LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 105/12

Paraiškos paskelbimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų 50 straipsnio 2 dalies a punktą

(2016/C 105/10)

Šiuo paskelbimu suteikiama teisė pareikšti prieštaravimą paraiškai pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51 straipsnį.

BENDRASIS DOKUMENTAS

„ΚΟΛΟΚΑΣΙ ΣΩΤΗΡΑΣ“/„ΚΟΛΟΚΑΣΙ-ΠΟΥΛΛΕΣ ΣΩΤΗΡΑΣ“ (KOLOKASI SOTIRAS/KOLOKASI-POULLES SOTIRAS)

EB Nr. CY-PDO-0005–01309–3.2.2015

SKVN ( X ) SGN ( )

1. Pavadinimas (-ai)

„Κολοκάσι Σωτήρας“/„Κολοκάσι-Πούλλες Σωτήρας“ (Kolokasi Sotiras/Kolokasi-Poulles Sotiras)

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Kipras

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

1.6 klasė. Švieži arba perdirbti vaisiai, daržovės ir grūdai

3.2. Produkto, kurio pavadinimas nurodytas 1 punkte, aprašymas

Augalas priklauso prie šeimos Araceae, genties Colocasia. Prie šios genties priklausančios rūšies Colocasia esculenta augalai auga daugelyje pasaulio vietų, taip pat ir Kipre. Tai daugiausia atogrąžų augalai, kurie prisitaikę prie Kipro sąlygų ir kuriuos reikia gausiai drėkinti.

Valgomosios kolokazijos auginamos dėl valgomų stiebagumbių: pagrindinių (vadinamų mappes) ir šalutinių (vadinamų poulles). Pagrindinis stiebagumbis – žemėje augantis centrinis stiebagumbis, kuris ir yra vadinamas kolokasi. Mažesni šalutiniai stiebagumbiai, kurie susiformuoja iš šonų, vadinami kolokasi-poulles.

Didelė šios kultūros dalis auginama Sotiros regione, raudonosios žemės laukuose. Dėl ypatingų savybių šis produktas tapo plačiai žinomas kaip „Kolokasi Sotiras“ (pagrindiniai stiebagumbiai) ir „Kolokasi-Poulles Sotiras“ (šalutiniai stiebagumbiai).

Išskirtinės produkto savybės

Fizinės savybės

„Kolokasi Sotiras“ yra ritinio formos, didžiausio skersmens maždaug stiebagumbio viduryje, apvaloku arba smailiu galu.

„Kolokasi-Poulles Sotiras“ formai būdingos ypatybės: a) stiebagumbiai yra lenkti, b) mažesni ir plonesni už pagrindinį stiebagumbį ir c) smailiu viršutiniu galu.

„Kolokasi Sotiras“ matmenys: didžiausias ilgis – 30 cm, mažiausias – 10 cm, didžiausias skersmuo – 15 cm, mažiausias – 5 cm. „Kolokasi-Poulles Sotiras“ mažiausi ir didžiausi matmenys nenustatyti.

Organoleptinės savybės

Toliau nurodytos savybės būdingos ir „Kolokasi Sotiras“, ir „Kolokasi-Poulles Sotiras“.

Tekstūra: lygus paviršius su labai mažais netaisyklingos formos iškilumais.

Išorės spalva: pagrindiniai ar šalutiniai stiebagumbiai yra šviesiai rudi, tamsesnių atspalvių prie akučių, netaisyklingos formos baltomis dėmėmis nugremžtose vietose. Pagrindinio ar šalutinio stiebagumbio apačioje esanti vadinamoji pėda, vietos augintojų taip pat vadinama mousoulos, yra balsva, beveik tokios pat spalvos kaip stiebagumbio minkštimas.

Minkštimo spalva: nuo balzganos iki gelsvos (ochros) su rudomis dėmelėmis, pasklidusiomis po visą paviršių, kuris atrodo drėgnokas dėl kalcio oksalato druskų. Dėl to, kad „Kolokasi Sotiras“ yra kalcio oksalato, šį produktą maistui galima vartoti tik keptą arba virtą. Minkštimo paviršius lygus, jame yra labai mažų krakmolo grūdelių.

Kvapas: neutralus arba jokio.

3.3. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams) ir žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

—

3.4. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

Visi gamybos veiksmai, įskaitant augalų dauginamosios medžiagos ruošimą ir stiebagumbių skutimą, atliekami nustatytoje vietovėje.

3.5. Specialios produkto registruotu pavadinimu pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

—

3.6. Specialios produkto registruotu pavadinimu ženklinimo etiketėmis taisyklės

—

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

Nustatyta geografinė vietovė, kurioje yra vadinamosios raudonosios žemės (raudonojo dirvožemio) žemės ūkio paskirties sklypai, yra Famagustos apskrityje, Sotiros savivaldybės ir Avgorou, Frenaro ir Liopetrio bendruomenių administracinėje teritorijoje.

5. Ryšys su geografine vietove

Produkto ypatumai

Išskirtinės „Kolokasi Sotiras“ ir „Kolokasi-Poulles Sotiras“ savybės:

a) pailga, cilindriška pagrindinio stiebagumbio ir lenkta šalutinių stiebagumbių forma;

b) vientisas stiebagumbio paviršius (dėl skutimo) su labai mažais iškilumais arba visai be jų;

c) balzgana epidermio spalva peiliu nuo stiebagumbio nugremžus žemę ir didelę dalį peridermos (žievės).

Dėl šių savybių vartotojams lengva „Kolokasi Sotiras“ ir „Kolokasi-Poulles Sotiras“ atskirti nuo kitose vietovėse užaugintų atitinkamų produktų, o naudojant iš nustatytoje vietovėje užauginto ankstesnio derliaus gautą vegetatyvinę dauginamąją medžiagą užtikrinama, kad šios išskirtinės savybės išliktų.

Priežastinis geografinės vietovės ir produkto, kuriam suteikta SKVN, kokybės ar savybių arba geografinės vietovės ir kurios nors produkto, kuriam suteikta SGN, savybės, gero vardo ar kitos ypatybės ryšys

Apskritai valgomųjų kolokazijų auginimas Kipre siejamas su nustatyta vietove visų pirma dėl augintojų sukauptos patirties, taip pat palankių klimato ir dirvožemio savybių.

Geografinės vietovės ypatumai

Absoliutusis aukštis. Nustatyta geografinė vietovė yra rytiniame Kipro krašte, mažiau nei 14 km nuo jūros, ne daugiau kaip 80 m virš jūros lygio. Žemės paviršius lygus, gana tolygiai nuožulnus jūros link, o dirvožemio sluoksnis santykinai storas.

Būdingas raudonasis dirvožemis. Sotiros-Kokinochorių (raudonųjų kaimų) regione yra didžiausia Kipre vadinamųjų raudonosios žemės laukų santalka. Šie laukai lygūs ar vos nuožulnūs, jų dirvožemis sunkus, molingas, jo vandens sulaikymo geba 30–35 %, o mainų geba 28–33 % Normaliomis drėgnumo sąlygomis toks dirvožemis paprastai yra purus ir akytesnis, laidesnis vandeniui ir geriau drenuojamas už sunkius aliuvinius dirvožemius. Dirvožemio pH yra maždaug 7,5–8,0, o mainų geba – apytiksliai 28–33 miliekvivalentai 100 g dirvožemio. Organinių medžiagų dirvožemio armenyje paprastai yra 0,5–2 %, o podirvyje mažiau nei 1 % Visi šie veiksniai yra itin reikšmingi ne tik augalo vystymuisi ir tvirtumui, bet ir užauginamų stiebagumbių kokybei ir kiekiui, nes valgomosios kolokazijos geriausiai auga sunkiame, storame, gerai drenuojamame, puriame ir gausiai įmirkstančiame dirvožemyje. Šie veiksniai ir ypač dirvožemio derlingumas auginant valgomąsias kolokazijas yra itin svarbūs ir dėl to, kad padeda išsivystyti sveikai šaknų sistemai, gebančiai geriau pasisavinti daugiau maisto medžiagų, o tai lemia gausesnį derlių.

Klimato sąlygos. Nustatytai geografinei vietovei būdingos klimato sąlygos:

— santykinai švelnios žiemos (lapkričio–vasario mėn.), kurių vidutinė temperatūra svyruoja tarp 16 ir 18 °C, o žemiausia vidutinė temperatūra nenukrenta žemiau nei 8 °C;

— vasarą (gegužės–rugsėjo mėn.) temperatūra yra palyginti neaukšta: vidutinė temperatūra svyruoja tarp 21 ir 29 °C;

— didelis santykinis drėgnis: vidutinis drėgnis ištisus metus svyruoja nuo 58 iki 79 %

Tokios nustatytai vietovei būdingos klimato sąlygos atitinka aptariamos kultūros poreikius, nes šie augalai apskritai mėgsta šilumą (jiems reikia, kad vidutinė dienos temperatūra būtų didesnė nei 21 °C) ir yra labai jautrūs šalnoms. Taigi dėl to, kad yra labai jautrios temperatūrai, valgomosios kolokazijos tarpsta tokiose lygumų srityse, kaip nustatyta geografinė vietovė, kuri, be kita ko, yra netoli jūros, todėl temperatūros pokyčiai ir dienos bei nakties temperatūrų skirtumai yra mažesni.

Žmogiškieji veiksniai. Žmonės laikui bėgant ištobulino ypatingus auginimo metodus, kurie padeda susiformuoti produkto savybėms. Tai yra:

a) tinkamos dauginamosios medžiagos parinkimas. Augintojai taiko tam tikrus tinkamos vegetatyvinės dauginamosios medžiagos atrinkimo iš ankstesnio derliaus ir jos tvarkymo metodus. Tokią dauginamąją medžiagą augintojai vadina daigais. Daigams augintojai atrenka mažus vientisus netaisyklingos formos pagrindinius ar šalutinius stiebagumbius ir (arba) pagrindinių stiebagumbių gabalus, kurie turi pakankamai akučių. Dauginamąją medžiagą augintojai iki pat sodinimo dienos laiko šešėliuotoje vietoje apdengtą žemėmis ir nuograndomis arba iki pat (kito) sodinimo dienos kai kuriuos valgomųjų kolokazijų augalus palieka žemėje, tuomet juos išrauna ir tuoj pat persodina kaip naują dauginamąją medžiagą. Be to, kai kuriuose sklypuose auginama tik kitų metų dauginamoji medžiaga. Tam paprastai pasirenkami pūdymai arba laukai, kuriuose pirmiau auginti ankštiniai augalai;

b) apkaupimas. Užaugę iki 70–80 cm, augalai mechaniškai apkaupiami specialiais kauptuvais, kurie žemes nuo vagų viršaus nustumia į jų apačią ir taip maždaug iki 30–40 cm aukščio uždengia augalų stiebus. Apkaupiama gali būti ir rankomis – kauptuku. Augalai apkaupiami bent kartą per augimo sezoną ir nedelsiant gausiai palaistomi. Apkaupimas – auginimo metodas, kurį lengva taikyti ir dėl nustatytai vietovei būdingos raudonosios žemės tekstūros, sudėties ir ypač sandaros. Kadangi dirvožemio sandara stabili ir jis, veikiamas drėkinimo ar lietaus vandens, lengvai nesuyra, užpilti žemių ant augalų pagrindo ir suformuoti vienodus kaupus yra paprasčiau. Dėl šios priežasties ir dėl to, kad dirvožemis yra akytas, todėl geriau ventiliuojamas, augalas auga tokiomis sąlygomis, dėl kurių susiformuoja „Kolokasi Sotiras“ būdingo dydžio ir formos, t. y. dideli ir pailgi, stiebagumbiai. Augdamas kitomis sąlygomis stiebagumbis būtų mažas ir apvalus;

c) skutimas. Nuimti pagrindiniai ir šalutiniai stiebagumbiai vežami į žemės ūkio produktų sandėlį, laikiną statinį arba augintojo naudojamas pakavimo patalpas ir ten nuskutami. Šis ypatinga vietos augintojo ir (arba) jo šeimos praktine patirtimi grindžiamas darbas daromas nustatytoje vietovėje, netoli jo dirbamų laukų, kad būtų arčiau ir būtų išnaudojama esama erdvė. Skutant nuo pagrindinių ar šalutinių stiebagumbių peiliu nugrandomos visos žemės ir nešvarumai, kol stiebagumbiai tampa balti. Taigi siekiant pašalinti prilipusias žemes, nuskutama ir didelė dalis pagrindinių ar šalutinių stiebagumbių peridermos. Skutama nustatytoje geografinėje vietovėje, nes tai yra iš kartos į kartą perduodama tos vietovės gyventojų ir augintojų praktinės patirties dalis. Pabrėžtina, kad stiebagumbiai skutami tik nustatytoje geografinėje vietovėje ir jokioje kitoje Kipro srityje, kurioje auginamos valgomosios kolokazijos;

d) pribrendusių stiebagumbių laikymas dirvoje ir laipsniškas jų rinkimas. Visiškai pribrendę valgomųjų kolokazijų stiebagumbiai gali būti gana ilgai laikomi žemėje, todėl augintojai juos renka atsižvelgdami į kasdienę paklausą rinkoje. Dėl augintojų patirties ir augalų fiziologinių savybių stiebagumbiai gali sugesti tik ilgai trunkant šalnoms, o tokio reiškinio šioje vietovėje beveik nepasitaiko. Augintojai iš patirties žino, kiek valgomųjų kolokazijų gali parduoti per dieną, ir surenka atitinkamą jų kiekį. Dėl to valgomosios kolokazijos pramintos taupykle, nes augintojai turi sukaupę produkto atsargų, už kurias gali gauti iš anksto žinomo dydžio pastovų pelną. Pribrendusių stiebagumbių laikymas dirvoje grindžiamas nustatytos geografinės vietovės augintojų praktine patirtimi; šis metodas netaikomas jokioje kitoje Kipro srityje, kurioje auginamos valgomosios kolokazijos.

Istoriniai duomenys

Iš nuorodų žinoma, kad valgomosios kolokazijos iš Karpasijos pusiasalio į Sotiros sritį atgabentos XX a. pradžioje. Iš pradžių jos augintos tik arčiau jūros esančiuose ne raudonojo dirvožemio laukuose. Tačiau pamažu šiuos augalus imta auginti toliau nuo jūros (arčiau aptariamojo kaimo), kur vyrauja raudonasis dirvožemis, ir paaiškėjo, kad dėl dirvožemio sudėties ir didesnės vandens sulaikymo gebos labai pagerėjo produkto kokybė: stiebagumbiai užaugdavo didesni, vienodesnės formos, lygesnės tekstūros, taip pat padidėjo derlius.

XX a. valgomųjų kolokazijų auginimas Sotiros regione plito lėtai, bet tolydžiai, o suintensyvėjo po 1974 m., kai ši kultūra išnyko šiaurinėje Kipro dalyje. Nors „Kolokasi Sotiras“ niekada nebuvo pagrindinė vietovėje auginama kultūra, XX a. paskutiniame dešimtmetyje Famagustos apskrities žemės ūkio tarnyba vedė atskirą bylą, skirtą ne tik drėkinimo sistemoms tobulinti, bet ir „Kolokasi Sotiras“ augintojams surašyti. Tai patvirtinama ir nauju (2013 m.) Famagustos apskrities žemės ūkio tarnybos dokumentu, kuriame nurodoma, kad 139 iš 179 (77 %) apskrities valgomųjų kolokazijų augintojų yra įsikūrę Sotiros srityje. Tos pačios apskrities tarnybos 1990 m. atlikto surašymo duomenimis, kurie yra įtraukti į minėtąją valgomųjų kolokazijų kultūrai skirtą bylą, iš 130 ha, skirtų šiai kultūrai Famagustos apskrityje, Sotiros srityje valgomosios kolokazijos auginamos 100 ha (77 %), o tai patvirtina, kad šių augalų auginimas jau ilgą laiką yra itin sutelktas būtent šioje vietovėje. Paminėtina, kad kiti augintojai yra iš kitų nustatytos geografinės vietovės kaimų. Be to, Statistikos tarnybos duomenys rodo, kad nustatytoje geografinėje vietovėje užauginama per 90 % visų Kipre užauginamų valgomųjų kolokazijų.

Kultūrinis aspektas.

„Kolokasi Sotiras“ yra gerai žinomo ir vietovėje besilankančių svečių noriai ragaujamo vietos patiekalo „kolokasi-kapamas“ pagrindinė sudedamoji dalis. Valgomosios kolokazijos taip pat yra svarbi vietos kultūros dalis – tai įrodo rengiamas tradicinis valgomųjų kolokazijų festivalis. Šis festivalis nereguliariai organizuotas XX a. aštuntajame dešimtmetyje, tačiau neseniai Sotiros srities asociacija, palaikoma savivaldos institucijų, jį ėmė rengti kasmet. Kaip su vietove tvirtai siejami vieninteliai išskirtiniai produktai, „Kolokasi Sotiras“ ir „Kolokasi-Poulles Sotiras“ taip pat populiarinami įvairiuose renginiuose, kuriuose dalyvauja savivaldybės organizacijos.

Ypatingas valgomųjų kolokazijų lapų atsparumas kenkėjams ir ligoms atsispindi vietos priežodyje „esi kaip kolokazijos lapas“ apie žmogų, kurio niekas nesuerzina ir nesugadina jam nuotaikos.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

(Šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)

http://www.moa.gov.cy/moa/da/da.nsf/All/F3FF567F4E8FF1C5C2257B970039D8EF/$file/Προδιαγραφές%20Κολοκάσι%20Σωτήρας%20_%20Κολοκάσι%20Πούλλες%20Σωτήρας.pdf

(1) OL L 343, 2012 12 14, p. 1.