[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 13.2.2006 KOM(2006) 62 galutinis KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2006 m. bendra socialinės apsaugos ir socialinės integracijos ataskaita TURINYS 1. Įvadas 3 2. Bendri socialinės apsaugos ir socialinės integracijos politikos sričių klausimai 4 a) Skatinti socialinę sanglaudą ir visų lygias galimybes taikant pakankamas, prieinamas, finansiškai tvarias, pritaikomas bei veiksmingas socialinės apsaugos sistemas ir socialinės integracijos politikos kryptis 4 b) Užtikrinti glaudžią sąveiką su Lisabonos programos tikslais, siekiant didesnio ekonomikos augimo ir daugiau bei geresnių darbo vietų, ir su ES tvarios plėtros strategija 5 c) Tobulinti valdymą, skatinti skaidrumą ir suinteresuotųjų šalių dalyvavimą planuojant ir įgyvendinant politiką bei vykdant jos stebėseną 7 3. Pagrindiniai įvairių veiklos AKM srityje aspektų uždaviniai 7 3.1. Kova su skurdu ir atskirtimi: nors dedamos nuolatinės pastangos, tačiau jaučiamas įgyvendinimo atotrūkis 7 3.2 Pakankamos ir tvarios pensijos: reforma tęsiasi 8 3.3. Sveikatos ir ilgalaikė priežiūra: pirmieji žingsniai pabrėžia šios srities klausimų svarbą 9 KOMISIJOS KOMUNIKATAS TARYBAI, EUROPOS PARLAMENTUI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI 2006 m. bendra socialinės apsaugos ir socialinės integracijos ataskaita 1. ĮVADAS Europos socialinės apsaugos ir socialinės integracijos politikos kryptys susiduria su dideliais uždaviniais. Pasaulinė konkurencija, naujų technologijų poveikis ir senėjanti visuomenė formuoja ilgalaikės perspektyvos politikos kontekstą, tuo tarpu silpnas augimas, didelis nedarbas ir nuolatiniai nelygybės klausimai turi būti sprendžiami artimiausiu metu. Spalio mėn. Hampton Court vykusiame susitikime valstybių ir vyriausybių vadovai apsvarstė, kaip susidūrus su tokiais uždaviniais galėtų būti sustiprintos Europos socialinės sistemos ir kaip tuo pat metu šios sistemos galėtų padėti juos spręsti. Komisijos pasiūlyme, kuris tvirtai remiamas pirmininkaujančios valstybės išvadose, buvo raginama „sustiprinti priemones, tokias kaip ES integruotos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo gairės, bei sutvirtinti jų sąveiką su veiksmingesniu ES lygmens koordinavimu socialinės apsaugos srityje“. 2005 m. pavasarį persvarstant Lisabonos strategiją buvo iškeltas dvejopas uždavinys atviro koordinavimo metodo (AKM) veiklai socialinės apsaugos ir socialinės integracijos srityje. Pirma, buvo nustatytas atotrūkis tarp bendrų Europos tikslų ir politikos, kuria jų siekiama; atviram koordinavimo metodui tai reiškia, kad neturėtų būti apsiribota bendrų principų nustatymu, daugiau dėmesio skiriant politikos veiksmingumui. Antra, naujaip formuluojant strategijos socialinio aspekto svarbą, persvarstyta strategija buvo siekiama sutelkti politikos pastangas, skatinant didesnį augimą ir sukuriant daugiau bei geresnių darbo vietų. Tokiu būdu reikalinga glaudi sąveika tarp socialinės apsaugos ir socialinės integracijos AKM, pagrindinį dėmesį skiriant aukšto lygio socialinės apsaugos ir socialinės sanglaudos užtikrinimui bei užimtumo ir ekonomikos augimo politikos kryptims. Tuo pat metu Europos Vadovų Taryba paragino Sąjungą ir valstybes nares, kaip indėlį į Europos jaunimo paktą, pagal socialinės integracijos strategiją teikti pirmenybę labiausiai pažeidžiamo jaunimo padėties gerinimui bei iniciatyvoms, kuriomis siekiama išvengti mokymo nesėkmių. Ši antroji bendra socialinės apsaugos ir socialinės integracijos ataskaita tiesiogiai atliepia į Hampton Court viršūnių susitikimo ir Lisabonos strategijos uždavinį ir yra grindžiama 2003 m. komunikatu „Lisabonos strategijos socialinio aspekto stiprinimas: atviro koordinavimo socialinės apsaugos srityje supaprastinimas“[1]. Ji paremta 2005 m. valstybių narių pagal tris – socialinės integracijos, pensijų ir sveikatos bei ilgalaikės priežiūros – politikos aspektus parengtais planais ir politikos metmenimis. Joje vadovaujamasi valstybių narių ir suinteresuotųjų šalių pareikšta nuomone apie AKM vertę. Be to, ataskaitoje numatoma mainų, kurie vyks atsižvelgiant į supaprastintą AKM, struktūra[2]. 2. BENDRI SOCIALINėS APSAUGOS IR SOCIALINėS INTEGRACIJOS POLITIKOS SRIčIų KLAUSIMAI Komisijos komunikate dėl naujos AKM sistemos apibrėžiami trys bendri socialinės apsaugos ir integracijos politikos krypčių uždaviniai. Šiame skyriuje remiantis šia sistema apžvelgiama dabartinė politika ir reformų strategijos. a) Skatinti socialinę sanglaudą ir visų lygias galimybes taikant pakankamas, prieinamas, finansiškai tvarias, pritaikomas bei veiksmingas socialinės apsaugos sistemas ir socialinės integracijos politikos kryptis Valstybės narės turi pasiekti pagrindinius socialinius tikslus veiksmingai ir ekonomiškai, prisitaikydamos prie naujų uždavinių ir aplinkybių. Šiam tikslui 2003 m. valstybės narės kartu išleido apie 28 % BVP bendrąja išraiška socialinei apsaugai– šiek tiek daugiau nei per kelerius pastaruosius metus, kai šis skaičius beveik nepakito. Pinigų pervedimų (išskyrus pensijas) sistemos sudaro 5 % BVP. Vykdant reformas šioje srityje daugiausia dėmesio buvo skiriama paskatų imtis darbo stiprinimui. Nors lėtai, bet didėja išmokos, skirtos paremti tuos, kurie pradeda dirbti (menkai apmokamus darbus). Socialinė parama vis dažniau glaudžiai siejama su vietos lygmeniu teikiamomis socialinėmis ir įdarbinimo paslaugomis, siekiant sukurti sąveiką ir pasiekti veiksmingumą. Vykdant reformas daug pastangų dedama ilgalaikės ligos (invalidumo) sistemų srityje; daugelis valstybių stengiasi sumažinti netiesiogines paankstinto išėjimo į pensiją paskatas ir skatinti grįžimą į darbo rinką. Išlaidos pensijoms, kurios vidutiniškai sudarė 13 % BVP ES (2003 m.) užtikrino, kad senatvė daugiau nebūtų siejama su skurdu ir priklausymu nuo vaikų. Šis rezultatas buvo iš esmės pasiektas viešosiomis pensijomis, ir pensinių pajamų pakankamumas ir toliau liks valstybės atsakomybė. Mūsų senėjančioje visuomenėje šiuo metu pensijų srityje, visų pirma, siekiama padidinti faktinį išėjimo į pensiją amžių. Daugelyje valstybių narių vykdomos reformos, siekiant priešinga linkme pasukti ankstesnių dešimtmečių tendenciją trumpinti faktinį išėjimo į pensiją amžių ir spręsti su būsimu gyvenimo trukmės ilgėjimu susijusius klausimus. Per ateinančius dešimtmečius viešosios einamųjų įmokų pensijų sistemos turėtų likti pagrindiniu pensininkų pajamų šaltiniu, tuo tarpu privačių pensijų sistemų indėlis turėtų didėti daugelyje, bet ne visose valstybėse narėse. Solidarumo principas ir toliau lieka svarbus mūsų pensijų sistemoms, kadangi jis užtikrina galimybę visiems darbuotojams gauti pensiją, tam tikrą garantuotą minimumą vyresnio amžiaus žmonėms, kompensuojamąsias pajamas ir galiausiai ne darbo rinkoje praleisto laiko (būtent, skirto vaikų arba vyresnio amžiaus žmonių priežiūrai ir nedarbo laikotarpių) pripažinimą pensijoms. Sveikatos ir ilgalaikės priežiūros srityje, kurioje 2003 m. išlaidos vidutiniškai sudarė 8 % BVP, valstybės narės toliau siekia užtikrinti visiems galimybę gauti aukštos kokybės priežiūros paslaugas, pritaikydamos savo sistemas prie vis didėjančios paklausos, susijusios su senėjimu, pacientų lūkesčiais ir technologijos vystymusi. Jos siekia didesnio veiksmingumo ir efektyvumo vykdydamos pertvarkymus, nustatydamos prioritetus ir kurdamos paskatinimo struktūras išmokų gavėjams ir paslaugų teikėjams. Vis didesnį vaidmenį turėtų vaidinti sveikatinimo ir ligų prevencijos politikos kryptys. Siekiant užtikrinti, kad nedidėtų nelygybė sveikatos priežiūros srityje, greta vis plačiau taikomų mokesčių ir bendrų mokėjimų įvedamos įvairios mokesčių nuolaidos, skirtos socialiai remtinoms grupėms. Taigi reforma socialinės apsaugos srityje vyksta sparčiai. Kaip matyti iš šios apžvalgos, reformos nebūtinai reiškia mažinimą, ir jų poveikį socialinei sanglaudai reikėtų atidžiai stebėti. Šalių, kurios turi ilgiausią patirtį, pavyzdys rodo, kad geras aktyvinimas, įskaitant integruotas ir pritaikytas intervencijas, nėra pigus ir nėra greitai įgyvendinama strategija. Pavyzdžiui, vis dažnesnis minimalių pensijų mokėjimas įvertinus pajamas neturėtų susilpninti pensijų taupymo paskatų. Daugumoje valstybių narių minimalus socialinės paramos lygis jau nusileido žemiau skurdo rizikos ribos ir socialinės integracijos požiūriu reikia atidžiai stebėti sąlygų paramai nustatymo mastą. Skiriant vis didesnį dėmesį išmokų sąlygoms, iki šiol nėra vykdoma sisteminė jų poveikio labiausiai į visuomenės užribį išstumtoms grupėms stebėsena. Tendencija decentralizuoti atsakomybę iki regioninio ir (arba) vietos lygmens sukuria dideles galimybes integruotam socialinės apsaugos ir socialinių paslaugų teikimui. Tačiau, vėlgi, poveikį reikia stebėti. Įvertinimas taip pat turi apimti įvairias politikos sritis. Jau buvo paminėti vis dažniau taikomi bendri sveikatos mokėjimai kartu su priemonėmis, skirtomis sumažinti jų kainą mažesnes pajamas gaunančioms grupėms. Paskutinėse socialinės integracijos ataskaitose padidėjusių sveikatos priežiūros ir sveikatos draudimo išlaidų poveikis vertinamas kaip vis didėjanti našta žmonėms, priklausantiems mažesnes pajamas gaunančioms grupėms. b) Užtikrinti glaudžią sąveiką su Lisabonos programos tikslais, siekiant didesnio ekonomikos augimo ir daugiau bei geresnių darbo vietų, ir su ES tvarios plėtros strategija Sąveika tarp AKM ir atnaujinto Lisabonos proceso turėtų būti dvejopa: socialinės apsaugos ir integracijos politikos kryptys turėtų remti ekonomikos augimo ir užimtumo tikslus, o ekonomikos augimo ir užimtumo politikos kryptys turėtų remti socialinius tikslus. Kelios valstybės narės – Belgija, Vengrija ir Suomija – pateikia aiškius šios dinamiškos sąveikos pavyzdžius nacionalinėse reformų programose (NRP); socialinius tikslus iškeldamos kaip vienus svarbiausių planuojant Lisabonos programą jos teigia, kad vidutinės trukmės ekonomikos ir užimtumo planavimas turėtų remti būsimą socialinės politikos darną ir vystymą. Socialinė apsauga ir užimtumas Apžvelgus nacionalines reformų programas pagal tris AKM politikos aspektus aiškiai matomas socialinės apsaugos vaidmuo, kurį ji gali vaidinti gerinant užimtumo rezultatus. Tačiau AKM ir NRP sąsajos ne visuomet yra aiškios. Kovojant su socialine atskirtimi „užimtumo galimybių palengvinimas“ yra vienas pagrindinių valstybių narių strategijų elementų, tuo labiau atsižvelgiant į naujausiose reformose vis labiau pabrėžiamą perėjimą prie darbo. Dauguma valstybių narių įgyvendina arba planuoja aktyvią darbo rinkos politiką ir mokesčių bei išmokų sistemų persvarstymą. Tose šalyse, kuriose ekonomikos ir užimtumo rezultatai buvo geri, o atlyginimai ir išmokos buvo palyginti maži, kaip antai Baltijos šalyse, užimtumo ir socialinės integracijos politikos kryptys buvo integruotos padidėjusias išmokas susiejant su padidėjusiu minimaliu darbo užmokesčiu, siekiant tiek paskleisti pastarojo laikotarpio ekonomikos augimo naudą, tiek sustiprinti paskatas dirbti. Kelios valstybės narės savo NRP apibrėžia svarbų vaidmenį, kurį ateityje turi suvaidinti imigracija, sustiprindama jų darbo rinkas. Vis dėlto, imigrantų integravimo problemos pripažinimas, svarbus paskutinių nacionalinių socialinės integracijos veiksmų planų klausimas neatsispindi NRP. Pensijų reformos daro tiesioginį poveikį užimtumui, stiprindamos paskatas dirbti ilgiau ir apribodamos ankstyvą išėjimą iš darbo rinkos. Be to, stiprindamos sąsają tarp įmokų ir išmokų, jos skatina veiklą ir deklaruojamą darbą per visą darbinį gyvenimą. Tačiau šio metodo sėkmė priklauso ne vien išimtinai nuo pensijų sistemų paskatų priemonių. Pagrindinis darbo rinkos ir būsimų NRP uždavinys yra atverti darbo rinkas vyresnio amžiaus darbuotojams ir padėti jiems ilgiau išlaikyti darbą, kaip vieną iš priemonių veiksmingai naudojant informacijos ir ryšių technologijas. Gera sveikatos priežiūra padidina dirbančiųjų skaičių ir pagerina kokybę, bei ypač padidina vyresnio amžiaus žmonių galimybes įsidarbinti. Be to, sveikatos ir ilgalaikės priežiūros sektoriai yra svarbūs darbdaviai ir ateityje taps dar svarbesni. Valstybės narės preliminariuose politikos metmenyse pagrindinį dėmesį skyrė tikslui užtikrinti pakankamus žmogiškuosius išteklius būsimiems sektoriaus poreikiams tenkinti. Tai, kaip sistemoms seksis ateityje užtikrinti priežiūrą, įskaitant veiksmingai panaudojant naujas technologijas, turės svarbių pasekmių užimtumui. Pusiausvyra tarp neoficialios priežiūros (šeimoje, už darbo rinkos ribų) ir oficialios priežiūros (teikiamos socialinių tarnybų arba per rinkos mechanizmus) turės didelį poveikį darbo pasiūlai, ypač moterų atžvilgiu. Kelios naujos valstybės narės, ypač Vengrija, sveikatos klausimus apskritai apibrėžia kaip svarbų būsimų strategijų elementą. Socialinė apsauga ir ekonomikos augimas Sąsajos tarp socialinės apsaugos ir ekonomikos augimo klausimų yra labai aiškios pensijų srityje. Finansiškai pagrįsta viešųjų pensijų sistema ir stabili valstybės finansų padėtis stiprina viena kitą, kas savo ruožtu remia ilgalaikius ekonominės veiklos rezultatus. Bendrai pripažįstama sveikų gyventojų (tiek visų gyventojų, tiek ypač vyresnio amžiaus gyventojų) svarba ekonomikos augimui. Kalbant apie socialinės integracijos politiką, žmonių ir atskirų gyventojų grupių, tokių kaip imigrantai ir etninės mažumos, išstūmimas iš darbo rinkos ir dalyvavimo visuomenės gyvenime reiškia išteklių švaistymą, kuris turi būti sprendžiamas dėl ekonominių ir socialinio teisingumo priežasčių. Tuo pat metu socialinės apsaugos sistemų tvarumas priklauso nuo ekonomikos augimo perspektyvų ir kartu nuo nacionalinių reformų strategijų sėkmės skatinant konkurencingumą ir produktyvumą. ES tvaraus vystymosi strategijoje[3] apibrėžiami Europos visuomenės siekiai, taip pat pavojai ir uždaviniai, kuriuos reikia išspręsti, jei norime šiuos siekius patenkinti. Socialinės politikos klausimai priklauso tiek siekiams (pvz., darni visuomenė), tiek uždaviniams (pvz., skirtumai tarp turtingųjų ir vargšų ar senėjanti visuomenė). Tvarumo kriterijus politikos struktūroje sukuria tvirtą pagrindą ilgalaikėms socialinės apsaugos ir socialinės integracijos politikos kryptims, skatindamas dar labiau sutelkti dėmesį į vaikų skurdą, per kurį skurdas ir atskirtis persiduoda iš kartos į kartą ir tokiu būdu sumažina būsimus Europos žmogiškuosius išteklius. Bendresne prasme, jis nustato poreikį skirti didesnį dėmesį AKM tvarumui. c) Tobulinti valdymą, skatinti skaidrumą ir suinteresuotųjų šalių dalyvavimą planuojant ir įgyvendinant politiką bei vykdant jos stebėseną Pagal vieną pagrindinių politikos pranešimų, susijusių su veikla AKM srityje, politikos formavimas ir įgyvendinimas duoda rezultatų, jei visi dalyviai, sektoriai ir valdžios lygmenys dirba kartu. AKM turėjo tam tikrą poveikį sustiprinant šį pranešimą, ypač socialinės integracijos srityje. Visos ES 10 valstybių narių sukūrė naujas struktūras, į socialinės politikos planavimą įtraukdamos pilietinę visuomenę. ES 15 nacionaliniai įgyvendinimo veiksmų planai rodo platų priemonių, skirtų centrinės, regioninės ir vietos valdžios institucijų bendradarbiavimui gerinti, naudojimą. Aiškiai matyti, kad valstybės narės mokėsi viena iš kitos. Geras valdymas taip pat apima tikslą socialinės integracijos klausimus įtraukti į viešosios politikos formavimą (įskaitant biudžeto priėmimą) ir sustiprinti vertinimą bei stebėseną. Abiejose srityse pasiekta pažanga, nors ji nedidelė. Kalbant apie pensijas, labai svarbu, kad reformos, atsižvelgiant į jų ilgalaikį poveikį, būtų paremtos bendru sutarimu. Sprendimus būtina priimti skaidriai, kad piliečiai būtų dėl jų užtikrinti ir galėtų suprasti dažnai sudėtingą išėjimo į pensiją planavimo uždavinį. Įsipareigojimas taikyti automatinius arba reguliarius persvarstymo mechanizmus padeda piliečiams planuoti. Didesnis lėšų decentralizavimas ir platesnis investavimo priemonių arba išėjimo į pensiją amžiaus pasirinkimas padidina painumą, todėl kartu turi būti priimamos informacijos teikimo ir piliečių orientavimo priemonės. Vertinant sistemų lygmeniu, sveikatos apsaugos sektoriuje pastebimi labai sudėtingi draudikų ir paslaugų teikėjų bei centrinės, regioninės ir (arba) vietos valdžios institucijų vaidmenys. Veiksmingam koordinavimui vis svarbiau bus užtikrinti ryšį tarp sveikatos paslaugų teikėjų ir priežiūros paslaugų teikėjų. Labai svarbus įvairių institucijų vaidmens aiškumas ir geras jų darbo koordinavimas. Be to, svarbūs politikos formuotojų ir piliečių santykiai, atsižvelgiant į didelius piliečių lūkesčius sveikatos apsaugos sistemų atžvilgiu ir visų valstybių narių dėmesį, skiriamą prevencijos, sveikos gyvensenos ir sveiko senėjimo skatinimui. 3. PAGRINDINIAI įVAIRIų VEIKLOS AKM SRITYJE ASPEKTų UžDAVINIAI 3.1. Kova su skurdu ir atskirtimi: nors dedamos nuolatinės pastangos, tačiau jaučiamas įgyvendinimo atotrūkis ES 15 pateikti nacionaliniai įgyvendinimo veiksmų planai ir atnaujinti NVP (pateikti keturių iš ES 10 valstybių) rodo pažangą keliose srityse, tačiau atsižvelgiant į ekonominės veiklos rezultatus, kurie geriausiu atveju yra skirtingi, iš esmės padėtis nepagerėjo. Jie akivaizdžiai įrodo Lisabonos persvarstymo išvadą, kad egzistuoja įgyvendinimo atotrūkis tarp valstybių narių įsipareigojimų bendruose tiksluose ir politikos pastangų tuos tikslus įgyvendinti. 2005 m. ataskaitų analizė patvirtina septynis pagrindinius politikos prioritetus, nustatytus praėjusių metų bendroje ataskaitoje, t. y. padidinti dalyvavimą darbo rinkoje, atnaujinti socialinės apsaugos sistemas, šalinti švietimo ir mokymo kliūtis, panaikinti vaikų skurdą ir padidinti paramą šeimoms, užtikrinti aprūpinimą tinkamu būstu, pagerinti galimybę gauti kokybiškas paslaugas ir įveikti diskriminaciją bei padidinti žmonių su negalia, etninių mažumų ir imigrantų integraciją. Be to, ataskaitose pabrėžiama daugelio nepalankių sąlygų koncentracija kai kuriose miesto ir kaimo bendruomenėse bei tam tikrose grupėse. Valstybėms narėms reikia parengti integruotas ir koordinuotas strategijas, siekiant reaguoti į daugelį nepalankių sąlygų ir ypač pažeidžiamų grupių, tokių kaip žmonės su negalia, migrantai ir etninės mažumos (įskaitant romus), benamiai, buvę kaliniai, narkomanai ir izoliuoti vyresnio amžiaus žmonės, poreikius. Turi būti pagerintos galimybės gauti pagrindines paslaugas ir prireikus įgyvendinamos tikslinės priemonės. Stipriau juntamos trys dabartinės tendencijos: problemos, susijusios su didėjančia imigracija, didėjančios sveikatos priežiūros ir draudimo išlaidos ir poreikis teikti nebrangias priežiūros paslaugas vaikams, neįgaliesiems ir pagyvenusiems išlaikytiniams, atsižvelgiant tiek į demografinį pokytį, tiek į didesnį moterų dalyvavimą darbo rinkoje. Tarp ateities uždavinių galima paminėti įtraukimo poreikį – t. y. poreikį geriau įtraukti NVP į nacionalinės politikos formavimą, įskaitant biudžeto procesus, ir į atnaujintą Lisabonos procesą; geresnį valdymą – t. y. geresnį veikėjų mobilizavimą ir tampresnius ryšius tarp įvairių vyriausybės lygių (nacionalinio, regioninio ir vietos) bei aiškesnę atsakomybę už įgyvendinimą, stebėseną ir įvertinimą; taip pat glaudesnį ryšį tarp nacionalinių socialinės integracijos veiksmų planų ir struktūrinių fondų , ypač Europos socialinio fondo ir Europos regioninės plėtros fondo. 3.2 Pakankamos ir tvarios pensijos: reforma tęsiasi 2005 m. liepos mėn. pateiktų nacionalinių pensijų strategijų ataskaitų antras etapas rodo, kad nuo 2003 m. bendros ataskaitos įgyvendinant reformas buvo pasiekta didelė pažanga [4]. Šiose ataskaitose pabrėžiama trijų bendrųjų tikslų: pakankamumo, tvarumo ir atnaujinimo, tarpusavio sąsaja. Kad reformos strategijos būtų veiksmingos, į jas turi būti įtraukti ir kartu nagrinėjami visi trys elementai. Siekiant užtikrinti pakankamas ir tvarias pensijų sistemas, valstybės narės įgyvendina trijų krypčių strategiją, kuria siekiama sumažinti valstybės skolą, įgyvendinti pensijų reformą ir padidinti užimtumą. Nors kai kurios valstybės narės siekia sumažinti valstybės skolą, kad galėtų spręsti pensijų sistemų tvarumo problemą, per praėjusius metus tai padaryti pavyko tik kelioms šalims. Be to, valstybės narės siekia padidinti užimtumą ir daugelis jų pradėjo vykdyti reformas, dėl kurių padidėjo vyresnio amžiaus žmonių užimtumo lygis: buvo sumažintos kliūtys ilgesniam darbui ir sustiprintos paskatos likti aktyviems, glaudžiau susietos įmokos ir išmokos, pensijų formulėje labiau atsižvelgta į gyvenimo trukmę. Po naujausių reformų sumažėjo nustatyto amžiaus pakeitimo normos (pensijos ir darbo užmokesčio santykis), tačiau jas gali kompensuoti ilgesnis darbinis gyvenimas ir didesnis taupymas. Tokiu būdu išsaugomas pakankamų pensinių pajamų tikslas, išvengiama pensininkų skurdo ir išlaikomas deramas išėjusių į pensiją žmonių pajamų lygis. Kai kurios valstybės narės didina garantuotų minimalių pensijų lygį; daugelis pensijos apskaičiavimui pripažįsta laikotarpius, praleistus prižiūrint išlaikytinius. Buvo patobulintos papildomos pensijos (kai kuriose valstybėse narėse tikimasi, kad jos stipriai prisidės prie gyvenimo lygio išlaikymo išėjus į pensiją) ir sustiprinta atitinkama teisinė sistema. Nors planuojama, kad privačių pensijų sistemų pensijų indėlis per ateinančius dešimtmečius didės, visose valstybėse narėse, išskyrus kelias, viešosios einamųjų įmokų sistemos liks pagrindiniu pensijų šaltiniu. Buvo susirūpinta nevienodomis galimybėmis gauti privačias pensijas, ir kai kurios valstybės narės svarsto politinį šios problemos sprendimą, įskaitant dideles mokestines paskatas mažas pajamas gaunantiems darbuotojams. Atsižvelgiant į platesnį privačių pensijų sistemų pensijų naudojimą, valstybės narės imasi priemonių sistemoms reguliuoti ir stebėti, siekdamos jas padaryti labiau prieinamas ir padėti geriau numatyti pajamas. Naujas pastarųjų reformų elementas – automatinių arba pusiau automatinių priežiūros mechanizmų įvedimas, užtikrinantis periodinį pensijų sistemos spaudimo šaltinių, visų pirma demografinių tendencijų, stebėjimą ir skatinantis diskusijas dėl galimų politinių sprendimų. Tokie mechanizmai skatina pensijų sistemų skaidrumą ir kartu su informacija piliečiams apie jų teises į pensiją kuria visuomenės pasitikėjimą jomis. 3.3. Sveikatos ir ilgalaikė priežiūra: pirmieji žingsniai pabrėžia šios srities klausimų svarbą Po 2004 m. Tarybos sprendimo AKM pradėti taikyti sveikatos ir ilgalaikės priežiūros srityse 2005 m. pavasarį valstybės narės pateikė nacionalinius preliminarius politikos metmenis. Ataskaitos, kuriose buvo nustatytos tolesnio darbo sritys, prisidėjo prie Komisijos bendrų tikslų pasiūlymo[5]. Svarbiu uždaviniu išlieka galimybės gauti paslaugas užtikrinimas. Išlieka rimtos nelygybės problemos, susijusios su pasiūlos sunkumais, geografinėmis kliūtimis ir lytimi, taip pat skirtumai, kaip įvairios socialinės ir ekonominės grupės naudojasi sveikatos sistemomis bei kokie jų padariniai sveikatai. Ilgalaikė priežiūra jau dabar vertinama kaip nepakankama ir, atsižvelgiant į demografinį vystymąsi, padėtis tik blogės. Tačiau tik nedaugelis valstybių narių ateities priežiūros tikslą įtraukė į socialinės apsaugos sistemas arba išplėtė socialines tarnybas, siekdamos jį spręsti. Taip pat plačiai keliama žmogiškųjų išteklių vystymo sveikatos ir ilgalaikės priežiūros paslaugoms teikti problema, atsižvelgiant tiek į didesnę paklausą, tiek į darbo jėgos išteklių trūkumą. Siekdamos įveikti šią problemą valstybės narės paprastai skiria didelį dėmesį prevencijos, sveikos gyvensenos ir sveiko senėjimo skatinimui. Kalbant apie paslaugų teikimo kokybę, reformomis skatinamas rodiklių rengimas ir kokybės standartų, praktinių gairių bei akreditavimo sistemų nustatymas. Be to, tokie metodai skatins taupyti išteklius. Pacientų įtraukimas ir pasirinkimo skatinimas laikomi priemonėmis kokybei gerinti. Technologija turi aiškią galimybę pagerinti kokybę, tačiau reikia stebėti jos poveikį išlaidų atžvilgiu. Valstybių narių pastangos užtikrinti finansinį tvarumą stipriai remiasi veiksmingumo ir efektyvumo didinimu. Reformomis pabrėžiamas nuoseklumo ir geresnio koordinavimo tarp priežiūros rūšių poreikis, siekiant išvengti nereikalingų intervencijų. Lemiamą vaidmenį vaidina šeimos gydytojai, atliekantys gydytojų, patarėjų ir saugotojų funkcijas. Be to, šios srities veiksmai turėtų turėti teigiamą poveikį galimybei gauti paslaugas ir jų kokybei. Tvarumo politikos kryptimis taip pat siekiama stiprinti paslaugų teikėjų ir gavėjų paskatas racionaliai naudoti išteklius, skatinant informavimą apie išlaidas (išlaidų pasidalinimą) ir pirminės priežiūros naudojimą. Tikimasi, kad didesnis reguliuojamos konkurencijos naudojimas leis sutaupyti išlaidų ir pagerins kokybę. AKM perkėlimas į supaprastintą kontekstą: svarbūs pranešimai Iš pirmiau pateiktos analizės galima išskirti šiuos svarbius pranešimus: - Formuluojant nacionalinius socialinės integracijos veiksmų planus reikia laikytis strategiškesnio metodo, kad politikos kryptys būtų nustatomos tiksliau, sistemingiau ir skaidriau. AKM turi būti skiriamas didelis dėmesys vaikų ir jų šeimų skurdui. Be to, reikia skirti didesnį dėmesį daugialypei jaunimo iš etninių mažumų neturtinguose rajonuose atskirčiai. Atsižvelgiant į tai, turėtų būti pabrėžiamas svarbus švietimo ir mokymo vaidmuo nutraukiant iš kartos į kartą perduodamą skurdą. - Nacionalinių pensijų strategijų ataskaitose pabrėžiama trijų bendrųjų tikslų: pakankamumo, tvarumo ir atnaujinimo, tarpusavio sąsaja bei sąveika ir kompromisai tarp jų. Kad reformų strategijos būtų veiksmingos, visų pirma, sprendžiant gyvenimo trukmės ilgėjimo problemą, į jas turi būti įtraukti ir kartu nagrinėjami visi trys elementai. Vykdant reformas turėtų būti toliau šalinamos kliūtys ir stiprinamos ilgesnio darbinio gyvenimo paskatos, taip pat atsižvelgiant į pažangą, pasiektą darbdavių ir darbo rinkų požiūrio į vyresnio amžiaus darbuotojus srityje. Šie elementai labai prisidės prie pakankamumo ir gyvenimo lygio išlaikymo bei pensininkų skurdo mažinimo. Reikia atidžiai stebėti pensijų pakeitimo normų mažėjimo tendenciją bei paskatų dirbti ilgiau, įskaitant paskatas potencialiems minimalių pensijų gavėjams, rengimą. - Atnaujinant pensijų sistemas reikia geriau atsižvelgti į naujas darbo formas ir karjeros pertraukas, visų pirma, skirtas priežiūrai, bei užtikrinti, kad moterys galėtų įgyti teises į pensiją. Privačios sistemos gali papildyti viešąsias sistemas, tačiau reikia užtikrinti jų prieinamumą ir saugumą. Reguliarios apžvalgos leidžia sistemas pritaikyti, o informacija apie asmenų teises į pensiją padeda sukurti pasitikėjimą. - Remiantis pirmaisiais teisingais žingsniais, ateityje keičiantis informacija apie sveikatos ir ilgalaikę priežiūrą dėmesys turėtų būti sutelkiamas į tai, kaip užtikrinti galimybę gauti paslaugas ir sumažinti skirtumus; prisitaikyti prie kintančių poreikių ir padidinti pacientų pasirinkimo galimybę bei dalyvavimą; skatinti paslaugų kokybę; užtikrinti gerą veiksmingų sistemų finansavimą; stiprinti paslaugų teikėjų ir gavėjų paskatas racionaliai naudoti išteklius; skatinti prevenciją, aktyvią gyvenseną ir sveiką senėjimą; taip pat parengti žmogiškųjų išteklių strategijas būsimam darbuotojų trūkumui patenkinti. Ilgalaikės priežiūros srityje laukia dideli uždaviniai: numatyti būsimus poreikius ir parengti būtinus paslaugų teikimo ir finansavimo mechanizmus. - Būtina užtikrinti veiksmingą AKM sąveiką su atnaujintu Lisabonos procesu. Komisija ir valstybės narės turėtų parengti sistemą geriausiai sąveikai užtikrinti bei numatyti rodiklius jai pamatuoti. Tam reikės, pavyzdžiui, įvertinti, kokiu mastu galimybės įsidarbinti yra pasiekiamos labiausiai pažeidžiamoms grupėms (pvz., bedarbių namų ūkiams, itin ilgai darbo neturintiems bedarbiams, vienišiems tėvams, didelėms šeimoms, pažeidžiamam jaunimui, etninėms mažumoms, žmonėms su negalia) ir kokį poveikį joms daro užimtumo skatinimo reformos. - Bendrai socialinės apsaugos sistemoms būtina taikyti ilgalaikį ir visaapimantį metodą, orientuotą į tvarumą, ne vien pensijas ir sveikatos apsaugą; į rodiklius, skirtus sistemų, politikos krypčių ir finansavimo mechanizmų veiksmingumui ir efektyvumui stebėti; taip pat į išlaidų paskirstymą tarp įvairių sektorių ir pusiausvyrą, kuri turi būti nustatyta tarp viešųjų sistemų ir piliečių gyventojų savikliovos. [1] KOM(KOM(2003) 261. [2] ˇr. KOM(2005) 706. [3] KOM(2001) 264 ir KOM(2005) 37. [4] Dėl išsamesnės 2005 m. nacionalinių strategijų ataskaitų analizės žr. Komisijos tarnybų darbo dokumentą dėl pakankamų ir tvarių pensijų (SEK (2006)XXXX). [5] ˇr. Socialinės apsaugos komiteto memorandumą „Preliminarių nacionalinių politikos metmenų sveikatos apsaugos ir ilgalaikės priežiūros srityse apžvalga“, 2005 m.