KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl to, kaip valstybės narės įgyvendina 2009 m. lapkričio 30 d. Pamatinį sprendimą 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo /* COM/2014/0313 final */





TURINYS KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl to, kaip valstybės narės įgyvendina 2009 m. lapkričio 30 d. Pamatinį sprendimą 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo 1........... Įvadas........................................................................................................................... 3 1.1........ Pamatinio sprendimo tikslas ir taikymo sritis................................................................ 3 1.2........ Pagrindinių teisių apsaugos priemonės......................................................................... 4 1.3........ Pagrindiniai pamatinio sprendimo elementai................................................................ 4 1.4........ Perkėlimo į nacionalinę teisę būklė ir neįgyvendinimo pasekmės................................. 5 2........... Įvertinimas, kaip valstybės narės įgyvendina pamatinį sprendimą............................... 5 2.1........ Preliminarus gautų perkėlimo teisės aktų vertinimas.................................................... 5 2.2........ Kai kurių svarbiausių pamatinio sprendimo nuostatų įvertinimas................................. 6 2.2.1..... Kompetentingos valdžios institucijos........................................................................... 6 2.2.2..... Vartojamos kalbos........................................................................................................ 6 2.2.3..... Keitimasis informacija apie bylą................................................................................... 7 2.2.4..... Tiesioginių konsultacijų ir konsensuso siekimo procedūra............................................ 9 2.2.4.1.. Tiesioginių konsultacijų procedūra............................................................................... 9 2.2.4.2.. Tiesioginių konsultacijų ir konsensuso siekimo pagal 10 ir 11 straipsnius rezultatas.. 10 3........... Išvada......................................................................................................................... 11 1. Įvadas 1.1. Pamatinio sprendimo tikslas ir taikymo sritis Tikroje teisingumo erdvėje, grindžiamoje abipusiu pasitikėjimu, piliečiai gali pagrįstai tikėtis saugumo ir saugos ir būti apginti nuo nusikalstamumo visoje Europos Sąjungoje, tuo pačiu metu būdami užtikrinti, kad jiems baudžiamajame procese tapus kaltinamaisiais, bus paisoma jų pagrindinių teisių. Europos Sąjunga yra įgyvendinusi įvairių priemonių, skirtų veiksmingiau kovoti su tarpvalstybiniu nusikalstamumu. Nusikalstamos veikos gali būti daromos keleto valstybių narių teritorijoje, pavyzdžiui, nusikaltimas gali būti rengiamas vienoje valstybėje narėje, o įvykdomas – kitoje; nusikaltimo vykdytojai gali būti areštuoti trečioje valstybėje narėje, o nusikaltimu įgytas turtas perduotas į ketvirtos valstybės narės teritoriją. Dėl to gali susidaryti situacijų, kai vykdyti nusikaltimo baudžiamąjį tyrimą ir procesą prieš įtariamus vykdytojus gali būti kompetentingos kelios valstybės narės. Tai kelia sunkumų ne tik užtikrinant baudžiamojo persekiojimo koordinavimą ir veiksmingumą, bet ir įgyvendinant pagrindinį baudžiamosios teisės principą, taip pat įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – Chartija), kad asmuo negali būti persekiojamas ir nuteisiamas už tą pačią nusikalstamą veiką dukart[1]. 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Sąjunga priėmė Pamatinį sprendimą 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo[2], kuriuo siekiama Europos Sąjungoje užkirsti kelią nereikalingiems paraleliems baudžiamiesiems procesams dėl tų pačių faktų ir to paties asmens. Užtikrinti, kad baudžiamasis procesas būtų vykdomas tinkamiausioje valstybėje narėje – pavyzdžiui, valstybėje, kurioje įvykdyta didžioji nusikaltimo dalis, kurioje buvo patirta daugiausia žalos arba kurioje įtariamasis ar kaltinamasis arba nukentėjusieji turi svarbių interesų – reikia siekiant veiksmingo baudžiamojo teisingumo Europos teisingumo erdvėje. Jurisdikcija turi būti parinkta skaidriai ir objektyviai, kad būtų apsaugotas piliečių teisinis tikrumas ir kad pagerėtų teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose tarp institucijų, galimai turinčių lygiagrečią kompetenciją. Šis pamatinis sprendimas – pirmasis svarbus žingsnis Europos Sąjungos jurisdikcijos kolizijų prevencijos teisėje[3]. Nusikalstamumui Europos Sąjungoje tampant vis labiau tarpvalstybiniam, ši priemonė bus naudinga, nes ja tobulinamas tinkamas Europos teisingumo erdvės veikimas. Todėl ji taip pat padės veiksmingiau administruoti baudžiamąjį teisingumą valstybėse narėse. Šios ataskaitos tikslas – pateikti preliminarų nacionalinių perkėlimo į nacionalinę teisę įstatymų, kuriuos Komisija jau gavo, įvertinimą. Nuo 2014 m. gruodžio 1 d. – dienos, kai pasibaigs Lisabonos sutarties penkerių metų pereinamasis laikotarpis – Teisingumo Teismo teisminiai įgaliojimai ir Komisijos vykdymo užtikrinimo įgaliojimai bus visiškai taikomi iki Lisabonos sutarties priimtiems priimtiems ES teisės aktams teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo srityje. 1.2. Pagrindinių teisių apsaugos priemonės Šiame sprendime paisoma pagrindinių teisių ir laikomasi Sutarties 6 straipsnyje pripažintų ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintų principų. Įsigaliojus Lisabonos sutarčiai Chartija tapo teisiškai privaloma, ir teisė nebūti teisiamam ar baudžiamam du kartus buvo dar labiau sutvirtinta. Chartijos 50 straipsnyje įtvirtintas ne bis in idem principas, kurį valstybės narės, vadovaudamosi Chartijos 51 straipsniu, privalo gerbti, juo vadovautis ir puoselėti įgyvendindamos ES teisę. Principas ne bis idem nustatomas Šengeno susitarimo įgyvendinimo konvencijos (CISA) 54–58 straipsniuose, kaip išaiškino Europos Teisingumo Teismas (ESTT) keliose bylose[4]. 1.3. Pagrindiniai pamatinio sprendimo elementai Pamatiniame sprendime nustatoma procedūra, pagal kurią kompetentingos ES valstybių narių nacionalinės institucijos turi kreiptis viena į kitą, kai turi pagrįstų priežasčių manyti, kad kitoje (-se) ES valstybėje narėje (-se) vyksta paralelus procesas. Tokiu atveju ji turi prašyti, kad kitos valstybės narės kompetentinga institucija patvirtintų, kad paralelus procesas vykdomas. Institucija, į kurią kreiptasi, turi atsakyti nedelsiant arba per besikreipiančios institucijos nustatytą terminą. Šia priemone taip pat sukuriamas pagrindas, kuriuo vadovaudamosi tos institucijos, sužinojusios apie paralelų procesą, galės tiesiogiai konsultuotis, kad veiksmingai susitartų, kuri iš susijusių valstybių narių tinkamiausiai tęstų persekiojimą už nusikalstamą veiką. Pageidautina, kad po šios konsultacijos procesas būtų sutelktas vienoje ES valstybėje narėje – pavyzdžiui, baudžiamąjį procesą perdavus. Siekdamos konsensuso, kompetentingos institucijos turėtų apsvarstyti visus svarbius kriterijus, tarp kurių gali būti 2003 m. Eurojusto metinėje ataskaitoje paskelbtose gairėse išdėstyti kriterijai, ir atsižvelgti, pavyzdžiui, į vietą, kur įvykdyta didžioji nusikalstamos veikos dalis, vietą, kur patirta didžiausia žalos dalis, įtariamojo ar kaltinamojo buvimo vietą ir galimybes užtikrinti jo perdavimą arba ekstradiciją į kitą jurisdikciją, įtariamojo ar kaltinamojo pilietybę ar gyvenamąją vietą, įtariamojo ar kaltinamojo svarbius interesus, nukentėjusiųjų ir liudininkų svarbius interesus, įrodymų priimtinumą ar bet kokį galimą uždelsimą. Jei susitarti nepavyksta, byla atitinkamais atvejais – ir jei ji priklauso jo kompetencijai – turėtų būti perduota Eurojustui. Kadangi Eurojustas turi puikias galimybes padėti išspręsti jurisdikcijos kolizijas, kreiptis į Eurojustą turėtų būti įprastas žingsnis, kai neįmanoma pasiekti konsensuso[5]. 1.4. Perkėlimo į nacionalinę teisę būklė ir neįgyvendinimo pasekmės Rengiant šį dokumentą Komisija buvo gavusi pranešimus apie nacionalinius įstatymus dėl perkėlimo į nacionalinę teisę iš šių 15 valstybių narių: AT, BE, CY, CZ, DE, FI, HU, HR, LV, NL, PL, PT, RO, SI ir SK. Praėjus daugiau nei vieniems metams nuo įgyvendinimo datos, 13 valstybių narių dar nepranešė apie priemones, kuriomis perkeliami šio pamatinio sprendimo įsipareigojimai: BG, DK, EE, EL, ES, FR, IE, IT, LT, LU, MT, SE ir UK. Septynios valstybės narės informavo Komisiją apie nacionaliniu lygmeniu rengiamas atitinkamas perkėlimo į nacionalinę teisę priemones (BG, EL, ES, FR, LT, MT ir SE). Tačiau nė viena iš šių valstybių narių iki 2014 m. balandžio mėn. priemonių nepriėmė arba Komisijai apie jas nepranešė. Lentelė apie Pamatinio sprendimo įgyvendinimo būklę pateikiama priede. Valstybės narės pamatinius sprendimus turi įgyvendinti kaip ir bet kurią kitą ES acquis dalį. Pagal savo pobūdį pamatiniai sprendimai valstybėms narėms yra privalomi rezultatų, kuriuos reikia pasiekti, atžvilgiu, bet palieka nacionalinėms valdžios institucijoms galimybę pasirinkti jų įgyvendinimo formą ir būdą. Tai, kad kai kurios valstybės narės neįgyvendino pamatinių sprendimų, yra didelė problema, nes tos valstybės narės, kurios tinkamai įgyvendino pamatinius sprendimus, negali naudotis jų nuostatų dėl bendradarbiavimo teikiama nauda santykiuose su valstybėmis narėmis, kurios jų laiku neįgyvendino. Iš tiesų abipusio pripažinimo principas, kuris yra Europos teisingumo erdvės, skatinamos šiuo pamatiniu sprendimu, pagrindas, negali veikti, jei priemonės nebus teisingai įgyvendintos visose susijusiose valstybėse narėse. Dėl to bendradarbiaudamos su laiku jų neįgyvendinusia valstybe nare, net tos valstybės narės, kurios tai padarė, turės pasikliauti atsitiktine ir neretai ilgai trunkančia tradicine tarpusavio teisine pagalba baudžiamosiose bylose, be patikimos garantijos, kad bis in idem atvejai bus išaiškinti laiku – o tai turėtų įvykti jau ankstyvosiose baudžiamojo proceso stadijose. Tokia praktika labai padidina pavojų, kad tas pats asmuo bus teisiamas antrą kartą už tą pačią veiką. 2. Įvertinimas, kaip valstybės narės įgyvendina Pamatinį sprendimą 2.1. Preliminarus gautų perkėlimo teisės aktų vertinimas[6] Šia ataskaita pagrindinis dėmesys skiriamas keletui atrinktų straipsnių, kurie atsižvelgiant į jų tikslus sudaro Pamatinio sprendimo branduolį. Apskritai valstybės narės pasirinko skirtingus metodus ir sprendimus Pamatiniam sprendimui į nacionalinę teisę perkelti. Kai kurios valstybės narės nutarė Pamatinį sprendimą į nacionalinę teisę perkelti nacionaliniais baudžiamosios teisės aktais (AT, CZ, DE, FI, HR, HU, LV, PT, RO, SI ir SK), viena valstybė narė – administraciniu aktu (CY), o dvi valstybės narės Pamatinį sprendimą į nacionalinę teisę perkėlė vidaus (administracine) procedūra (BE, NL). Kadangi šis įvertinimas preliminarus, daryti bendras išvadas dėl įgyvendinimo kokybės per anksti. Taip yra ir dėl to, kad daug valstybių narių dar neįvykdė įsipareigojimo perkelti Pamatinį sprendimą į nacionalinę teisę. Be to, valstybės narės kol kas turi menką praktinę šio pamatinio sprendimo taikymo patirtį. 2.2. Kai kurių svarbiausių Pamatinio sprendimo nuostatų įvertinimas 2.2.1. Kompetentingos valdžios institucijos Esminis reikalavimas yra tiesioginių kompetentingų institucijų ryšių principas, nustatytas 4 straipsniu. 4 straipsniu valstybės narės įpareigojamos nustatyti, kurios nacionalinės teisminės ar neteisminės institucijos yra kompetentingos pagal šį pamatinį sprendimą. Tačiau kaip papildomą paramą, kiekviena valstybė narė taip pat gali nustatyti vieną ar daugiau centrinių institucijų, atsakingų už prašymų administracinį perdavimą ir gavimą ir pagalbą kompetentingoms institucijoms, jei to reikia dėl jos vidaus sistemos organizavimo. Daugumos valstybių narių atveju uždavinius pagal Pamatinį sprendimą kompetentingos vykdyti yra teisminės institucijos – tokios kaip teismai (CZ, PL, RO, SK) arba prokurorai (AT, BE, CZ, DE, FI, HR, NL, PL, RO, SK). Policijos institucijos, kaip antai tyrimui vadovaujantys policijos pareigūnai, buvo paskirtos kompetentingomis mažumoje valstybių narių (FI, CY[7], LV). Be to, CZ, LV[8], RO ir SI kompetentingos institucijos priklauso nuo proceso stadijos. Centrinė institucija, kurios vaidmuo pagalbinis ar palengvinamasis, paskirta mažumoje valstybių narių, pavyzdžiui, HU[9], FI, PT[10], RO ir tam tikra apimtimi CZ. Valstybės narės, paskyrusios centrines institucijas šio pamatinio sprendimo uždaviniams vykdyti, turi laikytis nuostatos, kad šios institucijos veikia tik kaip papildoma institucija ir kad paprastai turėtų būti deramai paisoma tiesioginių kompetentingų institucijų ryšių principo. 2.2.2. Vartojamos kalbos Kad būtų užtikrintas veiksmingas kompetentingų institucijų bendradarbiavimas pagal šį pamatinį sprendimą, valstybių narių kompetentingos institucijos turi būti informuotos apie kalbas, vartotinas ryšių užmezgimo procedūroje. Pagal 14 straipsnį valstybės narės deklaruoja, kokios oficialios Sąjungos institucijų kalbos gali būti vartojamos susisiekiant (2 skyrius). Be to, kompetentingos institucijos gali susitarti tiesioginėse konsultacijose naudoti bet kurią kalbą. Pavyzdžiui, SK reikalauja slovakų kalbos tik 2 skyriuje nustatytoms procedūroms. Kai kurios valstybės narės, be savo oficialios kalbos, leidžia naudoti ir anglų kalbą (CY, NL, HU ir SI) ar kai kurias kaimyninėse šalyse naudojamas kalbas (CZ, NL, FI). Dauguma valstybių narių laikosi kiek lankstesnio požiūrio, nurodydamos, kad kompetentinga institucija gali priimti ryšių prašymus kita kalba nei nurodytoji, laikantis abipusiškumo (AT, PT), jei nėra kliūčių jos vartojimui (FI, RO) arba (žodiniuose) ryšiuose, jei šią kalbą supranta ir ja kalba konsultacijų šalys (NL, BE, SI). Dauguma valstybių narių tinkamai pranešė apie kalbas, kuriomis joms gali būti pateikiami prašymai. Trys valstybės narės (DE, HR ir LV) nenurodė įgyvendinant Pamatinį sprendimą vartojamų kalbų. 2.2.3. Keitimasis informacija apie bylą (5 straipsnis. Įpareigojimas susisiekti; 6 straipsnis. Įpareigojimas atsakyti; 7 straipsnis. Ryšių palaikymo priemonės; 8 straipsnis. Prašyme pateikiama būtiniausia informacija; 9 straipsnis. Atsakyme pateikiama būtiniausia informacija) Kalbant apie šio pamatinio sprendimo 5 straipsnio 1 dalį, kurioje prašoma, kad valstybė narė susisiektų su kita valstybe nare, kai ji „turi pagrįstų priežasčių manyti“, kad vyksta paralelus procesas, praktiškai visos valstybės narės savo perkėlimo į nacionalinę teisę priemonėje tiksliai perkėlė šiuos žodžius (išskyrus[11] DE, HR, HU, LV, PL ir PT). NL ir RO priemonėje plačiai aprašė, ką laiko „pagrįstomis priežastimis manyti“[12]. Šiuo atžvilgiu reikia paminėti Europos teisminio tinklo (EJN) vaidmenį (5 straipsnio 2 dalis). Šis tinklas buvo įsteigtas pirmiausia siekiant pagerinti kompetentingų institucijų tarpusavio ryšius keičiantis informacija. Šis efektyvus ir neformalus būdas greitai keistis informacija taip pat neretai gali prisidėti prie didesnio informuotumo apie dviejose ar daugiau valstybių narių vykstančius baudžiamuosius procesus dėl tų pačių ar susijusių faktų. BE, FI, HR, HU, NL, PL, RO ir SK perkėlimo priemonėse nurodomas Europos teisminis tinklas, kuris gali padėti skatinti tiesioginius specialistų ryšius. Kaip nustatyta šio pamatinio sprendimo 6 straipsnio 1 dalyje, institucijos, su kuriomis susisiekta, į pateiktus prašymus turėtų atsakyti per „protingą terminą“, kurį nurodė susisiekianti institucija, arba be reikalo nedelsiant. BE, CZ, FI, HR, HU, RO, PL ir SK šio pamatinio sprendimo 6 straipsnį į savo nacionalinius teisės aktus ar priemones perkėlė beveik pažodžiui, išskyrus, kad FI reikalavimą „be nepagrįsto delsimo“ išaiškino kaip „nedelsiant“, o LV – „kuo anksčiau“. NL ir SI perkėlimas į nacionalinę teisę šiuo atžvilgiu taip pat skiriasi: NL vartoja terminą „su tinkama skuba“, o SI, panašu, šią nuostatą įgyvendino priešingai – reikalaujama atsakyti „be delsimo arba vėliausiai per prašyme nustatytą terminą“. Be to, SI reikalauja, kad jos pačios institucijos nustatytų „atitinkamą terminą“ susisiekti su institucijomis. Svarbu pažymėti, kad AT, DE, LV, NL, PL, PT, RO ir SK neperkėlė šio pamatinio sprendimo 6 straipsnio 1 dalies elemento, kuriuo reikalaujama, kad tais atvejais, kai įtariamasis laikinai sulaikytas, valstybės prašymus nagrinėtų skubos tvarka. NL perkėlimas skiriasi nuo kitų valstybių tuo, kad juo svarbus vaidmuo suteikiama tarptautiniams teisinės pagalbos centrams (IRC)[13]. DE šio pamatinio sprendimo 6 straipsnio neperkėlė į nacionalinę teisę pažodžiui. Įstatymo dėl tarptautinės pagalbos baudžiamosios teisės klausimais 59 straipsniu tik bendrai užtikrinama, kad tuo atveju, kai ES taisyklės nustato bendradarbiavimo prievolę, įgyvendinant diskreciją į tai turi būti atsižvelgiama. BE, CZ, HR, HU, FI, NL, RO ir SI gali palaikyti ryšius visomis priemonėmis, įskaitant elektronines priemones, jei tik jie gali būti užfiksuoti raštu. SI pabrėžia, kad pasirinkta ryšio priemonė turi pakankamai apsaugoti asmens duomenis. Šios valstybės ryšių priemonių nenurodė: AT, CY, DE, LV, PL, PT, RO ir SK. Valstybės narės, nenustačiusios ryšių priemonių, sudarančių sąlygas pateikti rašytinius įrašus, nevykdo esminio 2 skyriaus reikalavimo dėl keitimosi informacija. AT, BE, CZ, FI, HR, HU, LV, NL, RO, SI ir SK šio pamatinio sprendimo 8 ir 9 straipsnių redakcijas dėl prašyme ar atsakyme pateiktinos būtiniausios informacijos į nacionalines priemones perkėlė (beveik) tiesiogiai. Todėl valstybės narės, reikalavimų dėl būtiniausios informacijos pagal 8 ir 9 straipsnius neperkėlusios nei į nacionalinius teisės aktus, nei į privalomas vidaus taisykles, nevykdo iš Pamatinio sprendimo kylančios esminės prievolės ir yra raginamos peržiūrėti ir suderinti savo nacionalines įgyvendinimo priemones su pamatinio sprendimo nuostatomis. 2.2.4. Tiesioginių konsultacijų ir konsensuso siekimo procedūra (10 straipsnis. Įpareigojimas pradėti tiesiogines konsultacijas; 11 straipsnis. Procedūra, skirta konsensusui pasiekti; 12 straipsnis. Bendradarbiavimas su Eurojustu) 2.2.4.1. Tiesioginių konsultacijų procedūra Dauguma valstybių narių panaudojo panašią į šio pamatinio sprendimo 10 straipsnio 1 dalies redakciją, perkeldamos šį įpareigojimą į nacionalinę teisę ar priemones (AT, BE, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI, SK). Tačiau kai kurios valstybės narės į tiesioginių konsultacijų ir konsensuso siekimo procedūrą įtraukė papildomus procesus ar gaires. Pavyzdžiui, iš NL priemonės galima daryti išvadą, kad IRC gali teikti pagalbą valstybėms narėms susisiekiant. BE perkėlimo priemonėje nustatoma, kad taikant šį straipsnį „turi būti atsižvelgta į visus reikšmingus veiksnius, įskaitant faktines ir teisines aplinkybes“. Be to, pagal BE priemonę „veidrodinio“ ar bendro tyrimo atveju prokuroras privalo susisiekti su atitinkama kitos valstybės institucija dėl patraukimo baudžiamojon atsakomybėn procedūrų ir, kiek įmanoma, nustatyti bendrus terminus, kad būtų užkirstas kelias bet kokiai jurisdikcijos kolizijai ir būtų užtikrintas didesnis patraukimo baudžiamojon atsakomybėn, nuteisimo ir nuosprendžio įvykdymo efektyvumas. Nors ši perkėlimo priemonė nėra pažodinis šio pamatinio sprendimo 10 straipsnio teksto vertimas, ji atitinka šio pamatinio sprendimo dvasią. BE žengė toliau nei reikalaujama Pamatiniu sprendimu ir įpareigojo valstybes nares pradėti tiesiogiai konsultuotis, kai pagal Europos arešto orderį ieškomas asmuo BE yra traukiamas baudžiamojon atsakomybėn už tą pačią nusikalstamą veiką, dėl kurios buvo išduotas Europos arešto orderis[14]. PL teisėje nustatyta, kad „kai to reikalauja teisingumo interesai“, teismas arba valstybės kaltintojas pasikonsultuoja su kompetentingu teismu ar kita institucija toje ES valstybėje narėje, kurioje buvo pradėtas baudžiamasis procesas dėl to paties asmens tų pačių veiksmų, ir paprašo baudžiamąjį persekiojimą perimti arba perduoti. Pagal CY teisę tyrėjai prireikus turėtų neabejodami prašyti pagalbos iš Europos Sąjungos ir tarptautinio policijos bendradarbiavimo direktorato, kuris gali paprašyti pagalbos ir (ar) nurodymų iš Teisės departamento. Preliminari išvada tokia: panašu, kad šio pamatinio sprendimo 10 straipsnio 2 dalis – kurioje numatytas įpareigojimas valstybėms narėms viena kitas pastoviai informuoti apie visas procese panaudotas svarbias procesines priemones – buvo tiesiogiai perkelta į nacionalinius teisės aktus ar priemones AT, BE, CZ, HR, HU, FI, NL, PL, RO, SI ir SK[15]. Perkeldamos įpareigojimą atsakyti į kitų kompetentingų institucijų prašymus šios valstybės narės nurodė galimybę pasinaudoti „nacionaline saugumo išimtimi“[16]: AT, BE, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI ir SK. Kai kurios valstybės narės pabrėžė, kad jų nacionalinis prokuroras per šias konsultacijas neprivalo nutraukti ar pradėti procesą. Jei nepavyksta susitarti dėl baudžiamojo persekiojimo sutelkimo kurioje nors valstybėje narėje, net po Eurojusto tarpininkavimo, prokuroras gali vykdyti baudžiamąjį procesą dėl bet kokios jo jurisdikcijoje esančios nusikalstamos veikos (BE, NL). SI papildė, kad tiesioginėmis konsultacijomis nedaromas poveikis ikiteisminio baudžiamojo proceso pradžiai ar vykdymui. 2.2.4.2. Tiesioginių konsultacijų ir konsensuso siekimo pagal 10 ir 11 straipsnius rezultatas Valstybės narės nurodė tokius galimus scenarijus po tiesioginių konsultacijų, siekiant nustatyti tinkamiausią baudžiamojo persekiojimo ir (ar) teismo vietą: · tyrimo ar proceso sutelkimas arba perdavimas, kad būtų užtikrintas kaltinamojo baudžiamasis persekiojimas vienoje valstybėje narėje (AT, BE, HR, HU, FI, RO, SI ir NL). PL baudžiamasis persekiojimas perimamas ar perduodamas tik „kai to reikalauja teisingumo interesai“; · kitais atžvilgiais įprastas baudžiamojo proceso vykdymas (FI); · tyrimo sustabdymas (NL, HR). HR patikslino, kad „kai baudžiamasis procesas kitoje valstybėje narėje užbaigiamas res judicata galią turinčiu sprendimu, prokuratūra sustabdo baudžiamąjį persekiojimą arba panaikina kaltinimus ir apie tai praneša teismui“; · paralelių tyrimų vykdymas abiejose valstybėse narėse, joms glaudžiai bendradarbiaujant ir palaikant ryšius (BE, NL); · bendros tyrimo grupės sukūrimas (BE, NL). SI detaliai aprašė, kokios aplinkybės turi būti įvertintos tiesioginėse konsultacijose siekiant konsensuso: „turi būti išnagrinėti visi su byla susiję faktai ir įrodymai ir visos sutarimo siekimui reikšmingos aplinkybės“. Tai darant itin svarbu „atsižvelgti į baudžiamojo proceso interesus, baudžiamojo persekiojimo ekonomiškumą, įrodymų prieinamumą, šeimyninio gyvenimo apsaugą, taip pat ikiteisminio baudžiamojo proceso ar baudžiamojo proceso išlaidas, patirtas lig šiol arba kurios bus patirtos artimiausiu metu, tačiau ne į nustatytos bausmės trukmę“[17]. 3. Išvada · Šis pamatinis sprendimas yra pirmas didelis žingsnis užkertant kelią ne bis in idem principo baudžiamajame procese pažeidimui ir išvengiant netinkamo valstybių narių jurisdikcijos įgyvendinimo pavojaus. Šio pamatinio sprendimo įgyvendinimo padėtis įvairiose šalyse labai skiriasi. Nors reikia pripažinti 15 valstybių narių, iki šiol perkėlusių sprendimą į nacionalinę teisę, pastangas, šio svarbaus teisės akto įgyvendinimo lygis toli gražu nėra patenkinamas, nes 13 kitų valstybių narių jo į nacionalinę teisę neperkėlė. · Dalinis ir nepilnas šio pamatinio sprendimo perkėlimas į nacionalinę teisę trukdo efektyviam Europos teisingumo erdvės veikimui. Be to, kai kuriais atvejais tai gali pakenkti teisėtiems ES piliečių lūkesčiams. Iš 12 valstybių narių gautos nacionalinės įgyvendinimo nuostatos atrodo bendrai patenkinamos, ypač svarbiausiais klausimais, kaip antai keitimosi informacija mechanizmas ir konsultacijų procedūra (AT, BE, CY, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI, SK). · Valstybės narės skatinamos teikti tikslius statistinius duomenis apie perduodamas bylas, nes tai leistų įvertinti šio pamatinio sprendimo praktinio įgyvendinimo veiksmingumą. · Galiausiai tenka apgailestauti dėl vėluojančio įgyvendinimo, nes šis pamatinis sprendimas potencialiai gali pagerinti baudžiamosios teisenos vykdymo veiksmingumą tarpvalstybinėse bylose, nes leistų sutaupyti kompetentingų institucijų laiko ir žmogiškųjų bei finansinių išteklių baudžiamajame procese. · Nepaprastai svarbu, kad visos valstybės narės atsižvelgtų į šią ataskaitą ir pateiktų Komisijai visą papildomą svarbią informaciją tam, kad įvykdytų savo įsipareigojimus pagal Sutartį. Komisija taip pat ragina tas valstybes nares, kurios nurodė rengiančios atitinkamus teisės aktus, kuo greičiau pradėti juos taikyti ir pranešti apie šias nacionalines priemones. Komisija ragina tas valstybes nares, kurios to dar nepadarė, imtis skubių priemonių šiam pamatiniam sprendimui iki galo įgyvendinti. Be to, ji ragina visas valstybes nares, kurios netinkamai perkėlė jį į nacionalinę teisę, peržiūrėti ir suderinti savo nacionalinius įgyvendinimo teisės aktus su šio pamatinio sprendimo nuostatomis. [1] ES Chartijos 50 straipsnis (Ne bis in idem): „Teisė nebūti du kartus teisiamam ar baudžiamam už tą pačią nusikalstamą veiką. Niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą veiką, dėl kurios Sąjungoje jis jau buvo galutinai išteisintas ar pripažintas kaltu pagal įstatymą.“ [2] Šį pamatinį sprendimą inicijavo Čekijos Respublika, Lenkijos Respublika, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Švedijos Karalystė. [3] 1972 m. Europos Tarybos konvencija dėl proceso perdavimo įsigaliojo tik 13 ES valstybių narių. [4] Žr., pavyzdžiui, ESTT 2003 m. vasario 11 d. sprendimą bylose Gözütok ir Brügge, C-187/01 ir C-385/01, 2006 m. kovo 9 d. sprendimą byloje Van Esbroeck, C-436/04, 2007 m. liepos 18 d. sprendimą byloje Kraaijenbrink, C-367/05, 2006 m. rugsėjo 28 d. sprendimą byloje Van Straaten, C-150/05, 2008 m. gruodžio 11 d. sprendimą byloje Klaus Bourquain, C-297/07, 2010 m. lapkričio 16 d. sprendimą byloje Gaetano Mantello, C-261/09. [5] 2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/187/TVR, įkuriantis Eurojustą, pakeistas 2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos sprendimu 2009/426/TVR dėl Eurojusto stiprinimo. Eurojusto 2012 m. metinėje ataskaitoje nurodoma, kad Eurojustas retai oficialiai naudojasi savo rekomendavimo teise, kad užkirstų kelią teigiamoms ar neigiamoms jurisdikcijos kolizijoms ir jas išspręstų. Iš pranešimų matosi, kad 12 straipsnį (Bendradarbiavimas su Eurojustu) dauguma valstybių narių įgyvendino lanksčiai, iš principo nurodydamos, kad „kai institucijoms nepavyksta susitarti dėl (jokio) veiksmingo sprendimo, klausimas gali būti perduotas Eurojustui“. Tik viena valstybė narė savo įgyvendinimo priemonėje aiškiai užtikrino Eurojusto vaidmenį, numatytą 2003 m. Jurisdikcijos, kurioje turi būti vykdomas persekiojimas, nustatymo gairėse. [6] Kai perkėlimo į nacionalinę teisę priemonėje nėra konkrečių nuostatų dėl tam tikrų Pamatinio sprendimo elementų, šioje ataskaitoje nurodoma, kad atitinkama valstybė narė tų elementų į nacionalinę teisę neperkėlė. [7] CY kaip kompetentinga institucija paskirta policija, konkrečiai – Europos Sąjungos ir tarptautinio policijos bendradarbiavimo direktoratas (EU&IPCD). [8] Be policijos, LV paskirta Generalinė prokuratūra ir Teisingumo ministerija. [9] 4 straipsnyje nurodytoms funkcijoms vykdyti Vengrija paskyrė tik Vyriausiąją prokuratūrą. [10] 4 straipsnyje nurodytoms funkcijoms vykdyti Portugalija paskyrė tik Generalinę prokuratūrą. [11] Kai kurios valstybės narės pavartojo kiek kitokią terminiją, pavyzdžiui „kai tai pateisinama arba kai nustatoma, kad vyksta paralelus procesas“. [12] Kaip nustatyta NL įgyvendinimo priemonėje, „pagrįsta priežastimi manyti visada laikomas įtariamojo pranešimas, kad jo atžvilgiu kitoje valstybėje narėje vyksta paralelus baudžiamasis procesas; iš kitos valstybės narės kompetentingos institucijos teisinės pagalbos prašymo matyti, kad toks procesas gali vykti; policijos ar teisminės institucijos pateikia informacijos, iš kurios galima daryti prielaidą, kad gali vykti paralelus baudžiamasis procesas; arba Nyderlandų baudžiamojo tyrimo metu paaiškėja, kad gali vykti paralelus procesas“. [13] Kitų valstybių narių kompetentingų institucijų prašymai bus siunčiami tiesiogiai prokurorui arba persiunčiami iš IRC. Jei prokuroras prašymą gauna tiesiogiai, jis turėtų pranešti IRC. [14] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32002F0584:lt:HTML. [15] Pavyzdžiui, PL įstatyme nustatoma, kad informacija teikiama dėl su prevencinėmis priemonėmis susijusios procedūros, o kita informacija – kompetentingos institucijos prašymu. NL priemonėje papildoma, kad prokurorui taip pat patariama siekti susitarimo su kompetentinga institucija dėl to, kaip informacija, kuria apsikeista, turi būti fiksuojama ir naudojama baudžiamajame procese. HU įstatymuose nustatyta, kad prasidėjus konsultacijoms prokuratūra sustabdo tyrimą arba teismas sustabdo procesą, nelygu situacija. Generalinis prokuroras informuoja kompetentingą instituciją kitoje valstybėje narėje apie baudžiamojo proceso sustabdymą. [16] Jei prašoma konkreti informacija pakenktų esminiams nacionalinio saugumo interesams arba sukeltų pavojų asmenų saugumui, kompetentinga institucija individualioje byloje jos pateikti neprivalo. [17] HU konsultacijų metu šalys, siekdamos nuspręsti, kuri valstybė narė turi tęsti baudžiamąjį procesą, atsižvelgia į visus reikšmingus aspektus. Tarp tokių reikšmingų aspektų pirmiausia gali būti: kokia baudžiamojo proceso stadija pasiekta, kurioje valstybėje narėje prieinama daugiau įrodymų, ar skirtingose valstybėse narėse vykstantys baudžiamieji procesai susiję su kitais baudžiamaisiais procesais toje pačioje valstybėje, vieta, kurioje laikomas sulaikytas kaltinamasis, arba kaltinamojo pilietybė. Nacionalinių perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių apžvalga || Gautas pranešimas || Perkėlimo į nacionalinę teisę ir įsigaliojimo data || Įgyvendinimo rūšis || Kompetentingos institucijos || Kalbos (14 str.) AT || TAIP || 2013 08 01 || Federalinis įstatymas dėl bendradarbiavimo su Europos Sąjungos valstybėmis narėmis baudžiamosiose bylose, paskelbtas Federaliniame teisės biuletenyje (Bundesgesetzblatt) I Nr. 175/2013. || Prokuratūros || Procedūrų metų gali būti vartojama vokiečių kalba, kaip aprašyta 2 skyriuje. Abipusiškumo pagrindu taip pat gali būti vartojamos kitos kalbos BE || TAIP || 2013 03 27 || Bendras teisingumo ministro ir Generalinių prokurorų tarybos aplinkraštis || Atitinkamas prokuroras || Bet kuri kalba, kurią supranta ir kuria kalba institucijose CY || TAIP || 2012 08 10 || Reguliavimo administracinis aktas Nr. 303/2012 Kipro policijos vado aplinkraštis, paskelbtas 2012 11 21 || Kipro policija || Graikų ir anglų CZ || TAIP || 2014 01 01 || Įstatymas Nr. 104/2013 dėl tarptautinio teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose || Teismai, prokuroras (priklausomai nuo proceso stadijos). Tam tikras vaidmuo priklausomai nuo proceso stadijos taip pat suteiktas Teisingumo ministerijai arba Vyriausiajai prokuratūrai (4 str. 3 dalis) || Čekų; slovakų SK atžvilgiu ir vokiečių AT atžvilgiu DE || TAIP || Netaikoma || Įstatymas dėl tarptautinės pagalbos baudžiamosios teisės klausimais; Baudžiamojo proceso kodeksas || Prokuratūros || Nenurodyta FI || TAIP || 2012 06 19 || Įstatymas dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų prevencijos ir sprendimo ir preliminarių tyrimų ir proceso perdavimo tarp Suomijos ir kitų valstybių narių (295/2012) || Atitinkamas prokuroras arba tyrimui vadovaujantis pareigūnas (4 straipsnio 3 dalis): Generalinė prokuratūra ir Nacionalinis tyrimų biuras. || Suomių, švedų ar anglų; ryšių prašymai kita kalba, jei nėra kliūčių jai naudoti HR || TAIP || 2013 07 01 || Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas Prokuratūros įstatymas (NN Nr. 72/13) || Prokuratūra || Nenurodyta HU || TAIP || Netaikoma || 2012 m. įstatymas Nr. CLXXX || Vyriausioji prokuratūra (taip pat vykdanti centrinės institucijos pagal 4 straipsnio 3 dalį pareigas) || Vengrų, anglų, vokiečių, prancūzų LV || TAIP || 2012 07 01 || 2012 m. gegužės 24 d. įstatymas dėl Baudžiamojo proceso įstatymo pakeitimo || Generalinė prokuratūra; valstybės policija; Teisingumo ministerija (priklausomai nuo proceso stadijos) || Nenurodyta NL || TAIP || 2012 06 15 || Generalinių prokurorų tarybos aplinkraštis || Visi prokurorai || Olandų, anglų ir vokiečių rašytiniams prašymams; žodiniam susisiekimui – bet kuri abiems šalims suprantama kalba PL || TAIP || 2012 10 17 || Įstatymas, kuriuo keičiamas Baudžiamojo proceso kodeksas || Teismai, prokurorai || Lenkų PT || TAIP || 2001 08 30 || Įstatymo Nr. 144/1999, pakeisto įstatymu Nr. 104/2001, 145 straipsnis || Generalinė prokuratūra || Portugalų; abipusiškumo pagrindu taip pat gali būti vartojamos kitos kalbos RO || TAIP || 2013 12 25 || Įstatymas Nr. 300/2013, kuriuo iš dalies keičiamas ir papildomas Įstatymas Nr. 302/2004 dėl tarptautinio teisminio bendradarbiavimo baudžiamosios teisės klausimais || Bylai vadovaujantys prokurorai; teisminėje stadijoje – teismas 4 str. 3 dalis: Aukštojo kasacinio ir teisingumo teismo Kaltinimo biuras || Rumunų; ryšių prašymai – kita kalba, jei nėra kliūčių jai naudoti SI || TAIP || 2013 09 20 || Įstatymas dėl tarptautinio ES valstybių narių bendradarbiavimo baudžiamosios teisės klausimais, paskelbtas 2013 m. birželio 4 d. Slovėnijos Respublikos oficialiajame leidinyje Nr. 48/201333 || Iki sprendimo dėl tyrimo priėmimo – prokurorai; tyrimo metu – tiriantys teisėjai; teisminio nagrinėjimo stadijoje – teismo teisėjai || Užmezgant ryšius – slovėnų arba anglų kalbos; kompetentingos institucijos gali susitarti tiesioginių konsultacijų metu vartoti bet kurią kitą kalbą SK || TAIP || 2013 08 01 || Įstatymas Nr. 204/2013, kuriuo iš dalies keičiamas įstatymas Nr. 300/2005 (Baudžiamasis kodeksas su pakeitimais) ir iš dalies keičiami tam tikri įstatymai Įstatymas Nr. 301/2005 (Baudžiamojo proceso kodeksas su pakeitimais) Įstatymas Nr. 575/2001 dėl vyriausybės veiklos organizavimo ir valstybinės centrinės administracijos organizavimo, su pakeitimais || Teismai, prokuroras || Pamatinio sprendimo 2 skyriuje numatytose procedūrose turi būti vartojama slovakų kalba