Pagal 18 straipsnio 1 dalį valstybės narės kas treji metai Komisijai turi teikti Direktyvos įgyvendinimo ataskaitą, kuri rengiama remiantis klausimynu. Be to, 18 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad Komisija, remdamasi iš valstybių narių gautomis ataskaitomis, turi paskelbti Direktyvos įgyvendinimo ataskaitą.

Be to, Komisija ir Europos standartizacijos komitetas (CEN) parengė standartizuotus mėginių ėmimo ir analizės metodus, visų pirma atsižvelgdami į Direktyvos 22 straipsnio 2 dalį.

Per du laikotarpius iš eilės, kurie nagrinėjami šioje ataskaitoje (nuo 2008 m. gegužės 1 d. iki 2011 m. balandžio 30 d. ir nuo 2011 m. gegužės 1 d. iki 2014 m. balandžio 30 d.), valstybės narės turėjo užtikrinti, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad būtų laikomasi Direktyvos. Direktyva į nacionalinę teisę turėjo būti perkelta iki 2008 m. gegužės 1 d. Komisijos atliktas perkėlimo priemonių vertinimas parodė, kad daugeliu atveju Direktyva buvo perkelta arba neteisingai, arba tik iš dalies. Komisija pradėjo dvidešimt du oficialius tyrimus. Šiuo metu vyksta keturios tyrimo procedūros dėl neatitikimo.

Atliekant vertinimą ypatingas dėmesys buvo skiriamas nuostatoms, kurios taikomos šiai kategorijai. Laikoma, kad šių nuostatų įgyvendinimo lygis yra tinkamas visos Direktyvos įgyvendinimo vertinimo rodiklis. Tai visų pirma priemonės, susijusios su atliekų tvarkymo planais ir stambių avarijų prevencija bei informavimu, praktiniai veiksmai, skirti informacijos perdavimui užtikrinti, A kategorijos įrenginių (įskaitant turinčių tarpvalstybinį poveikį) nustatymo tvarka, išorės avarijų valdymo planų parengimas ir patikrinimai.

Galima daryti bendrą išvadą, kad dauguma valstybių narių priėmė bendras priemones Direktyvai įgyvendinti. Tai visų pirma atliekų tvarkymo planai, stambių avarijų prevencija ir informavimas bei praktinės priemonės, užtikrinančios informacijos perdavimą. Be to, lyginant abu ataskaitinius laikotarpius matyti bendra pažanga priimant su šiomis nuostatomis susijusias priemones.

Kita vertus, įvertinimas išryškino poreikį gerinti praktinį tam tikrų nuostatų taikymą. Todėl, pavyzdžiui, kai kurios valstybės narės turi baigti A kategorijos įrenginių nustatymą taikydamos Sprendime 2009/337/EB išdėstytus kriterijus. Reikšmingi valstybių narių nustatytų A kategorijos įrenginių skaičiaus skirtumai bei įrenginių, apie kuriuos pranešta, skaičiaus ir susidarančių pavojingų kasybos atliekų kiekio neatitikimai rodo, kad šis procesas dar nėra baigtas (žr. prie ataskaitos pridėtą lentelę).

Kita sritis, kuriai kelios valstybės narės turi skirti ypatingą dėmesį, yra leidimų visiems A kategorijos įrenginiams išdavimas. Be to, reikia baigti rengti visų A kategorijos įrenginių išorės avarinius planus: pagal valstybių narių pateiktą informaciją maždaug 25 % šių įrenginių dar neturi parengtų planų.

Valstybių narių pateikta informacija rodo, kad ne visos valstybės narės vienodai supranta ir įgyvendina su patikrinimais susijusias nuostatas. Be to, gerokai skiriasi valstybių narių nurodytas patikrinimų skaičius. Kadangi valstybių narių pateikta informacija atspindi skirtingas metodikas, jų palyginimas didelės naudos neduotų.

3.2.Kitos nuostatos

Kai kurie valstybių narių pateikti duomenys apie nustatytų įrenginių, kuriems taikoma Direktyva, skaičių neatrodo tikėtini (žr. prie ataskaitos pridėtą lentelę). Pateikti duomenys gerokai skiriasi valstybėse narėse ir yra gana žemi palyginti su kitų šaltinių informacija apie nacionaliniu lygmeniu susidarančias kasybos atliekas. 2 straipsnyje nustatyta Direktyvos taikymo sritis, apribojant išimčių taikymo galimybes. Tačiau nacionalinėse valstybių narių ataskaitose nurodytas įrenginių skaičius rodo, kad ne visos valstybės narės vienodai supranta ir taiko šią nuostatą.

Pavyzdžiui, šešios valstybės narės praneša, kad jų teritorijoje nėra įrenginių, kuriems taikoma Direktyva. Tačiau kiti informacijos šaltiniai rodo, kad kai kuriose iš šių šalių vykdoma kasybos veikla ir susidaro kasybos atliekos, kartais – pavojingos.

Be to, labai nedidelis inertinių atliekų tvarkymo įrenginių, apie kuriuos pranešė kai kurios valstybės narės, skaičius skiriasi nuo kitų šalių pateiktų duomenų (pavyzdžiui, Prancūzija pranešė turinti 4 100, Vengrija – 604 tokius įrenginius, tačiau kitos šalys nurodė gerokai mažesnį skaičių).

Pagal šią Direktyvą išduodami leidimai gali būti jungiami su kitais leidimais, reikalaujamais pagal kitus ES teisės aktus (pvz., Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2012/18/ES (Seveso direktyva)), kad būtų išvengta nereikalingo informacijos dubliavimosi ir darbo pasikartojimo. Pranešta, kad kasybos atliekų įrenginiams priskiriamas tik nedidelis įrenginių, kuriems taikoma ši Direktyva, skaičius.

17 straipsnio 1 dalyje nustatytos su patikrinimais susijusios pareigos. Valstybės narės turi užtikrinti, kad atliekų įrenginiai, kuriems pagal šią Direktyvą išduotas leidimas, prieš pradedant atliekų kaupimo operacijas ir po to, įskaitant laikotarpį po uždarymo, būtų reguliariai tikrinami, kad būtų užtikrinta, jog jie atitinka leidimo sąlygas. Direktyvoje nėra aiškiai apibrėžta patikrinimo sąvoka ir nėra išsamiai nurodyta, kaip reikėtų atlikti patikrinimą. Tačiau 22 straipsnyje numatyta, kad Komisija turi parengti ir priimti technines patikrinimų gaires.

Dideli su patikrinimais susijusių priimtų priemonių skirtumai – visų pirma patikrinimų tvarka, jų pobūdis, atsakingos institucijos ir jų dažnumas – ir per antrąjį ataskaitinį laikotarpį atliktų patikrinimų skaičius rodo, kad valstybės narės galbūt ne visada vienodai aiškina Direktyvoje nustatytas nuostatas dėl patikrinimų.

Tik septynios šalys praneša nustačiusios reikalavimų nesilaikymo atvejų nacionaliniu lygmeniu per antrąjį ataskaitinį laikotarpį. Pagrindiniai nustatyti pažeidimai – leidimuose nustatytų reikalavimų nesilaikymas ir įrenginių eksploatavimas neturinti leidimo.

Direktyvoje numatyta galimybė pritaikyti arba atšaukti kai kuriems įrenginiams taikomas nuostatas atsižvelgiant į atliekų pobūdį. Nacionaliniai inertinių atliekų sąrašai, sudaryti pagal Komisijos sprendimą 2009/359/EB, leistų diferencijuoti šias atliekų rūšis. Šia galimybe pasinaudojo tik aštuonios valstybės narės.

Todėl išvados, darytinos dėl kitų Direktyvoje nustatytų nuostatų (taikomų visiems įrenginiams) įgyvendinimo yra tokios pat kaip išvados dėl A kategorijos įrenginių: nors daugumoje valstybių narių bendra sistema sukurta, išlieka ne viena spręstina problema.

Skirtumai valstybėse narėse rodo, kad reikia dėti daugiau pastangų siekiant užtikrinti, jog visos valstybės narės pagrindines Direktyvos sąvokas suprastų ir taikytų panašiai, kad būtų užtikrintas nuostatų efektyvumas visoje ES.

4.INFORMACIJA, PATEIKTA APIE SAUGUMĄ

Komisijos gauta informacija rodo, kad per du šioje ataskaitoje nagrinėjamus laikotarpius dviejose šalyse įvyko penkios avarijos.

Tačiau Komisija nebuvo informuota apie šias avarijas, kaip to reikalaujama pagal Direktyvos 18 straipsnio 2 dalį. Informacija gauta iš kitų šaltinių.

Be to, buvo prašoma, kad valstybės narės patvirtintų, kad per du ataskaitinius laikotarpius avarijų nebuvo. Dauguma valstybių narių tai patvirtino. Norint įvertinti, ar buvo pasiekti Direktyvoje iškelti tikslai mažinti avarijų pavojų, reikėtų išsamesnės informacijos.