Komisijos pranešimas. Nuteistųjų ir laisvės atėmimo bausmių perdavimo Europos Sąjungoje vadovas

(2019/C 403/02)

TURINYS

SANTRUMPŲ SĄRAŠAS 5

ĮŽANGA 6

ĮVADAS IR BENDROS TEISINĖS APLINKYBĖS 6

1. APŽVALGA 6

1.1. Pamatinio sprendimo pagrindiniai požymiai 7

1.1.1. Perdavimas 8

1.1.2. Liudijimas 8

1.1.3. Nuosprendis 8

1.1.4. Bausmė 8

1.1.5. Išduodančioji valstybė ir vykdančioji valstybė 9

1.2. Tarpusavio pripažinimo principas 9

1.3. ES pamatinių sprendimų teisinis poveikis 9

1.4. SESV 267 straipsnis: procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo 10

I DALIS. NUOSPRENDŽIO IR LIUDIJIMO PERDAVIMAS 10

2. PERDAVIMO REIKALAVIMAI 10

2.1. Pamatinio sprendimo taikymo sritis 10

2.1.1. Ratione personae 10

2.1.2. Ratione materiae 10

2.1.3. Ratione temporis 11

2.2. Kompetentingos institucijos 11

2.3. Vykdančiosios valstybės pasirinkimas 11

2.3.1. Scenarijai pagal 4 straipsnio 1 dalį 11

2.3.2. Perdavimas valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis ir kurioje jis gyvena (4 straipsnio 1 dalies a punktas) 12

2.3.3. Perdavimas valstybei narei, į kurią asmuo bus deportuojamas (4 straipsnio 1 dalies b punktas) 12

2.3.4. Perdavimas bet kuriai kitai valstybei narei, kuri sutinka su perdavimu (4 straipsnio 1 dalies c punktas) 12

2.4. Informacija pagrįstas nuteistojo asmens sutikimas 13

2.5. Vykdančiosios valstybės sutikimas 13

2.6. Nuteistojo nuomonė 14

2.7. Socialinės reabilitacijos vertinimas 14

2.7.1. Išduodančioji valstybė turi įsitikinti 14

2.7.2. Reikiamais atvejais – konsultavimasis su vykdančiąja valstybe 14

2.7.3. Socialinės reabilitacijos apibrėžtis 15

2.7.4. Bausmės vykdymo modalumai 15

2.8. 32 nusikalstamų veikų, dėl kurių asmuo gali būti perduodamas netikrinant dvigubo baudžiamumo, sąrašas 15

2.9. Pažeidžiamų grupių asmenys: nepilnamečiai ir psichikos sutrikimų turintys nusikaltėliai ir psichiatrinės ar sveikatos priežiūros priemonių perdavimas 16

2.10. Pagrindinių teisių sumetimai išduodančiojoje valstybėje 16

3. PERDAVIMO PROCEDŪRA 17

3.1. Subjektai, turintys teisę inicijuoti procedūrą 17

3.2. Nuteistojo nuomonės gavimo procedūra 17

3.3. Pranešimas nuteistajam (6 straipsnio 4 dalis ir II priedo forma) 18

3.4. Siųstini dokumentai 18

3.4.1. Liudijimas 18

3.4.2. Nuosprendis 19

3.5. Naudinga išduodančiosios valstybės papildoma informacija 22

3.6. Perdavimas 22

3.7. Prašymas suteikti informaciją apie nuostatas dėl galimo paleidimo prieš terminą ar lygtinai 22

3.8. Prašymas laikinai suimti 23

3.9. Liudijimo panaikinimas 23

II DALIS. NUOSPRENDŽIO PRIPAŽINIMAS IR BAUSMĖS VYKDYMAS 24

4. PRIPAŽINIMO PROCEDŪRA 24

4.1. Sprendimo dėl pripažinimo priėmimo terminas ir teisių gynimo priemonės, nukreiptos prieš perdavimo sprendimą 24

4.2. Prašymas išversti nuosprendį 24

4.3. Atidėjimas 24

4.4. Laikinas suėmimas 25

5. Sprendimas dėl pripažinimo ir vykdymo 25

5.1. Bendras įpareigojimas pripažinti ir vykdyti 25

5.2. Vykdančiosios valstybės sutikimas 25

5.3. 32 nusikalstamų veikų, dėl kurių gali būti netikrinama dvigubo baudžiamumo, sąrašas 25

5.4. Bausmės adaptavimas 26

5.5. Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai 27

5.5.1. Neišsamus arba netinkamas liudijimas (9 straipsnio 1 dalies a punktas) 27

5.5.2. Nesilaikoma perdavimo kriterijų (9 straipsnio 1 dalies b punktas) 27

5.5.3. Ne bis in idem (9 straipsnio 1 dalies c punktas) 27

5.5.4. Dvigubo baudžiamumo nebuvimas (9 straipsnio 1 dalies d punktas) 27

5.5.5. Bausmės vykdymas uždraustas pagal vykdančiosios valstybės teisę (9 straipsnio 1 dalies e punktas) 28

5.5.6. Pagal vykdančiosios valstybės teisę galioja imunitetas (9 straipsnio 1 dalies f punktas) 28

5.5.7. Asmeniui dėl amžiaus negali būti taikoma baudžiamoji atsakomybė (9 straipsnio 1 dalies g punktas) 28

5.5.8. Likęs bausmės laikas yra per trumpas (9 straipsnio 1 dalies h punktas) 28

5.5.9. Teisminis nagrinėjimas in absentia (9 straipsnio 1 dalies i punktas) 28

5.5.10. Baudžiamasis persekiojimas už nusikaltimus, atliktus iki perdavimo (9 straipsnio 1 dalies j punktas) 29

5.5.11. Psichiatrinė ar sveikatos priežiūros priemonė arba kita su laisvės atėmimu susijusi priemonė (9 straipsnio 1 dalies k punktas) 30

5.5.12. Eksteritorialumas (9 straipsnio 1 dalies l punktas) 30

5.6. Dalinis pripažinimas ir vykdymas 30

6. NUTEISTOJO PERDAVIMAS 30

6.1. Fizinio perdavimo terminai 30

6.2. Tranzitas per kitą valstybę narę 30

6.3. Perdavimo išlaidos 31

6.4. Kelionės dokumentai 31

7. BAUSMĖS VYKDYMAS 31

7.1. Vykdymą reglamentuojantys teisės aktai 31

7.2. Sutrumpinimas 31

7.3. Paleidimas nesuėjus terminui ir lygtinai 31

7.4. Amnestija, malonė 31

7.5. Nuosprendžio peržiūra 32

7.6. Teisė vykdyti nuosprendį 32

7.7. Komunikacijos ir informavimo pareigos 32

8. IŠIMTIES TAISYKLĖ 50

III DALIS. ĮVAIRI INFORMACIJA 33

9. KOMPETENTINGŲ INSTITUCIJŲ KOMUNIKACIJA ĮVAIRIAIS PROCEDŪROS ETAPAIS 33

10. RYŠYS SU KITAIS SUSITARIMAIS 34

11. RYŠIAI SU KITAIS TEISMINIO BENDRADARBIAVIMO BAUDŽIAMOSIOSE BYLOSE DOKUMENTAIS 34

11.1. Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio 34

11.2. Kiti dokumentai 35

11.2.1. Direktyva 2012/29/ES dėl nusikaltimų aukų teisių 35

11.2.2. Pamatinis sprendimas 2008/947/TVR dėl sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo ir alternatyvių sankcijų 35

I PRIEDAS. Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR (neoficiali suvestinė redakcija) 37

II PRIEDAS. Perdavimo liudijimas 52

III PRIEDAS. Pranešimas nuteistajam 58

IV PRIEDAS. Pamatinio sprendimo 2008/909/TVR struktūrinė schema 59

V PRIEDAS. Informacijos šaltiniai 60

VI PRIEDAS. Teisingumo Teismo sprendimų, susijusių su Pamatiniu sprendimu 2008/909/TVR, sąrašas 61

VII PRIEDAS. Teisingumo Teismo sprendimų, susijusių su Pagrindų sprendimu 2002/584/TVR, sąrašas 62

SANTRUMPŲ SĄRAŠAS

Šengeno konvencija 1990 m. birželio 19 d. Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo EAO Europos arešto orderis EŽTK Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija EŽTT Europos Žmogaus Teisių Teismas ETT Europos teisminis tinklas EuroPris Europos įkalinimo įstaigų ir pataisos tarnybų organizacija Pagrindų sprendimas 2002/584 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos Pagrindų sprendimas 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje Pamatinis sprendimas 2008/947 2008 m. lapkričio 27 d. Pamatinis sprendimas 2008/947/TVR dėl teismo sprendimų ir sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą Pamatinis sprendimas 2009/299 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2009/299/TVR, iš dalies keičiantis pamatinius sprendimus 2002/584/TVR, 2005/214/TVR, 2006/783/TVR, 2008/909/TVR ir 2008/947/TVR ir stiprinantis asmenų procesines teises bei skatinantis tarpusavio pripažinimo principo taikymą sprendimams, priimtiems atitinkamam asmeniui asmeniškai nedalyvavus teisminiame nagrinėjime ES sutartis Europos Sąjungos sutartis SESV Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo Nusikaltimų aukų teisių direktyva 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/29/ES, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai ir kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2001/220/TVR 1983 m. ET konvencija 1983 m. kovo 21 d. Europos Tarybos konvencija dėl nuteistųjų asmenų perdavimo 1997 m. ET konvencijos papildomas protokolas Europos Tarybos konvencijos dėl nuteistųjų asmenų perdavimo 1997 m. gruodžio 18 d. papildomas protokolas

Atsakomybės ribojimo pareiškimas Šis vadovas yra teisiškai neprivalomas ir negalutinis. Jis neprieštarauja šiuo metu galiojantiems ir būsimiems Sąjungos teisės aktams. Jis taip pat neprieštarauja autoritetingam Sąjungos teisės aiškinimui, kurį gali pateikti Europos Sąjungos Teisingumo Teismas.

ĮŽANGA

Šiuo vadovu siekiama suteikti valstybėms narėms ir jų paskirtosioms kompetentingoms institucijoms praktines rekomendacijas, kaip taikyti 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinį sprendimą 2008/909/TVR (toliau – Pamatinis sprendimas), iš dalies pakeistą 2009 m. vasario 26 d. Pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR dėl teisminio nagrinėjimo asmeniui asmeniškai nedalyvaujant (1) (toliau – Pamatinis sprendimas 2009/299). Buvo nustatyta Pamatinio sprendimo įgyvendinimo data – 2011 m. gruodžio 5 d. Rengdama šį vadovą, Komisija atsižvelgė į nuomones, kurias išreiškė praktikuojantys teisininkai, dalyvavę bendradarbiaujant su Europos įkalinimo įstaigų ir pataisos tarnybų organizacija (toliau – EuroPris) surengtuose įvairiuose ekspertų posėdžiuose, kuriuose dalyviai keitėsi informacija ir nurodė šio dokumento įgyvendinimo ir praktinio kalinių perkėlimo kliūtis (2). Be to, dėl dokumento projekto buvo konsultuojamasi su Komisijos pakviestais ekspertais. 2014 m. vasario 5 d. buvo paskelbta Pamatinio sprendimo įgyvendinimo ataskaita (3).

Vadovas skelbiamas internete adresu https://e-justice.europa.eu ir Europos teisminio tinklo (toliau – ETT) interneto svetainėje (4) visomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis.

Informaciją apie šio pamatinio sprendimo ir įvairių valstybių narių pateiktų deklaracijų įgyvendinimą galima rasti ETT interneto svetainėje (5).

Vertingas dokumentas, kuriame išdėstytos praktinės rekomendacijos, yra EuroPris Informacijos šaltinis dėl nuteistųjų perdavimo (angl. Resource Book on the Transfer of Sentenced Persons) (6).

Remiantis Tarybos sprendimo 2002/187/TVR 3 straipsniu, vienas iš Eurojusto tikslų yra padėti vykdyti prašymus ir sprendimus dėl teisminio bendradarbiavimo, įskaitant prašymus ir sprendimus dėl priemonių, kuriomis įgyvendinamas tarpusavio pripažinimo principas. Taigi, Eurojustas kalinių perdavimo atvejais gali veikti kaip pagalbininkas ir koordinatorius (7).

Šiame vadove išdėstyta informacija yra naujausia iki 2019 m. liepos 1 d.

ĮVADAS IR BENDROS TEISINĖS APLINKYBĖS

1. APŽVALGA

Valstybių narių teisminiams santykiams būdingas tarpusavio pasitikėjimas kitų valstybių narių teisinėmis sistemomis ir taip vykdančiajai valstybei suteikiamos galimybės pripažinti išduodančiosios valstybės institucijų priimtus sprendimus ir suteikiamos tik labai ribotos galimybės tokiam pripažinimui pasipriešinti.

Pastaraisiais dešimtmečiais valstybės narės dažniau nuteisia piliečius iš kitų ES valstybių narių ir jų atžvilgiu priima apkaltinamuosius nuosprendžius, kuriais skiriamos laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimo bausme susijusios priemonės (8). Naujausi turimi duomenys (9) rodo, kad kitų ES valstybių narių piliečių dalis tarp visų įkalinimo įstaigų gyventojų kiekvienoje valstybėje narėje siekia nuo 0,3 % (PL ir RO) iki 39,4 % (LU). Kai kurie įprastai gyvena valstybėje narėje, kurioje yra kalinami. Tačiau kai kurie iš tų gyventojų, atlikę bausmę, gali būti deportuojami.

Daugeliui ES valstybėse narėse nuteistų piliečių nuosprendžio vykdymas nuteisimo valstybėje narėje gali būti neoptimalus jų socialinės reabilitacijos požiūriu.

Pamatiniu sprendimu padidinamos galimybės nuteisto užsieniečio padėtį sureguliuoti taip, kad jis būtų perduotas į kitą ES valstybę narę, siekiant pagerinti asmens reabilitaciją.

Pamatinis sprendimas taikomas visiems ES piliečiams ir ES valstybėje narėje esantiems trečiųjų šalių piliečiams. Tačiau užsienio šalių piliečiams, kurie negyvena ES valstybėje narėje, taikomi kiti tarptautiniai teisminio bendradarbiavimo dokumentai, pvz., 1983 m. kovo 21 d. Europos Tarybos konvencija dėl nuteistųjų asmenų perdavimo (toliau – 1983 m. ET konvencija) ir šios konvencijos 1997 m. gruodžio 18 d. papildomas protokolas (toliau – 1997 m. papildomas protokolas) (10).

Pagal šią 1983 m. ET konvenciją iš pradžių ir buvo palengvinamas tarpvalstybinis kalinių perdavimas Europos Sąjungoje. Tačiau 1983 m. ET konvencija ir jos 1997 m. papildomas protokolas nuo 2011 m. gruodžio 5 d. tarp ES valstybių narių buvo pakeisti Pamatiniu sprendimu.

Vienas iš pagrindinių Pamatiniu sprendimu padarytų pakeitimų, palyginti su 1983 m. ET konvencija, yra perėjimas prie privalomos kalinių perdavimo sistemos tam tikrais atvejais, kartu suteikiant daug platesnių galimybių juos perduoti negu anksčiau. Būtinumas, kad kiekvienam perdavimui pritartų abi valstybės ir atitinkamas asmuo, faktiškai kėlė 1983 m. ET konvencijos taikymo sunkumų. Siekdami įveikti šią problemą, Šengeno nariai jau buvo nusprendę papildyti 1983 m. ET konvenciją, į ją įtraukdami „priverstinio perdavimo“ galimybę. Remiantis 1990 m. Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo (toliau – Šengeno konvencija) 67–69 straipsniais, asmens sutikimas atlikti bausmę savo pilietybės šalyje yra nereikalingas, jeigu jis vengė bausmės ar sprendimo dėl įkalinimo pabėgdamas į tą šalį. Ši Šengeno konvencijos naujovė buvo atspindėta 1983 m. ET konvencijos 1997 m. papildomame protokole.

Ir 1983 m. ET konvencija, ir Pamatiniu sprendimu visų pirma siekiama palengvinti kalinių socialinę reabilitaciją, suteikiant už nusikalstamą veiką nuteistiems užsieniečiams galimybę atlikti bausmes kitoje valstybėje narėje.

Galiausiai Pamatinis sprendimas taikomas siekiant perduoti kalinius, kurie toliau atlieka savo bausmes, todėl juo nesprendžiamas nusikaltėlių, kurie atliko savo bausmes ir kurių atžvilgiu baudžiamasis procesas atitinkamai nebevykdomas, deportacijos klausimas. Tačiau Pamatinis sprendimas turėtų būti taikomas suderintai su taikytinais Sąjungos teisės aktais, įskaitant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje. Tos direktyvos 28 straipsnyje teigiama, kad ES piliečiai iš kitos valstybės narės gali būti deportuojami tik dėl valstybinės politikos ar visuomenės saugumo priežasčių.

1.1. Pamatinio sprendimo pagrindiniai požymiai

Pamatiniame sprendime nustatyta, kokiais atvejais ir kaip ES valstybės narės bendradarbiauja kitos valstybės narės priimtų teismo sprendimų pripažinimo ir tos valstybės narės priimtų nuosprendžių vykdymo klausimais, kad būtų palengvinta nuteistojo asmens socialinė reabilitacija. Šia priemone ketinama sustiprinti efektyvų bendradarbiavimą, palyginti su 1983 m. ET konvencija, taikant tarpusavio pripažinimo principą, kuriuo reikalaujama, kad valstybės narės pasitikėtų viena kitos teismų sprendimais. Todėl Pamatiniame sprendime vadovaujamasi kitokia 1983 m. ET konvencijos pagrindinių požymių išdėstymo koncepcija:

— Pamatiniame sprendime iš esmės nustatoma pareiga dviem atvejais priimti prašymus perduoti kalinius. Tačiau išduodančioji valstybė neprivalo perduoti teismo sprendimo, kad jis būtų pripažintas ir vykdomas kitoje valstybėje narėje.

— Atsisakyti perduoti kalinius galima tik remiantis ribotu skaičiumi nepripažinimo arba nevykdymo priežasčių.

— Pamatiniu sprendimu apribojamas atvejų, kuriais reikalingas nuteistojo asmens sutikimas, skaičius. Jau pagal ET konvencijos papildomą protokolą šio sutikimo nebereikėjo, kai buvo siekiama kalinį perduoti valstybei, į kurią asmuo buvo pabėgęs (11), arba kai nuteistojo asmens atžvilgiu buvo išduotas išsiuntimo iš šalies arba deportavimo į prašomąją valstybę orderis (12). Be šių dviejų išimčių, Pamatiniame sprendime išdėstyta trečioji išimtis, kai kalinį siekiama perduoti valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis ir kurioje jis gyvena.

— Panaikinama tradicinė pareiga patikrinti sąraše esančių 32 nusikalstamų veikų dvigubą baudžiamumą (13) (tačiau valstybėms suteikiama galimybė šią pareigą palikti galioti (14)).

— Dokumente nustatytas aiškus šios procedūros laikotarpis.

— Pamatiniame sprendime numatyta toliau vykdyti išduodančiosios valstybės skirtas bausmes, vykdančiajai valstybei turint ribotas galimybes griežtomis sąlygomis adaptuoti bausmę. Išduodančioji valstybė turi galutinę teisę nuspręsti dėl perdavimo, jeigu ji yra patenkinta bausmės adaptavimu ir bausmės vykdymo modalumais.

1.1.1. Perdavimas

Nuosprendis ir liudijimas gali būti perduodami, kai išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija, prireikus pasikonsultavusi su vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, įsitikina, kad atlikus perdavimą vykdančiajai valstybei ir jai vykdant bausmę bus sudarytos palankesnės sąlygos užtikrinti socialinę nuteistojo asmens reabilitaciją (4 straipsnio 2 dalis).

1.1.2. Liudijimas

Išduodančioji valstybė perduoda nuosprendį valstybei narei, kuriai ji gali perduoti nuteistąjį asmenį, t. y. vykdančiajai valstybei (4 straipsnio 1 dalis). Siekiant paspartinti procesą, prie nuosprendžio pridedamas standartinis liudijimas, kuriame nurodoma perdavimui reikalinga informacija (4 ir 5 straipsniai, žr. Pamatinio sprendimo I priedą).

Liudijimas turi būti tinkamai užpildytas ir turi atitikti nuosprendį. Liudijimą privalo pasirašyti ir jo turinio tikslumą patvirtinti išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija.

Liudijimas išverčiamas į vykdančiosios valstybės valstybinę kalbą arba, kai taikytina daugiau valstybinių kalbų – į vieną iš jos valstybinių kalbų (23 straipsnio 1 dalis). Tačiau kiekviena valstybė narė gali deklaracijoje, kuri deponuojama Tarybos Generaliniame sekretoriate, nurodyti, kad ji priims vertimą į vieną ar kelias ES oficialiąsias kalbas.

Jeigu tam tikri liudijimo skirsniai yra neužpildyti arba nepakankamai išsamūs, susidaro tokia padėtis, jog vykdančiajai valstybei trūksta informacijos, kad ji galėtų priimti sprendimą dėl perdavimo, ir ji turi prašyti išduodančiosios valstybės papildomos informacijos, taip užvilkindama procesą (žr. 9 straipsnio 1 dalies a punktą).

Standartiniai liudijimai prieinami visomis oficialiosiomis ES kalbomis. Deklaracijas dėl valstybėms narėms priimtinų kalbų galima rasti ETT interneto svetainėje (15).

Pamatiniame sprendime nustatytos tam tikros apibrėžtys (1 straipsnio a–d punktai), kurias gali tekti papildomai paaiškinti. Tolesnėse dalyse pristatoma atitinkama dokumento terminija.

1.1.3. Nuosprendis

Nuosprendis – išduodančiosios valstybės teismo galutinis sprendimas arba orderis, kuriuo skiriama bausmė fiziniam asmeniui. Pamatiniame sprendime reikalaujama, kad teismo nuosprendis arba orderis, kurį ketinama perduoti, būtų galutinis sprendimas (1 straipsnio a punktas), t. y. turi būti išnaudotos visos nacionalinės apskundimo apeliacine tvarka galimybės arba turi būti pasibaigę pasinaudojimo tokiomis teisių gynimo priemonėmis terminai (16).

1.1.4. Bausmė

Bausmė – baudžiamojo proceso tvarka dėl nusikalstamos veikos įvykdymo ribotam arba neribotam laikui paskirta laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė (1 straipsnio b punktas).

3 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad Pamatinis sprendimas taikomas tik šiame Pamatiniame sprendime apibrėžtų nuosprendžių ir bausmių vykdymui. Jei greta bausmės buvo paskirta bauda arba nutarimas konfiskuoti, kurie nebuvo apmokėti, išieškoti ar įvykdyti, tai netrukdo perduoti nuosprendį. Sprendimams, kuriais skiriamos baudos ir nutarimai konfiskuoti, Pamatinis sprendimas netaikomas – jiems taikomi kiti dokumentai, pvz., Tarybos pamatinis sprendimas 2005/214/TVR (17) dėl tarpvalstybinio finansinių baudų išieškojimo ir Tarybos pamatinis sprendimas 2006/783/TVR (18) dėl konfiskavimo.

1.1.5. Išduodančioji valstybė ir vykdančioji valstybė

Pamatiniame sprendime išduodančiąja valstybe vadinama „valstybė narė, kurioje priimtas nuosprendis“, o vykdančiąja valstybe vadinama „valstybė narė, kuriai perduodamas nuosprendis jį pripažinti ir vykdyti“ (1 straipsnio c ir d punktai).

1.2. Tarpusavio pripažinimo principas

Patvirtinus tarpusavio pripažinimo principą kaip teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose pagrindą, šis principas 2008 m. taip pat buvo taikomas kaip pagrindas priimti Pamatinį sprendimą (19).

Šis principas netiesiogiai reiškia, kad valstybė narė turi pripažinti ir vykdyti kitos valstybės narės teismų sprendimus baudžiamosiose bylose, išskyrus atvejus, kai taikomas vienas iš baigtinių atsisakymo pagrindų. Šis principas grindžiamas aukšto lygio tarpusavio pasitikėjimu tarp ES valstybių narių.

Tarpusavio pasitikėjimo koncepcija grindžiama prielaida, kad visos ES valstybės narės visiškai laikosi laisvės, demokratijos ir pagarbos žmogaus teisėms principų, pagrindinių laisvių ir teisinės valstybės principų.

1.3. ES pamatinių sprendimų teisinis poveikis

Remiantis pamatinių sprendimų teisiniu pagrindu (Europos Sąjungos sutarties (toliau – ES sutartis) redakcijos, taikytinos iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo, 34 straipsnio 2 dalies b punktu), pamatiniai sprendimai yra privalomi valstybėms narėms pasiektino rezultato požiūriu, tačiau nacionalinėms institucijoms paliekama pasirinkti formą ir metodus; pamatiniai sprendimai tiesioginio poveikio neturi. Remiantis Lisabonos sutartimi, Pamatinis sprendimas nebuvo panaikintas, anuliuotas ar iš dalies pakeistas (kaip nurodyta Protokole Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų, priimtų įsigaliojus Lisabonos sutarčiai). Atitinkamai jo pobūdis nepakito, visų pirma jis neturi tiesioginio poveikio (20).

Vis dėlto iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos aišku, kad pamatinio sprendimo privalomas pobūdis nacionalinėms institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus, suteikia įpareigojimą nacionalinę teisę aiškinti taip, kad ji atitiktų ES teisę – atsižvelgti į visą nacionalinį teisyną ir taikyti aiškinamuosius metodus. Todėl, kai tie teismai taiko vidaus teisę, jie privalo ją aiškinti kuo labiau atsižvelgdami į atitinkamo pamatinio sprendimo formuluotes ir tikslą, kad būtų pasiektas rezultatas, kurio tuo pamatiniu sprendimu buvo siekiama. Šis įpareigojimas aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų ES teisę, yra neatskiriamas nuo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) sistemos, nes šiuo įpareigojimu nacionaliniams teismams sudaromos sąlygos, priimant sprendimus jų nagrinėjamuose ginčuose, jų jurisdikcijai priklausančiose bylose užtikrinti visapusišką ES teisės veiksmingumą (21).

Tiesa, jog nacionalinės teisės aiškinimo taip, kad ji atitiktų ES teisę, principas turi tam tikrų apribojimų. Taigi, įpareigojimą nacionaliniam teismui aiškinant ir taikant aktualias savo nacionalinės teisės normas remtis pamatiniu sprendimu riboja bendri teisės principai, visų pirma teisinio tikrumo ir netaikymo atgaline data principai. Tais principais visų pirma užtikrinama, kad dėl minėto aiškinimo baudžiamoji asmenų atsakomybė nebūtų nustatoma ar pasunkinama remiantis vien pamatiniu sprendimu, nesant jo nuostatas įgyvendinančių teisės aktų, jeigu tos nuostatos pažeidžiamos. Be to, ES teisę atitinkančio aiškinimo principas negali būti pagrindas aiškinti nacionalinę teisę contra legem (22).

Tačiau reikalavimas nacionalinę teisę aiškinti taip, kad ji atitiktų ES teisę, apima įpareigojimą nacionaliniams teismams, įskaitant paskutinės instancijos funkcijas atliekančius teismus, prireikus pakeisti nusistovėjusią nacionalinę teismų praktiką, jeigu ta teismų praktika grindžiama nacionalinės teisės aiškinimu, nesuderinamu su pamatinio sprendimo tikslais. Todėl kompetentingas teismas turi užtikrinti, kad Pamatinis sprendimas būtų visapusiškai taikomas, o prireikus – ir savo iniciatyva netaikyti Aukščiausiojo Teismo priimto išaiškinimo, jeigu tas išaiškinimas yra nesuderinamas su ES teise (23).

1.4. SESV 267 straipsnis: procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo

Teisingumo Teismas pamatinius sprendimus gali aiškinti kaip ir bet kurią kitą ES teisės priemonę. Policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje visi bet kurios valstybės narės teismai nuo 2014 m. gruodžio 1 d. savo sprendžiamuose ginčuose gali Teisingumo Teismui perduoti klausimus, kad jis pateiktų Europos Sąjungos teisės arba Europos Sąjungos akto galiojimo išaiškinimą. Pats Teisingumo Teismas ginčo nesprendžia. Remdamasis Teisingumo Teismo sprendimu, bylą privalo išspręsti nacionalinis teismas, o Teisingumo Teismo sprendimas yra panašiai privalomas kitiems nacionaliniams teismams, kuriuose kyla panašus klausimas. Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo yra ne ginčo tvarka nagrinėjama byla, skirta suteikti Teisingumo Teismui galimybę orientuoti nacionalinius teismus, kaip aiškinti ES teisę, kad jie galėtų ją tinkamai taikyti.

Esminiai proceso dėl prejudicinio sprendimo priėmimo ypatumai išdėstyti Teisingumo Teismo Rekomendacijose nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (24).

2017 m. vidutinis prejudicinio sprendimo svarstymo laikas buvo trumpesnis negu 16 mėnesių (25). Tai gali būti ilgas laikas sulaikytajam asmeniui laukti (26). Atitinkamai nuo 2008 m. Teisingumo Teismas taiko prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, vadinamą procédure préjudicielle d’urgence. 2017 m. vidutinis šių bylų svarstymo laikas buvo tik 2,9 mėnesio (27).

I DALIS. NUOSPRENDŽIO IR LIUDIJIMO PERDAVIMAS

2. Perdavimo reikalavimai

2.1. Pamatinio sprendimo taikymo sritis

2.1.1. Ratione personae

Nuosprendžio pripažinimas ir bausmės vykdymas turi būti taikomi visiems ES piliečiams ir trečiųjų šalių piliečiams, esantiems arba išduodančiojoje valstybėje, arba vykdančiojoje valstybėje (3 straipsnio 2 dalis).

2.1.2. Ratione materiae

Siekiant palengvinti nuteistojo asmens socialinę reabilitaciją, Pamatinis sprendimas apima baudžiamojo proceso tvarka dėl nusikalstamos veikos įvykdymo ribotam arba neribotam laikui paskirtą laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę (1 straipsnio b punktas).

Kaip aišku iš apibrėžties, pagal Pamatinį sprendimą galima perduoti bet kurį nuosprendį, priimtą baudžiamojoje byloje dėl nusikalstamos veikos, už kurią nuosprendžiu paskirta laisvės atėmimo bausmė. Tai reiškia, kad sprendimai, kuriais skiriamas internavimas, kai nustatomas visiškas arba dalinis nusikaltėlio nepakaltinamumas dėl psichinės negalios (žr. 20 konstatuojamąją dalį), yra įtraukti į dokumente naudojamą apibrėžtį.

Be to, vadinamosios sudėtinės bausmės, kai teisminė institucija nusprendžia, kad reikia skirti su laisvės atėmimu susijusią priemonę kartu su kita priemone, apimančia laisvės atėmimą, pvz., psichiatriniu gydymu, patenka į Pamatinio sprendimo taikymo sritį.

2.1.3. Ratione temporis

Pamatinis sprendimas taikomas nuo 2011 m. gruodžio 5 d. (26 straipsnis).

Iki 2011 m. gruodžio 5 d. gautiems perdavimo prašymams ir toliau taikomi galiojantys teisės aktai dėl nuteistųjų perdavimo. Prašymams, gautiems po tos datos, taikomos taisyklės, kurias valstybės narės priėmė pagal šį pamatinį sprendimą (28 straipsnio 1 dalis).

Tačiau valstybės narės turėjo galimybę Pamatinio sprendimo priėmimo dieną pateikti deklaraciją, kurioje būtų nurodoma, kad galutinių teismo sprendimų, priimtų iki nurodytos konkrečios datos (kuri negali būti vėlesnė nei 2011 m. gruodžio 5 d.), atžvilgiu jos ir toliau taikys galiojančius teisinius aktus dėl nuteistųjų perdavimo (28 straipsnio 2 dalis). Pamatinio sprendimo priėmimo diena – 2008 m. lapkričio 27 d.

Tokias deklaracijas pateikė keturios valstybės narės (Airija, Malta, Nyderlandai (28) ir Lenkija). Tačiau tos valstybės narės tai padarė po šio pamatinio sprendimo priėmimo dienos, t. y. 2008 m. lapkričio 27 d. Todėl, Komisijos požiūriu, šios deklaracijos yra negaliojančios ir valstybės narės turėtų nuo šiol iš savo teisės aktų išbraukti laikotarpio apribojimą (29).

2.2. Kompetentingos institucijos

Pagrindiniai veikėjai, užtikrinantys bendradarbiavimą pagal Pamatinį sprendimą, yra išduodančiosios valstybės ir vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos. Valstybės narės, veikiančios ir kaip išduodančioji valstybė, ir kaip vykdančioji valstybė, gali savo laisvu sprendimu pagal savo nacionalinius įstatymus paskirti vieną ar kelias kompetentingas institucijas (2 straipsnis).

Pažymėtina, kad Pamatiniu sprendimu „kompetentingos institucijos“ apibrėžtis neribojama taip, kad reikštų tik teisminę instituciją, todėl valstybės narės savo nuožiūra gali pasirinkti kompetentingą instituciją, kurią jos laiko tinkamiausia pagal šį dokumentą vykdomoms procedūroms atlikti. Kai kuriose valstybėse narėse šios užduotys pavestos Teisingumo ministerijai, o kitose valstybėse narėse jos patikėtos teisminėms arba pusiau teisminėms institucijoms. Valstybės narės turi informuoti Europos Sąjungos Tarybos Generalinį sekretoriatą, kuris paskelbia šią informaciją (2 straipsnis) (30).

Tam tikros valstybės narės yra priėmusios perduotosios jurisdikcijos sistemą, o tai reiškia, kad kompetentingomis institucijomis yra paskirti visi teismai. Tai gali sukelti sunkumų nustatant atitinkamą instituciją ir lemti skirtingus požiūrius vienoje ir toje pačioje valstybėje narėje. Kai kurios valstybės narės šią problemą išsprendė paskirdamos centrinę instituciją gaunamiems prašymams nagrinėti (31).

2.3. Vykdančiosios valstybės pasirinkimas

2.3.1. Scenarijai pagal 4 straipsnio 1 dalį

Pamatinio sprendimo 4 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė nuosprendį ir liudijimą perduoti:

— valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis ir kurioje jis gyvena, arba

— valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis, tačiau joje negyvena ir į kurią jis bus deportuotas, panaikinus jam skirtos bausmės vykdymą remiantis išsiuntimo iš šalies ar deportavimo orderiu, arba

— bet kuriai kitai valstybei narei, kurios kompetentinga institucija sutinka tai valstybei narei perduoti nuosprendį ir liudijimą, jeigu sutinka nuteistasis, kai toks sutikimas yra būtinas (žr. 4 straipsnio 3 dalį, aiškintiną kartu su 4 straipsnio 6 ir 7 dalimis ir 6 straipsniu.

2.3.2. Perdavimas valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis ir kurioje jis gyvena (4 straipsnio 1 dalies a punktas)

Nustatymas, kur asmuo gyvena pagal 4 straipsnio 1 dalies a punktą, yra svarbus tinkamo Pamatinio sprendimo taikymo aspektas, tiesiogiai susijęs su privalomu tos nuostatos pobūdžiu. Kai ši sąlyga nėra įvykdyta, nuosprendžio perdavimo procesui dažnai būtinas nuteistojo sutikimas (žr. toliau nurodytus kitus atvejus, kai sutikimas yra nebūtinas).

Sąvoka „valstybė, kurioje gyvena nuteistasis“ toliau paaiškinama 17 konstatuojamojoje dalyje. Remiantis šia konstatuojamąja dalimi, jei yra nuoroda į valstybę, kurioje nuteistasis asmuo „gyvena“, tai reiškia vietą, su kuria tas asmuo yra susijęs remiantis įprasta gyvenamąja vieta ir tokiais aspektais, kaip šeima, socialiniai ar profesiniai ryšiai (32).

Pasimokyti galima iš Teisingumo Teismo sprendimo Kozłowski. Remdamasis Tarybos pagrindų sprendimu 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (33) (toliau – Pamatinis sprendimas 2002/584), Teisingumo Teismas nusprendė, kad, norint nustatyti, ar egzistuoja asmens ryšiai su vykdančiąja valstybe nare, reikia atlikti „bendrą kelių objektyvių aplinkybių, apibūdinančių šio asmens situaciją, vertinimą, tarp kurių visų pirma yra <…> asmens buvimo trukmė, pobūdis ir sąlygos, taip pat šeiminiai bei ekonominiai ryšiai, kuriuos šis asmuo palaiko su vykdančiąja valstybe nare“ (34). Be to, Teisingumo Teismas konstatavo, kad sąvoka „gyvena“ reiškia, kad asmuo yra vykdančiosios valstybės narės gyventojas, jeigu jis joje įsteigė faktinę gyvenamąją vietą ir joje „yra“, jeigu dėl nuolatinio buvimo tam tikrą laiką šioje valstybėje jis su šia valstybe įgijo ryšių, panašių į tuos, kurie įgyjami įsteigus gyvenamąją vietą (35).

2.3.3. Perdavimas valstybei narei, į kurią asmuo bus deportuojamas (4 straipsnio 1 dalies b punktas)

Pagal 4 straipsnio 1 dalies b punktą nuosprendis ir liudijimas taip pat gali būti perduodami valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis, tačiau joje negyvena ir į kurią jis bus deportuotas, panaikinus jam skirtos bausmės vykdymą. Kad ši nuostata būtų taikoma, būtina, kad atitinkamas išsiuntimo iš šalies arba deportavimo orderis būtų įtrauktas į nuosprendį arba į teisminės ar administracinės institucijos sprendimą ar bet kurią kitą priemonę, kuri buvo priimta kaip nuosprendžio padarinys.

2.3.4. Perdavimas bet kuriai kitai valstybei narei, kuri sutinka su perdavimu (4 straipsnio 1 dalies c punktas)

Trečiasis atvejis, patenkantis į Pamatinio sprendimo taikymo sritį (4 straipsnio 1 dalies c punktas), yra tada, kai išduodančioji valstybė pageidauja perduoti nuosprendį ir liudijimą kitai valstybei narei, negu valstybė narė, kurios pilietis nuteistasis yra ir kurioje jis gyvena arba į kurią jis bus deportuotas remiantis išsiuntimo iš šalies arba deportavimo orderiu. Tai, pvz., gali būti valstybė narė, kurioje nuteistasis gyvena arba studijuoja, arba valstybė narė, kurios pilietis šis asmuo yra, tačiau joje negyvena ir nebus į ją deportuotas.

Tuo atveju reikalingas išankstinis vykdančiosios valstybės sutikimas (4 straipsnio 1 dalies c punktas, taip pat privalomas kompetentingų institucijų konsultavimasis tarpusavyje (4 straipsnio 3 dalis). Kompetentingos institucijos turėtų atsižvelgti į tokius aspektus, kaip gyvenimo valstybėje trukmė ar kitos sąsajos su vykdančiąja valstybe. Tais atvejais, kai nuteistasis galėtų būti perduotas valstybei narei ir trečiajai šaliai pagal nacionalinę teisę arba tarptautinius dokumentus, išduodančiosios valstybės ir vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos konsultuodamosi turėtų apsvarstyti, ar vykdymas vykdančiojoje valstybėje padėtų geriau pasiekti socialinės reabilitacijos tikslą, nei vykdymas trečiojoje šalyje (8 konstatuojamoji dalis).

Visada būtinas išankstinis nuteistojo asmens sutikimas, išskyrus 6 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytą konkretų atvejį.

2.4. Informacija pagrįstas nuteistojo asmens sutikimas

Viena iš Pamatiniu sprendimu nustatytų naujovių nuteistųjų perdavimo srityje, palyginti su ankstesne tarptautine perdavimo tvarka, yra tai, kad juo padidinamas skaičius atvejų, kai nuteistojo asmens sutikimas nebūtinas.

Nuteistojo asmens sutikimo nebūtina (6 straipsnio 2 dalis), kai:

— asmuo yra vykdančiosios valstybės pilietis ir ten gyvena arba

— asmuo bus deportuotas į vykdančiąją valstybę panaikinus jam skirto nuosprendžio vykdymą remiantis išsiuntimo iš šalies ar deportavimo orderiu, įtrauktu į nuosprendį ar teisminį arba administracinį sprendimą, ar bet kokią kitą priemonę, priimtą pagal nuosprendį, arba

— asmuo pabėgo ar kitaip sugrįžo į vykdančiąją valstybę dėl jam išduodančiojoje valstybėje iškeltos baudžiamosios bylos arba priėmus apkaltinamąjį nuosprendį toje išduodančiojoje valstybėje.

Visais kitais atvejais būtinas informacija pagrįstas nuteistojo asmens sutikimas.

6 straipsnio 4 dalyje nustatyta išduodančiosios valstybės prievolė nuteistąjį jam suprantama kalba informuoti apie sprendimą perduoti nuosprendį ir liudijimą, naudojant II priede pateiktą standartinį pranešimą (taip pat žr. 3.2 ir 3.3 skirsnius). Jei nuteistasis to sprendimo priėmimo metu yra vykdančiojoje valstybėje, tai ta forma perduodama vykdančiajai valstybei, kuri atitinkamai informuoja nuteistąjį.

Dėl socialinės reabilitacijos, kaip vieno iš pagrindinių Pamatinio sprendimo principų, svarbos turi būti užtikrinta, kad priimant perdavimo sprendimus būtų tinkamai konsultuojamasi su atitinkamu asmeniu. Todėl rekomenduojama, kad išduodančioji valstybė nuteistajam asmeniui perduotų būtinąją informaciją, kad tas asmuo galėtų duoti informacija pagrįstą sutikimą arba pateikti informacija pagrįstą nuomonę. Tokia informacija galėtų apimti perdavimo logistiką, taip pat vykdančiosios valstybės įkalinimo įstaigų režimą, susijusį su paleidimo prieš terminą ir lygtinio paleidimo tvarka.

Tais atvejais, kai nuteistasis asmuo su perdavimu nesutinka, perdavimas neįmanomas, jeigu sutikimas yra būtinas (4 straipsnio 1 dalis ir 6 straipsnio 1 dalis). Tais atvejais, kai sutikimas nebūtinas, turi būti atsižvelgiama į neigiamą nuteistojo asmens nuomonę, tačiau ji nėra su socialine reabilitacija susijęs atsisakymo pagrindas (10 konstatuojamoji dalis).

2.5. Vykdančiosios valstybės sutikimas

Vykdančiosios valstybės sutikimas yra būtinas visais kitais atvejais, kurie yra nenurodyti 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose (pvz., kai asmuo yra vykdančiosios valstybės pilietis, tačiau joje negyvena ir nebus į ją deportuotas; arba kai asmuo gyvena vykdančiojoje valstybėje, tačiau nėra tos valstybės pilietis (4 straipsnio 1 dalies c punktas). Šiuo atveju išduodančiosios ir vykdančiosios valstybių kompetentingos institucijos privalo konsultuotis tarpusavyje, o vykdančioji valstybė gali atsisakyti bendradarbiauti nesutikdama, kad nuosprendis būtų perduotas jai (8 konstatuojamoji dalis).

Vis dėlto 4 straipsnio 7 dalyje kiekvienai valstybei narei suteikta galimybė pateikti deklaraciją, joje nurodant, kad šios valstybės narės išankstinis sutikimas dėl nuosprendžio ir liudijimo perdavimo yra nebūtinas, jeigu nuteistasis asmuo:

a) gyvena ir teisėtai nepertraukiamai gyveno vykdančiojoje valstybėje ne mažiau kaip 5 metus bei turi teisę nuolat gyventi toje valstybėje (36) ir (arba)

b) yra vykdančiosios valstybės pilietis, išskyrus 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodytus atvejus.

Tokia deklaracija galioja valstybės santykiuose su kitomis valstybėmis narėmis, pateikusiomis tokį pranešimą Pamatinio sprendimo priėmimo metu arba bet kuriuo metu vėliau (4 straipsnio 7 dalis). Su deklaracijomis, pateiktomis pagal 4 straipsnio 7 dalį, galima susipažinti ETT interneto svetainėje (37).

Įgyvendindamos šį pamatinį sprendimą valstybės narės patvirtina priemones, kuriomis visų pirma atsižvelgiama į palankesnių sąlygų sudarymo nuteistojo asmens socialinei reabilitacijai tikslą ir kuriomis remdamosi kompetentingos institucijos turi priimti sprendimus, ar pritarti nuosprendžio ir liudijimo perdavimui 4 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytais atvejais (4 straipsnio 6 dalis).

2.6. Nuteistojo nuomonė

NET jeigu nuteistojo sutikimo nereikalaujama, reikalaujama nuteistajam, kol jis dar yra išduodančiojoje valstybėje, suteikti galimybę išreikšti savo nuomonę (žodžiu arba raštu) dėl nuosprendžio perdavimo, pripažinimo ir vykdymo (6 straipsnio 3 dalis).

Nors nuteistojo nuomonė negali būti laikoma su socialine reabilitacija susijusiu atsisakymo pagrindu (10 konstatuojamoji dalis), į šią nuomonę reikia atsižvelgti vertinant socialinės reabilitacijos palengvinimą ir perdavimo, kurio siekiama, tinkamumą. Be to, kai nuteistasis pasinaudoja galimybe išreikšti šią nuomonę, šios nuomonės rašytinis protokolas perduodamas vykdančiajai valstybei, kad ji tą nuomonę galėtų įtraukti į savo pagrįstą nuomonę dėl reabilitacijos tikslo (6 straipsnio 3 dalis).

2.7. Socialinės reabilitacijos vertinimas

2.7.1. Išduodančioji valstybė turi įsitikinti

Remiantis 15 konstatuojamąja dalimi, Pamatinis sprendimas turėtų būti taikomas atsižvelgiant į EB sutarties 18 straipsniu Europos Sąjungos piliečiams suteiktą teisę laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, kuri dabar yra įtvirtinta SESV 21 straipsnyje.

Kaip paminėta pirmiau, socialinė reabilitacija yra vienas iš svarbiausių Pamatinio sprendimo aspektų (38). Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija įsitikina, „kad vykdančiajai valstybei vykdant bausmę būtų sudarytos palankesnės sąlygos nuteistojo asmens socialinei reabilitacijai“ (plg. su 9 konstatuojamąja dalimi ir 4 straipsnio 2 dalimi).

Palengvintos socialinės reabilitacijos vertinimas negali būti grindžiamas tik geografinio ryšio nustatymu – jis turi būti grindžiamas išsamiu kiekvieno konkretaus atvejo vertinimu. Šiuo tikslu dokumente numatyta išduodančiosios ir vykdančiosios valstybių konsultavimosi procedūra.

2.7.2. Reikiamais atvejais – konsultavimasis su vykdančiąja valstybe

Kai, siekiant nustatyti, ar socialinė reabilitacija bus pagerinta, vykdoma (neprivaloma arba privaloma) išduodančiosios ir vykdančiosios valstybių konsultavimosi procedūra, vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali pateikti išduodančiosios valstybės kompetentingai institucijai pagrįstą nuomonę, kad vykdant bausmę nebūtų sudarytos palankesnės sąlygos nuteistojo asmens socialinei reabilitacijai. Be to, vykdančioji valstybė išlaiko šią galimybę net ir tuo atveju, kai konsultacijos tarp kompetentingų institucijų nevyko. Šiuo atveju tokia nuomonė gali būti nedelsiant pateikiama po to, kai buvo perduotas nuosprendis ir liudijimas. Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija apsvarsto tokią nuomonę ir nusprendžia, ar panaikinti liudijimą (4 straipsnio 4 dalis). ETT gali padėti kompetentingoms institucijoms konsultuotis (39).

Svarbu atkreipti dėmesį į tai, kad neigiama nuomonė pati savaime nelaikoma su socialine reabilitacija susijusiu atsisakymo pagrindu (10 konstatuojamoji dalis).

Kai išduodančioji valstybė susiduria su nuteistojo arba vykdančiosios valstybės nuomone, kad vykdant bausmę nebus palengvinta nuteistojo socialinė reabilitacija, išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija turi šią nuomonę apsvarstyti ir, jeigu ji nori procesą tęsti, ji turi įsitikinti, kad, nepaisant į atitinkamą nuomonę įtrauktų argumentų, reabilitacija galiausiai bus palengvinta arba pagerinta (10 konstatuojamoji dalis).

2.7.3. Socialinės reabilitacijos apibrėžtis

Nors Pamatiniame sprendime nenumatyta konkrečios socialinės reabilitacijos apibrėžties, jame pateikiamas nebaigtinis elementų sąrašas, skirtas įvertinti, ar perdavus nuosprendį bus pagerinta nuteistojo asmens socialinė reabilitacija. Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija turėtų atsižvelgti į tokius aspektus, kaip asmens ryšiai su vykdančiąja valstybe, ar jis šią vietą laiko svarbia šeimos, kalbiniu, kultūriniu, socialiniu ar ekonominiu požiūriu arba jis kaip nors kitaip susijęs su vykdančiąja valstybe (9 konstatuojamoji dalis).

Kaip minėta, Pamatinio sprendimo aplinkybėmis socialinė reabilitacija turėtų būti suprantama taip, kad reabilitacijos priemonių tinkamiau imtis toje valstybėje, kurios kalbą nuteistasis supranta ir su kuria jis turi artimų ryšių. Galimybė palaikyti socialinius ryšius su giminaičiais ir draugais padeda parengti nuteistąjį grįžti į bendruomenę. Šis tikslas gali būti nepasiektas, jeigu toks asmuo bus laikomas užsienio valstybėje, kai yra tikėtina, kad, atlikusiam bausmę, jam nebebus leidžiama toje valstybėje pasilikti.

2.7.4. Bausmės vykdymo modalumai

Socialinės reabilitacijos perspektyvos taip pat gali priklausyti nuo bausmės vykdymo modalumų vykdančiojoje valstybėje.

Kai vykdančioji valstybė – per konsultacijas arba pasinaudojusi galimybe pateikti savo pagrįstą nuomonę po nuosprendžio ir liudijimo perdavimo – numato poreikį adaptuoti bausmę, ši informacija gali būti įtraukta į jos motyvaciją, susijusią socialinės reabilitacijos palengvinimo perspektyvomis.

Panašią pastabą galima pateikti dėl galimų nuostatų, susijusių su paleidimu prieš terminą ar lygtiniu paleidimu, kurios gali būti taikytinos vykdančiojoje valstybėje (plg. su 17 straipsniu). Išduodančioji valstybė turi galimybę prašyti informacijos apie šiuos bausmės vykdymo modalumus, o vykdančioji valstybė turi prievolę informuoti (žr. 17 straipsnio 3 dalį).

Praktiškai tai suteiktų vykdančiajai valstybei galimybę pagrįsti savo atliktą siekiamo perdavimo vertinimą, taip pat pateikti išduodančiajai valstybei papildomos aktualios informacijos, kad ši įsitikintų, jog socialinė reabilitacija bus pagerinta.

2.8. 32 nusikalstamų veikų, dėl kurių asmuo gali būti perduodamas netikrinant dvigubo baudžiamumo, sąrašas

Prieš perduodama nuosprendį, kompetentinga išduodančioji institucija turėtų nustatyti, ar viena ar daugiau nusikalstamų veikų priklauso vienai iš 32 nusikaltimų kategorijų, dėl kurių nereikia atlikti dvigubo baudžiamumo patikrinimo. Nusikalstamų veikų sąrašas išdėstytas 7 straipsnio 1 dalyje ir liudijime, kuriame sąrašui priklausančios nusikalstamos veikos turėtų būti pažymimos „varnele“. Kad būtų taikomas 7 straipsnis, už sąraše esančias nusikalstamas veikas išduodančiojoje valstybėje turėtų būti baudžiama bent trejų metų trukmės maksimalia laisvės atėmimo bausme arba su laisvės atėmimu susijusia priemone.

Lemiamą reikšmę turi išduodančiosios valstybės narės teisė. Tai buvo patvirtinta sprendimu C-303/05, Advocaten voor de Wereld, susijusiu su Pagrindų sprendimu 2002/584 (40).

Vykdančioji institucija dvigubą baudžiamumą gali tikrinti tik dėl tų nusikalstamų veikų, kurios nėra įtrauktos į 32 nusikalstamų veikų sąrašą.

Tačiau kelios valstybės narės pasinaudojo galimybe tikrinti dvigubą baudžiamumą visais atvejais (7 straipsnio 4 dalis, žr. 14 išnašą). Tokios deklaracijos bet kada gali būti atšauktos.

2.9. Pažeidžiamų grupių asmenys: nepilnamečiai ir psichikos sutrikimų turintys nusikaltėliai ir psichiatrinės ar sveikatos priežiūros priemonių perdavimas

Ypatinga nuteistųjų kategorija, kuri elgesio, priežiūros ir apgyvendinimo požiūriu gali būti labai pažeidžiama, yra nepilnamečiai nusikaltėliai ir psichikos sveikatos problemų turintys nusikaltėliai. Ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas Pamatinio sprendimo taikymui šioms konkrečioms nusikaltėlių grupėms.

Pamatiniame sprendime išdėstytos dvi nuostatos, taikytinos su nepilnamečiais ir psichinės sveikatos sutrikimų ir (arba) priklausomybių turinčiais asmenimis (abi 9 straipsnyje). Iš esmės vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jei:

i) bausmė skirta asmeniui, kuris pagal vykdančiosios valstybės teisę dėl savo amžiaus dar negalėjo būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už veikas, dėl kurių buvo priimtas nuosprendis (9 straipsnio 1 dalies g punktas), arba jeigu

ii) paskirta bausmė apima psichiatrinę ar sveikatos priežiūros priemonę arba kitą su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri, nepaisant galimybės adaptuoti bausmę pagal 8 straipsnio 3 dalį (41), pagal vykdančiosios valstybės teisės ar sveikatos priežiūros sistemą negali būti joje vykdoma (9 straipsnio 1 dalies k punktas).

9 straipsnio 1 dalies k punkte nurodytais atvejais vykdančioji valstybė, prieš atsisakydama pripažinti ir vykdyti bausmę, susijusią su laisvės atėmimu, išskyrus laisvės atėmimo bausmę, turėtų apsvarstyti galimybę adaptuoti bausmę pagal šį pamatinį sprendimą (žr. 19 konstatuojamąją dalį).

Be to, tokiais atvejais, prieš nuspręsdama nepripažinti nuosprendžio ir nevykdyti bausmės, vykdančioji valstybė privalo tinkamu būdu konsultuotis su išduodančiąja valstybe ir prireikus prašo jos nedelsiant pateikti reikalingą papildomą informaciją (9 straipsnio 3 dalis).

9 straipsnio 1 dalies k punkte numatytas atsisakymo pagrindas taip pat gali būti taikomas tais atvejais, kai asmuo nebuvo pripažintas kaltu už nusikalstamą veiką, nors kompetentinga institucija už nusikalstamą veiką pritaikė priemonę, susijusią su laisvės atėmimu, išskyrus laisvės atėmimo bausmę (20 konstatuojamoji dalis).

Kai išduodančioji valstybė mano, kad dėl nuteistojo amžiaus ar jo fizinės arba psichinės būklės tai būtina, galimybė žodžiu ar raštu išreikšti savo nuomonę dėl perdavimo suteikiama jo teisiniam atstovui (6 straipsnio 3 dalis).

2.10. Pagrindinių teisių sumetimai išduodančiojoje valstybėje

Pamatiniame sprendime gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi ES sutarties 6 straipsnyje pripažintų ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – ES pagrindinių teisių chartija) atspindėtų principų (13 konstatuojamoji dalis).

Pagal 3 straipsnio 4 dalį Pamatinis sprendimas nekeičia įpareigojimo gerbti pagrindines teises ir pagrindinius teisės principus.

Todėl išduodančioji valstybė, ypač tais atvejais, kai nuosprendžio perdavimo siekiama negavus nuteistojo asmens sutikimo, turi užtikrinti, kad nuosprendžio perdavimas, pripažinimas ir vykdymas nepakenktų nuteistojo asmens pagrindinėms teisėms.

Sąlygos įkalinimo įstaigose kelia nemažų problemų keliose ES valstybėse narėse, viena iš aktualiausių problemų yra įkalinimo įstaigų perpildymas. Nežmoniškos ar žeminančios sąlygos įkalinimo įstaigose gali rimtai pakenkti ES tarpusavio pripažinimo priemonių taikymui, nes taip gali būti pažeidžiamos ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK), ir ES pagrindinių teisių chartijos nuostatos.

Vis dėlto šį klausimą Teisingumo Teismas kol kas sprendė tik Pagrindų sprendimo 2002/584 aspektais (42). Pagal Pagrindų sprendimą 2002/584 vykdančioji valstybė privalo vadovautis tarpusavio pripažinimo principu, todėl iš esmės privalo vykdyti EAO, t. y. išduoti atitinkamą asmenį EAO išdavusiai valstybei, nebent taikomi atsisakymo pagrindai. Kita vertus, pagal aptariamą Pamatinį sprendimą kylantys atvejai susiję su nuteistųjų perdavimu iš išduodančiosios valstybės į vykdančiąją valstybę. Tuo atžvilgiu vykdančioji valstybė neprivalo perduoti nuosprendžio, jeigu kyla abejonių dėl sulaikymo sąlygų, net jeigu kita valstybė narė konkrečiai paprašė tą nuosprendį perduoti. Pagrindinių teisių chartijos 4 straipsnis, kuriuo draudžiamas kankinimas ar nežmoniškas arba žeminantis elgesys, vienodai taikomas kalinių perdavimui, ypač tada, kai valstybė pageidauja perduoti asmenį be jo sutikimo.

3. Perdavimo procedūra

3.1. Subjektai, turintys teisęinicijuoti procedūrą

Pamatiniame sprendime išduodančiajai valstybei, vykdančiajai valstybei ir nuteistajam asmeniui sudaromos sąlygos inicijuoti mechanizmą, kurio rezultatas galėtų būti nuosprendžio perdavimas. Vis dėlto esama svarbių skirtumų, priklausančių nuo to, kas inicijuoja procedūrą.

Vykdančioji valstybė gali savo iniciatyva prašyti išduodančiąją valstybę perduoti jai nuosprendį. Panašiai nuteistasis taip pat gali išduodančiosios arba vykdančiosios valstybės kompetentingų institucijų prašyti inicijuoti nuosprendžio perdavimo procedūrą (4 straipsnio 5 dalis).

Tačiau abiem atvejais išduodančioji valstybė neprivalo vykdyti prašymo perduoti nuosprendį. Tai logiškai lemia faktas, kad išduodančioji valstybė tebėra vienintelis subjektas, kuris po nusikalstamos veikos padarymo priėmė nuosprendį, kurį priimti jis turėjo suverenią kompetenciją. Taip išduodančioji valstybė išlaiko tam tikras galimybes savo nuožiūra įvertinti vykdančiosios valstybės, nuteistojo asmens arba jų abiejų prašymus.

Pavyzdžiui, išduodančioji valstybė gali pageidauti neperduoti nuteistojo asmens, jeigu, atsižvelgiant į vykdančiojoje valstybėje galiojančias nuostatas dėl paleidimo nesuėjus terminui ir lygtinai, toje valstybėje numatytas trumpesnis įkalinimo laikotarpis. Sprendžiant, kur nusikaltėliui geriausia atlikti bausmę, taip pat gali būti atsižvelgiama į nukentėjusių interesus. Be to, valstybė narė gali vengti perduoti asmenį, jeigu toks perdavimas reikštų, kad asmuo sugrįš į savo gimtosios šalies nusikalstamą aplinką ir tai nebus naudinga jo socialinei reabilitacijai.

Visiška išduodančiosios valstybės teisė spręsti savo nuožiūra taip pat matyti iš Pamatinio sprendimo 13 straipsnio, kuriame nurodyta, kad, kol vykdančioji valstybė nepradėjo vykdyti bausmės, išduodančioji valstybė gali atšaukti liudijimą, nurodydama priežastis. Šiais aspektais taip pat žr. 17 straipsnio 3 dalį.

Todėl svarbu atkreipti dėmesį, kad išduodančioji valstybė savo ruožtu neprivalo perduoti nuosprendžio ir liudijimo, net jeigu tai būtų naudinga nuteistajam. Pats nuteistasis „teisės“ į nuosprendžio perdavimą neturi (43).

Valstybės narės vis labiau suvokia, kad sprendžiant dėl nuteistųjų bausmės vykdymo, įskaitant tarptautinį perdavimą tarp įkalinimo įstaigų, turėtų būti atsižvelgiama į nukentėjusiųjų nuomones. Nukentėjusiųjų gali būti ir vykdančiojoje valstybėje, ir išduodančiojoje valstybėje. Daugelis valstybių narių patvirtino procedūrą, kuria naudodamiesi nukentėjusieji turi galimybę, kad su jais būtų konsultuojamasi dėl perdavimo ir į jų nuomonę būtų atsižvelgiama. Vis dėlto taip nėra sukuriama nukentėjusiųjų teisė pasipriešinti perdavimui.

3.2. Nuteistojo nuomonės gavimo procedūra

Nuteistajam, kol jis dar yra išduodančiojoje valstybėje, suteikiama galimybė išreikšti savo nuomonę (žodžiu arba raštu) dėl nuosprendžio perdavimo, pripažinimo ir vykdymo (6 straipsnio 3 dalis). Kai išduodančioji valstybė mano, kad dėl nuteistojo amžiaus ar jo fizinės arba psichinės būklės tai būtina, ta galimybė suteikiama jo teisiniam atstovui.

Nuteistojo nuomonės visada turėtų būti teiraujamasi, net jeigu sutikimas yra nebūtinas.

Nors nuteistojo nuomonė negali būti laikoma su socialine reabilitacija susijusiu atsisakymo pagrindu (10 konstatuojamoji dalis), į šią nuomonę reikia atsižvelgti vertinant socialinės reabilitacijos palengvinimą ir perdavimo, kurio siekiama, tinkamumą (6 straipsnio 3 dalis).

Informaciją apie nuteistojo nuomonę reikia pateikti liudijimo k langelyje:

k) Nuteistojo nuomonė: 1. ☐ Jo nuomonės negalima sužinoti, nes jis jau yra vykdančiojoje valstybėje. 2. ☐ Jis yra išduodančiojoje valstybėje ir: a. ☐ paprašė perduoti nuosprendį ir liudijimą ☐ sutiko, kad nuosprendis ir liudijimas būtų perduoti ☐ nesutiko, kad nuosprendis ir liudijimas būtų perduoti (nurodykite nuteistojo pateiktas priežastis): … … b. ☐ Pridedama nuteistojo nuomonė. ☐ Nuteistojo nuomonė jau perduota vykdančiajai valstybei (nurodykite datą: mmmm mm dd): …

3.3. Pranešimas nuteistajam (6 straipsnio 4 dalis ir II priedo forma)

Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija nuteistąjį jam suprantama kalba informuoja apie sprendimą perduoti nuosprendį ir liudijimą, naudodama II priede pateiktą standartinį pranešimą. Jei nuteistasis to sprendimo priėmimo metu yra vykdančiojoje valstybėje, tai ta forma perduodama vykdančiajai valstybei, kuri atitinkamai informuoja nuteistąjį (6 straipsnio 4 dalis).

Pamatinio sprendimo II priede numatyta standartinė pranešimo nuteistajam forma:

II PRIEDAS PRANEŠIMAS NUTEISTAJAM Jums pranešame apie … (išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija) sprendimą perduoti … (nuosprendžio data) … (išduodančiosios valstybės kompetentingas teismas) nuosprendį (numeris, jei yra) (vykdančiajai valstybei), kad ji jį pripažintų ir vykdytų juo paskirtą bausmę pagal nacionalinę teisę, kuria įgyvendinamas 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas (2008/909/TVR) dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje. Bausmės vykdymas bus reglamentuojamas … (vykdančioji valstybė) teisės nuostatomis. Tos valstybės institucijos bus kompetentingos priimti sprendimą dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su ja susijusias priemones, įskaitant atleidimo prieš terminą ar lygtinio paleidimo priežastis. (vykdančioji valstybė) kompetentinga institucija iš bendro laisvės atėmimo laikotarpio turi atimti visą jau atliktą laisvės atėmimo bausmės laikotarpį. (vykdančioji valstybė) kompetentinga institucija gali adaptuoti bausmės trukmę ar pobūdį tik tuo atveju, jei jis prieštarauja tos valstybės teisei. Adaptuota bausmė neturi pasunkinti … (išduodančioji valstybė) paskirtos bausmės pobūdžio ar trukmės.

3.4. Siųstini dokumentai

3.4.1. Liudijimas

Pamatiniame sprendime numatytas procesas, besiskiriantis nuo numatyto ankstesniuose daugiašaliuose dokumentuose: užuot pateikusi oficialų prašymą, išduodančioji valstybė perduoda nuosprendį valstybei narei, kuriai ji pageidauja perduoti nuteistąjį asmenį. Siekiant paspartinti procesą, prie nuosprendžio pridedamas standartinis liudijimas, kuriame nurodoma perdavimui reikalinga informacija (4 ir 5 straipsniai, žr. Pamatinio sprendimo I priedą). Liudijimas turi būti tinkamai užpildytas ir turi atitikti nuosprendį. Liudijimą privalo pasirašyti ir jo turinio tikslumą patvirtinti išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija (5 straipsnio 2 dalis). ETT interneto svetainėje įdiegta internetinė priemonė liudijimui parengti – rinkinio priemonė (44).

Liudijimas išverčiamas į vykdančiosios valstybės valstybinę kalbą arba, kai taikytina daugiau valstybinių kalbų – į vieną iš jos valstybinių kalbų (23 straipsnio 1 dalis). Tačiau kiekviena valstybė narė gali deklaracijoje, kuri deponuojama Tarybos Generaliniame sekretoriate, nurodyti, kad ji priims vertimą į vieną ar kelias ES oficialiąsias kalbas. Jeigu tam tikri liudijimo skirsniai yra neužpildyti arba nepakankamai išsamūs, susidaro tokia padėtis, jog vykdančiajai valstybei trūksta informacijos, kad ji galėtų priimti sprendimą dėl perdavimo, ir ji turi prašyti išduodančiosios valstybės papildomos informacijos, taip užvilkindama procesą.

Standartiniai liudijimai visomis oficialiosiomis ES kalbomis ir deklaracijos dėl valstybėms narėms priimtinų kalbų pateikti ETT interneto svetainėje (45).

3.4.2. Nuosprendis

Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija kartu su liudijimu turi perduoti nuosprendį arba patvirtintą jo kopiją.

Paprastai nuosprendžio vertimo nereikalaujama (23 straipsnio 2 dalis). Tačiau vykdančiajai valstybei lieka galimybė paprašyti, kad būtų pridėtas nuosprendžio arba esminių jo dalių vertimas. Norėdamos tai padaryti, valstybės narės pirmiausia Tarybos Generaliniam sekretoriatui turi būti pateikusios deklaraciją, kad jos pageidauja turėti galimybę tokį prašymą parengti (23 straipsnio 3 dalis). Antra, toks prašymas gali būti pateikiamas tik tada, kai vykdančioji valstybė mano, jog liudijimo turinys yra nepakankamas, kad ji galėtų nuspręsti dėl bausmės vykdymo, ir yra įvykusios vykdančiosios ir išduodančiosios valstybių kompetentingų institucijų konsultacijos, per kurias buvo nurodyta, kurios esminės nuosprendžio dalys turi būti išverstos.

Informacija apie nuosprendį turi būti pateikta liudijimo h ir i langeliuose:

h) Nuosprendis, kuriuo skiriama bausmė: 1. Nuosprendis apima … nusikalstamų (-ą) veikų (-ą). Faktų santrauka ir aplinkybių, kuriomis buvo įvykdytas (įvykdyti) nusikaltimas (nusikaltimai), įskaitant laiką ir vietą, apibūdinimas, ir nuteistojo dalyvavimo pobūdis: … … … Nusikalstamos (-ų) veikos (-ų) pobūdis bei teisinis klasifikavimas ir taikytinos teisės normos, kuriomis remiantis buvo priimtas nuosprendis: … … … 2. Jeigu h punkte nurodyta (-os) nusikalstama (-os) veika (-os) apima vieną ar kelias išduodančiosios valstybės teisės aktuose apibrėžtas nusikalstamas veikas, už kurias išduodančiojoje valstybėje baudžiama laisvės atėmimo bausme arba išduodamas sulaikymo orderis, kurių ilgiausias terminas yra ne mažiau kaip treji metai, patvirtinkite tai pažymėdami atitinkamą langelį (-ius): ☐ dalyvavimas nusikalstamoje organizacijoje; ☐ terorizmas; ☐ prekyba žmonėmis; ☐ seksualinis vaikų išnaudojimas ir vaikų pornografija; ☐ neteisėta prekyba narkotikais ir psichotropinėmis medžiagomis; ☐ neteisėta prekyba ginklais, šaudmenimis ir sprogmenimis; ☐ korupcija; ☐ veikos, susijusios su sukčiavimu, įskaitant sukčiavimą, kuris turi poveikį Europos Bendrijų finansiniams interesams, kaip apibrėžta 1995 m. liepos 26 d. Konvencijoje dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos; ☐ pajamų iš nusikaltimų legalizavimas; ☐ valiutos, įskaitant eurą, padirbinėjimas; ☐ kompiuteriniai nusikaltimai; ☐ nusikaltimai aplinkai, įskaitant neteisėtą prekybą nykstančiomis gyvūnų ir nykstančiomis augalų rūšimis bei veislėmis; ☐ pagalba neteisėtai patekti į šalį ir joje apsigyventi; ☐ nužudymas, sunkus kūno sužalojimas; ☐ neteisėta prekyba žmogaus organais ir audiniais; ☐ žmonių pagrobimas, neteisėtas laisvės atėmimas ir įkaitų ėmimas; ☐ rasizmas ir ksenofobija; ☐ organizuotas ar ginkluotas plėšimas; ☐ neteisėta prekyba kultūros vertybėmis, įskaitant antikvarines vertybes ir meno kūrinius; ☐ sukčiavimas; ☐ reketas ir turto prievartavimas; ☐ gaminių klastojimas ir piratavimas; ☐ administracinių dokumentų klastojimas ir prekyba jais; ☐ mokėjimo priemonių klastojimas; ☐ neteisėta prekyba hormoninėmis medžiagomis ir kitomis augimą skatinančiomis medžiagomis; ☐ neteisėta prekyba branduolinėmis ir radioaktyviosiomis medžiagomis; ☐ prekyba vogtomis transporto priemonėmis; ☐ išžaginimas; ☐ padegimas; ☐ Tarptautiniam baudžiamajam teismui teismingi nusikaltimai; ☐ neteisėtas orlaivių ar laivų užgrobimas; ☐ sabotažas. 3. Jeigu 1 punkte nurodyta (-os) nusikalstama (-os) veika (-os) nėra nurodyta 2 punkte arba jei nuosprendis ir liudijimas perduodamas valstybei narei, kuri paskelbė, kad patikrins dvigubą baudžiamumą (Pamatinio sprendimo 7 straipsnio 4 dalis), pateikite išsamų atitinkamos (-ų) nusikalstamos (-ų) veikos (-ų) aprašymą: … … … i) Nuosprendžio, kuriuo paskirta bausmė, statusas: 1. Nurodykite, ar asmuo asmeniškai dalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas sprendimas: 1. ☐ Taip, asmuo asmeniškai dalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas sprendimas. 2. ☐ Ne, asmuo asmeniškai nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas sprendimas. 3. Jei pažymėjote 2 punkto langelį, patvirtinkite vieną iš šių papunkčių: ☐ 3.1a. asmeniui buvo asmeniškai … (metai / mėnuo / diena) įteiktas teismo šaukimas ir tokiu būdu jis buvo informuotas apie numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas, laiką ir vietą, ir asmuo buvo informuotas, kad sprendimas gali būti priimtas, jei jis neatvyks į teisminį nagrinėjimą, ARBA ☐ 3.1b. asmeniui nebuvo asmeniškai įteiktas teismo šaukimas, tačiau jis kitomis priemonėmis faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas, laiką ir vietą tokiu būdu, kad buvo aiškiai nustatyta, jog jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą, ir asmuo buvo informuotas, kad sprendimas gali būti priimtas, jei jis neatvyks į teisminį nagrinėjimą, ARBA ☐ 3.2. žinodamas apie numatomą teisminį nagrinėjimą, asmuo įgaliojo advokatą, kurį paskyrė atitinkamas asmuo arba valstybė, jį ginti teisminio nagrinėjimo metu, ir tas advokatas iš tiesų jį gynė teisminio nagrinėjimo metu, ARBA ☐ 3.3. … m. … … d. (metai / mėnuo / diena) asmeniui įteikus sprendimą ir jį aiškiai informavus apie teisę į bylos persvarstymą arba teisę pateikti apeliacinį skundą, kurių nagrinėjimo procese šis asmuo turi teisę dalyvauti ir kurie suteikia galimybę bylą pakartotinai nagrinėti iš esmės, įskaitant naujus įrodymus, o po šio proceso pirminis sprendimas gali būti panaikintas, asmuo:  asmuo aiškiai nurodė, kad jis neginčija sprendimo, ARBA  per taikomą laikotarpį asmuo nepareikalavo persvarstyti bylą arba nepateikė apeliacinio skundo. 4. Jei pažymėjote 3.1b, 3.2 ar 3.3 papunkčio langelį, pateikite informaciją apie tai, kaip buvo įvykdyta atitinkama sąlyga: … … 2. Informacija apie bausmės trukmę: 2.1. Bendra bausmės trukmė (dienomis): … 2.2. Bendra jau buvusio laisvės atėmimo trukmė, kuris skirtas dėl bausmės, kuri paskirta nuosprendžiu (dienomis): …, data: (nurodykite datą, kurią atliktas apskaičiavimas: mmmm mm dd): … 2.3. Dienų, kurios turi būti atimtos iš bendros nuosprendžio taikymo trukmės dėl kitų priežasčių, nei nurodyta 2.2 punkte, skaičius (pvz., tos bausmės atžvilgiu suteiktos amnestijos, atleidimai nuo bausmės ar malonės, ir t. t.): …, data (nurodykite datą, kurią atliktas apskaičiavimas: mmmm mm dd):… 2.4. Bausmės pabaigos data išduodančiojoje valstybėje: ☐ Netaikoma, nes asmuo šiuo metu nesulaikytas ☐ Asmuo šiuo metu sulaikytas ir bausmė pagal išduodančiosios valstybės teisę turėtų būti visiškai atlikta iki (nurodykite datą: mmmm mm dd): … 3. Bausmės rūšis: ☐ laisvės atėmimo bausmė ☐ su laisvės atėmimu susijusios priemonės (nurodykite): …

3.5. Naudinga išduodančiosios valstybės papildoma informacija

Nors Pamatiniu sprendimu to ir nereikalaujama, praktika rodo, kad tam tikri su kaliniu susiję dokumentai laikomi naudingu papildymu, kai jie pridedami prie perdavimo prašymo arba jais galima pasidalyti su vykdančiąja valstybe faktinio perdavimo metu, kad būtų palengvintas kalinio perkėlimas. Tokie dokumentai yra: kalinio istorijos lapas, kalinio įkalinimo istorija, kalinio saugumo informacijos ataskaitos (žr. EuroPris Informacijos šaltinį dėl nuteistųjų perdavimo (angl. Resource Book on the Transfer of Sentenced Persons) (46)).

3.6. Perdavimas

Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija turės tiesiogiai vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai perduoti nuosprendį arba patvirtintą jo kopiją kartu su liudijimu. Reikalaujama rašytinio protokolo, kad vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija galėtų nustatyti prašymo autentiškumą. Vykdančiosios valstybės reikalavimu nuosprendžio originalas arba patvirtinta jo kopija ir liudijimo originalas siunčiami vykdančiajai valstybei. Visus oficialius pranešimus minėtos kompetentingos institucijos taip pat tiesiogiai siunčia viena kitai (5 straipsnio 1 dalis).

Nuosprendį ar jo patvirtintą kopiją ir liudijimą vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai galima perduoti bet kokiu būdu, leidžiančiu pateikti rašytinį dokumentą, pavyzdžiui, elektroniniu paštu ir faksu, tokiomis sąlygomis, kad vykdančioji valstybė galėtų nustatyti jo autentiškumą (18 konstatuojamoji dalis).

Išduodančioji valstybė nuosprendį ir liudijimą bet kuriuo metu gali būti perdavusi tik vienai vykdančiajai valstybei (5 straipsnio 3 dalis).

Jei išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija nežino vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos, tai ji pateikia visus būtinus paklausimus, taip pat kreipdamasi į ETT kontaktinius punktus, kad gautų informaciją iš vykdančiosios valstybės (5 straipsnio 4 dalis) (47).

Kai nuosprendį ir liudijimą gaunanti vykdančiosios valstybės valdžios institucija neturi įgaliojimų jį pripažinti ir imtis reikiamų priemonių jį vykdyti, ji ex officio perduoda nuosprendį su liudijimu kompetentingai institucijai ir apie tai atitinkamai praneša išduodančiosios valstybės kompetentingai institucijai (5 straipsnio 5 dalis).

3.7. Prašymas suteikti informaciją apie nuostatas dėl galimo paleidimo prieš terminą ar lygtinai

Bausmės vykdymą reglamentuoja vykdančiosios valstybės teisė. Tik vykdančiosios valstybės institucijos yra kompetentingos nuspręsti dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su tuo susijusias priemones, įskaitant paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai pagrindus (17 straipsnio 1 dalis).

Kiek laiko nuteistasis faktiškai praleis įkalinimo įstaigoje didžiąja dalimi priklauso nuo vykdančiojoje valstybėje galiojančių nuostatų dėl paleidimo nesuėjus terminui ir lygtinai. Šiuo atžvilgiu skirtumai tarp valstybių narių yra dideli: pvz., kai kuriose valstybėse narėse nuteistasis paleidžiamas atlikęs du trečdalius bausmės, kitose – vieną trečdalį (48).

Vykdančioji valstybė, gavusi prašymą, informuoja išduodančiosios valstybės kompetentingą instituciją apie taikomas nuostatas dėl galimo paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai. Išduodančioji valstybė gali nuspręsti taikyti šias nuostatas arba panaikinti liudijimą (17 straipsnio 3 dalis).

Valstybės narės gali numatyti, kad priimant sprendimą dėl paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai taip pat būtų galima atsižvelgti į tas išduodančiosios valstybės nurodytas nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias asmuo nustatytu metu turi teisę būti paleistas nesuėjus terminui ar lygtinai (17 straipsnio 4 dalis).

Rekomenduojama, kad vykdančioji valstybė pateiktų aiškų pranešimą ir savo taikytinų lygtinio paleidimo nuostatų paaiškinimą išduodančiajai valstybei ir nuteistajam asmeniui. Tai gali netiesiogiai reikšti, kad turi būti nurodomos ne tik taikytinos teisės nuostatos, bet ir pateikiama išsamesnė informacija apie bausmės vykdymo modalumus.

Informaciją apie paleidimą nesuėjus terminui arba lygtinai reikia pateikti liudijimo j langelyje. Išsamesnę informaciją apie taikytinas paleidimo nesuėjus terminui ir lygtinai nuostatas galima pateikti liudijimo l langelyje:

j) Informacija, susijusi su paleidimu prieš terminą ar lygtiniu paleidimu: 1. Pagal išduodančiosios valstybės teisę nuteistasis turi teisę būti paleistas prieš terminą ar lygtinai, atlikęs: ☐ pusę bausmės ☐ du trečdalius bausmės ☐ kitą bausmės dalį (nurodykite): 2. Liudijimą išduodanti institucija prašo, kad ją informuotų apie ☐ vykdančiosios valstybės teisės nuostatas, taikomas nuteistojo paleidimui prieš terminą ar lygtiniam paleidimui ☐ paleidimo prieš terminą ar lygtinio paleidimo laikotarpio pradžią ir pabaigą. l) Kitos bylai svarbios aplinkybės (neprivaloma informacija): … …

3.8. Prašymas laikinai suimti

Kai nuteistasis yra vykdančiojoje valstybėje, išduodančiosios valstybės prašymu vykdančioji valstybė gali suimti nuteistąjį arba imtis kitų priemonių, užtikrinančių, kad nuteistasis liktų jos teritorijoje. Toks prašymas suimti gali būti pateiktas prieš gaunant nuosprendį ir liudijimą arba prieš priimant sprendimą pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę. Bausmės trukmė neturi pailgėti dėl laikino suėmimo laikotarpio (14 straipsnis).

Šia nuostata bausmę skyrusiai valstybei suteikiama galimybė užtikrinti, kad nuteistasis nepabėgtų, pavyzdžiui, laukdamas vykdančiosios valstybės tyrimo, ar faktiškai įmanoma perimti bausmės vykdymą, rezultatų.

Informacija apie laikiną suėmimą turi būti pateikta liudijimo e langelyje:

e) Išduodančiosios valstybės prašymas dėl laikino suėmimo (jei nuteistasis yra vykdančiojoje valstybėje): ☐ išduodančioji valstybė prašo vykdančiosios valstybės suimti nuteistąjį arba imtis kitų priemonių siekiant užtikrinti, kad nuteistasis liktų jos teritorijoje, kol bus priimtas sprendimas pripažinti ir įvykdyti bausmę ☐ išduodančioji valstybė jau prašė vykdančiosios valstybės suimti nuteistąjį arba imtis kitų priemonių siekiant užtikrinti, kad nuteistasis liktų jos teritorijoje, kol bus priimtas sprendimas pripažinti ir įvykdyti bausmę. Nurodykite vykdančiosios valstybės institucijos, priėmusios sprendimą dėl prašymo suimti asmenį (jei taikytina ir jei yra): … … …

3.9. Liudijimo panaikinimas

Kol bausmė nepradėta vykdyti vykdančiojoje valstybėje, išduodančioji valstybė gali panaikinti joje išduotą liudijimą, nurodydama panaikinimo priežastis (13 straipsnis). Faktiškai išduodančioji valstybė, remdamasi 17 straipsnio 3 dalimi, gali prašyti vykdančiosios valstybės informacijos apie bausmės vykdymo modalumus, o pastaroji į šį prašymą turi atsakyti pateikdama tikslią informaciją. Tada, kol dar nepradėta vykdyti bausmė, išduodančioji valstybė gali nuspręsti panaikinti liudijimą. Visų pirma, jeigu išduodančioji valstybė mano, kad perdavimas lems ankstyvą paleidimą, ji gali nuspręsti neperduoti atitinkamo asmens ir panaikinti liudijimą.

Panaikinus liudijimą, vykdančioji valstybė nebevykdo bausmės.

II DALIS. NUOSPRENDŽIO PRIPAŽINIMAS IR BAUSMĖS VYKDYMAS

4. Pripažinimo procedūra

4.1. Sprendimo dėl pripažinimo priėmimo terminas ir teisių gynimo priemonės, nukreiptos prieš perdavimo sprendimą

Pamatiniu sprendimu siekiama nustatyti naują supaprastintą ir veiksmingesnę bausmių perkėlimo sistemą tarpvalstybiniam teisminiam bendradarbiavimui palengvinti ir pagreitinti. Todėl jame numatomi terminai, per kuriuos turi būti atliktas perkėlimas. Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija kuo greičiau nusprendžia, ar pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, bei apie tai informuoja išduodančiąją valstybę, įskaitant apie visus sprendimus adaptuoti bausmę (12 straipsnio 1 dalis). Galutinis sprendimas dėl nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo priimamas per 90 dienų nuo nuosprendžio ir liudijimo gavimo dienos (12 straipsnio 2 dalis).

Šį laikotarpį galima viršyti tik išskirtinėmis aplinkybėmis. Tada vykdančioji valstybė turėtų nedelsdama bet kokiu būdu apie tai informuoti išduodančiąją valstybę, nurodydama tokio uždelsimo priežastis ir numatomą laiką, reikalingą galutiniam sprendimui priimti (12 straipsnio 3 dalis).

Nors visos valstybės narės turi bendrą tikslą pagal savo nacionalinę teisę užtikrinti, kad nuteistieji asmenys galėtų naudotis teisėmis ir teisių gynimo priemonėmis, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokiomis į jų sistemą įtrauktomis teisių gynimo priemonėmis būtų atsižvelgiama į tai, jog svarbu laikytis Pamatiniame sprendime nurodytų terminų (49).

Remiantis ES sutarties 19 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės numato teisių gynimo priemones, būtinas užtikrinant veiksmingą teisminę apsaugą ES teisei priklausančiose srityse (dar žr. ES pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį dėl teisės į veiksmingą teisių gynimo priemonę).

Nuteistieji gali apskųsti sprendimą pripažinti ir vykdyti nuosprendį pagal vykdančiosios valstybės teisę. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokie apeliaciniai skundai netrukdytų sklandžiai taikyti Pamatinį sprendimą ir kad būtų laikomasi terminų. Paprastai, remiantis 22 konstatuojamąja dalimi, galutinis sprendimas dėl nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo, įskaitant galimą apskundimo procedūrą, turi būti priimtas per 90 dienų nuo nuosprendžio ir liudijimo gavimo dienos.

Teisingumo Teismas Pagrindų sprendimo 2002/584 kontekste nusprendė, kad Pagrindų sprendimas 2002/584 neužkerta kelio valstybėms narėms numatyti galimybę pateikti skundą, kuriuo būtų sustabdomas teisminės institucijos sprendimo vykdymas, jeigu galutinis sprendimas priimamas laikantis Pagrindų sprendime 2002/584 nurodytų terminų (50).

4.2. Prašymas išversti nuosprendį

Paprastai nuosprendžio vertimo nereikalaujama (23 straipsnio 2 dalis). Tačiau vykdančiajai valstybei lieka galimybė paprašyti, kad būtų pridėtas nuosprendžio arba esminių jo dalių vertimas. Norėdamos tai padaryti, valstybės narės pirmiausia Tarybos Generaliniam sekretoriatui turi būti pateikusios deklaraciją, kad jos pageidauja turėti galimybę tokį prašymą parengti (23 straipsnio 3 dalis). Antra, toks prašymas gali būti pateikiamas tik tada, kai vykdančioji valstybė mano, jog liudijimo turinys yra nepakankamas, kad ji galėtų nuspręsti dėl bausmės vykdymo, ir yra įvykusios vykdančiosios ir išduodančiosios valstybių kompetentingų institucijų konsultacijos, per kurias buvo nurodyta, kurios esminės nuosprendžio dalys turi būti išverstos (23 straipsnio 2 ir 3 dalys).

4.3. Atidėjimas

Pamatiniame sprendime numatyta neprivaloma galimybė atidėti (ne)pripažinimą, kai liudijimas yra neišsamus arba aiškiai neatitinka nuosprendžio (11 straipsnis). Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali nustatyti pagrįstą terminą liudijimui papildyti arba ištaisyti (žr. 9 straipsnio 1 dalies a punktą).

4.4. Laikinas suėmimas

Kai nuteistasis yra vykdančiojoje valstybėje, išduodančiosios valstybės prašymu vykdančioji valstybė gali suimti nuteistąjį arba imtis kitų priemonių, užtikrinančių, kad nuteistasis liktų jos teritorijoje. Toks prašymas suimti gali būti pateiktas prieš gaunant nuosprendį ir liudijimą arba prieš priimant sprendimą pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę. Bausmės trukmė neturi pailgėti dėl laikino suėmimo laikotarpio (14 straipsnis).

Šia nuostata bausmę skyrusiai valstybei suteikiama galimybė užtikrinti, kad nuteistasis nepabėgtų, pavyzdžiui, laukdamas vykdančiosios valstybės tyrimo, ar faktiškai įmanoma perimti bausmės vykdymą, rezultatų.

5. Sprendimas dėl pripažinimo ir vykdymo

5.1. Bendras įpareigojimas pripažinti ir vykdyti

Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija privalo pripažinti perduotą nuosprendį ir nedelsdama imtis visų būtinų priemonių nuosprendžiui vykdyti, išskyrus atvejus, kai ji nusprendžia remtis kuriuo nors nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu (8 straipsnio 1 dalis).

5.2. Vykdančiosios valstybės sutikimas

Vykdančiosios valstybės sutikimo iš anksto reikalaujama visais atvejais, kuriems netaikomi 4 straipsnio 1 dalies a arba b punktai, pvz., dėl piliečių, kurie negyvena vykdančiojoje valstybėje ir nebus į ją deportuojami, arba dėl asmenų, gyvenančių vykdančiojoje valstybėje, tačiau nesančių tos valstybės piliečiais (4 straipsnio 1 dalies c punktas). Šiuo atveju išduodančiosios ir vykdančiosios valstybių kompetentingos institucijos privalo konsultuotis tarpusavyje, o vykdančioji valstybė turi teisę atsisakyti bendradarbiauti nesutikdama, kad nuosprendis būtų perduotas (8 konstatuojamoji dalis).

Kiekvienai valstybei narei suteikta galimybė pasinaudoti šios taisyklės išimtimi – pateikti deklaraciją, joje nurodant, kad šios valstybės išankstinis sutikimas dėl nuosprendžio ir liudijimo perdavimo yra nebūtinas (4 straipsnio 7 dalis), jeigu nuteistasis asmuo:

a) gyvena ir teisėtai nepertraukiamai gyveno vykdančiojoje valstybėje ne mažiau kaip 5 metus bei turi teisę nuolat gyventi toje valstybėje (51) ir (arba)

b) yra vykdančiosios valstybės pilietis, išskyrus 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodytus atvejus.

Tokia deklaracija galioja valstybės santykiuose su kitomis valstybėmis narėmis, pateikusiomis tokį pranešimą Pamatinio sprendimo priėmimo metu arba bet kuriuo metu vėliau (4 straipsnio 7 dalis).

Įgyvendindamos šį pamatinį sprendimą valstybės narės patvirtina priemones, kuriomis visų pirma atsižvelgiama į palankesnių sąlygų sudarymo nuteistojo asmens socialinei reabilitacijai tikslą ir kuriomis remdamosi kompetentingos institucijos turi priimti sprendimus, ar pritarti nuosprendžio ir liudijimo perdavimui 4 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytais atvejais (4 straipsnio 6 dalis).

Su deklaracijomis, pateiktomis pagal 4 straipsnio 7 dalį, galima susipažinti ETT interneto svetainėje (52).

5.3. 32 nusikalstamų veikų, dėl kurių gali būti netikrinama dvigubo baudžiamumo, sąrašas

Vykdančioji teisminė institucija turėtų patikrinti, ar išduodančioji teisminė institucija nustatė, kad kurios nors iš nusikalstamų veikų priklauso vienai iš 32 nusikalstamų veikų kategorijų, išvardytų 7 straipsnio 1 dalyje. Vykdančioji teisminė institucija dvigubą baudžiamumą gali tikrinti tik dėl tų nusikalstamų veikų, kurios nėra įtrauktos į 32 nusikalstamų veikų sąrašą.

Pabrėžtina, kad, siekiant įvertinti 7 straipsnio 1 dalies sąlygas, aktuali tik išduodančiosios valstybės narės teisėje nustatyta nusikalstamos veikos apibrėžtis ir maksimali bausmė. Vykdančioji teisminė institucija turi pripažinti tai, ką išduodančioji teisminė institucija nurodė liudijime.

Remdamosi Pamatiniu sprendimu, valstybės narės turi galimybę toliau taikyti dvigubo baudžiamumo ir už minėtų 32 kategorijų nusikalstamas veikas patikrinimą. Kad ši išimtis būtų taikoma, dokumento priėmimo metu arba vėlesniu etapu, kurį valstybė narė laiko tinkamu, Tarybos Generaliniam sekretoriatui turi būti pateikta deklaracija. Panašiai valstybės narės šias deklaracijas gali atsiimti bet kuriuo metu (7 straipsnio 4 dalis). valstybių narių priėmė deklaracijas, kuriomis suteikiama galimybė tikrinti dvigubą baudžiamumą už visas nusikalstamas veikas (žr. 14 išnašą).

Sprendime C-289/15 Grundza (53) Teisingumo Teismas aiškino Pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalį ir 9 straipsnio 1 dalies d punktą (t. y. kaip turi būti vertinama dvigubo baudžiamumo sąlyga. Teisingumo Teismas nusprendė taip:

„38. <…> vertindama dvigubą baudžiamumą kompetentinga vykdančiosios valstybės institucija turi patikrinti, ar dėl išduodančiosios valstybės kompetentingos institucijos paskelbtame nuosprendyje apibūdintų faktinių aplinkybių, kuriomis remiantis buvo konstatuota nusikalstama veika, jeigu jos susiklostytų vykdančiosios valstybės teritorijoje, šioje teritorijoje būtų skirta baudžiamoji sankcija. <…> 49. <…> vertindama dvigubą baudžiamumą kompetentinga vykdančiosios valstybės institucija turi patikrinti ne tai, ar buvo pažeistas išduodančiosios valstybės saugomas interesas, bet tai, ar tuo atveju, jei atitinkama nusikalstama veika būtų buvusi padaryta valstybės narės, kurioje yra ši institucija, teritorijoje, panašus interesas, saugomas pagal šios valstybės nacionalinę teisę, būtų buvęs laikomas pažeistu.“

5.4. Bausmės adaptavimas

Kadangi Pamatinis sprendimas grindžiamas tarpusavio pasitikėjimu kitų valstybių narių teisinėmis sistemomis, sprendimą priimančios valstybės teisėjo sprendimas turi būti gerbiamas ir iš principo jis neturėtų būti niekaip peržiūrimas ar pritaikomas (8 straipsnio 1 dalis) (54). Galioja dvi šio vadinamojo „tolesnio vykdymo“ (55) principo išimtys, abi jos kyla iš išduodančiojoje valstybėje paskirtos bausmės trukmės ar pobūdžio nesuderinamumo su vykdančiosios valstybės teise:

1) skiriasi bausmės trukmė: kai išduodančiosios valstybės paskirta bausmė yra nesuderinama su vykdančiosios valstybės skiriamos bausmės trukme, pastaroji gali ją adaptuoti tik tais atvejais, kai ji viršija maksimalią bausmę, numatytą už panašias nusikalstamas veikas nacionalinėje vykdančiosios valstybės teisėje (pvz., kai perduodama vykdyti 14 metų bausmė už nusikalstamas veikas, susijusias su narkotikais, už kurias pagal nacionalinę teisę taikoma maksimali 12 metų bausmė). Tačiau patikslintos bausmės trukmė negali būti trumpesnė už maksimalią bausmę, pagal vykdančiosios valstybės teisę skiriamą už tos pačios rūšies veikas (8 straipsnio 2 dalis);

2) skiriasi bausmės pobūdis: kai išduodančiosios valstybės bausmės pobūdis yra nesuderinamas su vykdančiosios valstybės nacionaline teise, pastaroji gali adaptuoti ją pagal bausmę arba priemonę, numatytą už panašias nusikalstamas veikas jos pačios teisėje (pvz., laisvės atėmimo iki gyvos galvos bausmė gali būti adaptuota iki 20 metų bausmės). Tačiau vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija turi užtikrinti, kad adaptuota bausmė ar priemonė kuo labiau atitiktų išduodančiojoje valstybėje skirtą pradinę bausmę. Be to, vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai neįmanoma pradinės bausmės paversti pinigine bauda (8 straipsnio 3 dalis).

Abiem atvejais, kai laikoma, kad bausmę reikia adaptuoti, vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija kuo greičiau informuoja išduodančiosios valstybės kompetentingą instituciją apie savo sprendimą adaptuoti bausmę (12 straipsnio 1 dalis).

Jeigu išduodančioji valstybė nesutinka su bausmės adaptavimu, ji gali nuspręsti panaikinti liudijimą (13 straipsnis).

Adaptuota bausmė neturi apsunkinti išduodančiojoje valstybėje nustatytos bausmės pobūdžio ar trukmės (8 straipsnio 4 dalis).

Kol bausmė nepradėta vykdyti vykdančiojoje valstybėje, išduodančioji valstybė gali panaikinti liudijimą, jeigu ji mano, kad sprendimas adaptuoti bausmę prieštarauja pradiniams jos ketinimams perduoti nuteistąjį asmenį (bendras 12 straipsnio 1 dalies ir 13 straipsnio aiškinimas).

8 straipsnio 2 ir 3 dalyse reglamentuojamas išduodančiosios valstybės skirtos pradinės bausmės adaptavimas. Todėl nuostatos dėl bausmės adaptavimo neapima paleidimo prieš terminą ir lygtinai tvarkos, nes ši tvarka susijusi su bausmės vykdymu. Bausmės vykdymo tvarka nustatyta 17 straipsnyje (plg. su tolesniu 7.3 skirsniu).

5.5. Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai

Bendrą pareigą pripažinti ir vykdyti perduotą nuosprendį (įtvirtintą 8 straipsnio 1 dalyje) riboja nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai, t. y. atsisakymo pagrindai (9 straipsnis). Svarbu pažymėti, kad šie pagrindai yra vieninteliai, kuriais vykdančioji institucija gali remtis kaip nevykdymo pagrindu. Teisingumo Teismas išaiškino, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 požiūriu atsisakymo pagrindų sąrašas yra baigtinis (56).

Atsisakymo pagrindai turėtų būti įgyvendinti kaip laisvai pasirenkami kompetentingos institucijos. 9 straipsnyje aiškiai teigiama, kad kompetentinga institucija „gali“ atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, o tai reiškia, kad kompetentinga vykdančioji institucija vis tiek turi tam tikrą teisę savo nuožiūra kiekvienu konkrečiu atveju įvertinti, ar tikslinga remtis atsisakymo pagrindu (57).

Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jei tinka vienas arba keli nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai:

5.5.1. Neišsamus arba netinkamas liudijimas (9 straipsnio 1 dalies a punktas)

4 straipsnyje numatytas liudijimas yra neišsamus arba akivaizdžiai neatitinka nuosprendžio, ir nebuvo papildytas ar ištaisytas per vykdančiosios institucijos nustatytą pagrįstą terminą.

5.5.2. Nesilaikoma perdavimo kriterijų (9 straipsnio 1 dalies b punktas)

Nesilaikoma 4 straipsnio 1 dalyje nustatytų kriterijų. Papildomą paaiškinimą žr. 2.3.1 skirsnyje.

5.5.3. Ne bis in idem (9 straipsnio 1 dalies c punktas)

Bausmės vykdymas prieštarautų ne bis in idem principui.

Teisingumo Teismas priėmė keletą sprendimų su ne bis in idem principo aiškinimu susijusiose bylose, kuriose buvo nagrinėjamas Šengeno konvencijos 54 straipsnis. Šie sprendimai Pagrindų sprendimui 2002/584 taikomi atsižvelgiant į sprendimą Mantello (58) byloje C-261/09, kuriame paaiškinamos sąvokos „galutinis sprendimas“, „tos pačios veikos“ ir „bausmė yra atlikta“. Sprendime Spasic (59), C-129/14 PPU, Teisingumo Teismas nusprendė, kad Šengeno konvencijos 54 straipsnis iš esmės yra suderinamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsniu, kuriame nustatytas ne bis in idem principas.

Šengeno konvencijos 54 straipsnis

„Asmuo, kurio teismo procesas vienoje Susitariančiojoje Šalyje yra galutinai baigtas, už tas pačias veikas negali būti persekiojamas kitoje Susitariančiojoje Šalyje, jei jau paskirta bausmė, ji jau įvykdyta, faktiškai vykdoma arba pagal nuosprendį priėmusios Susitariančiosios Šalies įstatymus nebegali būti vykdoma.“

ES pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis

„Teisė nebūti du kartus teisiamam ar baudžiamam už tą pačią nusikalstamą veiką Niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą veiką, dėl kurios Sąjungoje jis jau buvo galutinai išteisintas ar pripažintas kaltu pagal įstatymą.“

5.5.4. Dvigubo baudžiamumo nebuvimas (9 straipsnio 1 dalies d punktas)

7 straipsnio 3 dalyje nurodytu atveju ir tuo atveju, jei vykdančioji valstybė narė pateikė deklaraciją pagal 7 straipsnio 4 dalį, 7 straipsnio 1 dalyje nurodytu atveju vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį, jeigu nuosprendis susijęs su veikomis, kurios nelaikomos nusikalstamomis pagal vykdančiosios valstybės teisę.

Taigi, šis atsisakymo pagrindas susijęs su:

1) tomis nusikalstamomis veikomis, kurios nepriklauso 7 straipsnio 1 dalyje išvardytoms 32 nusikalstamų veikų kategorijoms;

2) nusikalstamomis veikomis, kurios priklauso vienai iš 7 straipsnio 1 dalyje išvardytų 32 nusikalstamų veikų kategorijų, tačiau išduodančiojoje valstybėje už jas baudžiama tik trumpesne negu trejų metų maksimalia laisvės atėmimo bausme arba sprendimu dėl įkalinimo, arba

3) visomis nusikalstamomis veikomis, kai pagal 7 straipsnio 4 dalį buvo pateikta deklaracija.

Mokesčių ar rinkliavų, muitų ar valiutos keitimo atveju atsisakyti pripažinti ir vykdyti nuosprendžio negalima remiantis tuo, kad vykdančiosios valstybės teisėje nenumatyti tokie patys mokesčiai ar rinkliavos arba tokios pačios mokesčius, muitus ir valiutų keitimą reglamentuojančios taisyklės, kaip išduodančiosios valstybės teisėje.

Sprendime Grundza, C-289/15, Teisingumo Teismas paaiškino, kaip turi būti vertinama dvigubo baudžiamumo sąlyga (žr. 5.3 skirsnį).

5.5.5. Bausmės vykdymas uždraustas pagal vykdančiosios valstybės teisę (9 straipsnio 1 dalies e punktas)

Bausmės vykdymas uždraustas pagal vykdančiosios valstybės teisę.

5.5.6. Pagal vykdančiosios valstybės teisę galioja imunitetas (9 straipsnio 1 dalies f punktas)

Pagal vykdančiosios valstybės teisę galioja imunitetas, dėl kurio negalima vykdyti bausmės.

5.5.7. Asmeniui dėl amžiaus negali būti taikoma baudžiamoji atsakomybė (9 straipsnio 1 dalies g punktas)

Bausmė skirta asmeniui, kuris pagal vykdančiosios valstybės teisę dėl savo amžiaus dar negalėjo būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už veikas, dėl kurių buvo priimtas nuosprendis.

Valstybių narių įstatymuose nustatytas skirtingas minimalus amžius, nuo kurio atsiranda baudžiamoji atsakomybė. Nevykdymo pagrindai taikomi, jeigu vykdančiojoje valstybėje narėje asmeniui, kurio nuosprendį prašoma perduoti, dėl jo amžiaus būtų keliama tik civilinė ar administracinė, o ne baudžiamoji, byla.

Pagrindų sprendimo 2002/584 kontekste Teisingumo Teismas paaiškino (60), kad vykdančioji teisminė institucija turi (61) atsisakyti išduoti tik tuos nepilnamečius, kurie pagal vykdančiosios valstybės teisę dar nėra tokio amžiaus, kurio būdami jie baudžiamąja tvarka atsakytų už veikas, kuriomis grindžiamas EAO. Siekdama tai įvertinti, teisminė institucija turi tiesiog patikrinti, ar atitinkamam asmeniui yra suėjęs minimalus amžius, būtinas, kad vykdančiojoje valstybėje narėje jį būtų galima patraukti baudžiamojon atsakomybėn už veikas, kuriomis grindžiamas EAO. Institucija neprivalo atsižvelgti į jokias papildomas sąlygas, susijusias su vertinimu, grindžiamu asmens aplinkybėmis, kuriomis remiantis pagal tos valstybės narės teisės aktus nepilnamečio atžvilgiu už tokias veikas vykdomas baudžiamasis persekiojimas ir jis nuteisiamas.

5.5.8. Likęs bausmės laikas yra per trumpas (9 straipsnio 1 dalies h punktas)

Kai vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gauna nuosprendį, bausmė dar turi būti atliekama mažiau nei šešis mėnesius.

Kadangi maksimalus terminas yra 120 dienų (90 dienų galutiniam sprendimui dėl nuosprendžio pripažinimo priimti, žr. 12 straipsnio 2 dalį + 30 dienų nuteistajam asmeniui perduoti, žr. Pamatinio sprendimo 15 straipsnio 1 dalį, vykdančioji valstybė gali laikyti perdavimą netikslingu, jeigu neatliktas bausmės laikas bus trumpesnis negu 6 mėnesiai. Tuo klausimu aktualus momentas, kada vykdančioji valstybė gavo nuosprendį.

5.5.9. Teisminis nagrinėjimas in absentia (9 straipsnio 1 dalies i punktas)

Pamatinis sprendimas buvo iš dalies pakeistas Pamatiniu sprendimu 2009/299 – buvo iš dalies pakeistas 9 straipsnio 1 dalies i punktas dėl sprendimų, priimtų in absentia. Šios nuostatos susijusios su atvejais, kai vykdančioji institucija gavo nuosprendį dėl bausmės, kuri buvo paskirta išduodančiojoje valstybėje nagrinėjamoje byloje, kurioje asmuo nedalyvavo, įvykdymo.

Pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkte numatytas atsisakymo pagrindas, jeigu, remiantis 4 straipsnyje numatytu liudijimu, asmuo asmeniškai neatvyko į teisminį nagrinėjimą, kurio metu buvo priimtas sprendimas.

Tačiau šiai taisyklei taikomos įvairios išimtys. Vykdančioji institucija negali atsisakyti vykdyti prašymą dėl in absentia priimto nuosprendžio pripažinimo ir vykdymo, jeigu liudijime nurodyta, kad pagal kitus išduodančiosios valstybės nacionalinėje teisėje nustatytus procesinius reikalavimus:

i) laiku: — asmeniui buvo asmeniškai įteiktas teismo šaukimas ir tokiu būdu jis buvo informuotas apie numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas, laiką ir vietą, arba jis kitomis priemonėmis faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą tokiu būdu, kad buvo aiškiai nustatyta, jog jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą, ir — asmuo buvo informuotas, kad sprendimas gali būti priimtas, jei jis neatvyks į teisminį nagrinėjimą, arba

ii) žinodamas apie numatomą teisminį nagrinėjimą, asmuo įgaliojo advokatą, kurį paskyrė atitinkamas asmuo arba valstybė, jį ginti teisminio nagrinėjimo metu ir tas advokatas iš tiesų jį gynė teisminio nagrinėjimo metu, arba

iii) jam įteikus sprendimą ir jį aiškiai informavus apie teisę į bylos persvarstymą arba teisę pateikti apeliacinį skundą, kurių nagrinėjimo procese šis asmuo turi teisę dalyvauti ir kurie suteikia galimybę bylą pakartotinai nagrinėti iš esmės, įskaitant naujus įrodymus, o po šio proceso pirminis sprendimas gali būti panaikintas, asmuo: — aiškiai nurodė, kad jis neginčija sprendimo, arba — per taikomą laikotarpį nepareikalavo pakartotinai išnagrinėti bylą arba nepateikė apeliacinio skundo.

Teisingumo Teismas jau priėmė keletą sprendimų dėl teisminio nagrinėjimo in absentia Pagrindų sprendimo 2002/584 kontekste.

Sprendime Melloni, C-399/11 (62), buvo nagrinėjamas klausimas, ar Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį būtina aiškinti kaip nuostatą, kuria joje nurodytomis aplinkybėmis vykdančiosioms teisminėms institucijoms panaikinama galimybė vykdyti EAO, kuris išduotas laisvės atėmimo bausmės įvykdymo tikslais, kai toks bausmės vykdymas priklauso nuo in absentia priimto nuosprendžio, kurį galima persvarstyti išduodančiojoje valstybėje narėje.

Teisingumo Teismas nurodė, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalyje numatytas neprivalomas bausmės vykdymo tikslu išduoto EAO nevykdymo pagrindas, kai atitinkamam asmeniui bausmė buvo skirta in absentia. Vis dėlto tą galimybę lydi keturios išimtys, išdėstytos Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies a–d punktuose. Teisingumo Teismas nusprendė, kad šiais keturiais atvejais vykdančioji teisminė institucija negali nuspręsti, kad in absentia nuteistas asmuo gali būti perduodamas tik jei sprendimas bus persvarstytas jam dalyvaujant.

Be to, buvo priimti keli sprendimai dėl „teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas“, kaip nurodyta Pagrindų sprendimo 2002/584 (63).

5.5.10. Baudžiamasis persekiojimas už nusikaltimus, atliktus iki perdavimo (9 straipsnio 1 dalies j punktas)

Vykdančioji valstybė, prieš priimdama sprendimą pagal 12 straipsnio 1 dalį, pateikia išduodančiosios valstybės kompetentingai institucijai prašymą dėl sutikimo pagal 18 straipsnio 3 dalį, o išduodančioji valstybė pagal 18 straipsnio 2 dalies g punktą nesutinka dėl atitinkamo asmens patraukimo baudžiamojon atsakomybėn, jo nuteisimo ar jo laisvės atėmimo kitu būdu vykdančiojoje valstybėje už nusikaltimą, atliktą iki perdavimo, išskyrus nusikaltimą, dėl kurio tas asmuo buvo perduotas. Remiantis 23 konstatuojamąja dalimi, 18 straipsnio 1 dalyje nurodoma, kad atsižvelgiant į 2 dalyje išvardytas išimtis, specialioji taisyklė taikoma tik tais atvejais, kai asmuo buvo perduotas vykdančiajai valstybei. Todėl ji neturėtų būti taikoma tais atvejais, kai asmuo nebuvo perduotas vykdančiajai valstybei, pavyzdžiui, jei pabėgo į vykdančiąją valstybę.

5.5.11. Psichiatrinė ar sveikatos priežiūros priemonė arba kita su laisvės atėmimu susijusi priemonė (9 straipsnio 1 dalies k punktas)

Paskirta bausmė apima psichiatrinę ar sveikatos priežiūros priemonę arba kitą su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri, nepaisant 8 straipsnio 3 dalies, pagal vykdančiosios valstybės teisės ar sveikatos priežiūros sistemą negali būti joje vykdoma.

19 konstatuojamojoje dalyje teigiama, kad 9 straipsnio 1 dalies k punkte nurodytais atvejais vykdančioji valstybė prieš atsisakydama pripažinti ir vykdyti bausmę, susijusią su laisvės atėmimu, išskyrus laisvės atėmimo bausmę, turėtų apsvarstyti galimybę adaptuoti bausmę pagal Pamatinį sprendimą.

Remiantis 20 konstatuojamąja dalimi, 9 straipsnio 1 dalies k punkte numatytas atsisakymo pagrindas taip pat gali būti taikomas tais atvejais, kai asmuo nebuvo pripažintas kaltu už nusikalstamą veiką, nors kompetentinga institucija už nusikalstamą veiką pritaikė priemonę, susijusią su laisvės atėmimu, išskyrus laisvės atėmimo bausmę.

5.5.12. Eksteritorialumas (9 straipsnio 1 dalies l punktas)

Nuosprendis susijęs su nusikalstamomis veikomis, kurios pagal vykdančiosios valstybės teisę laikomos visiškai ar iš dalies įvykdytomis jos teritorijoje ar lygiavertėje jos teritorijai vietoje.

Remiantis 21 konstatuojamąja dalimi, su teritoriškumu susijęs atsisakymo pagrindas turėtų būti taikomas tik išimtiniais atvejais ir siekiant kuo labiau bendradarbiauti pagal šio pamatinio sprendimo nuostatas, atsižvelgiant į jo tikslą. Sprendimas taikyti šį atsisakymo pagrindą turėtų būti grindžiamas kiekvieno konkretaus atvejo analize ir išduodančiosios valstybės bei vykdančiosios valstybės kompetentingų institucijų konsultacijomis ir turėtų būti priimtas po šių konsultacijų.

5.6. Dalinis pripažinimas ir vykdymas

Pamatiniame sprendime vykdančiajai valstybei sudaromos sąlygos pasikonsultuoti su išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija siekiant rasti sutarimą dėl nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo iš dalies, o ne atsisakyti bendradarbiauti, jeigu visiškas pripažinimas būtų neįmanomas (10 straipsnis).

Kiekvienu konkrečiu atveju valstybės, laikydamosi jų nustatytų sąlygų, gali susitarti dėl nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo iš dalies, jei dėl tokio pripažinimo ir vykdymo nepailgėtų bausmės vykdymo trukmė. Jei tokio susitarimo nėra, liudijimas panaikinamas.

6. Nuteistojo perdavimas

6.1. Fizinio perdavimo terminai

Pagal taikomą pagrindinį principą, jeigu nuteistasis yra išduodančiojoje valstybėje, perdavimas atliekamas išduodančiosios ir vykdančiosios valstybių sutartu laiku, tačiau ne vėliau kaip per 30 dienų nuo galutinio vykdančiosios valstybės sprendimo dėl nuosprendžio pripažinimo, nebent perduoti sutrukdo nenumatytos aplinkybės (15 straipsnio 1 dalis).

Jei nenumatytos aplinkybės sutrukdo perduoti nuteistąjį per 15 straipsnio 1 dalyje nurodytą laikotarpį, tai išduodančiosios ir vykdančiosios valstybių kompetentingos institucijos nedelsdamos susisiekia viena su kita. Perdavimas vykdomas iškart, kai šios aplinkybės išnyksta. Išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija nedelsdama informuoja vykdančiosios valstybės kompetentingą instituciją ir susitaria dėl naujos perdavimo datos. Tokiu atveju perdavimas turi įvykti per 10 dienų nuo naujai sutartos datos (15 straipsnio 2 dalis).

6.2. Tranzitas per kitą valstybę narę

Siekdama užtikrinti neribojamą nuteistojo tranzitą iš išduodančiosios į vykdančiąją valstybę per kitų valstybių narių teritoriją, išduodančioji valstybė perduoda liudijimo kopiją ir prašymą leisti vykti tranzitu atitinkamoms valstybėms narėms, o jos leidžia vykdyti tranzitą. Valstybė narė, kurios prašoma leisti vykti tranzitu, praneša apie savo sprendimą ne vėliau kaip per vieną savaitę nuo prašymo leisti vykti tranzitu gavimo (16 straipsnio 1–3 dalys).

Perduoti liudijimo kopiją ir prašymą leisti vykti tranzitu nereikalaujama, jeigu perdavimas vykdomas oro transportu be suplanuoto nusileidimo vienos ar kelių valstybių narių teritorijoje (plg. su 16 straipsnio 5 dalimi).

6.3. Perdavimo išlaidos

Išlaidas, susidarančias dėl šio pamatinio sprendimo taikymo, atlygina vykdančioji valstybė, išskyrus nuteistojo asmens perdavimo vykdančiajai valstybei išlaidas ir išlaidas, susidarančias tik išduodančiosios valstybės teritorijoje, kurias padengia pastaroji valstybė (24 straipsnis).

6.4. Kelionės dokumentai

Nors Pamatinio sprendimo tekste ir nepaminėta, kelionės dokumentų išdavimas yra svarbus sklandaus praktinio Pamatinio sprendimo taikymo elementas. Galiojantis kelionės dokumentas laikomas itin svarbia ir būtina perdavimo sąlyga (daugiau informacijos žr. EuroPris Informacijos šaltinyje dėl nuteistųjų perdavimo (64).

7. Bausmės vykdymas

7.1. Vykdymą reglamentuojantys teisės aktai

Pamatiniame sprendime aiškiai nurodyta, kad bausmės vykdymą reglamentuoja vykdančiosios valstybės teisė. Tik vykdančiosios valstybės institucijos yra kompetentingos nuspręsti dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su tuo susijusias priemones, įskaitant paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai pagrindus (17 straipsnis).

7.2. Sutrumpinimas

Kompetentinga institucija vykdančiojoje valstybėje atliktinos laisvės atėmimo bausmės laikotarpį sutrumpina visu nelaisvės laikotarpiu, praleistu atliekant laisvės atėmimo bausmę pagal priimtą teismo sprendimą (17 straipsnio 2 dalis) (65).

7.3. Paleidimas nesuėjus terminui ir lygtinai

Kiek laiko nuteistasis faktiškai praleis įkalinimo įstaigoje didžiąja dalimi priklauso nuo vykdančiojoje valstybėje galiojančių nuostatų dėl paleidimo nesuėjus terminui ir lygtinai. Šiuo atžvilgiu skirtumai tarp valstybių narių yra dideli: pvz., kai kuriose valstybėse narėse nuteistasis paleidžiamas atlikęs du trečdalius bausmės, kitose – vieną trečdalį (66).

Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, gavusi prašymą, informuoja išduodančiosios valstybės kompetentingą instituciją apie taikomą nuostatą dėl galimo paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai. Kai ši informacija suteikiama, išduodančioji valstybė gali nuspręsti taikyti šias nuostatas arba panaikinti liudijimą ir nutraukti perdavimo procesą (17 straipsnio 3 dalis).

Valstybės narės gali numatyti, kad priimant sprendimą dėl paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai taip pat būtų galima atsižvelgti į tas išduodančiosios valstybės nurodytas nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias asmuo nustatytu metu turi teisę būti paleistas nesuėjus terminui ar lygtinai (17 straipsnio 4 dalis).

Rekomenduojama, kad vykdančioji valstybė pateiktų aiškų pranešimą ir savo taikytinų lygtinio paleidimo nuostatų paaiškinimą išduodančiajai valstybei ir nuteistajam asmeniui. Vien nurodyti taikytinas teisės nuostatas gali būti nepakankama.

7.4. Amnestija, malonė

Ir išduodančioji valstybė, ir vykdančioji valstybė gali nuteistajam suteikti amnestiją ar malonę (19 straipsnio 1 dalis).

7.5. Nuosprendžio peržiūra

Tačiau, kai siekiama peržiūrėti nuosprendį, nuspręsti dėl prašymų peržiūrėti nuosprendį gali tik išduodančioji valstybė (19 straipsnio 2 dalis).

7.6. Teisė vykdyti nuosprendį

Išduodančioji valstybė ne