1 langelis. Garantijos ir kitos likvidumo paramos priemonės 2021 m. biudžeto planų projektuose Kovai su ekonominiais COVID-19 pandemijos padariniais valstybės narės skyrė didelę likvidumo paramą. Dažniausia likvidumo paramos forma – valstybės garantijos privačiojo sektoriaus skolinimuisi remti ir mokesčių atidėjimas (t. y. galimybė atidėti mokestinių prievolių vykdymą be nuobaudų). Valstybės narės taip pat suteikė garantijas naujoms ES lygmens priemonėms remti. Valstybės garantijos priklauso didžiausiai likvidumo paramos priemonių kategorijai. Valstybės narės nustatė sistemas, kurių vertė siekia 17 % BVP. Ši suma – didžiausia garantijų sistemų suma, tačiau faktiškai panaudota suma ar namų ūkių, įmonių, finansų sektoriaus ir vyriausybės susitarimų suma gali būti mažesnė. Tikėtina, kad tik daliai įsipareigojimų vykdyti prireiks vyriausybės lėšų, dėl kurių susidarys deficitas ir bus daromas poveikis skolos lygiui. Šią dalį iš anksto įvertinti sunku. Valstybės narės taip pat suteikė garantijas naujoms ES lygmens priemonėms, visų pirma SURE ir Europos garantijų fondui, remti. B1.1 diagrama.2020 m. vietos veiklos vykdytojams suteiktos garantijos (% BVP) Pastaba. Garantijos ES ir tarptautinio lygmens priemonėms neįtraukiamos. Diagramoje parodytas naujų Vokietijos nustatytų garantijų sistemų dydis, tačiau bendra garantijų sistema faktiškai yra neribota. Airijos, Latvijos ir Prancūzijos biudžeto planų projektų duomenys buvo papildyti informacija iš kitų viešųjų šaltinių. Austrija ir Italija garantijų duomenų nepateikė, nors sistemos egzistuoja. Italijoje didžiausia neapibrėžtųjų įsipareigojimų suma sudaro maždaug 30 % BVP; iki šiol panaudota orientacinė suma sudaro maždaug 7 % BVP. Šaltiniai: 2021 m. biudžeto planų projektai ir kiti viešieji šaltiniai. Garantijų programų dydis ir jų struktūra valstybėse narėse skiriasi. Kai kurios vyriausybės tiesiogiai garantavo bankų namų ūkiams ir įmonėms suteiktas paskolas. Kitose valstybėse narėse likvidumo paramos programas įgyvendino nacionalinės skatinamojo finansavimo įstaigos. Šios įstaigos – „KfW“ Vokietijoje, „KredEx“ Estijoje, „Hellenic Development Bank“, BPI Prancūzijoje, CDP Italijoje, „Altum“ Latvijoje, INVEGA Lietuvoje, „Malta Development Bank“ ir „Finnvera“ Suomijoje. Valstybėse narėse nevienodas ir garantijų panaudojimo, kai teoriškai galimas didžiausias neapibrėžtasis įsipareigojimas pagal sistemą tampa faktiniu valdžios sektoriaus neapibrėžtuoju įsipareigojimu, lygis. Komisijos vertinimu, iki šiol pasinaudota tik maždaug ketvirtadaliu suteiktų garantijų. Komisija paragino valstybes nares biudžeto planų projektuose savanoriškai pranešti apie didžiausią garantijų sistemų dydį ir jų panaudojimo lygį. Dauguma valstybių narių pateikė bent dalį šios informacijos. Kai kurios valstybės narės taip pat pranešė apie garantijas, kuriomis remiamos ES ir tarptautinio lygmens priemonės, pavyzdžiui, SURE. B1.1 diagramoje parodytos tik vidaus ekonominės veiklos vykdytojams suteiktos garantijos, pakoreguotos dėl palyginamumo priežasčių. Euro zonos valstybės narės taip pat leido 2020 m. atidėti maždaug 1½ % BVP mokesčių ir socialinio draudimo įmokų mokėjimą. Mokesčių atidėjimas neturi tiesioginio poveikio valdžios sektoriaus deficitui, nes mokesčiai įrašomi į nacionalines sąskaitas tuo laikotarpiu, kai vykdoma ekonominė veikla, dėl kurios atsiranda mokestinis įsipareigojimas. Tačiau atidėjimas gali laikinai paveikti skolą, jei atidėjimo laikotarpiu dėl to valdžios sektorius papildomai skolinasi. Vis dėlto, atsižvelgiant į 2020 m. numatomą didelį ekonomikos susitraukimą, tikėtina, kad kai kurios įmonės krizės neišgyvens, o kai kurios atidėtos mokestinės prievolės gali būti niekada neįvykdytos. Remiantis ES statistikos sistema, sukaupti, bet nesurenkami mokesčiai neturėtų būti įrašomi kaip valdžios sektoriaus pajamos, todėl jie turi deficitą didinantį poveikį. Apskritai biudžeto planų projektuose numatomi su mokesčiais susiję nuostoliai atskleisti neišsamiai, nors tikėtina, kad jų mokesčių projekcijose į šį poveikį atsižvelgta.