išvados, kad judumo srautai buvo labai nedideli ir kad šie srautai turėjo teigiamą poveikį ES-15 valstybių narių ekonomikai. Komisija rekomenduoja nuodugniai apsvarstyti, ar reikia tęsti ribojančių priemonių taikymą, atsižvelgiant į situaciją darbo rinkoje ir šios ataskaitos išvadas. Kiti klausimai Pagal EB ir jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimą dėl laisvo asmenų judėjimo[17] daug Sąjungos piliečių pasinaudojo laisvo judėjimo Šveicarijoje teisės, panašios į ES taikomą teisę, teikiamomis galimybėmis. Nuo 2007 m. birželio 1 d. Sąjungos piliečiai iš ES-15 valstybių narių, Kipro ir Maltos gali be jokių apribojimų atvykti į Šveicariją ir joje apsigyventi. Vyksta derybos dėl EEE susitarimo adaptacijos, kad Direktyva 2004/38 galėtų būti taikoma ELPA valstybėse narėse (Lichtenšteine, Norvegijoje ir Islandijoje). Palaikų pargabenimo klausimu, kurį kelis kartus iškėlė EP ir kuris nagrinėjamas ketvirtojoje ataskaitoje dėl pilietybės, laidojimo paslaugos yra įtrauktos į Direktyvos dėl paslaugų vidaus rinkoje ( Direktyvos 2006/123 ) taikymo sritį. Nors šioje direktyvoje nenustatomos vienodos palaikų pargabenimo ES taisyklės, ji palengvina tokių paslaugų teikėjams šias paslaugas teikti tarpvalstybiniu lygiu. RINKIMŲ TEISĖS 2004 m. EP rinkimų ir pasirengimo 2009 m. rinkimams ataskaita 2006 m. gruodžio mėn. Komisija priėmė 2004 m. EP rinkimų ataskaitą [18]. Nors bendra tendencija yra dalyvavimo EP rinkimuose mažėjimas (45 % 2004 m., 50 % 1999 m. ir 56 % 1994 m.), matyti, kad didėja Sąjungos piliečių, gyvenančių kitoje nei jų kilmės valstybė valstybėje narėje, dalyvavimas. 2004 m. daugiau nei milijonas Sąjungos piliečių užsiregistravo balsuoti jų gyvenamoje šalyje, t. y. beveik 12 %, palyginti su 5,9 % 1994 m. ir 9 % 1999 m. Padidėjusį dalyvavimą galima paaiškinti didesniu piliečių judumu ES ir valstybių narių pastangomis informuoti piliečius apie jų teises. Tačiau mažiau šalies pilietybės neturinčių ES piliečių iškelia savo kandidatūrą – 62 asmenys 1999 m., palyginti su 57 2004 m. (trys iš jų buvo išrinkti). Galimas mažo šalies pilietybės neturinčių kandidatų dalyvavimo paaiškinimas – varginanti šiuo metu Direktyvoje 93/109[19] nustatyta kandidatūros iškėlimo tvarka. Siekdama išspręsti ataskaitoje nurodytas problemas Komisija pasiūlė lygiagrečiai iš dalies pakeisti Direktyvą 93/119, įvedant priemones, skirtas palengvinti kandidatams ir valstybėms narėms tenkančią naštą , kartu numatant reikiamas nuo piktnaudžiavimo apsaugančias priemones[20]. Teismo praktikos plėtotė 2006 m. rugsėjo 12 d. sprendimuose[21] ETT pabrėžė, kad šiuo metu palikta valstybėms narėms reglamentuoti Bendrijos lygmeniu nesuderintus EP rinkimų tvarkos aspektus, visų pirma nustatyti rinkimuose galinčius balsuoti ir kandidatuoti asmenis. Tačiau valstybės narės privalo gerbti EB teisę, įskaitant jos bendruosius principus. Todėl neleidžiama taikyti skirtingų sąlygų panašiose situacijose esantiems piliečiams, nebent tokie skirtumai gali būti objektyviai pateisinami. Europos politinės partijos 2007 m. birželio mėn. Komisija priėmė pasiūlymą sukurti Europos politinį pagrindą. Pasiūlymu iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 2004/2003 dėl Europos politinių partijų ir jų finansavimo taisyklių. Jis grindžiamas EB sutarties 191 straipsniu, kuriame pripažįstama, jog Europos politinės partijos yra svarbus Sąjungos integracijos veiksnys, jos prisideda prie Sąjungos piliečių europietiškos sąmonės ugdymo ir padeda reikšti jų politinę valią. Pagal šį reglamentą finansavimą, kurį administruoja EP, gauna dešimt Europos politinių partijų. 2007 m. nustatytas biudžetas Europos politinių partijų reikmėms – 10,4 mln. EUR. Veiksmingas Sąjungos piliečių dalyvavimas jų gyvenamosios valstybės narės politiniame gyvenime Siekdama užtikrinti, kad Sąjungos piliečiai galėtų naudotis rinkimų teise savo gyvenamosios valstybės narės savivaldos ir Europos Parlamento rinkimuose tokiomis pačiomis sąlygomis, kaip ir tos šalies piliečiai, Komisija vertina tų valstybių narių, kurių nacionalinė teisė neleidžia tos šalies pilietybės neturintiems Sąjungos piliečiams būti politinių partijų nariais ir (arba) įkurti politines partijas, teisės aktus. Draudimas Sąjungos piliečiams įkurti politinę partiją arba būti politinės partijos nariais jų gyvenamojoje valstybėje narėje gali sukliudyti jiems veiksmingai naudotis teise būti kandidatu. Komisija pareikalaus atitinkamų valstybių narių panaikinti tokius apribojimus ir prireikus pasinaudos EB sutarties 226 straipsniu jai suteiktomis galiomis. Ankstesnėse ataskaitose dėl pilietybės buvo pabrėžtas daugelio Sąjungos piliečių susirūpinimas dėl to, kad daugelyje valstybių narių tos šalies pilietybės neturintys Sąjungos piliečiai neturi teisės dalyvauti nacionaliniuose arba regioniniuose rinkimuose jų gyvenamojoje šalyje. Piliečių susirūpinimą patvirtino dažni EP klausimai ir iš visuomenės gaunami laiškai ataskaitos apimamu laikotarpiu. Komisija kviečia valstybes nares išnagrinėti šį klausimą, kad paskatintų Sąjungos piliečius dalyvauti jų gyvenamosios šalies politiniame gyvenime. Rinkimų teisės savivaldos rinkimuose Galiausiai, kalbant apie rinkimų teises savivaldos rinkimuose, Direktyvoje 2006/106, kuria buvo adaptuota Direktyva 94/80, paminėti naujųjų valstybių narių pamatiniai vietos savivaldos administraciniai vienetai. DIPLOMATINĖ IR KONSULINĖ APSAUGA Acquis diplomatinės ir konsulinės apsaugos srityje yra labai ribota. Be Sprendimo 96/409/BUSP dėl laikinojo kelionės dokumento nustatymo, acquis sudaro Sprendimas 95/553 dėl Europos Sąjungos piliečių gynybos, vykdomos diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų , kuris įsigaliojo tik 2002 m. gegužės mėn. dėl sudėtingų valstybėse narėse jo priėmimui taikomų teisėkūros procedūrų. Vis daugiau Sąjungos piliečių keliauja ir gyvena trečiosiose šalyse. Eurostato[22] duomenimis, 2005 m. kelionių už ES ribų skaičius siekė apie 80 mln. Pusė Sąjungos piliečių planuoja per artimiausius trejus metus keliauti į kurią nors trečiąją šalį[23]. Ribotas valstybių narių atstovavimas trečiosiose šalyse (107 iš 166 šalių atstovybes turi ne daugiau kaip dešimt valstybių narių) ir per pastarąsias krizes ( cunamį Azijoje ir Libano krizę) įgyta patirtis rodo, kad dar reikia gerinti konsulinių ir diplomatinių tarnybų bendradarbiavimą . Komisija, 2006 m. lapkričio 28 d. priėmusi žaliąją knygą „Europos Sąjungos piliečio diplomatinė ir konsulinė apsauga trečiosiose šalyse“[24], pateikė veiksmų planą 2007–2009 m.[25] , kuriame pasiūlė įvairias priemones šiai apsaugai padidinti, taip pat rekomendaciją valstybėms narėms į pasus įtraukti 20 straipsnio tekstą[26]. TEISĖ PATEIKTI PETICIJAS EUROPOS PARLAMENTUI IR KREIPTIS Į OMBUDSMENĄ Sąjungos piliečiai, taip pat kiekvienas kurioje nors valstybėje narėje gyvenantis fizinis ar savo registruotąją buveinę turintis juridinis asmuo turi teisę pateikti Europos Parlamentui peticiją bet kokiu reikalu, priklausančiu EB veiklos sritims ir turinčiu peticijos teikėjui tiesioginį poveikį (EB sutarties 21 ir 194 straipsniai). 2004 m. EP gavo 1002 peticijas (iš kurių 623 buvo priimtinos), 2005 m. – 1032 peticijas (628 priimtinos) ir 1021 peticijas 2006 m. (667 priimtinos). Maždaug ketvirtis ar trečdalis visų peticijų buvo susijusios su pažeidimo procedūra arba pagal jas ją buvo galima pradėti. Skundai taip pat gali būti siunčiami Europos ombudsmenui dėl netinkamo administravimo atvejų Bendrijos institucijoms ar organams vykdant veiklą (EB sutarties 21 ir 195 straipsniai). Ombudsmenui teikiamų skundų daugėja daugiausia dėl naujų valstybių narių priėmimo: 2004 m. gauti 3726 skundai, 2005 m. – 3920 ir 2006 m. – 3830 skundai. Ir toliau konstatuojama, kad didžioji dalis skundų nepatenka į ombudsmeno įgaliojimų sritį arba yra laikomi nepriimtinais; didžiausia skundų dalis (vidutiniškai 94,5 % 2004–2006 m. laikotarpiu) siunčiami pavienių asmenų[27]. Sprendimu 2005/46 Europos Parlamentas antrą kartą N. Diamandourui suteikė įgaliojimus nuo 2005 m. sausio 11 d. eiti Europos Ombudsmeno pareigas. VIENODŲ SALYGŲ TAIKYMAS NEATSIŽVELGIANT Į PILIETYBĘ Ataskaitos laikotarpiu ETT paskelbė kelis svarbius šios srities sprendimus[28] . Teismas priminė, kad Sąjungos pilietybė yra pagrindinis valstybių narių piliečių statusas , dėl kurio tokioje pačioje situacijoje esantiems asmenims pagal teisę turi būti taikomos vienodos sąlygos, neatsižvelgiant į jų pilietybę, jei aiškiai nenustatyta jokia išimtis, ir kad teisėtai vienoje valstybėje narėje gyvenantys Sąjungos piliečiai gali remtis EB sutarties 12 straipsniu visose situacijose, kurias apima EB materialinė teisė, įskaitant situacijas, susijusias su teise laisvai judėti ir gyventi kitoje valstybėje narėje. Direktyva 2004/38 toliau išaiškinta teisė į vienodų sąlygų taikymą. 24 straipsnio 2 dalyje numatytos dvi šios taisyklės išimtys: pirmuosius tris gyvenimo šalyje mėnesius (arba ilgesnį laikotarpį ieškančių darbo asmenų atveju) valstybės narės nėra įpareigotos suteikti socialinę pagalbą Sąjungos piliečiams, jeigu jie nėra darbuotojai, savarankiškai dirbantys asmenys, tokį statusą išsaugoję asmenys ar jų šeimos nariai. Valstybės narės taip pat neprivalo šiems asmenims teikti išlaikymo paramą studijoms, kurią gali sudaryti studentų stipendijos ar paskolos, kol šie asmenys neįgys nuolatinio gyvenimo teisės. Garcia Avello byloje[29] ETT nusprendė, kad EB sutarties 12 ir 17 straipsniai neleidžia nacionalinėms valdžios institucijoms atsisakyti patenkinti nepilnamečių dvigubą pilietybę turinčių Sąjungos piliečių vardu pateiktą prašymą pakeisti pavardę, kuri jiems leistų turėti pagal jų antrosios pilietybės valstybės narės teisę ir tradiciją priklausančią pavardę. Komisija išnagrinėjo valstybių narių priimtas priemones, skirtas laikytis šio sprendimo, ir nuo 2005 m. spalio mėn. iki 2006 m. pradėjo tris pažeidimo procedūras šiuo klausimu. VEIKSMINGAS PILIEČIŲ TEISIŲ UŽTIKRINIMAS Labai svarbus būdas valstybių narių EB teisės pažeidimams aptikti – iš piliečių gaunami laiškai. Komisija ir toliau gauna daug klausimų apie įtariamus teisių, visų pirma laisvo judėjimo teisės, pažeidimus. Nors laisvo judėjimo teisė ir teisė apsigyventi, ko gero, yra dvi iš pačių svarbiausių Sąjungos piliečių teisių, dėl daugybės nacionalinių valdžios institucijų, kurios yra linkusios riboti veiksmingą naudojimąsi šiomis teisėmis (nuo sienos apsaugos pareigūnų, imigracijos tarnybų iki vietos tarybų), EB teisė Europos Sąjungoje įgyvendinama labai nevienodai. Šiuo atžvilgiu reikėtų paminėti Komisijos ir valstybių narių 2002 m. liepos mėnesį įsteigtą ir sėkmingai veikiantį SOLVIT mechanizmą[30]. SOLVIT padeda Sąjungos piliečiams ir verslo subjektams greitai rasti praktiškus problemų, keliamų dėl neteisingo nacionalinių administravimo institucijų EB teisės taikymo, sprendimus per nustatytą dešimties savaičių laikotarpį. SOLVIT centrai buvo įsteigti visose 27 valstybėse narėse, taip pat Islandijoje, Lichtenšteine ir Norvegijoje. Visi centrai priklauso nacionalinėms administracijoms, Komisijos vaidmuo – prižiūrėti jų veiklą ir padėti tinklui veikti. Įsteigus SOLVIT nagrinėjamų atvejų skaičius padidėjo nuo 12 iki 70 naujų atvejų per mėnesį. Vidutiniškai išsprendžiama apie 80 % visų atvejų, o jų nagrinėjimo trukmė 2004–2007 m. buvo apie 65 kalendorinės dienos. Daugiausia skundų (66 %) pateikia piliečiai, ir jie yra susiję su teise apsigyventi, vizomis, socialiniu draudimu, profesinių kvalifikacijų pripažinimu ir mokesčiais. SOLVIT veikia labai gerai, tačiau valstybės narės turi užtikrinti, kad jų nacionaliniuose SOLVIT centruose dirbtų pakankamai darbuotojų: šiuo metu beveik pusėje centrų dirba nepakankamai darbuotojų. Komisija ir toliau stebės, kad EB teisė būtų vienodai taikoma valstybėse narėse, ir naudosis EB sutarties 226 straipsniu jai suteiktomis galiomis, kad priverstų valstybes nares kuo skubiau pradėti laikytis EB teisės, tačiau Komisija taip pat ir toliau skatins taikyti alternatyvius ginčų sprendimo mechanizmus, kurie gali būti ypač veiksmingi ir ne tokie sudėtingi piliečių problemoms spręsti. PILIETYBĖ IR PAGRINDINĖS TEISĖS Komisija visose savo politikos srityse pagrindinėms teisėms skiria pagrindinį vaidmenį. Nuo 2004 m. Komisijos narių grupė pagrindinių teisių, kovos su diskriminacija ir lygių galimybių klausimams spręsti suteikia kryptį politikos veiksmams ir užtikrina Komisijos šių sričių iniciatyvų, taip pat mažumų integracijos, darnumą. Nors dauguma ES pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintų teisių nėra skirtos vien tik Sąjungos piliečiams, kai kurios teisės yra susijusios su Sąjungos pilietybe, t. y. rinkimų teisės (39 ir 40 straipsniai), teisė laisvai judėti ir apsigyventi (45 straipsnis) ir teisė į diplomatinę ir konsulinę apsaugą (46 straipsnis). Pagrindinės teisės ir 2007–2013 m. pilietybės programa 2007 m. balandžio 19 d. priėmusi Sprendimą 2007/252/EB dėl 2007–2013 m. Pagrindinių teisių ir pilietybės specialiosios programos pagal Pagrindinių teisių ir teisingumo bendrąją programą nustatymo[31], pilietybės srityje Taryba sukūrė svarbią priemonę. Programa suteikia naują postūmį politikai ES pagrindinių teisių ir pilietybės srityje, o vienas pagrindinių jos tikslų – skatinti Europos visuomenę, paremtą pagarba pagrindinėms teisėms, įskaitant Sąjungos pilietybės suteikiamoms teisėms. Bendrijos finansavimas pagal programą gali būti vykdomas suteikiant dotacijas arba sudarant viešųjų pirkimų sutartis. Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūra 2007 m. kovo 1 d. įsteigta Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūra[32], ji pakeitė Europos rasizmo ir ksenofobijos stebėsenos centrą. Agentūros tikslas – padėti atitinkamoms Bendrijos institucijoms ir jos valstybėms narėms įgyvendinti su pagrindinėmis teisėmis susijusią EB teisę ir dalintis šios srities žiniomis. Trys pagrindiniai uždaviniai yra susiję su informacija ir duomenų rinkimu, analize ir sklaida, patarimų teikimu ir ataskaitų leidimu bei dialogo su pilietine visuomene plėtojimu bei jos informuotumo didinimu. [1] Eurostato duomenys (žr. šios ataskaitos priedą). [2] Flash Eurobarometer Nr. 213. [3] Tarybos dokumentas 14615/04. [4] COM(2005) 389. [5] COM(2007) 512. [6] 2004 m. sausio 26 d. Tarybos sprendimas 2004/100/EB. [7] 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1904/2006/EB, įkuriantis 2007–2013 m. programą „Europa piliečiams“ aktyviam Europos pilietiškumui skatinti. [8] COM(2006) 156 galutinis. [9] Direktyvos 93/96, 90/364 ir 90/365, kurios panaikintos Direktyva 2004/38. [10] http://ec.europa.eu/commission_barroso/frattini/doc/guide_2004_38_ec_en.pdf. [11] COM(2006) 333 galutinis. Komisijos komunikatas Tarybai ir Europos Parlamentui – 2005 m. Hagos programos įgyvendinimo ataskaita. [12] Žr., inter alia , bylas C-200/02, Chen , C-215/03, Oulane , C-157/03, Komisija prieš Ispaniją , C-503/03, Komisija prieš Ispaniją , C-258/04, Ioannidis , C-1/05, Jia , C-50/06, Komisija prieš Nyderlandus . [13] Išskyrus Kipro ir Maltos. [14] Airija, Graikija, Ispanija, Italija, Jungtinė Karalystė, Nyderlandai, Portugalija, Suomija ir Švedija. [15] Čekija, Estija, Kipras, Latvija, Lenkija, Lietuva, Slovakija, Slovėnija, Suomija ir Švedija. [16] COM(2006) 48 galutinis. [17] OL L 114, 2002 4 20. [18] COM(2006)790 Komisijos komunikatas – 2004 m. Europos rinkimai – Komisijos ataskaita dėl Europos Sąjungos piliečių dalyvavimo gyvenamosios vietos valstybėje narėje (Direktyva 93/109) ir dėl rinkimų priemonių (Sprendimas 76/787 su daliniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 2002/772). [19] 1993 m. gruodžio 6 d. Direktyva 93/109/EB, nustatanti išsamias priemones Sąjungos piliečiams, gyvenantiems valstybėje narėje ir nesantiems šios valstybės piliečiais, naudotis balsavimo teise ir būti kandidatais per Europos Parlamento rinkimus. [20] COM(2006) 791. [21] C-145/04, Ispanija prieš JK, ir C-300/04, Eman ir Sevinger . [22] Gyventojų duomenų bazė, skyrius – turizmas. Duomenys apima ilgesnes nei vienos dienos atostogų ir verslo keliones 2005 m. [23] 2006 m. liepos mėn. Eurobarometras Nr. 118. [24] COM(2006) 712. [25] COM(2007) 767 galutinis. [26] C(2007) 5841 galutinis. [27] Europos ombudsmeno metines ataskaitas galima rasti http://www.ombudsman.europa.eu/report/en/default.htm. [28] Žr. visų pirma bylą C-456/02, Trojani , ir bylą C-209/03, Bidar . [29] C-148/02. [30] Žr. http://ex.europa.eu/solvit ir metinę SOLVIT ataskaitą SEC(2007) 585. [31] OL L 110, 2007 4 27, p. 33, klaidų atitaisymas OL L 141, 2007 6 2, p. 83. [32] 2007 m. vasario 15 d. Reglamentas (EB) Nr. 168/2007.