Pasiūlymas Tarybos direktyva iš dalies keičianti direktyvos 2006/112/EB nuostatas dėl atvirkštinio apmokestinimo sistemos neprivalomo ir laikino taikymo tam tikroms prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant (teikiant) gali būti sukčiaujama /* KOM/2009/0511 galutinis - CNS 2009/0139 */





[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA | Briuselis, 29.9.2009 KOM(2009) 511 galutinis 2009/0139 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS DIREKTYVA iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB nuostatas dėl atvirkštinio apmokestinimo sistemos neprivalomo ir laikino taikymo tam tikroms prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant (teikiant) gali būti sukčiaujama AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. Pasiūlymo turinys - Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Šios direktyvos, iš dalies keičiančios 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvą 2006/112/EB dėl bendros pridėtinės vertės mokesčio sistemos[1] (toliau – PVM direktyva), pasiūlymo tikslas – leisti laikinai taikyti atvirkštinio apmokestinimo sistemą, kovojant su vykstančiu sukčiavimu, susijusiu su prekyba dujų išmetimo leidimais ir su sandoriais, susijusiais tam tikromis prekėmis, kurias tiekiant gali būti sukčiaujama. Tačiau tikslingai taikoma atvirkštinio apmokestinimo sistema neturėtų būti pakeisti pagrindiniai PVM sistemos principai, tokie, kaip mokėjimas dalimis, todėl ji turėtų būti taikoma tik iš anksto nustatytam prekių ir paslaugų sąrašui. - Bendrosios aplinkybės 2006 m. gegužės mėn. Komisija pateikė komunikatą[2], kuriuo siekė pradėti išsamias ES lygmens diskusijas dėl būtinybės taikyti suderintas kovos su sukčiavimu mokesčiais vidaus rinkoje priemones. Paskelbusi 2007 m. lapkričio 23 d. komunikatą[3], prisidėdama prie kovos su sukčiavimu ES strategijos kūrimo ir ekspertų grupės pranešimo apie kovos su mokestiniu sukčiavimu strategijos (ATFS) būklę[4], Komisija pateikė komunikatą dėl platesnio masto PVM sistemos keitimo priemonių siekiant kovoti su sukčiavimu analizės[5]. Viena šiuo aspektu nagrinėtų priemonių – bendrosios atvirkštinio apmokestinimo sistemos nustatymas. Komisija taip pat pareiškė norą esant tam tikroms sąlygoms pasiūlyti bandomąjį projektą, siekiant nustatyti, ar bendroji atvirkštinio apmokestinimo sistema galėtų būti tinkama kovoti su sukčiavimu PVM. Tačiau Ekonomikos ir finansų taryba (ECOFIN) nepritarė išvadoms dėl problemų, kurios nurodytos minėtame komunikate. Nepasiekus politinio susitarimo dėl šių platesnio masto priemonių, Komisija nusprendė sutelkti pastangas išimtinai į vadinamąsias įprastines priemones, kuriomis stiprinami tradiciniai kovos su sukčiavimu mokesčiais metodai. Šiuo aspektu ypač reikėtų paminėti 2008 m. gruodžio mėnesio Komisijos komunikatą dėl suderintos Europos Sąjungos strategijos, kuria siekiama geriau kovoti su sukčiavimu[6]. Tačiau ši iniciatyva skiriasi nuo minėto bandomojo projekto. Kadangi sukčiavimas yra viena svarbiausių tinkamo vidaus rinkos veikimo trukdžių ir kelia problemų valstybių narių mokestinėms pajamoms, kai kurios valstybės narės paprašė naudotis Tarybos suteikta nuo PVM direktyvos 395 straipsnio leidžiančia nukrypti nuostata, kovai su sukčiavimo schemomis tikslingai naudojant atvirkštinio apmokestinimo sistemą konkrečiame padidintos sukčiavimo rizikos sektoriuje arba ją taikant tam tikroms prekėms. Šiuo atveju labiausiai įprastas mokesčių slėpimo būdas – kai registruotas PVM mokėtojas (tiekėjas) dingsta nesumokėjęs PVM, tačiau atskaitos tikslais palikęs pirkėjui (taip pat apmokestinamajam asmeniui) galiojančią sąskaitą faktūrą. Dėl šios priežasties valstybės iždas negauna PVM už tiektas prekes, tačiau kitam tiekimo grandinės dalyviui pirkimo PVM neturi būti skaičiuojamas. Kai kuriais atvejais tai virto dingusio prekiautojo Bendrijoje schema (MTIC), organizuotu išpuoliu prieš PVM sistemą, kai tiekėjui pirkimo PVM užskaitomas grąžinant jam PVM ir kitoje valstybėje narėje apmokestinamajam asmeniui tiekiamos prekės atleidžiamos nuo mokesčių. Be to, tokie sukčiavimo atvejai dažnai įvyksta į valstybes nares kaskart tiekiant tas pačias prekes (vadinamasis karuselinis sukčiavimas), tad iždas gali netekti keliskart didesnės mokesčių sumos už vieną ir tą pačią prekę. Reikia pažymėti, kad, remiantis įvairių valstybių narių pateikta informacija, šis sukčiavimo tipas būdingas ir paslaugų sektoriui. Taikant atvirkštinio apmokestinimo sistemą, tiekėjas pirkėjams nepriskaičiuotų jokio PVM, o pastarieji apmokestinamieji asmenys privalėtų jį sumokėti. Praktikoje pirkėjai (kai jie yra normalūs apmokestinamieji asmenys, turintys visišką atskaitos teisę) turėtų deklaruoti mokestį ir tuo pat metu jį atskaityti neatlikdami iždui faktinio mokėjimo. Šiuo atveju teoriškai išvengiama sukčiavimo pavojaus. Šiuo pasiūlymu Komisija siekia suteikti suinteresuotosioms valstybėms narėms galimybę tikslingai taikyti atvirkštinio apmokestinimo sistemą į sąrašą iš anksto įtrauktoms pasirinktoms prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant (teikiant), valstybių narių nuomone, gali būti sukčiaujama. Šis pasiūlymas leisti taikyti atvirkštinį apmokestinimą susijęs su toliau nurodytais dalykais. Pirmiausia, Komisija turi informacijos apie tariamus sukčiavimo atvejus, susijusius su šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimų prekyba. Bet koks tvirtinimas, kad sukčiaujama – tiek anglies dioksido rinkoje, tiek kitur, aišku, kelia nerimo ir reikalauja imtis atitinkamų veiksmų. Parengti šį pasiūlymą Komisiją privertė skirtinga atskirų valstybių narių reakcija. Nors vis dar būtina tolesnė tikslių aplinkybių ir faktinio sukčiavimo masto analizė, keletas valstybių narių jau pateikė informacijos, kuria remiantis reikėtų imtis skubių veiksmų ir įtraukti ją į šį pasiūlymą, kuris, visų pirma, yra tik laikina priemonė. Antra, dar viena produktų kategorija, įtraukta į šios direktyvos taikymo sritį, yra susijusi su mobiliaisiais telefonais ir integrinių grandynų prietaisais. Šioms prekėms dabar taikoma nuostata, leidžianti nukrypti nuo atvirkštinio apmokestinimo sistemos; šią nuostatą Jungtinei Karalystei leista taikyti remiantis PVM direktyvos 395 straipsniu, o jos taikymas pratęstas atsižvelgiant į specialias aplinkybes[7]. Komisijos pasiūlymo tekstu taip pat grindžiamas dabartinis Tarybos direktyvos pasiūlymas. Komisija aiškinamajame memorandume dėl Tarybos sprendimo pasiūlymo paaiškino, kokiomis itin specifinėmis aplinkybėmis buvo remtasi išimties tvarka suteikiant teisę taikyti šią nukrypti leidžiančią nuostatą, ir jau paskelbė norinti išnagrinėti galimybę leisti bet kuriai suinteresuotai valstybei narei taikyti atvirkštinio apmokestinimo sistemą. Tačiau kol kas nebuvo įmanoma nustatyti, kokiu mastu atvirkštinio apmokestinimo sistema gali būti tinkama ir veiksminga priemonė kovoti su sukčiavimu aptariamame sektoriuje. Siekiant išspręsti šią problemą, bet kuriam kitam prašymui turi būti taikoma sąlyga, kad pirmiau būtina atlikti visišką poveikio vertinimą. Remiantis dabartiniu pasiūlymu, toks leidimas bus duotas valstybėms narėms, pareiškusioms norą taikyti atvirkštinį apmokestinimą minėtame sektoriuje. Trečia, į pasiūlymą įtraukti kiti produktai (parfumerija, brangieji metalai (pvz., platina)), kuriuos darbo grupių sukčiavimo klausimais posėdžiuose valstybės narės nurodė kaip prekes, kuriomis jau gali būti sukčiaujama, todėl jas taip pat reikėtų įtraukti į direktyvos taikymo sritį. Procedūra būtų tokia: pirmiausia valstybės narės turėtų pranešti Komisijai, kad jos nori nustatyti minėtą sistemą. Kitas žingsnis – taikant bandomuoju būdu tikslingą atvirkštinį apmokestinimą, reikės laikytis griežtai apibrėžtų sąlygų, kad būtų užtikrintas sistemos veikimas, kuo labiau vengiama galimo neigiamo poveikio ir sudarytos sąlygos atlikti tinkamą rezultatų vertinimą. Prieš taikant šią atvirkštinio apmokestinimo sistemą, būtina, kad apmokestinamieji asmenys, kurių, kaip tiekėjų ar pirkėjų, atžvilgiu ši sistema bus taikoma, būtų atpažįstami PVM tikslais pagal atskirus kodus tais atvejais, kai tokie kodai dar nėra naudojami. Be to, nustatoma, kad suinteresuotosios valstybės narės turi nustatyti prievolę teikti ataskaitas, idant būtų užtikrinta tolesnė priemonės taikymo priežiūra ir jos veiksmingas veikimas. Be to, siekiant užtikrinti, kad atvirkštinis apmokestinimas būtų taikomas tikslingai ir išimtinai pagal įprastas PVM taisykles, prekės ir paslaugos buvo įtrauktos į sąrašą, o kiekviena valstybė narė gali pasirinkti ne daugiau kaip tris kategorijas, iš kurių gali būti dvi prekių kategorijos, kurioms būtų taikoma atvirkštinio apmokestinimo sistema. Suinteresuotosios valstybės narės turėtų įgyvendinti veiksmingas kontrolės priemones, kad būtų vykdoma stebėsena ir kiek įmanoma vengiama bet kokių sukčiavimo būdų, ypač naujų sukčiavimo būdų, kuriuos taikant sukčiavimo schemos būtų pritaikomos kitiems produktams, mažmeninei prekybai arba perkeliamos į kitas valstybes nares. Siekiant įgyvendinti šias priemones, rekomenduojama atsižvelgti į Komisijos dokumente dėl PVM sistemos keitimo priemonių siekiant kovoti su sukčiavimu[8] pateiktas išvadas apie atvirkštinio apmokestinimo sistemą. Atsižvelgiant į patirtį, susijusią su tokiu laikinu sistemos taikymu prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant (teikiant) gali būti sukčiaujama, turėtų būti įmanoma atlikti geresnį bendrąjį tikslingo atvirkštinio apmokestinimo taikymo vertinimą, remiantis pasiūlyme pateikta informacija ir vertinimo tvarka. 2. Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis ir poveikio vertinimas Konsultacijų ar nepriklausomo tyrimo neprireikė. Jau buvo surengtos viešosios konsultacijos dėl atvirkštinio apmokestinimo taikymo siekiant kovoti su sukčiavimu, susijusi su ankstesniais Komisijos komunikatais dėl sukčiavimo PVM (žr. visų pirma 2007 m. rugpjūčio 13 d. konsultacijų dokumentą „Possible introduction of an optional reverse charge mechanism for VAT – Impact on businesses“[9]). Kad būtu geriau suprantamas tikslingos atvirkštinio apmokestinimo sistemos poveikis, šioje direktyvoje nustatoma, kad valstybės narės, pareiškusios norą taikyti sistemą, turi nustatyti vertinimo kriterijus, pagal kuriuos būtų galima atlikti padėties vertinimą prieš taikymo laikotarpio pradžią ir jam pasibaigus. Šia direktyva valstybėms narėms suteikiama galimybė tam tikromis aplinkybėmis taikyti atvirkštinio apmokestinimo sistemą, tačiau šiuo požiūriu nenustatoma jokia prievolė. Kadangi pagal siūlomas taisykles valstybėms narėms suteikiama teisė rinktis laikinai taikyti atidžiai pasirinktoms prekėms ar paslaugoms atvirkštinio apmokestinimo sistemą, šioms valstybėms narėms paliekama teisė atlikti visapusišką poveikio vertinimą, kaip apibrėžta direktyvoje. 3. Teisiniai pasiūlymo aspektai Direktyva iš dalies keičiama PVM direktyva. Atsižvelgiant į tai, kad priemonės poveikis nepatvirtintas ir į tai, kad ja nukrypstama nuo vieno iš svarbiausių PVM sistemos principų – mokėjimo dalimis, specialus teisės aktas dėl tokio laikino atvirkštinio apmokestinimo taikymo tam tikroms prekėms ir paslaugoms atrodo esanti vienintelė priemonė, atitinkanti Komisijos komunikate dėl galimų PVM sistemos keitimo priemonių siekiant kovoti su sukčiavimu nurodytus principus[10]. Be to, PVM direktyvos 395 straipsnis negali būti laikomas pakankamu pagrindu toliau įvairiose valstybėse narėse tam tikroms prekėms ar paslaugoms taikyti atvirkštinio apmokestinimo sistemą ir plėsti jos taikymo sritį. Todėl kovos su sukčiavimu, taikant atvirkštinio apmokestinimo sistemą, tikslas gali būti geriau pasiektas Bendrijos lygiu priėmus direktyvą, kuria valstybėms narėms siūloma galimybė prekių tiekimui ir paslaugų teikimui vidaus rinkoje taikyti atvirkštinio apmokestinimo sistemą. Šios nuostatos taikomos tik tiek, kiek tai būtina šiam tikslui pasiekti. 4. Poveikis biudžetui Šis pasiūlymas neturi neigiamo poveikio Bendrijos biudžetui. 5. Papildoma informacija Pasiūlyme numatyta laikino galiojimo sąlyga. 2009/0139 (CNS) Pasiūlymas TARYBOS DIREKTYVA iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB nuostatas dėl atvirkštinio apmokestinimo sistemos neprivalomo ir laikino taikymo tam tikroms prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant (teikiant) gali būti sukčiaujama EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 93 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[11], atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[12], kadangi: (1) 2006 m. lapkričio 28 Tarybos direktyvoje 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos[13] nustatyta, kad pridėtinės vertės mokestį (PVM) moka apmokestinamasis asmuo, vykdantis apmokestinamą prekių tiekimą ar paslaugų teikimą. Tačiau tarpvalstybinių sandorių, taip pat tam tikrų didelės rizikos vidaus sektorių (pavyzdžiui, statybos ar atliekų) apmokestinimo atveju prievolę sumokėti PVM numatyta perkelti asmeniui, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos. (2) Atsižvelgiant į tai, kad sukčiavimas pridėtinės vertės mokesčiu yra didelė problema, jai kuo efektyviau spręsti reikėtų ieškoti naujų metodų. Todėl tam tikrų kategorijų prekių ir paslaugų atveju reikėtų valstybėms narėms leisti laikinai taikyti sistemą, pagal kurią prievolė sumokėti PVM būtų perkelta asmeniui, kuriam yra tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos, net ir tada, kai jos nėra išvardytos Direktyvos 2006/112/EB 199 straipsnyje ir joms nėra taikomos konkrečios valstybėms narėms suteiktos leidžiančios nukrypti nuostatos. (3) Tokią sistemą nustačius ne visoms, o tik tam tikrų kategorijų tiekiamoms prekėms ir teikiamoms paslaugoms, nebūtų pažeisti esminiai PVM sistemos principai (kaip antai mokėjimo dalimis principas), todėl ją reikėtų taikyti tik iš anksto parengtame sąraše išvardytoms prekėms ir paslaugoms. (4) Į iš anksto parengtą sąrašą, iš kurio valstybės narės galėtų rinktis prekes ir paslaugas, reikėtų įtraukti tik tas prekes ir paslaugas, kurias tiekiant (teikiant), remiantis nesena patirtimi, gali būti sukčiaujama. Siekiant užtikrinti, kad nustatyta sistema būtų veiksmingai įvertinta, o jos poveikis atidžiai stebimas, svarbu apriboti valstybių narių galimybę rinktis. (5) Kad būtų galima pradėti taikyti šią sistemą, būtina, jog visi apmokestinamieji asmenys, kurie tiekia (teikia) iš anksto parengtame sąraše išvardytas prekes ar paslaugas arba kuriems tokios prekės ar paslaugos yra tiekiamos (teikiamos), būtų įregistruoti PVM mokėtojais. Be to, valstybės narės, kurios nuspręs taikyti šią sistemą, turėtų prekių ar paslaugų tiekėjams (teikėjams) ir jas įsigyjantiems asmenims nustatyti specialias kontrolės priemones ir atskaitomybės prievolę, kad būtų užtikrintas veiksmingas tos sistemos veikimas ir jos taikymo priežiūra, taip pat būtų aptiktas bet kokios naujos formos mokestinis sukčiavimas ir užkirstas jam kelias. (6) Siekiant laiku įvertinti šios sistemos efektyvumą, valstybės narės iki jos taikymo laikotarpio pabaigos turėtų parengti taikymo vertinimo ataskaitą. (7) Siekiant skaidriai įvertinti, kokį poveikį taikoma sistema daro nesąžiningai veiklai, rengdamos vertinimo ataskaitas valstybės narės turėtų remtis iš anksto pačių nustatytais kriterijais. Atliekant tokį vertinimą reikėtų aiškiai įvertinti sukčiavimo mastą prieš pradedant taikyti sistemą ir pradėjus ją taikyti, taip pat visus nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčius, įskaitant kitų prekių ir paslaugų tiekimą (teikimą), prekių ar paslaugų tiekimą (teikimą) mažmeninės prekybos lygiu ir prekių ar paslaugų tiekimą (teikimą) kitose valstybėse narėse. (8) Be to, ataskaitoje reikėtų įvertinti apmokestinamųjų asmenų reikalavimų laikymosi išlaidas ir valstybių narių įgyvendinimo išlaidas, tarp jų kontrolės ir audito išlaidas. (9) Kad visos valstybės narės turėtų galimybę taikyti minėtą sistemą, reikia iš dalies pakeisti Direktyvą 2006/112/EB. (10) Kadangi siūlomais veiksmais siekiama spręsti sukčiavimo pridėtinės vertės mokesčiu problemą taikant laikinąsias priemones, šį tikslą pasiekti galima tik Bendrijos lygiu. Todėl Bendrijos priemonė gali būti patvirtinta vadovaujantis Sutarties 5 straipsnyje išdėstytu subsidiarumo principu. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina jos tikslams pasiekti. (11) Todėl Direktyvą 2006/112/EB reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti, PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: 1 straipsnis Direktyva 2006/112/EB iš dalies keičiama taip: (1) Įterpiamas 199a straipsnis: „199a straipsnis 1. Valstybės narės gali iki 2014 m. gruodžio 31 d. ne trumpiau kaip dvejus metus nustatyti ir taikyti sistemą, pagal kurią už VI A priede išvardytų kategorijų prekes ir paslaugas mokėtiną PVM moka asmuo, kuriam tos prekės ir paslaugos yra tiekiamos (teikiamos). Valstybės narės gali rinktis tik trijų VI A priede išvardytų kategorijų prekes ir paslaugas, kurioms taikys minėtą sistemą, o iš tų kategorijų ne daugiau kaip dvi turi būti prekių kategorijos. 2. Valstybė narė, nusprendusi nustatyti 1 dalyje numatytą sistemą: a) užtikrina, kad kiekvienas apmokestinamasis asmuo, tiekiantis (teikiantis) arba įsigyjantis prekes ar paslaugas, kurioms taikoma sistema, turėtų atskirą registracijos kodą, jeigu tokio kodo jis dar neturi pagal 214 straipsnio 1 dalį; b) nustato tinkamas ir veiksmingas atskaitomybės prievoles kiekvienam apmokestinamajam asmeniui, tiekiančiam (teikiančiam) prekes ar paslaugas, kurioms taikoma ta sistema, kad kiekvieno sandorio atveju būtų galima identifikuoti tą apmokestinamąjį asmenį ir prekes ar paslaugas įsigyjantį apmokestinamąjį asmenį, tiekiamų (teikiamų) prekių ar paslaugų rūšį, taip pat mokestinį laikotarpį ir prekių ar paslaugų vertę. c) kiekvienam apmokestinamajam asmeniui, įsigyjančiam prekes ar paslaugas, kurioms taikoma ta sistema, nustato sandorių lygmens arba bendrą atskaitomybės prievolę, kad būtų galima patikrinti, ar jo pateikta informacija atitinka tiekėjo pateiktą informaciją; d) nustato tinkamas ir veiksmingas kontrolės priemones, skirtas stebėti ir švelninti dabartinių formų sukčiavimą, taip pat užkirsti kelią naujai nesąžiningai veiklai, kai ji susijusi su kitomis prekėmis ar paslaugomis, vykdoma mažmeninės prekybos lygiu ar kitose valstybėse narėse. 3. Valstybės narės praneša Komisijai apie 1 dalyje nurodytos sistemos taikymą prieš pradėdamos ją taikyti ir pateikia Komisijai šią informaciją: a) pranešimą apie priemonės, kuria įgyvendinama sistema, taikymo sritį ir išsamų susijusių priemonių aprašą, įskaitant apmokestinamiesiems asmenims nustatytą atskaitomybės prievolę ir kontrolės priemones; b) vertinimo kriterijus, kuriais remiantis galima palyginti nesąžiningą veiklą pagal VI A priede išvardytas prekes ir paslaugas prieš pradedant taikyti sistemą ir pradėjus ją taikyti, nesąžiningą veiklą pagal kitas prekes ir paslaugas, taip pat kitose valstybėse narėse prieš pradedant taikyti sistemą ir pradėjus ją taikyti ir kiekvieną išaugusį kitų rūšių nesąžiningos veiklos atvejų skaičių prieš pradedant taikyti sistemą ir pradėjus ją taikyti, ypač mažmeninės prekybos lygiu; c) data, nuo kurios įsigalioja priemonė, kuria įgyvendinama sistema, ir jos galiojimo laikotarpis. 4. Valstybės narės, kurios taiko 1 dalyje numatytą sistemą, remdamosi 3 dalies b punkte numatytais vertinimo kriterijais ne vėliau kaip prieš vienerius metus iki priemonės, kuria įgyvendinama sistema, galiojimo pabaigos pateikia Komisijai ataskaitą. Ataskaitoje aiškiai nurodoma, kurią informaciją reikėtų laikyti konfidencialia, o kurią galima skelbti viešai. Ataskaitoje pateikiamas išsamus priemonės bendro veiksmingumo ir efektyvumo vertinimas, pirmiausia nurodant: a) poveikį nesąžiningai veiklai, susijusiai su tiekiamomis (teikiamomis) prekėmis ar paslaugomis, kurioms taikoma priemonė; b) ar nesąžininga veikla negali būti perkelta į kitų prekių ar paslaugų sritį; c) ar nesąžininga veikla negali būti perkelta į kitas valstybes nares; d) ar nesąžininga veikla negali būti perkelta į mažmeninės prekybos lygmenį; e) reikalavimų laikymosi išlaidas, kurias apmokestinamieji asmenys turi dėl priemonės; f) valstybių narių priemonės įgyvendinimo išlaidas, tarp jų kontrolės ir audito priemonių išlaidas;“ (2) Šios direktyvos priedas įterpiamas kaip VI A priedas. 2 straipsnis Valstybės narės, nusprendusios taikyti 1 straipsnio 1 punkte numatytą sistemą, praneša Komisijai priemonės, kuria įgyvendinama ta sistema, nuostatas prieš jos taikymo pradžios datą. 3 straipsnis Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . 4 straipsnis Ši direktyva taikoma iki 2014 m. gruodžio 31 d. 5 straipsnis Ši direktyva skirta valstybėms narėms. Priimta Briuselyje Tarybos vardu Pirmininkas PRIEDAS „VI A priedas Prekių ir paslaugų sąrašas, nurodytas 199a straipsnyje A dalis. Prekės (1) Mobilieji telefonai, t. y. prietaisai, pagaminti arba pritaikyti naudoti su licencijuotu tinklu ir veikiantys apibrėžtais dažniais, nesvarbu, ar jie turi kitą paskirtį, ar ne; (2) integrinių grandynų prietaisai, pavyzdžiui, mikroprocesoriai ir centriniai procesoriai, prieš integruojant juos į galutiniam vartotojui skirtas prekes; (3) kvepalai; (4) taurieji metalai tais atvejais, kai jiems netaikomos specialios procedūros dėl panaudotų prekių, meno kūrinių, kolekcionavimo objektų ir antikvarinių daiktų remiantis 311–343 straipsniais arba investiciniam auksui skirta speciali schema remiantis 344–356 straipsniais. B dalis. Paslaugos Šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimai, kaip apibrėžta Direktyvos 2003/87/EB(*) 3 straipsnyje, kuriuos galima perleisti pagal tos direktyvos 12 straipsnį, ir kiti leidimai, kuriais gali naudotis operatoriai siekdami laikytis minėtos direktyvos nuostatų. (*) OL L 275, 2003 10 25, p. 32.“ [1] OL L 347, 2006 12 11, p. 1. [2] COM(2006) 254 galutinis, 2006 5 31. [3] COM(2007) 758 galutinis, 2007 11 23. [4] SEC(2007)1584, 2007 11 23. [5] COM(2008) 109 galutinis, 2008 2 22 ir SEC(2008) 249, 2008 2 22. [6] COM (2008) 807 galutinis, 2008 12 1. [7] 2007 m. gegužės 16 d. Tarybos sprendimas, leidžiantis Jungtinei Karalystei taikyti specialią priemonę, nukrypstančią nuo Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 193 straipsnio (2009 6 11, OL L 148, p. 14). [8] SEC(2008) 249, 2008 2 22. [9] http://ec.europa.eu/taxation_customs/common/consultations/tax/article_4209_en.htm. [10] COM(2008) 109 galutinis, 2008 2 22. [11] OL C , , p. . [12] OL C , , p. . [13] OL L 347, 2006 12 11, p. 1.