Prieš įsigaliojant dabartinei TN 27 straipsnio formuluotei, geografinės pusiausvyros klausimas visų pirma buvo sprendžiamas plėtros etapų metu į Sąjungą stojant naujoms valstybėms narėms. Kiekvienu atveju buvo siekiama tikslo per ribotą laikotarpį pasiekti tinkamą naujųjų valstybių narių piliečių atstovavimo lygį, atsižvelgiant į santykinį plėtros mastą, palyginti su esama padėtimi.

TN 27 straipsnyje reikalaujama, kad Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateiktų to straipsnio įgyvendinimo ataskaitą. Šioje ataskaitoje vartojamų terminų apibrėžtys:

Dėl šios priežasties kiekvienas pareigūnas paskyrimo metu turi deklaruoti bent vieną pilietybę. Ši pilietybė informacinėje sistemoje įrašoma kaip pirmoji pilietybė ir nėra keičiama, nebent pareigūnas to paprašytų.

Be to, vykdymo, technines, raštinės ir sekretoriato užduotis paprastai atlieka vietoje pasamdyti darbuotojai, tokios užduotys ekspatriantams yra mažiau patrauklios.

-nedideli nukrypimai nuo orientacinių normų turi būti toleruojami ne tik dėl to, kad jie nekelia grėsmės geografinei pusiausvyrai, bet ir dėl to, kad jie būtini siekiant išvengti neveiksmingumo rizikos.

Geografinės pusiausvyros padėčiai analizuoti Komisijos tarnybos šiuo rodikliu de facto naudojosi nuo 2003 m., juo siūloma naudotis ir šios ataskaitos tikslais (be JK). Šis rodiklis bus reguliariai atnaujinamas, siekiant atsižvelgti į jo elementų pokyčius.

Taip pat reikėtų atkreipti dėmesį, kad paprastai darbuotojai nėra įdarbinami AD13–AD14 lygių pareigoms užimti (todėl ši lygių grupė ataskaitoje nenagrinėjama), o įsigaliojus 2014 m. peržiūrėtiems Tarnybos nuostatams tie lygiai rezervuoti tik vadovaujamoms arba patariamosioms pareigoms. Šioje lygių grupėje nevadovaujamas pareigas užimančių darbuotojų esama dėl ankstesnės tvarkos; šie darbuotojai daugiausia yra valstybių narių, kurios į ES įstojo iki 2004 m., piliečiai. Kaip galima spręsti iš pasiskirstymo pagal amžiaus grupes, tokių darbuotojų skaičius laikui bėgant gerokai sumažės, nes didžioji jų dalis per artimiausius 10–15 metų išeis į pensiją. Tad darbuotojų, kurie yra valstybių narių, į ES įstojusių iki 2004 m., piliečiai, skaičius labiau keisis dėl artėjančio šių darbuotojų išėjimo į pensiją.

Tad pirmiau 1.2 skirsnyje apibūdintų orientacinių normų taikymas kalbos tarnyboms neturi prasmės ir nėra pageidautinas. 6 priede pateikta lentelė, kurioje nurodytas visų nevadovaujamas pareigas užimančių AD pareigų grupės darbuotojų pasiskirstymas Komisijos kalbos tarnybose (tiksliau, Vertimo raštu GD ir Vertimo žodžiu GD). Iš lentelės matyti, kad nepakankamai atstovaujama daugumai didesnių valstybių narių, taip pat valstybėms narėms, turinčioms bendrą (-as) valstybinę (-es) kalbą (-as) su kitomis valstybėmis narėmis. Skirtumai dar labiau išryškėja AD5–AD8 ir AD9–AD12 lygių grupes vertinant atskirai, tačiau akivaizdu, kad tikslinis tų pilietybių darbuotojų įdarbinimas siekiant panaikinti skirtumą neatitiktų jokių veiklos reikalavimų.

Iš to, jog, nepaisant pastaruosius 12 metų galiojusios įdarbinimo tvarkos, keturioms iš ES 14 pilietybių atstovaujama pakankamai, tikriausiai galima spręsti, kad yra kitų priežasčių, lemiančių tam tikrų pilietybių darbuotojų trūkumą. Padėtį iš dalies galima paaiškinti EPSO laureatų pasiskirstymu.

AD5–AD8 lygių grupė nusipelno ypatingo dėmesio dėl dinamiškos perspektyvos. Remiantis Tarnybos nuostatų reikalavimais, į šių lygių darbo vietas turi būti skiriama bent 80 % darbuotojų. Pilietybių atstovavimo lygis šių lygių grupėje lems pilietybių atstovavimo lygį AD9–AD12 lygių grupėje per ateinantį dešimtmetį. Dėl šios priežasties per tą patį laikotarpį vadovai (tiksliau, vidurinės grandies vadovai) bus pasirenkami iš šių lygių darbuotojų. Siekiant, kad pilietybių atstovavimas aukštesniuose lygiuose būtų subalansuotas ilgesniu laikotarpiu, būtina, kad atstovavimas AD5–AD8 grupėje būtų subalansuotas jau šiandien.

Padėties pokyčiai atitinka lūkesčius. Atstovavimas visoms po 2004 m. į ES įstojusių naujųjų valstybių narių pilietybėms šiuo metu atitinka 50–70 % nustatyto tikslo. Kalbant apie valstybių narių, į ES įstojusių per 2007 m. ir 2013 m. plėtros etapus, piliečius, šių lygių pareigose dar per anksti tikėtis išvysti pastebimą jų skaičių. Tačiau iš jų atstovavimo lygio AD5–AD8 lygių grupėje (atitinkamai daugiau nei 200 % ir 140 % tikslo, žr. 7a priedą) galima pagrįstai spręsti, kad procesas vyksta teisinga linkme. Komisija toliau atidžiai stebės šių piliečių atstovavimo lygio pokyčius šiuose lygiuose, kad galėtų tikrinti, ar tie pokyčiai atitinka dabartinę tendenciją.

Be to, nuolatinį dėmesį reikėtų skirti ES institucijų kaip darbdavių patrauklumui.

Antra, nors yra aiški sąsaja tarp nustatytų skirtumų ir per pastaruosius 10–15 galiojusios įdarbinimo tvarkos, panašu, kad skirtumą nemaža dalimi lemia ir EPSO sąrašų sudėtis. Neatrodytų, kad tokį skirtumą būtų galima paaiškinti objektyviomis priežastimis, ypač nuopelnais.

Antrasis klausimas susijęs su Komisijos gebėjimu pritraukti pakankamai aukštos kvalifikacijos kandidatų iš visų valstybių narių. Dideli skirtumai tarp valstybių narių matyti iš AD5 konkursų dalyvių skaičiaus milijonui gyventojų per pastaruosius 8 metus (žr. 8a priedą). Trijų valstybių narių (Vokietijos, Prancūzijos ir Nyderlandų) piliečių dalyvavimo lygis nesiekia nė pusės ES vidurkio.

Taip pat tikėtina, kad, jei nebus imtasi veiksmų, EPSO sąrašuose esančių kandidatų pilietybių sudėties klausimas turės įtakos būsimai geografinei pusiausvyrai. Jeigu pastaruosius 8 metus stebimos tendencijos vyraus ir toliau, panašu, kad dabartiniai skirtumai neišnyks savaime ir, be kita ko, tam tikrų valstybių narių piliečiams (čekams, danams, estams, airiams, kipriečiams, latviams, lietuviams, liuksemburgiečiams, lenkams ir slovėnams) nebus pakankamai atstovaujama ir ateityje .

Be to, nė viena institucija nenumato, kad ateityje atsirastų didelis skirtumas (bent jau ne AD pareigų grupėje) ir atitinkamai nerengia bendrųjų įgyvendinimo nuostatų.

1 PRIEDAS. Teisinis pagrindas

Europos Sąjungos sutarties 9 straipsnis:

„Savo veikloje Sąjunga visada laikosi piliečių [...] lygybės principo“.

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 18 straipsnis:

„Sutarčių taikymo srityje, nepažeidžiant jose esančių specialių nuostatų, draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės.

[…]“.

ES pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnis „Diskriminacijos uždraudimas“:

1.Draudžiama bet kokia diskriminacija, ypač dėl asmens lyties, rasės, odos spalvos, tautinės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo, negalios, amžiaus, seksualinės orientacijos.

2.„Sutarčių taikymo srityje, nepažeidžiant jose esančių specialių nuostatų, draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės.

Verta paminėti ES konstitucinės teisės bendruosius principus – institucijų autonomijos ir lojalaus bendradarbiavimo principus.

Tarnybos nuostatuose pateiktos rekomendacijos ir draudimai, į kuriuos priimdama savo sprendimus turi atsižvelgti paskyrimų tarnyba. Paprastai paskyrimų tarnyba visus savo sprendimus turėtų priimti vadovaudamasi tik tarnybos interesais ir atsižvelgdama tik į asmens nuopelnus. Priklausomai nuo susijusios srities, Tarnybos nuostatuose pateiktas ir kriterijų, kurių paskyrimo tarnyba negali taikyti, juodasis sąrašas. Draudimas atsižvelgti į pilietybę aiškiai nurodytas tik įdarbinimo į atskiras darbo vietas atveju:

bendro pobūdžio draudimas (taikomas visiems Tarnybos nuostatams): Tarnybos nuostatų 1d straipsniu draudžiama „bet kokia diskriminacija bet kokiu pagrindu, pavyzdžiui, dėl lyties, rasės, odos spalvos, etninės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitų pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo aplinkybių, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos“ ;

įdarbinimas: 27 straipsnyje reikalaujama, kad pareigūnai būtų įdarbinami iš kuo didesnės geografinės teritorijos Sąjungos valstybių narių piliečių.

Nors pilietybė nėra aiškiai paminėta, sąvoka „kuo didesnė geografinė teritorija“ suprantama kaip lygiavertė pilietybės sąvokai;

įdarbinimas į atskiras darbo vietas: 7 straipsnyje nustatyta, kad „paskyrimų tarnyba, vadovaudamasi vien tik tarnybos interesais ir neatsižvelgdama į pilietybę, kiekvieną pareigūną paskiria ar perkelia į [...] pareigas [...]“; 27 straipsnyje nustatyta, kad „pareigybės nerezervuojamos nė vienos valstybės narės piliečiams“.

Teismų praktika patvirtino, kad šiomis nuostatomis draudžiama konkrečias pareigybes rezervuoti tam tikros šalies piliečiams, tačiau jos neužkerta kelio institucijoms priimti priemonių, kuriomis būtų galima užtikrinti bendrą pusiausvyrą (visų pirma, atsižvelgti į pilietybę priimant į konkrečias pareigas, „kai įvairių kandidatų kvalifikacija iš esmės yra vienoda“ ).

Per 2014 m. Tarnybos nuostatų peržiūrą buvo įtraukta konkreti su įdarbinimu susijusi nuoroda į pilietybę. Tiksliau:

Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1023/2013 2 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad „būtina užtikrinti sistemą, pagal kurią būtų pritraukiami, įdarbinami ir išlaikomi aukštos kvalifikacijos daugiakalbiai darbuotojai, atrinkti iš kuo didesnės geografinės teritorijos valstybių narių piliečių [...]“. Be to, remiantis to paties reglamento 5 konstatuojamąja dalimi, „Europos Sąjungos viešosios tarnybos vertė [...] susijusi su jos kultūrine ir kalbine įvairove, kuri įmanoma tik užtikrinus tinkamą pareigūnų iš įvairių valstybių narių skaičiaus pusiausvyrą“.

Iš dalies pakeistame Tarnybos nuostatų 27 straipsnyje nustatyta, kad „Pagal Sąjungos piliečių lygybės principą kiekvienai institucijai leidžiama imtis tinkamų priemonių pastebėjus ilgalaikį ir didelį pareigūnų iš skirtingų valstybių narių skaičiaus skirtumą, nepagrįstą objektyviais kriterijais“.

Pagrindinė šių (iš dalies pakeistų) nuostatų prielaida yra tokia, kad galimiems kandidatams siūlomas paketas ir atrankos bei įdarbinimo procesai turėtų būti parengti taip, kad, jei nėra objektyvaus pagrindimo, pareiškėjų, laureatų ir institucijose įdarbintų darbuotojų (taigi, ir dirbančių darbuotojų) pasiskirstymas pagal pilietybę apytikriai atitiktų Sąjungos piliečių pasiskirstymą pagal pilietybę. Todėl, jei nėra objektyvaus pateisinimo, bet koks nustatytas didelis nukrypimas turėtų būti laikomas piliečių lygybės principo pažeidimu, dėl kurio būtų pagrįsta imtis tinkamų taisomųjų priemonių.