KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Direktyvos 2003/88/EB nuostatų, taikomų jūrų žvejybos laivuose dirbantiems darbuotojams, peržiūra KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Direktyvos 2003/88/EB nuostatų, taikomų jūrų žvejybos laivuose dirbantiems darbuotojams, peržiūra /* KOM/2011/0306 galutinis */





KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Direktyvos 2003/88/EB nuostatų, taikomų jūrų žvejybos laivuose dirbantiems darbuotojams, peržiūra 1. Įžanga Šiuo komunikatu peržiūrimas 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų[1] (toliau – direktyva) 21 straipsnio, susijusio su darbuotojais, dirbančiais jūrų žvejybos laivuose (toliau – JŽL), plaukiojančiuose su kurios nors valstybės narės vėliava, taikymas, kaip numatyta direktyvos 25 straipsnyje. Direktyva parengta ribojamuoju metodu, todėl nagrinėjamos tik su JŽL dirbančiais darbuotojais susijusios (ir su jokiais kitais darbuotojais nesusijusios) nuostatos. Direktyvos 21 straipsnyje nustatyta, kad JŽL dirbantiems darbuotojams netaikomi 3–6 ir 8 straipsniai. Todėl bendrosios direktyvos nuostatos dėl dienos poilsio, pertraukų, savaitės poilsio laiko, maksimalaus savaitės darbo laiko ir naktinio darbo laiko trukmės jiems netaikomos. 21 straipsniu šiems darbuotojams nustatomos specifinės taisyklės dėl: teisės į pakankamą poilsį ir maksimalaus darbo laiko apribojimo, įskaitant konkrečias maksimalias darbo ir minimalias poilsio laiko ribas (1 dalies pabaiga, 2 ir 3 dalys); teisės į nepertraukiamą poilsį, padalytą ne daugiau kaip į du laikotarpius, nustačius ilgiausią tarpą tarp iš eilės einančių dviejų poilsio laikotarpių (4 dalis); galimybės tam tikromis sąlygomis leisti išimtis, kuriomis būtų viršijamos 1, 3 ir 4 dalyse nustatytos ribos (5 dalis); dėl darbo, kai reikia tiesiogiai užtikrinti laivo saugumą arba padėti kitiems laivams ar asmenims, kuriuos yra ištikusi nelaimė jūroje (6 dalis); galimybės suderinti kasmetines atostogas su laikotarpiu, kuriuo žvejybos laivams neleidžiama vykdyti veiklos (7 dalis). Tyrimą Komisija atliko remdamasi valstybių narių ir Europos masto socialinių partnerių atsakymais į šiam tikslui parengtą klausimyną[2]. Be to, ji pasinaudojo iš kitų šaltinių, kaip antai nepriklausomų specialistų ataskaitų, gauta informacija. Klausimyną sudarė 21 konkretus klausimas, suskirstytas į tris grupes: i) jūrų žvejybos sektoriaus struktūra ir sandara; ii) konkrečios JŽL dirbantiems darbuotojams taikomos nuostatos, nustatytos direktyvos 21 straipsnyje ir iii) kitos direktyvos nuostatos, taikomos JŽL dirbantiems darbuotojams. Pagrindinės tyrimo išvados apibendrintos šio dokumento 3–9 skyriuose. 2. TDO darbo žvejybos sektoriuje konvencija 2007 m. birželio 14 d. TDO Generalinė konferencija priėmė Darbo žvejybos sektoriuje konvenciją Nr. 188 (toliau – TDO Konvencija Nr. 188). Konvencijos 13 ir 14 straipsnių nuostatos skirtos „įgulos komplektavimui ir poilsio valandoms“ ir susijusios su direktyvoje aptariamais klausimais. TDO Konvencijos Nr. 188 6 straipsnyje nustatyta: „Jokia šios konvencijos nuostata nedaro jokios įtakos įstatymui, sprendimui ar papročiui, arba žvejybos laivų savininkų ir žvejų susitarimui, kuriuo užtikrinamos palankesnės nei šioje konvencijoje nustatytos sąlygos.“ TDO Konvenciją Nr. 188, kuria taip pat reglamentuojamas išimtinei ES kompetencijai priklausantis socialinės apsaugos sistemų koordinavimas, leista ratifikuoti Tarybos sprendimu[3]. Sprendime valstybėms narėms rekomenduojama kuo skubiau, pageidautina iki 2012 m. gruodžio 31 d., ratifikuoti TDO Konvenciją Nr. 188. 2010 m. birželio 1 d. Sektorinio socialinio dialogo jūrų žvejybos klausimais komiteto socialiniai partneriai pradėjo derybas dėl TDO Konvencijos Nr. 188 nuostatų įtraukimo į ES teisę sudarant socialinių partnerių susitarimą[4]. Jeigu bus sudarytas toks susitarimas, į jį galėtų būti įtrauktos nuostatos dėl darbo laiko organizavimo JŽL. Savo požiūrį į tai socialiniai partneriai išdėstė atsakydami į klausimyną. Socialiniai partneriai „nepageidauja jokių kitų ES masto pakeitimų, išskyrus padarytuosius TDO Konvencija Nr. 188“. 3. Taikymo asmenims ir materialinė sritis (21 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa) Direktyvos 21 straipsnis taikomas visiems darbuotojams, dirbantiems JŽL, plaukiojančiuose su kurios nors valstybės narės vėliava. Sąvoka „darbuotojas“ apima tik tuos asmenis, kurie pagal nacionalinę teisę sudarė darbo sutartį arba užmezgė darbo santykius. 2 straipsnyje „darbo laikas“ apibrėžtas kaip „bet koks laikas, kai darbuotojas yra darbo vietoje, darbdavio žinioje ir vykdo savo veiklą arba atlieka pareigas pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką“. Su darbuotojais, dirbančiais JŽL, susijusių teisės aktų poveikis kiekvienoje valstybėje narėje yra labai skirtingas. Kai kurios valstybės narės neturi žvejybos laivų (Austrija, Čekija, Vengrija, Liuksemburgas, Slovakija), o kitos jūrų žvejybos laivų turi labai daug. Penkios valstybės narės neturi prieigos prie jūros. Kai kuriose valstybėse narėse praktinė direktyvos 21 straipsnio taikymo patirtis ribota, nes ją įgyvendinantys nacionaliniai teisės aktai netaikomi dėl darbuotojų ir (arba) žvejybos laivų stokos (Vengrijoje). Be to, Viduržemio jūroje dažniausiai plaukioja mažesni laivai, o Atlanto vandenyne – didesni; tai taip pat turi įtakos šių nuostatų poveikiui. 2007 m. bendras užimtumas ES-27 valstybių žvejybos sektoriuje siekė 141 110 (išreikšta visos darbo dienos ekvivalentais)[5]. Keletas valstybių narių pareiškė nežinančios tikslaus žvejų, dirbančių JŽL, plaukiojančiuose su jų vėliava, skaičiaus. Taip iš esmės yra dėl to, kad ne visi dirbantieji žvejybos laivuose yra samdomi darbuotojai ir didelę dalį mažų žvejybos laivų valdo savarankiškai dirbantys žvejai (puikus Graikijos pavyzdys, kurioje iš 17 253 žvejybos laivų 16 576 yra priekrantės laivai, kuriuose žvejojama pasyviaisiais įrankiais). Be to, žvejyba dažnai yra antraeilė veikla, ypač kai užsiimama mažos apimties priekrantės žvejyba (tai pabrėžė Vokietija ir Suomija). Švedijoje laivų registruoti neprivaloma, todėl prašomos statistinės informacijos nėra. Be to, iš valstybių narių gautos statistinės informacijos negalima palyginti, nes esminiai jos tvarkymo metodai skiriasi. Pavyzdžiui, kai kurios valstybės narės asmenų žvejybos laivuose skaičių nustato koreguodamos minimalų laivo įgulos komplektavimo skaičių, o kitos naudodamosi užimtumo statistika arba informacija apie socialinį draudimą. Ypatingą dėmesį reikėtų skirti žvejo dalininko[6] priskyrimo darbuotojams ar savarankiškai dirbantiems asmenims pagal nacionalinius teisės aktus pasekmėms. Jeigu žvejys dalininkas laikomas savarankiškai dirbančiu asmeniu, direktyvą įgyvendinantis nacionalinis teisės aktas jam paprastai netaikomas (tokia padėtis yra JK ir Maltoje). Tačiau jis taikomas visiems žvejams dalininkams, kurie laikomi samdomais darbuotojais (tokia padėtis yra Prancūzijoje, Vokietijoje ir Ispanijoje). Dalininkų sistema turi tam tikros įtakos sudaromoms sutartims, pvz., daugiausiai sudaromos terminuotos sutartys, kad atlyginimas ir (arba) dalies mokėjimas kuo labiau sutaptų su darbo sutarties laikotarpiu (Danija). Be to, tai dažniausiai skatina dirbti ilgas darbo valandas (Portugalija). Komisijos parengtoje „Praktinio darbuotojų sveikatos ir saugos direktyvų 93/103/EB (žvejybos laivai) ir 92/29/EEB (medicininis gydymas laivuose) įgyvendinimo ataskaitoje“[7] nurodoma, kad „dalininkų sistema daugumoje mažų laivų žvejams gali lemti ilgesnes darbo valandas, ilgesnį laive praleidžiamą laiką ir didesnę įtampą. Neatrodo, kad tokiomis darbo sąlygomis veiksmingos prevencijos priemonės būtų prioritetinės, dėl to gali pasitaikyti daugiau profesinių ligų ir negalavimų atvejų“. Žinodamos susidariusią padėtį, kai kurios valstybės narės mano, kad pradėjus galiojantį darbo laiko reglamentavimą taikyti savarankiškai dirbantiems žvejams, padėtis pagerėtų. Jų nuomone, nauda būtų akivaizdi, nes darbo laiko reglamentavimas būtų taikomas didžiumai mažų laivų (Maltoje) ir žvejams dalininkams, kurie skirtingose valstybėse narėse traktuojami skirtingai (Prancūzijoje), priklausomai nuo to, ar jie laikomi samdomais darbuotojais ar savarankiškai dirbančiais asmenimis[8]. TDO Konvencija Nr. 188 taikoma savarankiškai dirbantiems žvejams, todėl valstybėms narėms ją ratifikavus, žvejams galėtų būti pradėtos taikyti visos su darbo laiku susijusios nuostatos arba dalis jų (kaip nurodė Prancūzija, Danija, Lenkija ir JK). 4. Darbo laiko apribojimas ir poilsio užtikrinimas (21 straipsnio 1 dalies antra pastraipa) 21 straipsnio 1 dalies antra pastraipa valstybės narės įpareigojamos imtis priemonių, kad užtikrintų JŽL dirbančių darbuotojų poilsį ir jų darbo laiką apribotų iki vidutiniškai 48 valandų per savaitę, skaičiuojant ne ilgesniu kaip 12 mėnesių ataskaitiniu laikotarpiu. Specifinės JŽL dirbančių darbuotojų darbo laiką reglamentuojančios nuostatos turėtų pagrįstai toliau galioti. Socialinių partnerių požiūris aiškus. Jiems atrodo būtina šiame sektoriuje turėti specifinius darbo laiką reglamentuojančius teisės aktus. Bendrame atsakyme į klausimyną jie pabrėžia, kad „nederėtų pasinaudoti direktyva, siekiant kad tie patys darbo laiko apribojimai būtų taikomi tiek jūroje, tiek pakrantėje dirbantiems žuvininkystės darbuotojams“. Jų nuomone, „būtų netinkama bandyti ir taikyti priemones, kuriomis nebūtų atsižvelgiama į mūsų sektoriaus ypatumus“. Be to, jie pabrėžia, kad „daugiau darbo laiko žvejybos laivuose riboti nebereikėtų“, nes „tai nebūtų naudinga nei žvejams, nei darbdaviams“. Keliolika valstybių narių priėmė specifinius teisės aktus, reglamentuojančius JŽL dirbančių darbuotojų darbo laiką, pvz., priimdamos jūrininkams (Bulgarija, Estija, Suomija, Lenkija, Švedija) arba vandens transportui (Vengrija) skirtus teisės aktus ir (arba) nustatydamos specifines priemones (Vokietija, Prancūzija, Malta, Lenkija, Ispanija, Lietuva). Kitose valstybėse narėse jiems be jokių specifinių nuostatų taikomi bendrieji darbo teisės aktai (Austrija, Čekija, Slovakija ir Slovėnija). Ši padėtis neprieštarauja direktyvai, jeigu taikomais teisės aktais užtikrinamas bent jau toks pats apsaugos lygis kaip jos 21 straipsniu. 15 valstybių narių direktyvą į nacionalinę teisę perkėlė įstatymu, tik viena šalis tai padarė priimdama administracinius nutarimus (Danija). Austrija ir Italija vienintelės pasinaudojo kolektyvinėmis sutartimis (tačiau panašu, kad bendrasis darbo laiko teisės aktas ir toliau taikomas kaip subsidiarusis). Keliose valstybėse narėse žuvininkystės sektoriaus kolektyvinės sutartys nesudaromos arba jos neįprastos. 5. MAKSIMALAUS DARBO LAIKO IR (ARBA) MINIMALAUS POILSIO LAIKO KRITERIJUS (21 STRAIPSNIO 2–4 DALYS) Pagal 21 straipsnio 2 dalį galimybe riboti maksimalų darbo laiką ir nustatyti minimalią poilsio trukmę per ataskaitinį laikotarpį galima pasinaudoti tik laikantis 21 straipsnio 1 dalies antros pastraipos (žr. pirmiau). Prancūzija, Švedija ir Portugalija nurodė praktines problemas, su kuriomis susiduria vertindamos ir stebėdamos faktinį darbo laiką laive, ir tai, kad yra galimybė lengvai išvengti nustatytų ribų. Atsižvelgdamos į tai šios šalys teigia, kad praktikoje labai sunku pritaikyti direktyvoje siūlomą 12 mėnesių ataskaitinį laikotarpį. Šiam sunkumui įveikti pagal Prancūzijos teisę kaip alternatyvų sprendimą siūloma vietoje 48 darbo valandų ribos nustatyti metinę 225 dienų jūroje[9] ribą per vienerių metų neviršijantį ataskaitinį laikotarpį. Direktyvos 21 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta, kad valstybės narės turi galimybę riboti darbo valandų skaičių arba nustatyti minimalius poilsio laikotarpius per nurodytą ataskaitinį laikotarpį. Pagal 21 straipsnio 4 dalį toliau ribojama galimybė poilsio valandas dalinti į daugiau nei du laikotarpius ir nustatoma, kad tarpas tarp iš eilės einančių dviejų poilsio laikotarpių neturi būti ilgesnis kaip 14 valandų. Dauguma valstybių narių minimalius poilsio laikotarpius vadina vieninteliu kriterijumi (Danija, Suomija, Prancūzija, Malta, Nyderlandai ir Švedija) arba šį kriterijų naudoja kartu su ribojamo darbo laiko kriterijumi (Austrija, Bulgarija, Vokietija, Ispanija, Vengrija, Lietuva, Portugalija ir Graikija). Danijoje maksimalus darbo laikas paprastai reglamentuojamas pagal kolektyvines sutartis arba pavienes darbo sutartis, o minimalūs poilsio laikotarpiai nustatomi laikantis teisės aktų. Visos šalys, kurios nurodė poilsio laikotarpius naudojančios kaip vienintelį kriterijų JŽL dirbantiems darbuotojams, žvejams (arba jūrininkams ir žvejams) taiko atskirus teisės aktus. Šios šalys poilsio laikotarpį ne visada naudoja kaip kriterijų bendruosiuose darbo laiką nustatančiuose teisės aktuose, kurie taikomi kitų profesijų darbuotojams. Nyderlandų nuomone, minimalaus poilsio laiko kriterijus „ geriausiai tinka darbo žvejybos pramonėje sistemoms “. Vokietijoje taikomi abu kriterijai, tačiau pagal kolektyvinę sutartį tam tikromis sąlygomis galima numatyti, kad maksimalus darbo valandų skaičius gali būti viršytas, tačiau minimalių poilsio laikotarpių trumpinti negalima. Tik Estija ir Rumunija nurodė maksimalų darbo laiką naudojančios JŽL dirbantiems darbuotojams kaip vienintelį kriterijų. Produktų sugavimas ir tolesnis apdorojimas labai priklauso nuo ne visada nuspėjamų meteorologinių ir techninių suvaržymų, susijusių su žvejybos įrankių naudojimu ir saugia laivyba. Todėl galima pateisinti socialinių partnerių raginimą nustatyti lankstesnį darbo laiką. Be to, pranešta, kad praktikoje tam tikrose situacijose darbo valandų skaičius būna viršijamas (Vokietija). Pažymėtina, kad TDO Konvencijoje Nr. 188 minimalus poilsio laikas naudojamas kaip vienintelis kriterijus, pagal kurį ribojamas JŽL dirbančių darbuotojų darbo laikas[10]. Per konsultacijas Prancūzija, Lenkija ir Danija pateikė nuorodą į šią nuostatą. Tik Prancūzija nurodė susidūrusi su praktinėmis problemomis taikydama 21 straipsnio 4 dalį. Ši šalis pasiūlė šešių valandų poilsio laikotarpius dalinti į dar trumpesnius laikotarpius, ir tai nurodė kaip galimą sprendimą, kurį būtų galima įgyvendinti tik per kolektyvines sutartis. 6. Išimtys (21 straipsnio 5 ir 6 dalys) Valstybės narės pagal direktyvos 21 straipsnio 5 dalį gali leisti taikyti 1 dalies antroje pastraipoje ir 3 ir 4 dalyse nustatytų ribų išimtis. Kad būtų galima taikyti išimtis, turi būti laikomasi dviejų reikalavimų: i) išimtys turi atitikti bendruosius sveikatos apsaugos ir saugos principus ir ii) išimtis galima taikyti tik remiantis objektyviomis ar techninėmis priežastimis arba su darbo laiko organizavimu susijusiomis priežastimis. Turi būti konkreti priežastis, o išimtis turi būti proporcinga šiai priežasčiai. Tame pačiame straipsnyje rekomenduojama, kad taikant tokias išimtis būtų atsižvelgiama į „dažnesnes ir ilgesnes atostogas ar suteikiamas kompensacines darbuotojų atostogas“. Penkios valstybės narės (Austrija, Estija, Suomija, Portugalija ir Rumunija) pranešė nesinaudojusios tokiomis išimtimis. Danija, Vokietija, Prancūzija ir Lenkija leidžia taikyti su žvejybos ar žuvų perdirbimo sąlygomis susijusias išimtis (kai laivas tiesiogiai naudojamas su žvejyba susijusioje veikloje ir (arba) veikia žvejybos pagrindu). Šiais atvejais numatytas kompensuojamasis poilsio laikas (išskyrus Lenkijoje). Kitose valstybėse narėse išimtys taikomos įvairiausiomis situacijomis, kurios nėra tiesiogiai susijusios su žvejyba ar žuvų perdirbimu. Visais atvejais išimtis taikančios valstybės narės išimtis laiko nuolatinėmis, jos veikiausiai nebus panaikintos per trumą ar vidutinį laikotarpį. Toliau trumpai pateikiami keli pavyzdžiai. Nyderlanduose išimtis yra ratione personae , ji taikoma JŽL kapitonams, taip pat vadovaujamam ir pagalbiniam personalui. Maltoje išimtis susijusi su priekrantės žvejyba, tačiau išimties taikymo poveikis yra ribotas, nes visi Maltos žvejai yra savarankiškai dirbantys asmenys. Pagal Ispanijos teisės aktus apskritai leidžiama trumpinti poilsio laiką žvejybos laivuose. Konkrečių priežasčių nenurodoma. Be to, tokia nuostata veikiausiai pakeičiama bendroji žvejybos laivams taikoma norma, ir tai nėra tam tikromis griežtai apibrėžtomis aplinkybėmis taikoma išimtis. Bulgarija žvejybos sektoriui taiko bendruosius teisės aktus viršvalandžiams reglamentuoti. Kai kuriais atvejais pagal tokius teisės aktus nustatytas darbo laikas gali viršyti direktyvoje nustatytas ribas. Tačiau nustatyta metinė viršvalandžių riba (150 valandų) ir griežtai apibrėžtos aplinkybės, kuriomis leidžiama dirbti viršvalandžius. Apskritai išimtys taikomos pagal teisę. Tačiau kai kuriose valstybėse narėse (pvz., Vokietijoje, Vengrijoje ar Švedijoje) jas galima nustatyti ir kolektyvinėse sutartyse. 21 straipsnio 6 dalyje nustatyta JŽL kapitono teisė reikalauti, kad laive esantys darbuotojai dirbtų bet kokį valandų skaičių, kai reikia tiesiogiai užtikrinti laivo, laive esančių asmenų ir krovinio saugumą arba padėti kitiems laivams ar asmenims, kuriuos yra ištikusi nelaimė jūroje. Nepranešta apie problemas, susijusias su šios nuostatos taikymu. 7. Kasmetinės atostogos (21 straipsnio 7 dalis) Direktyvos 7 straipsnis susijęs su teise į kasmetines atostogas, jis taikomas JŽL darbuotojams. Vienintelė konkreti nuostata, taikoma tik JŽL dirbantiems darbuotojams, nustatyta 21 straipsnio 7 dalyje, pagal kurią valstybės narės gali numatyti, kad darbuotojai, dirbantys JŽL, kuriems negalima vykdyti veiklos tam tikru ne ilgesniu nei vienas mėnuo kalendorinių metų laikotarpiu, išeitų kasmetinių atostogų per minėtą laikotarpį. 12 valstybių narių (Austrija, Bulgarija, Danija, Ispanija, Estija, Suomija, Prancūzija, Vokietija, Vengrija, Nyderlandai, Lenkija ir Portugalija) nurodė šia galimybe nesinaudojusios. Tik Malta ir Rumunija nurodė pasinaudojusios šia nuostata. Tačiau Maltoje praktinis nuostatos taikymo poveikis nežymus, nes visi žvejai yra savarankiškai dirbantys asmenys. 8. Bendrosios direktyvos nuostatos, taikomos JŽL dirbantiems darbuotojams (ypač naktinio darbo atveju) 21 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad JŽL dirbantiems darbuotojams direktyvos 8 straipsnis dėl naktinio darbo trukmės netaikomas. Jiems taikomi 9–11 straipsniai (dėl sveikatos tikrinimo ir naktinės pamainos darbuotojų perkėlimo į dieninį darbą, darbo naktiniu laiku garantijų ir pranešimo apie darbuotojus, reguliariai dirbančius naktinėje pamainoje). Todėl reikia įvertinti, ar galima pagrįstai taikyti konkrečią nuostatą dėl naktinio darbo, kurį JŽL dirba naktinės pamainos darbuotojai, trukmės. Nemažai valstybių narių (Ispanija, Portugalija, Rumunija, Bulgarija, Suomija, Vengrija, Nyderlandai) JŽL dirbantiems darbuotojams nutarė taikyti savo šalies bendruosius teisės aktus dėl naktinio darbo, nors kai kurios valstybės narės turi konkrečius teisės aktus, kuriais reglamentuojami kiti darbo laiko JŽL aspektai. Kitos valstybės narės (Vokietija, Lietuva) nurodė neturinčios informacijos apie neigiamą poveikį, kuris darbuotojų sveikatai ir saugai būtų daromas dėl to, kad šiuo metu naktinio darbo trukmė nėra reglamentuojama. Taikant tam tikrus žvejybos metodus veiklą būtina vykdyti naktį. Lenkija nurodė, kad patys darbuotojai labai prieštarautų griežtesnėms nuostatoms dėl naktinio darbo JŽL. Pagaliau JK pabrėžė, kad žvejai yra medžiotojai, dėl to būtų nepraktiška jų veiklą riboti naktiniam darbui nustatant įprastinę sausumoje dirbantiems darbuotojams taikomą sistemą. Pažymėta, kad būtų galima pagrįstai daugiau dėmesio skirti medicininei žvejų, kurie turi dirbti naktį, priežiūrai (Prancūzija). Nors taikant tam tikrus žvejybos metodus reikia dirbti naktį, JŽL dirbančių darbuotojų negalima visuomet laikyti naktinės pamainos darbuotojais pagal direktyvos 2 straipsnio 4 dalį, kurioje nustatyta, kad tam tikra darbo laiko dalis turi būti atliekama naktį. Atkreiptinas dėmesys į tai, kad pagal Direktyvą 94/33/EB[11] jauniems darbuotojams taikomos atskiros taisyklės. 9. Bendras vertinimas Komisija konsultavosi su valstybėmis narėmis ir socialiniais partneriais, kurių prašyta apskritai įvertinti direktyvos 21 straipsnį ir konkrečiai nurodyti, ar jo nuostatos dar tinkamos, ypač kiek jos susijusios su sveikata ir sauga. Toliau apibendrinamos pagrindinės išvados: 1. Direktyvos 21 straipsnio specialios nuostatos dėl JŽL dirbančių darbuotojų turėtų būti toliau taikomos. 12 valstybių narių nuomone straipsnis laikytas tinkamu, o socialiniai partneriai labai palankiai atsiliepė dėl tolesnio konkrečių JŽL dirbantiems darbuotojams skirtų nuostatų taikymo. Socialiniai partneriai pažymėjo, kad „ galiojančios direktyvos dėl žvejybos laivuose dirbančių darbuotojų 21 straipsnyje nustatytos aiškios ribos turi būti laikomos tinkamomis “. 2. Savo poziciją išreiškė ne visos valstybės narės, tačiau devynios valstybės narės nurodė manančios, kad dabartinė asmeninė direktyvos taikymo sritis yra tinkama. 3. Kai kurios valstybės narės suabejojo, ar, atsižvelgiant į konkrečius darbo žuvininkystės pramonėje aspektus ir kontrolės bei reikalavimų vykdymo užtikrinimo sunkumus, maksimalaus darbo laiko kriterijus yra tinkamas. Tai, kad sunku tiksliai nustatyti faktinių darbo valandų skaičių laive, laikoma dažniausia per tikrinimą iškylančia problema. Be to, tikrinimas dažniausia atliekamas tik uoste. Kai kurių valstybių narių nuomone, praktikoje lengviau stebėti poilsio laikotarpius. 4. Kai kuriose valstybėse narėse iškyla praktinių problemų dėl nepertraukiamų šešių valandų pertraukų laikymosi. 5. Apskritai pripažįstama, kad JŽL dirbantiems darbuotojams neturėtų būti taikomas 8 straipsnis dėl naktinio darbo trukmės. Taip pat manyta, kad nėra pagrindo konkrečiam teisės aktui, kuriuo būtų reglamentuojama JŽL dirbančių darbuotojų naktinio darbo trukmė. 6. Išimčių nuo bendrųjų darbo laiko modelių, nustatytų JŽL dirbantiems darbuotojams, taikymo sritis laikyta būtinu lankstumo mechanizmu. 10. Išvados 7. Gerbdama socialinių partnerių savarankiškumą Komisija tęs derybas dėl TDO Konvencijos Nr. 188 aspektų įtraukimo į ES teisę per socialinių partnerių susitarimą, kad glaudžiai bendradarbiaujant su socialiniais partneriais būtų nustatytos visos sritys, kuriose ES veiksmai galėtų būti būtini arba pagrįsti. Imantis tokių veiksmų bus atsižvelgiama į dabartinę direktyvos peržiūrą. 8. Po konsultacijų Komisija nustatė sritis, kurioms reikia skirti daugiau dėmesio. Sritys: 9. Savarankiškai dirbančių asmenų, kurie paprastai dirba mažuose laivuose ir dažniausiai yra žvejai dalininkai, padėčiai reikia skirti daugiau dėmesio, ypač atsižvelgiant į valstybių narių vykdomą TDO Konvencijos Nr. 188 ratifikavimą ir įgyvendinimą. 10. Norint įvertinti, ar 21 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nurodytas 12 mėnesių neviršijantis ataskaitinis laikotarpis visada nustatomas ir jo visada laikomasi, valstybių narių pateiktos informacijos nepakanka. 11. TDO Konvencijoje Nr. 188 minimalus poilsio laikas nurodomas kaip vienintelis darbo laiką ribojantis kriterijus, o pagal direktyvą leidžiama naudoti minimalų poilsio laiką arba maksimalų darbo laiką. Todėl valstybės narės, norėdamos laikytis abiejų teisinių priemonių, turėtų įgyvendinti vien tik minimalaus poilsio laiko kriterijų arba abu maksimalaus darbo laiko ir minimalaus poilsio laiko kriterijus. Šis sprendimas atitinka direktyvą, jei laikomasi visų jos nuostatų, kurios yra palankesnės darbuotojams. Teisė į nepertraukiamus poilsio laikotarpius yra ypatingai svarbi (tokios nuostatos nėra TDO Konvencijoje Nr. 188), jos reikėtų laikytis. 12. Ypatingą dėmesį reikėtų skirti jūrininkų, kurie dirba naktį, medicininei priežiūrai. 13. Darbo laiko taisyklių taikymo išimtis konkrečiu atveju (Ispanija) negali būti pagrįsta jokiomis 21 straipsnio 5 dalyje išvardytomis aplinkybėmis. Išimtys turėtų būti proporcingos aplinkybėms, kuriomis jos grindžiamos, ir neturėtų aprėpti visos nuostatos taikymo srities. Komisija ypatingą dėmesį skirs tikrinimui, ar naudojantis pagal direktyvos 21 straipsnio 5 dalį suteiktomis išimtimis laikomasi šių principų. 14. Taigi, Komisija pažymi, kad pagrindinis 2007–2012 m. Bendrijos darbuotojų sveikatos ir saugos strategijos[12], kuriai pritarta 2007 m. birželio 25 d. Tarybos rezoliucija[13], tikslas – toliau gerinti darbo sąlygas, visų pirma, gerokai sumažinant nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų skaičių. Šiam tikslui pasiekti būtina stiprinti tinkamą ir veiksmingą ES sveikatos ir saugos teisės aktų įgyvendinimą teikiant paramą MVĮ, visų pirma, didelės rizikos sektoriuose, kaip antai statyba, žemės ūkis, žvejyba ir transportas. Todėl Komisija, taikydama naująją PROGRESS programą ir bendradarbiaudama su Patariamuoju komitetu, šiuo metu rengia neprivalomus praktinius tinkamo direktyvų taikymo, visų pirma, žuvininkystės sektoriuje (trumpesniems nei 15 metrų ilgio laivams) vadovus. [1] OL L 299, 2003 11 18, p. 9–19. [2] Į klausimyną atsakė 25 valstybės narės (Belgija ir Airija atsakymų nepateikė). Čekija ir Slovakija 21 straipsnio į nacionalinę teisę neperkėlė, nes JŽL neturi teisės plaukioti su jų vėliava. Liuksemburge neįregistruotas nė vienas su jo vėliava plaukiojantis JŽL. Socialiniai partneriai (ETF, Europeche), su kuriais konsultuotasi, pateikė bendrą atsakymą. [3] 2010/321/: 2010 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimas, kuriuo valstybės narės įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos 2007 m. Darbo žvejybos sektoriuje konvenciją (Konvenciją Nr. 188). [4] Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 155 straipsnio 2 dalį. [5] Europos Komisija, Bendros žuvininkystės politikos faktai ir skaičiai, 2010 m. leidimas. [6] Tradicinė atlygio žvejybos pramonėje sistema yra laimikio pasidalijimas arba pajamų, atskaičius sąnaudas, pasidalijimas, arba dalies ir atlyginimo sistema (šaltinis: TDO „Žvejų darbo ir gyvenimo sąlygos“ Ženeva, Dok. CFI/4/1988/1). Siekdami padidinti savo pajamų dalį, žvejai linkę dirbti su kuo mažesne įgula. [7] COM(2009) 599 galutinis. [8] Ispanijoje egzistuoja įdomus ir mišrus teisės subjektas, vadinamas „ekonomiškai priklausomu savarankiškai dirbančiu asmeniu“. Jam būdingas beveik išimtinis ryšys su klientu. Teisės aktu nustatytos jos specifinės teisės, kaip antai poilsio laikotarpiai arba garantijos sutarties nutraukimo atveju. [9] Prancūzijos teisės akto parengiamuosiuose dokumentuose 225 dienų jūroje riba vertinama kaip 35 valandų per savaitę, t. y. teisiškai nustatyta darbo laiko riba Prancūzijoje, atitikmuo. Sudaryta galimybė taikyti leidžiančią nukrypti nuostatą, t. y. 250 dienų jūroje, kurios atitinka 48 valandų darbo savaitę. [10] Tai prieštarauja 2006 m. Darbo jūroje konvencijai, kurioje numatyta, kad kaip kriterijų jūrininkų darbo laikui nustatyti galima rinktis maksimalų darbo laiką arba minimalų poilsio laiką. [11] Šios direktyvos praktinis įgyvendinimas neseniai analizuotas Komisijos ataskaitoje (SEC (2010) 1339. [12] Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui – 2007–2012 m. Bendrijos darbuotojų sveikatos ir saugos strategija: gerinti darbo kokybę [COM(2007) 62 galutinis, 2007 m. vasario 21d.] [13] 2007 m. birželio 25 d. Tarybos rezoliucija dėl naujos Bendrijos darbuotojų sveikatos ir saugos strategijos (2007–2012 m.), OL C 145, 2007 6 30, p. 1.