LT    LT  EUROPOS BENDRIJ Ų KOMISIJA 
Briuselis, 23.12.2005 
KOM(2005) 696 galutinis 
  
ŽALIOJI KNYGA 
dėl jurisdikcijos kolizij ų ir ne bis in idem  principo baudžiamajame procese 
(pateiktas Komisijos)  
  
{SEK(2005) 1767} 
 
LT 2   LT ŽALIOJI KNYGA 
dėl jurisdikcijos kolizij ų ir ne bis in idem  principo baudžiamajame procese 
Šios žaliosios knygos tikslas yra prad ėti plataus masto suinteresuot ųjų šalių diskusijas d ėl 
klausimų, susijusių su jurisdikcijos kolizijo mis baudžiamosiose bylose, įskaitant ne bis in 
idem  principą. Žaliojoje knygoje nurodomos problemos, kur ios gali kilti esant dabartinei 
situacijai, ir pateikiami galimi sprendimo b ūdai. Pridedame darbo dokumente pateikiamas 
išsamesnis nagrin ėjimas. 
Komisija ragina suinteresuot ąsias šalis iki 2006 m. kovo 31 d. pateikti atsiliepimus šiuo 
adresu:  
European Commission 
Directorate-General for Jus tice, Freedom and Security 
Unit D3 – Criminal Justice Office LX46 3/20 B - 1049 Brussels 
El. paštas JLS-criminaljustice@cec.eu.int
 
Faksas +32-2/296 76 34 Suinteresuotosios šalys tur ėtų aiškiai nurodyti, jei jos nenori, kad j ų atsiliepimai b ūtų 
skelbiami Komisijos tinklalapyje. 
 
LT 3   LT 1. BENDROJI INFORMACIJA  
Didėjant nusikalstamumo tarptautiniam ma stui, baudžiamosios teisenos srityje 
Europos S ąjungoje vis dažniau pasitaiko atvej ų, kai kelios valstyb ės narės turi 
baudžiam ąją jurisdikcij ą persekioti baudžiam ąja tvarka už t ą pačią nusikalstam ą 
veiką. Be to, šiuo metu yra didesn ė tikimybė, kad baudžiamasis persekiojimas d ėl tos 
pačios nusikalstamos veikos bus  vykdomas keliose valstyb ėse, arba „pozityvios“ 
jurisdikcijos kolizijos, kadangi paskutiniais metais buvo žymiai išpl ėstos 
nacionalin ės baudžiamosios jurisdikcijos ribos.  
Vykdant baudžiam ąjį persekiojim ą keliose valstyb ėse kenkiama asmen ų teisėms ir 
interesams ir d ėl to vienu metu gali b ūti atliekami tie patys veiksmai. Gali prireikti 
kaltinamuosius, nukent ėjusiuosius ir liudytojus kviesti į bylos nagrin ėjimą keliose 
šalyse. Ypa č dėl pakartotinio proceso labiau apribojamos j ų teisės ir interesai, pvz., 
laisvas jud ėjimas. Dėl to kyla daugiau psichologini ų sunkumų, padidėja teisinio 
atstovavimo išlaidos ir jo sud ėtingumas. Išpl ėtotoje laisv ės, saugumo ir teisingumo 
erdvėje reikėtų vengti, kai įmanoma, toki ų neigiamų padarinių apribojant atvejus, kai 
baudžiamasis persekiojimas d ėl tos pačios nusikalstamos veikos vyksta keliose 
valstybėse. 
Šiuo metu nacionalin ės institucijos gali be apribojim ų lygiagre čiai vykdyti 
baudžiam ąjį persekiojim ą dėl tos pačios nusikalstamos veikos. Vienintel ė teisinė 
kliūtis yra ne bis in idem  principas, nustatytas Konvencijos d ėl Šengeno susitarimo 
įgyvendinimo 54–58 straipsniuose. Ta čiau šis principas neužke rta kelio jurisdikcijos 
kolizijoms, kai baudžiamasis persekiojimas d ėl tos pačios nusikalstamos veikos 
vyksta dviejose ar daugiau valstybi ų narių. Jis gali tur ėti įtakos užkertant keli ą antrą 
kartą persekioti baudžiam ąja tvarka už t ą pačią nusikalstam ą veiką, jei buvo priimtas 
bylos pakartotin į nagrinėjimą draudžiantis sprendimas ( res judicata ), kuriuo 
valstybėje narėje buvo užbaigtas teisminis nagrin ėjimas. 
Be to, nesant sistemos prasid ėjus procesui perduoti bylas nagrin ėti valstybei narei, 
kurios jurisdikcijai jos priklauso, ne bis in idem  principas gali tur ėti atsitiktini ų ar 
netgi nepagr įstų pasekmių: suteikiant pirmenyb ę priimti galutin į sprendim ą valstybės 
narės teismams, j ų poveikis prilygsta „pirmas at ėjai, pirmas gavai“ principui. Šiuo 
metu valstyb ė narė, turinti jurisdikcij ą, parenkama atsitiktinai ir d ėl to, atrodo, vis dar 
yra keletas ne bis in idem  principo išim čių.  
Vienas iš jurisdikcijos kolizij ų (pozityvi ų) problemos sprendimo b ūdų būtų sukurti 
sistemą perduoti bylas nagrin ėti valstybei narei, kurios jurisdikcijai tai priklauso. Kai 
baudžiamasis persekiojimas vyksta vienoje valstyb ėje narėje, daugiau nekyla 
klausimų dėl ne bis in idem . Be to, tokia sistema papildyt ų abipusio pripažinimo 
principą, kuris numato, kad vienoje valstyb ėje narėje priimtas teismo sprendimas 
pripažįstamas ir, jei reikia, įgyvendinamas kitoje valstyb ėje narėje.  
Šioje žaliojoje knygoje Komisija pateikia galimybes sukurti sistem ą, kuri 
palengvint ų parinkti valstyb ę narę, labiausiai tinkan čią vykdyti baudžiam ąjį 
persekiojim ą, ir galimybes perži ūrėti taisykles, susijusias su ne bis in idem principu. 
Ši žalioji knyga skelbiama atsižvelgiant į Hagos programos 3.3 punkt ą ir 
2000 m. lapkri čio 29 d. Abipusio pripažinimo program ą (ypač į jos 2.3 punkt ą ir 1 
bei 11 priemones). Atitinkamos priemon ės ES lygiu gal ėtų būti priimtos pamatiniu 
 
LT 4   LT sprendimu, grindžiamu Europos S ąjungos sutarties (toliau – ES  sutartis) 31 straipsnio 
1 dalies d punktu, pagal kur į bendra veikla apima jurisdikcijos kolizij ų tarp valstybi ų 
narių šalinimą. Prireikus 31 straipsnio 1 dalies c punktas b ūtų papildomas pagrindas 
užtikrinti valstyb ėse narėse taikom ų teisės normų suderinamum ą tokiu mastu, koks 
gali būti reikalingas teisminiam bendradarbiavimui gerinti.  
2. VALSTYB ĖS NARĖS, TURINČIOS JURISDIKCIJ Ą, NUSTATYMO SISTEMOS SUK ŪRIMAS  
2.1. Išankstin ės sąlygos 
Kuriant sistem ą perduoti bylas valstybei narei, kurios jurisdikcijai tai priklauso, 
turėtų būti išvengta biurokratizmo, tuo pa t metu užtikrinant subalansuot ą požiūrį ir 
tinkamai atsižvelgiant į susijusių asmenų teises. Siekiant, kad ši sistema veikt ų, turi 
būti įvykdytos dvi pagrindin ės išankstin ės sąlygos.  
Pirma, kompetentingos institucijos tur ėtų gauti informacij ą apie kiekvienoje kitoje 
valstybėje narėje vykstant į procesą ir (ar) susijusius sprendimus: joms tur ėtų būti 
sudaryta galimyb ė ir, galbūt, netgi numatyta pareiga keistis susijusia informacija. 
Antra, valstyb ės narės baudžiamojo persekiojimo institucijos, sužinojusios apie 
vykstantį procesą kitoje valstyb ėje narėje, turėtų galėti neprad ėti baudžiamojo 
persekiojimo arba sustabdyti vykstant į procesą, remdamosi tik tuo, kad tuo pa čiu 
pagrindu vykdomas baudžiamasis persekiojimas kitoje valstyb ėje narėje.  
Nepradėjus baudžiamojo persekiojimo (ar sustabdžius jau vykstant į) gali kilti 
problemų valstybių narių, kurios laikosi teis ėtumo principo ir kuri ų kompetentingos 
institucijos privalo vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą dėl kiekvienos j ų 
kompetencijai priklausan čios nusikalstamos veikos, teisinei tvarkai. Tai ypa č galėtų 
sukelti problem ų, kai šis principas įtvirtintas nacionalin ėje konstitucijoje. Tod ėl 
būsimuose dokumentuose b ūtų galima numatyti šio principo taikymo išimtis. 
Atsižvelgiant į tai, pagr įstai galima teigti, kad bendroje laisv ės, saugumo ir 
teisingumo erdv ėje šio principo yra laikomasi, kai kita valstyb ė narė vykdo tokio 
pobūdžio baudžiam ąjį persekiojim ą.  
2.2. Procedūra 
Įvykdžius pirmiau min ėtas išankstines s ąlygas, pasi ūlytą sistemą galėtų sudaryti šie 
procedūriniai etapai.  
1-asis etapas: „suinteresuot ųjų šalių“ nustatymas ir informavimas 
Pirma, atrodo naudinga nusta tyti ir informuoti valstybes nares, kurios gal ėtų būti 
suinteresuotos dalyvauti procese parenkant tinkamiausi ą valstybę narę, turinčią 
jurisdikcij ą konkrečiu atveju. Šiuo tik slu ES taisykl ė galėtų numatyti, kad 
nacionalin ės valstyb ės narės, kuri pradėjo ar rengiasi prad ėti baudžiam ąjį 
persekiojim ą („pradedanti baudžiam ąjį persekiojim ą valstybė“) institucijos,  kai tai 
iš esmės susiję su kita valstybe na re, privalo informuoti  laiku tos kitos valstyb ės 
narės kompetentingas institucijas. Toks įpareigojimas b ūtų taikomas baudžiamojo 
persekiojimo institucijoms ir (ar) kitoms teismin ėms (tyrimo) ar teis ėsaugos 
institucijoms atsižvelgiant į konkrečias valstybi ų narių baudžiamosios teisenos 
sistemų ypatybes. Institucijos, kurioms sute ikta informacija, savo ruožtu gal ėtų 
nurodyti savo interes ą vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą tuo konkre čiu atveju. 
 
LT 5   LT Galima b ūtų numatyti, kad apie š į interesą reikėtų pareikšti per nustatyt ą laikotarp į. 
Tačiau pagal ši ą sistemą galėtų būti sudaryta galimyb ė išimtiniais atvejais pateikti 
atsiliepimus pra ėjus nustatytam terminui. Jei nei viena valstyb ė narė nepareiškia 
intereso, pradėjusi baudžiam ąjį persekiojim ą valstybė galėtų tęsti baudžiam ąjį 
persekiojim ą daugiau nesikonsultuodama, nebent paaišk ėtų nauji faktai, kurie 
pakeistų aplinkybes.  
2-asis etapas: konsultacijos ir diskusijos 
Kai dvi ar daugiau valstybi ų narių yra suinteresuotos vykdyti baudžiam ąjį 
persekiojim ą dėl tos pačios nusikalstamos veikos, atitinkamoms ši ų valstybi ų 
institucijoms reik ėtų sudaryti galimyb ę kartu išspr ęsti klausim ą, kuri valstyb ė narė 
yra „geriausia" nagrin ėti bylą. Siekiant, kad b ūtų atsižvelgta į visų suinteresuot ųjų 
valstybių narių nuomonę, būtų galima numatyti pareigą pradėti diskusijas . Šiame 
etape tiesioginis ryši ų palaikymas tarp j ų būtų efektyviausia priemon ė diskutuoti. 
Prireikus jos gal ėtų kreiptis pagalbos į Eurojust ą ir (ar) pasinaudoti kita S ąjungos 
pagalbos sistema.  
2-ojo etapo metu gal ėtų būti greitai susitariama, kuri valstyb ė yra tinkamiausia 
vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą dėl nusikalstamos veikos, d ėl kurios kilo 
jurisdikcijos kolizija. D ėl to kai kurios nacionalin ės institucijos savanoriškai 
nutrauks ar sustabdys  procesą (ar jo neprad ės), o kita institucija prad ės ar tęs tos 
bylos nagrin ėjimą. Tokiu atveju kompetentingos nacionalin ės institucijos 
paprasčiausiai gal ėtų vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą pagal jų nacionalin ę teisę. 
Todėl atrodo, kad n ėra poreikio ES lygiu priimti privalomas taisykles d ėl tokių 
susitarimų. Remiantis pasi ūlyta sistema susijusios valstyb ės narės galėtų peržiūrėti 
tokius nacionalinius sprendimus, jei paaišk ėję nauji faktai pakeist ų aplinkybes. 
Nepaisant to, tam tikrais atvejais nacionalin ės institucijos gali nor ėti sudaryti 
įpareigojant į susitarim ą, siekdamos užtikrinti teisin į tikrumą ir išvengti diskusij ų 
atnaujinimo. Jei pageidauja, jos gali naudoti ES pavyzdin į susitarim ą, kuris inter 
alia galėtų numatyti bendras taisykles toki ų susitarim ų nutraukimui.  
3-iasis etapas: gin čų sprendimas ir tarpininkavimas 
Tuo atveju, kai nepavyks lengva i susitarti, prireiks gin čų sprendimo sistemos. Šis 
etapas sudaryt ų galimyb ę suinteresuotosioms šalims palaikyti strukt ūrinį dialogą, 
kurio metu b ūtų objektyviai apsvarstomi susij ę interesai. Tod ėl reikėtų, kad kaip 
tarpininkas  būtų įtraukta ES lygmens įstaiga, pagal toliau nurodytus kriterijus 
padedanti susijusioms valstyb ėms narėms pasiekti savanorišk ą susitarim ą. 
Eurojustas, atrodo, gal ėtų būti tinkamas vykdyti ši ą užduotį. Taip pat įmanoma 
sukurti nauj ą ginčų sprendimo institucij ą, pvz., komisij ą ar kolegij ą, kurią sudarytų 
valstybių narių aukštesnio rango prok urorai ir (ar) teis ėjai.  
Šis trečiasis etapas gal ėtų būti pradėtas bet kurios valstyb ės narės, pareiškusios 
interesą vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą, prašymu. Be to, pagr įstai galima teigti, 
kad ginčų sprendimo proced ūra turėtų būti privaloma pasibaigus 2-ojo etapo 
laikotarpiui siekiant užtikrint i, kad kilus nesutarimams b ūtų greitai pereinama į kitą 
etapą, kurio metu ES suteikt ų pagalbą. Kompetentingos institucijos, pasiekusios 
susitarimą 3-iojo etapo metu, tur ėtų tokią pat pasirinkimo teis ę kaip ir 2-ojo etapo 
metu (savanoriškas proceso sustabdymas kai kuriose valstyb ėse narėse siekiant 
vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą kitoje ar įpareigojan čio susitarimo sudarymas). 
 
LT 6   LT Tiksliai laikantis pasi ūlytos trijų etapų sistemos taisykli ų, taip pat atsižvelgiant į 
toliau išvardytus (2.5 punkte) kriterijus parinkti kompetenting ą valstybę narę, 
daugeliu ar netgi dauguma atveju tur ėtų būti pasiektas susitarimas. Ši sistema gali 
būti sukurta per trump ą laiką ir laikoma pakankama, nebent patirtis parodyt ų, kad 
reikia numatyti papildomus et apus. Nepasiekus susitarimo ne bis in idem principas 
vėl taptų svarbus. 
Galimas papildomas etapas: privalomas ES įstaigos sprendimas? 
Galiausiai tais atvejais, kai nepavykt ų išspręsti ginčo pasiūlytu būdu, būtų galima 
numatyti papildom ą etapą, kai ES lygmens įstaiga būtų įgaliota priimti privalom ą 
sprendimą dėl tinkamiausios valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą. Tačiau būtų labai 
sunku įgyvendinti š į papildom ą etapą atsižvelgiant į šiuo metu Sutartimi nustatyt ą 
sistemą. Pirma, reik ėtų įsteigti nauj ą įstaigą, kadangi tarpininko ir instancijos, 
priimančios privalomus sprendimus, vaidmenys yra nesuderinami. Antra, kilt ų 
sudėtingų klausim ų, susijusi ų su sprendimo teismine prieži ūra ES lygiu, kaip 
nurodyta toliau.  
2.3. Asmenų vaidmuo ir teismin ė priežiūra 
Ikiteisminio tyrimo stadijoje  pagal pasi ūlytą sistemą pagrindinis d ėmesys skiriamas 
kompetenting ų baudžiamojo persekiojimo institucij ų konsultacijoms. Svarstant 
klausimus d ėl jurisdikcijos su susijusiais asmenimis dažnai gali b ūti atskleisti faktai, 
kurie galėtų pakenkti baudžiamajam persekiojimui ar tur ėti įtakos nukent ėjusiųjų ir 
liudytojų teisėms ir interesams. Nacionaliniai teismai turb ūt turėtų spręsti, ar 
konkrečiu atveju kyla tokia rizika. Jei nustatoma, kad n ėra tokios rizikos, 
kompetentingos institucijos gal ėtų būti įpareigotos nedelsia nt informuoti gynybos 
šalį ir susijusius nukent ėjusiuosius apie sprendim ą dėl tinkamiausios valstyb ės narės, 
turinčios jurisdikcij ą. Bet kokiu atveju susij ę asmenys iki perduodant kaltinam ąjį 
aktą teismui tur ės būti informuoti apie pagrindines priežastis, susijusias su 
konkrečios valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, pasirinkimu. 
Skirtingai nei ikiteisminio tyrimo metu, kai dažniausiai susijusi ų asmenų vaidmuo 
yra pakankamai ribotas, nagrin ėjimo teisme metu (ir (ar) tarpin ės stadijos metu) 
nacionalinis teismas, gav ęs kaltinam ąjį aktą, paprastai patikrina, ar jis yra teismingas 
nagrinėti bylą. Taip pat įmanoma, kad ES nuostatomis b ūtų numatyta pareiga 
valstybei narei, kuri buvo pasirinkta pagal pasi ūlytą sistemą, išnagrin ėti, ar ji yra 
tinkama  nagrinėti bylą. Atrodo, kad nacionaliniai teismai gal ėtų atlikti tok į 
patikrinim ą. Būtų neįmanoma ir nereikalinga išsamiai išnagrin ėti kiekvien ą aspektą, 
kuris galėtų turėti įtakos parenkant valstyb ę narę. Tačiau teismin ė priežiūra atliktų 
svarbų vaidmen į nustatant, ar buvo laikomasi protingumo  ir tinkamo proceso  
principų. Tokiu b ūdu kompetentingas teismas gal ėtų panaikinti sprendim ą, susijusį 
su valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, parinkimu, jei nustato, kad tai buvo 
padaryta nepagr įstai. Ši prieži ūra galėtų būti vykdoma remiantis valstybi ų narių 
nacionalin ėse teisin ėse sistemose pripaž įstamomis doktrinomis, pvz., 
piktnaudžiavimas procesin ėmis teisėmis. Pagal ES sutarties 35 straipsn į Europos 
Teisingumo Teismo (ETT) gal ėtų būti prašoma priimti preliminar ų nutarimą dėl 
Sąjungos lygiu priimt ų taisyklių, susijusi ų su proced ūrine sistema ir kriterijais 
nustatant valstyb ę narę, turinčią jurisdikcij ą, aiškinimo.  
 
LT 7   LT Teisminė priežiūra dėl valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatymo 
suinteresuot ųjų asmenų prašymu atrodyt ų reikalinga bent tuo atveju, kai byla 
perduodama konkre čiai valstybei narei sudarius įpareigojant į susitarim ą. Taip yra d ėl 
to, kad tokie įpareigojantys susitarimai apribot ų atitinkam ų valstybių narių galimybes 
vėliau atšaukti sprendim ą perduoti bylos nagrin ėjimą tam tikrai valstybei narei. 
Klausimas, ar teismin ė priežiūra taip pat b ūtų galima nesudarius įpareigojan čių 
susitarimų, turbūt galėtų būti paliktas nuspr ęsti valstyb ėms narėms pagal j ų 
nacionalin ę teisę (t. y. kai tam tikros valstyb ės narės institucijos papras čiausiai 
nutraukė, sustabdė ar neprad ėjo baudžiamojo persekiojimo, kad kita valstyb ė narė 
galėtų nagrinėti bylą). 
Sunkesnių klausimų kiltų, jei kaip papildomas etapas b ūtų numatyta ES įstaigai 
suteikti įgaliojimus priimti sprendimu s. Tokiu atveju tikrai b ūtų reikalinga teismin ė 
priežiūra. Tačiau netinkama ir šiuo metu teisiškai ne įmanoma yra suteikti 
nacionaliniams teismams teis ę peržiūrėti ES įstaigos sprendimus. Kita vertus, 
dabartinėse sutartyse n ėra numatytas teisinis pagrindas ETT vykdyti toki ą priežiūrą. 
Sutarties d ėl Konstitucijos Europai III-359 straips nyje numatytas teisinis pagrindas 
tokiai prieži ūrai. Atsižvelgiant į dabartines Sutarties nuostatas, gal ėtų būti išnagrin ėta 
galimybė padaryti panašius Sutarties pataisymus. 
2.4. Baudžiamojo persekiojimo pirmenyb ė „pagrindin ėje“ valstyb ėje narėje 
Kartu su sistema perduoti byl ą nagrinėti valstybei narei, kurios jurisdikcijai tai 
priklauso, ES nuostatomis valstyb ės narės taip pat gal ėtų būti įpareigotos sutelkti 
procesinius veiksmus, susijusius su baudžiamuoju persekiojimu d ėl tos pačios 
nusikalstamos veikos, vienoje „pagrindin ėje“ valstyb ėje narėje. Kitos valstyb ės narės 
nuo tam tikros v ėlesnės procesin ės stadijos gal ėtų būti įpareigotos sustabdyti 
baudžiam ąjį persekiojim ą ar jo neprad ėti. Tokia pirmumo taisykl ė turėtų būti 
taikoma kartu su pirmiau apib ūdinta sistema; kitaip rezultatai b ūtų atsitiktiniai.  
Netikslinga įpareigoti kompetentingas instituc ijas ankstyvoje stadijoje priimti 
galutinį sprendim ą, kadangi paaišk ėjus naujiems faktams dažnai pasikei čia 
aplinkybės, kuriomis remiantis iš pradži ų galima b ūtų spręsti dėl “tinkamiausios” 
valstybės narės vykdyti baudžiam ąjį persekiojim ą. Atrodo, kad perduodant 
kaltinam ąjį aktą nacionaliniam teismui b ūtų tinkamiausias metas taikyti taisykl ę, 
pagal kuri ą visi lygiagre čiai vykstantys tyrimai b ūtų sutelkti vienoje valstyb ėje 
narėje, kadangi šios stadijos metu kompetentingos institucijos gal ės gauti 
informacij ą, reikaling ą išsamiai įvertinti klausimus, susijusius su jurisdikcija. Be to, 
pagrindiniai suvaržymai susijusi ų asmenų atžvilgiu atsiranda pateikus kaltinim ą, o 
tokių suvaržym ų taikymą keliose valstyb ėse narėse galima sumažinti didžia dalimi, 
jei taisykl ė bus taikoma pradedant šia stadija.  
Kad neb ūtų apeinama proced ūrinė sistema, tur ėtų būti neleidžiama perduoti 
kaltinamojo akto teismui tuo metu, kai vi s dar vyksta konsultacijos ir (ar) gin čų 
sprendimo proced ūra. Kitaip tariant, nacionalin ės institucijos, prieš perduodamos 
kaltinamąjį aktą, turės atlikti savo pareigas, susijusias su informacijos suteikimu ir 
konsultacijomis. To ne įvykdžius, kitos valstyb ės narės prašymu jos tur ėtų sustabdyti 
teismo proces ą.  
 
LT 8   LT Tačiau pirmumo taisykl ė jokiu būdu neturėtų užkirsti kelio kitoms valstyb ėms 
narėms teikti vis ą įmanomą pagalbą pagrindinei valstybei  pagal galiojan čias ES 
nuostatas ir tarptautinius susitarimu s. Priešingai, jos aktyviai tur ėtų teikti pagalb ą.  
2.5. Taikomi kriterijai 
Kriterijų sąrašas, kuriuos valstyb ės narės taikytų nustatant pagrindin ę valstybę narę, 
kartu su proced ūrine sistema ir pirmumo taisykle, b ūtų trečiasis visapusiškos 
strategijos užkirsti keli ą ir išspręsti jurisdikcijos kolizijas elementas. Galima nustatyti 
tam tikrus kriterijus, kurie b ūtų taikomi ir vertinami kiekvienu konkre čiu atveju 
pakankamai lanks čiai, t. y. kompetentingoms institucijoms reik ėtų turėti pakankam ą 
veiksmų laisvę.  
Šie kriterijai ar kiti susij ę veiksniai, tur ėsiantys įtakos procesui nustatant tinkam ą 
valstybę narę, turinčią jurisdikcij ą, turėtų būti objektyv ūs ir galėtų būti išvardyti 
būsimame ES dokumente. Pirmiausia s ąraše turėtų būti nurodytas teritorinis 
principas, kriterijai, susij ę su įtariamuoju ar ka ltinamuoju, nukent ėjusiųjų interesais, 
kriterijai, susij ę su valstyb ės interesais, ir kiti kriterijai, susij ę su proceso 
veiksmingumu ir greitumu. Galbūt taip pat reik ėtų nustatyti veiksnius, į kuriuos 
nebūtų privaloma  atsižvelgti.  
Kaip tolesnis žingsnis, valstyb ės narės galėtų susitarti d ėl tam tikr ų pagrindini ų 
principų, susijusių su kriterij ų išvardijimu pagal svarb ą ar seka s ąraše, jei tai atrodo 
būtina. Kita vertus, pirmenyb ė galėtų būti teikiama lankstesniam metodui. 
Neatsižvelgiant į tai, ar ES dokumente b ūtų numatyta, kuriems kriterijams teikiama 
pirmenyb ė, ar nustatyta j ų išdėstymo seka, atrodo, yra įmanoma ir b ūtina susitarti 
bent jau d ėl bendro pagrindinio pr incipo perduodant nagrin ėti bylas valstyb ėms 
narėms, turin čioms jurisdikcij ą. Pavyzdžiui, toks principas gal ėtų būti pagrįstas 
protingumu  ir (ar) tinkamu procesu . Kitaip tariant, kompetentingos institucijos gali 
būti įpareigotos atsižvelgti į susijusių asmenų interesus. Kriterijus, taip pat 
pagrindinis klausimas d ėl galimos teismin ės priežiūros, turėtų būti teisingas 
teisingumo vykdymas, pagr įstas išsamiu susijusi ų faktų apsvarstymu ir subalansuotu 
susijusių kriterijų vertinimu.  
3. NE BIS IN IDEM PRINCIPAS   
Konvencijos d ėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54–58 stra ipsniai, susij ę su ne bis 
in idem  principu, šiuo metu yra privalomi Šengeno erdv ėje, dešimtyje 2004 m. 
įstojusių ES valstybi ų narių, Islandijoje ir Norvegijoje bei Jungtin ėje Karalyst ėje; 
greitai tur ėtų būti privalomi ir Airijai. 2000 m. abipusio pripažinimo programoje 
raginama persvarstyti šias nuostatas, pirmiausia šio prin cipo išimtis. Taryba negal ėtų 
pritarti susijusiam Graikijos pasi ūlymui dėl pamatinio sprendimo1, bet ji pabr ėžė, kad 
darbas tur ėtų būti tęsiamas „atsižvelgiant į Komisijos komunikat ą dėl jurisdikcijos 
kolizijų siekiant užtik rinti, kad gal ėtų būti sukurta tikra prid ėtinė vertė“.  
                                                 
1 OL C 100, 2003 4 26, p. 24. 
 
LT 9   LT Jei, užuot suteikus išimtin ę galimybę valstybei narei, grei čiausiai prad ėjusiai vykdyti 
baudžiam ąjį persekiojim ą („pirmas at ėjai, pirmas gavai“), b ūtų sukurta sistema, 
pagal kuri ą išlaikant pusiausvyr ą būtų nustatoma valstyb ė narė, turinti jurisdikcij ą, 
galėtų iš naujo b ūti pradėtos diskusijos d ėl ne bis in idem  principo esant didesnei 
sėkmės tikimybei. Šiuo atžvilgiu reik ėtų atkreipti d ėmesį į toliau nurodytus 
klausimus. 
Pirma, reik ėtų išsamiau apsvarstyti klausim ą, ar reikia paaiškinti tam tikrus 
elementus ir s ąvokas, pavyzdžiui, d ėl sprendim ų rūšių, galinčių turėti ne bis in idem 
poveikį, ir (ar) kaip reik ėtų suprasti idem  ar “tie patys faktai”.  
Antra, šiuo metu, pri ėmus nuosprend į, principas taikomas tik tuomet, kai paskirta 
bausmė „buvo įvykdyta, yra vykdoma ar nebegali b ūti įvykdyta...“. Ši s ąlyga buvo 
patvirtinta atsižvelgiant į tradicinę abipusio pripažinimo sistem ą, kai kartais b ūdavo 
sunku įvykdyti bausm ę kitoje valstyb ėje narėje. Abejotina, ar ji vis dar reikalinga 
laisvės, saugumo ir teisingumo erdv ėje, kurioje šiuo metu bausm ės vykdomos kitose 
valstybėse narėse remiantis ES dokumentais d ėl abipusio pripažinimo. 
Trečia, abejotina, ar vis dar reikalingos dabartin ės galimyb ės nukrypti nuo ne bis in 
idem  principo. Šiuo metu pagal Konvencijos d ėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 
55 straipsn į valstybės narės gali numatyti išimtis, atsižvelgdamos į interesus vykdyti 
baudžiam ąjį persekiojim ą konkrečiais atvejais savo teritorijoje (pvz., teritorinis 
principas, nusikaltimai naci onaliniam saugumui ar valstyb ės narės pareigūnų 
padarytos veikos). Šios išimtys gali netekti vert ės sukūrus subalansuot ą valstybės 
narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatymo sistem ą. 
4. ABIPUSIO PRIPAŽINIMO PR INCIPO STIPRINIMAS  
Pasiūlytomis priemon ėmis taip pat b ūtų sudaryta galimyb ė Sąjungai sumažinti 
dabartiniuose ES dokumentuose numatyt ų pagrindų nevykdyti kit ų valstybių narių 
teismo sprendim ų skaičių. Kai kurie iš ši ų nevykdymo pagrind ų, atsižvelgiant į 
dabartinę padėtį, susijusią su jurisdikcijos kolizijomis baudžiamosiose bylose, vis 
dėlto gali b ūti reikalingi. Pavyzdžiui, taip gal ėtų būti, kai pagrindai susij ę su faktu, 
kad veika padaryta vykdan čiosios valstyb ės teritorijoje, kaip nurodyta Pamatinio 
sprendimo d ėl Europos arešto orderio 4 straipsnio 7 dalies a punkte.  
 
LT 10   LT Klausimai 
(1) Ar reikia priimti ES nuostat ą, pagal kuri ą nacionalin ėje teisėje turi būti numatyta 
galimybė sustabdyti proces ą, jei procesas vyksta kitoje valstyb ėje narėje?  
(2) Ar turėtų būti nustatyta pareiga informuoti kitas valstybes nares apie vykdom ą ar 
numatytą baudžiam ąjį persekiojim ą, jei tai glaudžiai susij ę su tomis kitomis 
valstybėmis narėmis? Kaip tur ėtų būti keičiamasi informacija, susijusia su 
vykstančiais procesais, galutiniais sprendimais ir kitais susijusiais sprendimais?  
(3) Ar turėtų būti nustatyta pareiga prad ėti diskusijas su valstyb ėmis narėmis, kurios 
glaudžiai susijusios su byla? 
(4) Ar reikia nustatyti ES pavyzd į dėl kompetenting ų institucij ų įpareigojan čių 
susitarimų?  
(5) Ar turėtų būti numatyta gin čų sprendimo (tarpininkavimo) proced ūra, kai po 
tiesioginių diskusijų nepavyksta pasiekti susitarimo? Kokia įstaiga gal ėtų geriausiai 
tarpininkauti sprendžiant gin čus dėl jurisdikcijos?  
(6) Be ginčų sprendimo (tarpininkavimo), ar reikia  numatyti tolimesnius etapus, pvz., kai 
ES lygmens įstaiga priimt ų sprendim ą?  
(7) Kokia teismin ės kontrol ės ar teismin ės priežiūros sistema tur ėtų būti reikalinga ir 
tinkama atsižvelgiant į valstybės narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatym ą? 
(8) Ar reikia nustatyti taisykl ę ar princip ą, pagal kur į ES lygiagre čiai vykstantys procesai 
turėtų būti sustabdyti (nutraukti)? Je i taip, nuo kurios procesin ės stadijos tai tur ėtų būti 
taikoma? 
(9) Ar reikia nustatyti taisykles d ėl konsultacij ų ir (ar) bylos nagrin ėjimo perdavimo, 
susijusias su tre čiosiomis šalims, ypa č su Europos Tarybos šalimis? Koks metodas 
turėtų būti taikomas šiuo atžvilgiu?  
(10) Ar būsimajame dokumente d ėl jurisdikcijos kolizij ų turėtų būti numatytas kriterij ų, 
naudojam ų nustatant valstyb ę narę, turinčią jurisdikcij ą, sąrašas? 
(11) Kokie kiti kriterijai, neskaita nt teritorinio principo, tur ėtų būti nurodyti tokiame 
sąraše? Ar s ąrašas turėtų būti baigtinis?  
(12) Ar manote, kad s ąraše taip pat tur ėtų būti numatyti veiksniai, kurie neb ūtų svarbūs 
nustatant valstyb ę narę, turinčią jurisdikcij ą? Jei taip, tai kokie veiksniai?  
(13) Ar yra būtina, įmanoma ir tinkama valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatymo 
kriterijus išvardyti pagal svarb ą? Jei taip, ar sutinkate, kad teritoriniam principui tur ėtų 
būti teikiama pirmenyb ė? 
(14) Ar reikia perži ūrėti ES taisykles, susijusias su ne bis in idem  principu?   
(15) Ar pritariate tokiam apibr ėžimui, susijusiam su ne bis in idem principo taikymo 
sritimi: „ sprendimas baudžiamojoje byloje, kur į priėmė teisminė institucija ar d ėl 
kurio buvo pateiktas apeliacinis skundas tokiai institucijai“ ?  
 
LT 11   LT (16) Ar pritariate tokiam „galutinio sprendimo“ apibr ėžimui: „... sprendimas, draudžiantis 
pakartotin į bylos nagrin ėjimą pagal valstyb ės narės, kurioje jis buvo priimtas, 
nacionalin ę teisę, jei toks nacionalinis draudima s neprieštarauja ES sutarties 
tikslams” ? 
(17) Ar geriau b ūtų apibrėžiant sąvoką „galutinis sprendimas“ numatyti konkre čias išimtis? 
(pvz., „sprendimas, draudžiantis pakartotin į bylos nagrin ėjimą pagal valstyb ės narės, 
kurioje jis buvo priimtas, teis ę, išskyrus kai…”)  
(18) Ar, papildant 16 ir 17 klausimuose min ėtus aspektus, iš anksto  vertinant bylos esm ę 
būtų sprendžiama, ar sprendimas turi ne bis in idem poveikį ES mastu? 
(19) Ar įmanoma ir b ūtina apibr ėžti idem  koncepcij ą, ar tai tur ėtų būti palikta ETT 
precedent ų teisei? 
(20) Ar, Jūsų nuomone, gali b ūti tokių atvejų, kai vis dar b ūtų privaloma išlaikyti s ąlygą 
dėl bausmės vykdymo; jei taip, kokie tai atvejai? Jei taip, ar tokia s ąlyga galėtų būti 
panaikinta suk ūrus valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatymo sistem ą?  
(21) Kokiais atvejais vis dar gali b ūti pagrįstos Konvencijos d ėl Šengeno susitarimo 
įgyvendinimo 55 straipsnyje numatytos leidžian čios nukrypti nuostatos? Ar jos gal ėtų 
būti panaikintos suk ūrus valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatymo sistem ą, ar, 
Jūsų nuomone, reik ėtų imtis koki ų nors papildom ų priemoni ų siekiant „kompensuoti“ 
šių leidžiančių nukrypti nuostat ų panaikinim ą tokiomis aplinkyb ėmis?  
(22) Ar ne bis in idem principas tur ėtų būti pagrindas privalomai atsisakyti suteikti abipus ę 
teisinę pagalbą? Jei taip, kurios ES teisin ės nuostatos tur ėtų būti priderintos?  
(23) Ar reikia nustatyti darnesn į metodą dėl ne bis in idem principo tre čiųjų šalių atžvilgiu? 
Ar reikėtų atskirti Europos Tarybos šalis nuo kit ų šalių? 
(24) Ar pritariate, kad esant subalansuotai valstyb ės narės, turinčios jurisdikcij ą, nustatymo 
sistemai:  
(a) tam tikri ES dokumentuose d ėl abipusio pripažinimo numatyti nevykdymo 
pagrindai tapt ų nereikalingi, bent jau iš dali es? Kokie pagrindai pirmiausia? 
(b) tam tikri neprivalomi nevykdymo pagrindai gal ėtų būti pakeisti į privalomus 
nevykdymo pagrindus ir vice versa ? Kokie pagrindai pirmiausia?