Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl tam tikrų rūšių įmonių metinių finansinių ataskaitų, konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ir susijusių pranešimų /* KOM/2011/0684 galutinis/2 - 2011/0308 (COD) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. BENDROS PASTABOS Apskaitos direktyvomis[1] (toliau – direktyvos) reglamentuojamos Europos ribotos atsakomybės bendrovių metinės ir konsoliduotosios finansinės ataskaitos. Dabartine peržiūra siekiama keleto pagrindinių tikslų: 1. mažinti administracinę naštą ir paprastinti reikalavimus, visų pirma mažosioms bendrovėms, 2. didinti finansinių ataskaitų aiškumą ir palyginamumą, dėmesį skiriant tų kategorijų bendrovėms, kurioms šios nuostatos svarbios dėl aktyvesnės tarpvalstybinės veiklos ir didesnio išorės suinteresuotųjų šalių skaičiaus, 3. apsaugoti esminius vartotojų poreikius, siekiant ir toliau teikti vartotojams būtiną apskaitos informaciją, 4. didinti gavybos pramonės ir neliestų miškų medienos ruošos įmonių mokėjimų valdžios institucijoms skaidrumą. Atliktos konsultacijos parodė, kad suinteresuotosios šalys yra iš esmės patenkintos dabartine sistema, kuri ilgą laiką apskritai gerai veikia. Tos suinteresuotosios šalys, inter alia, yra finansinių ataskaitų rengėjai bei vartotojai ir viešosios institucijos. Tačiau jos mato galimybių reikalavimus paprastinti, ypač mažiausių bendrovių interesais. Per pastaruosius 30 metų direktyvų pakeitimais pridėta daug reikalavimų, pvz., naujų informacijos atskleidimo ir vertinimo taisyklių, įskaitant išsamias apskaitos pagal tikrąją vertę nuostatas. Mažiau dėmesio skirta apsvarstyti, ar galiojančius reikalavimus būtų galima supaprastinti arba panaikinti. Nors kiekvienas pakeitimas atskirai yra pagrįstas, dažniausiai jais nebuvo atsižvelgiama į finansinių ataskaitų palyginamumo ir naudingumo aspektus, nustatyta daugiau ataskaitų teikimo reikalavimų ir valstybių narių pasirinkimo galimybių, o galiausiai dėl to visoms bendrovėms išaugo reikalavimų sudėtingumas ir reguliavimo našta. Ši didesnė našta pirmiausia slegia mažesnes bendroves. Suinteresuotosios šalys atkreipė dėmesį ir į tai, kad reikia didinti finansinių ataskaitų, visų pirma didesnių bendrovių, kurios dažniausiai vykdo daugiau tarpvalstybinių operacijų, aiškumą ir palyginamumą. Direktyvų esmė – nustatyti reikalavimą ribotos atsakomybės bendrovėms rengti finansines ataskaitas ir nustatyti būtiniausius reikalavimus, kad būtų lengviau visos ES mastu lyginti finansines atskaitas. Dėl to savo ruožtu turėtų geriau veikti bendroji rinka ir, konkrečiau, turėtų rastis daugiau galimybių gauti finansavimą, mažėti kapitalo sąnaudos ir augti tarpvalstybinės prekybos, susijungimų ir įsigijimų veiklos mastas. Apskritai pasiūlymu prisidedama prie Europos konkurencingumo didinimo kuriant augimui ir aktyviam darbo vietų kūrimui palankią reguliacinę aplinką. Šiuo pasiūlymu papildomas 2009 m. direktyvos dėl mikrosubjektų finansinių ataskaitų pasiūlymas[2], kurį šiuo metu vis dar svarsto ES teisėkūros institucijos. Kadangi ir Taryba, ir Parlamentas pritarė mikroįmonėms taikomos tvarkos principui, šiame pasiūlyme nesiūloma naujos mikroįmonių politikos – tai įvertinta pridedamame poveikio vertinime. Europos Komisija pasirengusi kartu su ES teisėkūros institucijomis svarstyti, kaip geriausiai į šį pasiūlymą integruoti galutinį tarpinstitucinį susitarimą dėl 2009 m. direktyvos pasiūlymo. Šiuo pasiūlymu laikomasi keliuose ankstesniuose dokumentuose išdėstyto Komisijos požiūrio į bendroves. Strategija „Europa 2020“[3] siekiama, kad ES ekonomika taptų pažangesnė, tvaresnė ir labiau integracinė. Bendrosios rinkos aktu[4] siekiama paprastinti MVĮ, kurios sudaro daugiau kaip 99 % Europos įmonių, veiklos sąlygas ir gerinti šių įmonių galimybes gauti finansavimą. Smulkiojo verslo aktu pripažįstama, kad reikia atsižvelgti į ypatingus MVĮ, kaip grupės, poreikius ir tą grupę skirstyti į atskirus segmentus. Remiamas principas „pirmiausia galvoti apie mažuosius“. Be to, šis pasiūlymas priklauso Komisijos tęstinei supaprastinimo programai ir administracinės naštos mažinimo iniciatyvoms. Todėl juo įgyvendinamas Komisijos įsipareigojimas peržiūrėti acquis siekiant užtikrinti galiojančių teisės aktų aktualumą, veiksmingumą ir proporcingumą ir kartu paprastinant reguliacinę aplinką mažinti administracinę naštą[5]. Pasiūlymu galiojančios apskaitos direktyvos panaikinamos – jos ir vėlesni jų pakeitimai pakeičiami viena nauja direktyva. 2. Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis ir poveikio vertinimas 2.1. Konsultacijos su dalyvaujančiomis ir suinteresuotosiomis šalimis Komisijos tarnybos rengdamos peržiūrą nuolat bendravo su suinteresuotosiomis šalimis. Siekta surinkti visų suinteresuotųjų šalių, įskaitant finansinių ataskaitų rengėjus, vartotojus, standartų rengėjus, viešąsias institucijas ir pan., nuomones. Bendravimas vyko: - dalyvaujant neformalios ad hoc MVĮ svarstymų grupės, kurią sudarė 10 įvairios patirties ir kvalifikacijos ekspertų, darbe, - surengus viešas konsultacijas dviem temomis dėl atitinkamai direktyvų peržiūros ir dėl mažosioms ir vidutinėms įmonėms skirto tarptautinio finansinės atskaitomybės standarto, o po šių konsultacijų organizuoti suinteresuotųjų šalių susitikimai konsultacijų rezultatams aptarti ir toliau svarstyti, - surengus keletą tikslinių susitikimų su nacionalinių standartų rengėjais, mažųjų ir vidutinių įmonių, bankų, investuotojų ir buhalterių atstovais visoje ES, - atlikus konsultacijas su Europos finansinės atskaitomybės patariamosios grupės (angl. EFRAG) MVĮ klausimų darbo grupe ir Apskaitos reguliavimo komiteto (ARK) MVĮ klausimų ad hoc darbo grupe, - Strategijos ir vertinimo paslaugų centrui atlikus direktyvų pakeitimų administracinės naštos poveikio tyrimą. Kiek tai susiję su atskiroms šalims skirtomis ataskaitomis, Komisijos tarnybos reguliariai tarėsi su skirtingų kategorijų suinteresuotosiomis šalimis (finansinių ataskaitų rengėjais, vartotojais ir viešosiomis institucijomis). 2010–2011 m. surengtos viešos konsultacijos; 2010 ir 2011 m. įvyko nemažai dvišalių konsultacijų su suinteresuotosiomis šalimis (visų pirma finansinių ataskaitų vartotojais ir rengėjais). Be to, EFRAG padėjo įvertinti administracines sąnaudas, susijusias su galimu atskiroms šalims skirtų finansinių ataskaitų reikalavimu. 2.2. Poveikio vertinimas 2.2.1. Finansinės ataskaitos Nustatyta, kad finansinių ataskaitų rengimas yra viena iš sunkiausių reguliavimo prievolių bendrovėms[6]. Mažosioms bendrovėms tenkanti administracinė našta yra proporcingai didesnė už tenkančią vidutinėms ir didžiosioms bendrovėms. Poveikio vertinime išanalizuotos penkios plačios politikos galimybės pradedant nuo pagrindinio scenarijaus. Pageidautina galimybe galiausiai pasirinkta plati galimybė peržiūrėti ir modernizuoti atrinktus šiuo metu apskaitos direktyvomis nustatytus reikalavimus. Išnagrinėjus konkretesnes galimybes pasirodė, kad geriausia politikos galimybė būtų tik mažosioms bendrovėms taikoma minimali tvarka. Administracinės naštos mažinimo potencialas pagal šią politiką sudaro 1,5 mlrd. EUR – tai pasiekiama sumažinant aiškinamajame rašte pateikiamos informacijos reikalavimus, toliau mažinant teisės aktų nustatyto audito reikalavimus ir mažąsias grupes atleidžiant nuo reikalavimo rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas. Antra konkreti galimybė buvo susijusi su direktyvoje apibrėžtų mažųjų ir vidutinių bendrovių dydžio ribų didinimu, kad būtų atsižvelgta į 2007–2011 m. infliaciją. Naštos mažinimo potencialas pagal šį pasiūlymą sudaro maždaug 0,2 mlrd. EUR. Todėl skaičiuojama, kad būtų įmanoma dėl to sutaupyti iš viso 1,7 mlrd. EUR. Bet kuriuo atveju mikroįmonėms bus naudingas siūlomas mažosioms bendrovėms taikomos tvarkos supaprastinimas[7]. Tačiau į minėtų politikos galimybių poveikį mikroįmonėms neatsižvelgiama, nes jos konkrečiai jau išnagrinėtos Direktyvos dėl mikrosubjektų pasiūlyme, kurį svarsto Europos Parlamentas ir Taryba. Pasirinkus tas politikos galimybes, mažųjų ir vidutinių įmonių finansinių ataskaitų vartotojams bus teikiama mažiau informacijos, įskaitant viešai skelbiamą informaciją. Tačiau sustiprės kreditorių apsauga, nes bus privaloma atskleisti dviejų rūšių informaciją apie garantijas bei įsipareigojimus ir susijusių šalių sandorius. Bus padarytas šiek tiek teigiamas poveikis skelbiamai vidutinių ir didžiųjų įmonių informacijai, nes jų finansinės ataskaitos bus aiškesnės ir lengviau palyginamos. Statistikos institucijoms gali tekti koreguoti kai kurių mažesnių bendrovių duomenų rinkimo būdus, nors, kiek įmanoma suderinus ribas, jos galės rinkti bendrovių, kurios objektyviai yra vienodo dydžio visoje ES, duomenis – dėl to gerės jų palyginamumas. Tačiau ribų suderinimas gali turėti neigiamą poveikį statistinių duomenų rinkimui, visų pirma valstybėse narėse, kuriose mažųjų bendrovių procentinė dalis yra didelė. Norint įvertinti nacionalinius ekonominius rodiklius, šioms valstybėms narėms gali tekti keisti bendrovių statistinių duomenų rinkimo būdus. Įgyvendinus Komisijos pasiūlymą tarpusavyje sujungti centrinius, komercinius ir bendrovių registrus[8], dėl jo švelninamojo poveikio turėtų pagerėti galimybės gauti bendrovių informaciją tarpvalstybiniu mastu. Mokesčių administratoriams liks teisė spręsti, kaip turėtų būti skaičiuojamas pelnas mokesčių tikslais ir kokie turėtų būti su tuo susiję ataskaitų teikimo reikalavimai. Kiek tai susiję su pasiūlymo socialiniu poveikiu, supaprastinti apskaitos reikalavimai turėtų padėti kurti verslo aplinką, kurioje skatinama steigti įmones ir užsiimti verslu. Poveikio vertinime nustatyta, kad iniciatyva, kuria sudaromos sąlygos įmonėms atlaisvinti išteklių, turėtų bent jau minimaliai padėti ES kurti darbo vietas. Įmonės sutaupys tam tikrų lėšų, nes mažiau mokės apskaitos įmonėms arba išorės buhalteriams. Poveikis darbo vietų kūrimui dėl šio išteklių atlaisvinimo turėtų būti neutralus arba tik minimaliai neigiamas, atsižvelgiant į bendrą užimtumo lygį. Jokio išmatuojamo poveikio aplinkai nenumatoma. Nenumatoma, kad įvedus paprastesnę apskaitos tvarką mažosios bendrovės nebūtų skatinamos augti, nes šiuo požiūriu apskaita yra mažesnė našta negu mokesčių arba socialiniai teisės aktai. Be to, šio pasiūlymo principas „visų pirma galvoti apie mažuosius“ sudaro sąlygas apskaitos tvarką taikyti pagal skirtingą įmonių dydį. 2.2.2. Mokėjimų valdžios institucijoms ataskaitos Komisijai viešai pareiškė paramą Gavybos pramonės skaidrumo iniciatyvai ir planavo pateikti teisės aktus, kuriais gavybos pramonės bendrovėms nustatomi informacijos atskleidimo reikalavimai[9]. Panašus įsipareigojimas prisiimtas 2011 m. gegužės mėn. Didžiojo aštuoneto (G 8) aukščiausiojo lygio susitikimo Dovilyje baigiamojoje deklaracijoje[10] – G 8 vyriausybės įsipareigojo „nustatyti skaidrumo teisės aktus ir taisykles arba remti savanoriškuosius standartus, kuriais reikalaujama arba skatinama, kad naftos, dujų ir kasybos bendrovės atskleistų informaciją apie valdžios institucijoms atliktus mokėjimus“. Be to, Europos Parlamentas pateikė rezoliuciją[11], kuria pakartotinai išsakoma parama atskiroms šalims skirtų ataskaitų reikalavimams, visų pirma taikomiems gavybos pramonės šakoms. ES teisės aktais šiuo metu nereikalaujama, kad įmonės pagal atskiras šalis atskleistų informaciją apie mokėjimus tų šalių, kuriose vykdo veiklą, valdžios institucijoms. Todėl mokėjimai konkrečių šalių valdžios institucijoms paprastai neskelbiami, nors tokie gavybos pramonės (naftos, dujų ir kasybos) arba medienos ruošos[12] įmonių, naudojančių neliestų miškų[13] medieną, mokėjimai gali sudaryti didelę procentinę šalies pajamų dalį, ypač gamtos išteklių turtingose trečiosiose šalyse. Siekiant, kad valdžios institucijos taptų atskaitingos už šių išteklių naudojimą ir kad būtų skatinamas tinkamas valdymas, siūloma nustatyti reikalavimus bendrovės individualiose arba konsoliduotosiose ataskaitose atskleisti informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms. Šis pasiūlymas panašus į 2010 m. liepos mėn. priimtą JAV C. Doddo ir B. Franko aktą[14], kuriuo reikalaujama, kad Vertybinių popierių ir biržos komisijoje užregistruotos gavybos pramonės (naftos, dujų ir kasybos) bendrovės viešai skelbtų informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms[15] pagal atskiras šalis ir atskirus projektus. Vertybinių popierių ir biržos komisijos įgyvendinimo taisykles planuojama priimti iki 2011 m. pabaigos. Poveikio vertinime[16] išanalizuotos penkios plačios politikos galimybės pradedant pagrindiniu scenarijumi (0 politikos galimybė), toliau nagrinėjant galimas schemas, kurias taikant būtų pasauliniu mastu susitarta dėl ES ir ne ES daugiašalių bendrovių atskiroms šalims skirtų ataskaitų teikimo (1 politikos galimybė), ir galiausiai vertinant kelias politikos galimybes įpareigoti atskiroms šalims skirtą informaciją atskleisti tik ES bendroves (2–4 politikos galimybės). Pagal 2 politikos galimybę reikalaujama, kad informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms pagal atskiras šalis atskleistų gavybos pramonės ir neliestų miškų medienos ruošos įmonės, o pagal 3 politikos galimybę reikalaujama, kad tokia informacija būtų atskleidžiama pagal atskiras šalis ir projektus. Be mokėjimų valdžios institucijoms ataskaitos, pagal 4 politikos galimybę būtų reikalaujama, kad gavybos ir neliestų miškų medienos ruošos sektoriuose veikiančios bendrovės rengtų išsamias ataskaitas pagal atskiras šalis. Pasirinkta galimybė, pagal kurią reikalaujama, kad gavybos pramonės ir neliestų miškų medienos ruošos ES daugiašalės bendrovės teiktų atskiroms šalims skirtas ataskaitas apie mokėjimus valdžios institucijoms pagal šalis ir projektus (3 politikos galimybė). Gavybos pramonei priklauso visos bendrovės, kurių veikla apima rūdų, naftos ir gamtinių dujų telkinių žvalgybą, aptikimą, eksploatavimą ir gavybą. Neliestų miškų medienos ruošos bendrovės yra visos bendrovės, kurių veikla apima neliestų miškų plynąjį arba atrankinį kirtimą arba retinimą. Informacijos apie mokėjimus valdžios institucijoms atskleidimas pagal šalis ir prireikus pagal projektus geriau patenkintų suinteresuotųjų šalių poreikius, o tokios politikos galimybės sąnaudos tebebūtų priimtinos, su sąlyga, kad bus įvesta tinkama reikšmingumo riba. Pagal šį požiūrį būtų išlaikyta pusiausvyra užtikrinant didesnį skaidrumą, bet pernelyg neapsunkinant bendrovių ir per daug neatimant ES konkurencinių pranašumų. Tai neturėtų pakenkti būsimoms ES pastangoms pasiekti tarptautinį susitarimą ir derybose su tarptautiniais partneriais visame pasaulyje sukurti vienodas veiklos sąlygas, kiek tai susiję su atskiroms šalims skirtų ataskaitų teikimu. Kai kurios bendrovės, kurioms taikomas pasiūlymas, kėlė klausimą dėl galimo ES informacijos atskleidimo reikalavimo ir šalies gavėjos teisės aktų draudimo skelbti tokią informaciją prieštaravimo. Prašyta tokiais atvejais daryti išimtį ir ataskaitose nenurodyti atitinkamų mokėjimų valdžios institucijoms. Nors Komisija nustatė tik keletą šalių, kurios draudžia atskleisti informaciją, situacijoms, kuriose informacijos atskleidimo prievoles vykdanti bendrovė aiškiai pažeistų konkrečios šalies baudžiamąją teisę, numatyta griežtai apibrėžta išimtis. Energetinis saugumas – vienas iš svarbiausių ES darbotvarkės klausimų dėl keleto priežasčių, inter alia , dėl to, kad ES valstybėse narėse pagaminamos energijos neužtenka esamiems poreikiams patenkinti. Yra nuomonių, kad ES gavybos pramonės veiklos vykdytojams gali būti sunkiau vykdyti veiklą trečiosiose šalyse, o dėl to galėtų kilti pavojus naftos ir dujų tiekimo į Europą saugumui. Kai kurios bendrovės jau dabar atskleidžia informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms pagal atskiras šalis ir dėl to jų veikla netrinka, bet kitos bendrovės gali būti kitokioje padėtyje. Todėl atliekant peržiūrą reikėtų, inter alia , įvertinti energijos tiekimo saugumo Europoje klausimą. Iškeltas klausimas, kad dėl tokios informacijos atskleidimo ES pramonė praras konkurencinį pranašumą. Komisija laikosi nuomonės, kad dažniausiai atskleidžiant informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms pagal šalis ir projektus, kai tie mokėjimai priskirti prie konkretaus projekto (taikant reikšmingumo ribą), nebūtų tiesiogiai atskleista konfidenciali bendrovės informacija, kaip antai apyvarta, sąnaudos ir pelnas. Plačiau įgyvendinant Gavybos pramonės skaidrumo iniciatyvą, trumpuoju laikotarpiu taip pat būtų užkertamas kelias konkurencingumo praradimui, nes dėl to principai gali būti plačiau taikomi ir pagerėti juos taikančių bendrovių reputacija. 2.3. Poveikis biudžetui Pasiūlymas nedaro jokio poveikio Sąjungos biudžetui. 3. Papildoma informacija 3.1. Paprastinimas Pasiūlymu įvedama mažosioms bendrovėms skirta speciali tvarka, kuria bus gerokai sumažinta administracinė našta, šiuo metu tenkanti finansines ataskaitas rengiančioms mažosioms įmonėms. Ataskaitų aiškinamajame rašte reikės atskleisti tik šią informaciją: i) apskaitos politiką; ii) garantijas, įsipareigojimus, neapibrėžtuosius straipsnius ir susitarimus, kurie nepripažįstami balanse; iii) pobalansinius įvykius, nepripažįstamus balanse; iv) ilgalaikius ir užtikrintus įsiskolinimus; v) susijusių šalių sandorius. Reikia atkreipti dėmesį, kad iii ir v punktų informacijos atskleidimą padarius privalomą, mažosioms bendrovėms atsiras naujų prievolių, nes daugumoje valstybių narių tokioms bendrovėms leidžiama neatskleisti šios informacijos. Be to, pasiūlymu siekiama suvienodinti ribas, kad administracinė našta iš tikrųjų sumažėtų visoms ES mažosioms bendrovėms. Šiuo metu daugelis įmonių, kurios yra mažosios pagal ES apibrėžtis, patenka į vidutinių ar didžiųjų įmonių kategoriją, nes direktyvose numatytų apibrėžčių dydžiai sumažinti valstybių narių teisės aktuose. Toliau lentelėje apibendrinamas pagrindinis supaprastinimo pagal šį pasiūlymą poveikis: Mažosios bendrovės ~ 1,1 mln. bendrovių ~ 21 % bendrovių | Kiek įmanoma suderinus nuostatas bus užtikrinta, kad vienodo dydžio bendrovėms visoje ES galiotų vienodos veiklos sąlygos. Ataskaitų aiškinamajame rašte bus aptariamos tik penkios svarbiausios sritys. Nebus reikalaujama teisės aktų nustatyto audito. Mažosios grupės neturės rengti konsoliduotųjų finansinių ataskaitų. | - 3.2. Kitos priemonės Pasiūlymu siekiama didinti vidutinių bei didžiųjų bendrovių (ir tam tikru mastu – mažųjų bendrovių) rengiamų finansinių ataskaitų palyginamumą ir aiškumą. Todėl pasiūlymu siekiama sumažinti šiuo metu valstybių narių turimų pasirinkimo galimybių skaičių, jei šios galimybės mažina finansinių ataskaitų palyginamumą. Taps privalomi bendrieji principai, pvz., turinio viršenybės prieš formą principas, kad finansinės ataskaitos būtų aiškesnės. Toliau lentelėje apibendrinti pagrindiniai galiojančių nuostatų pakeitimai: Vidutinės ir didžiosios bendrovės ~ 0,3 mln. bendrovių ~ 4 % bendrovių | Įvedami bendrieji reikšmingumo ir turinio viršenybės prieš formą principai. Mažinamas valstybių narių pasirinkimo galimybių skaičius. | - 3.3. Mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) skirtas TFAS Kaip viena iš galimybių svarstyta ES privalomai įvesti MVĮ skirtus tarptautinius finansinės atskaitomybės standartus (TFAS). Tačiau suinteresuotųjų šalių, visų pirma viešųjų institucijų, nuomonės dėl šios idėjos išsiskyrė, o ir poveikio vertinime padaryta išvada, kad šio naujo standarto įvedimas neatitiktų reikalavimų paprastinimo ir administracinės naštos mažinimo tikslų. Be to, turint omenyje, kad MVĮ skirtas TFAS yra palyginti naujas, vis dar trūksta jo įgyvendinimo visame pasaulyje patirties. Pagal šį pasiūlymą nepasirinkta galimybė privalomai taikyti MVĮ skirtą TFAS, o šios siūlomos direktyvos ir MVĮ skirto TFAS skirtumai tokiose srityse, kaip pasirašytojo neapmokėto akcinio kapitalo pateikimas ir prestižo, kurio numatomo naudingo naudojimo laikotarpio negalima patikimai apskaičiuoti, amortizacijos laikotarpiai, reiškia, kad paprastai visuotinai priimti MVĮ skirtą TFAS bus neįmanoma. 3.4. Mokėjimų valdžios institucijoms ataskaitos Siekiant skatinti valdžios institucijų atskaitomybę ir tinkamą valdymą, pasiūlymu įvedami nauji atskaitomybės reikalavimai bendrovėms, veikiančioms gavybos arba neliestų miškų medienos ruošos sektoriuose. Siūloma, kad bendrovės atskleistų informaciją apie mokėjimus kiekvienos šalies, kurioje jos vykdo veiklą, valdžios institucijoms už kiekvieną projektą, kai tas mokėjimas priskirtas prie tam tikro projekto ir yra reikšmingas valdžios institucijų gavėjų atžvilgiu. Atsižvelgiant į bendrąjį tikslą ir siekiant, kad papildoma administracinė našta būtų ribota, naujasis reikalavimas taikomas tik didžiosioms bendrovėms ir viešojo intereso įmonėms. 3.5. Siūloma direktyva ir galiojančių teisės aktų panaikinimas Siūloma nauja direktyva, kuria panaikinamos 1978 ir 1983 m. direktyvos ir vėlesni jų pakeitimai. 3.6. Teisinis pagrindas, subsidiarumo ir proporcingumo principai Pasiūlymas grindžiamas Sutarties 50 straipsnio 1 dalimi, kuri yra teisinis pagrindas priimant Sąjungos priemones, skirtas bendrovių teisės vidaus rinkai kurti. Pasiūlymu numatoma, kad ribotos atsakomybės bendrovės turėtų rengti finansines ataskaitas pagal reikalavimus, kuriais siekiama gerinti visos ES finansinių ataskaitų palyginamumą, taip prisidėti prie geresnio bendrosios rinkos veikimo ir skatinti aktyvesnę tarpvalstybinę prekybą. Pagal subsidiarumo principą ES turėtų imtis veiksmų tik tuomet, kai ji gali pasiekti geresnių rezultatų negu atskiros valstybės narės, o veiksmai turėtų neviršyti to, kas būtina ir proporcinga norint įgyvendinti numatytus politikos tikslus. Šios peržiūros tikslų neįmanoma pasiekti vienašaliais valstybių narių masto veiksmais. Pagal principą „visų pirma galvoti apie mažuosius“ mažosioms bendrovėms būtų naudinga taikyti tik vienintelį pagrindinių ES lygio reikalavimų rinkinį. Tam, kad mažosios bendrovės vienodomis sąlygomis galėtų pasinaudoti bendrąja rinka, joms turėtų būti taikomas vienodas požiūris visoje ES. Valstybės narės neturėtų taikyti nebūtinų papildomų reikalavimų. Šio tikslo būtų geriausiai pasiekiama koordinuotais ES teisės aktais. Vidutinių ir didžiųjų bendrovių finansinės ataskaitos turėtų būti lengviau palyginamos ES lygiu, nes šios bendrovės veiklą dažnai vykdo visoje ES ir jų veikla aktuali suinteresuotosioms šalims visoje vidaus rinkoje. Vis dėlto valstybės narės turėtų turėti tam tikros veiksmų laisvės dėl papildomų šių tipų bendrovių atskaitomybės reikalavimų. Todėl tinkamiausia teisinė priemonė yra direktyva, nes ja paliekama tam tikros veiksmų laisvės valstybėms narėms. Be to, direktyva užtikrinama, kad siūlomų ES veiksmų turinys ir forma neviršytų to, kas būtina ir proporcinga reglamentavimo tikslui – supaprastinti ir sumažinti administracinę naštą – pasiekti. 4. Straipsnių aiškinimas Toliau nurodytų straipsnių esmė nesiskiria nuo atitinkamų Ketvirtosios Tarybos direktyvos 78/660/EEB ir Septintosios Tarybos direktyvos 83/349/EEB straipsnių, nors jų numeracija daugeliu atvejų skiriasi nuo pradinės. Tai yra 1 straipsnio 1 dalis (įskaitant I ir II priedus), 2 straipsnio 2–8 dalys, 3 straipsnio 6–9 dalys, 4 straipsnis, 5 straipsnio 2–3 dalys, 6 straipsnio 2–3 dalys, 7 straipsnis, 8 straipsnio 1–5 dalys, 10 straipsnis, 11 straipsnio 1–7 dalys ir 11 dalis, 12 straipsnio 2 dalis, 19 straipsnio 2 dalis, 20, 21, 22 straipsniai, 28 straipsnio 2 dalis, 29 straipsnio 2 ir 3 dalys, 30, 32 straipsniai, 33 straipsnio 1–2 dalys, 34 straipsnio 1 dalis, 35 straipsnis, išskyrus jo 3 dalį, 44, 45, 47 ir 51 straipsniai. III priede pateikta atitikties lentelė. Siekiant nuoseklumo ir aiškumo, šiame skirsnyje paaiškinimai pateikiami tik tuomet, kai šiuo pasiūlymu įvedami reikšmingi direktyvų, kurios bus panaikintos, pakeitimai. Visame tekste įvesta tam tikrų pakeitimų, kad nekeičiant atitinkamų straipsnių esmės siūlomos direktyvos terminai atitiktų dabar vartojamus apskaitos terminus. Tai yra: terminas „bendrovė“ pakeičiamas terminu „įmonė“, visos nuorodos į „atskaitomybę“ pakeistos terminu „finansinės ataskaitos“ ir visos nuorodos į „metinį pranešimą“ pakeistos terminu „vadovybės pranešimas“. 4.1. 1 skyrius. Taikymo sritis, apibrėžtys ir įmonių kategorijos 2 straipsnyje sugrupuotos tam tikros apibrėžtys, kurios anksčiau buvo išsklaidytos po pradines direktyvas. Pagal Direktyvos 2006/43/EB dėl teisės aktų nustatyto audito apibrėžtį apibrėžtos viešojo intereso įmonės. Patronuojančiųjų, patronuojamųjų ir susijusių įmonių apibrėžtys išdėstytos aiškiau nei Septintojoje Tarybos direktyvoje 83/349/EEB. Tačiau pagrindinė prasmė nesikeičia. Panašiai, asocijuotosios įmonės apibrėžtos aiškiau nei dabar, ir darant prielaidą, kad reikšminga įtaka daroma tada, kai investuotojas turi 20 % arba daugiau balsavimo teisių, apibrėžtis atitinka atitinkamą tarptautinį apskaitos standartą – 28-ąjį TAS. 3 straipsniu sukuriamas terminų „mažoji“, „vidutinė“ ir „didžioji“ įmonė teisinis pagrindas ir nekeičiama praktika įmonės dydį nustatyti atsižvelgiant į jos grynąsias pajamas, balanso sumą ir darbuotojų skaičių. Atsižvelgiant į ES politikos sričių tikslus, Sąjungoje gali būti vartojamos apibrėžtys, kurios tam tikru mastu skiriasi nuo pateiktųjų šiame straipsnyje[17]. Siūloma visiškai suderinti dydžio rodiklius, nors anksčiau valstybės narės galėjo rinktis tai, ar pagal jų jurisdikciją turėtų būti pripažįstamos skirtingo dydžio įmonės, ir laikydamosi ribų – atitinkamus dydžio rodiklius. Mažos ir vidutinės grupės apibrėžtos aiškiau negu Septintojoje Tarybos direktyvoje 83/349/EEB. Grynųjų pajamų ir balanso sumos dydžiai padidinti atsižvelgiant į infliaciją, nes paskutinį kartą jie koreguoti 2006 m. Finansų kontroliuojančiųjų bendrovių ir investicinių įmonių apibrėžtys ir išimtys panaikintos, nes atskiriems sektoriams taikomos apskaitos nuostatos trukdo derinti reikalavimus. Be to, šios nuostatos nebuvo plačiai taikomos ES. 4.2. 2 skyrius. Pagrindinės nuostatos ir principai 4 straipsniu kartu su 17 straipsniu (žr. 4.4 punktą) sukuriama visiškai darni mažųjų įmonių finansinių ataskaitų, kurias sudaro pelno (nuostolių) ataskaita, balansas ir ribotos apimties aiškinamasis raštas, rengimo tvarka. Valstybės narės neturėtų reikalauti pateikti papildomos informacijos. 5 straipsniu nustatomas bendrasis reikšmingumo principas. Juo numatoma, kad finansinėse ataskaitose pateikiamų straipsnių pripažinimui, vertinimui, pateikimui ir informacijos apie juos atskleidimui taikomi reikšmingumo apribojimai. Dėl to bus leidžiama, pvz., sumuoti straipsnio eilutes pelno (nuostolių) ataskaitoje arba balanse arba nereikšmingos informacijos neatskleisti aiškinamajame rašte. Panašiai, nereikėtų pripažinti nereikšmingų sukauptų pajamų, avansų ir atidėjinių. Už reikšmingumo nustatymą ir toliau pirmiausia atsakys bendrovė, nesvarbu, ar ji audituojama, ar ne. Siekiant numatyti visiems taikomus bendruosius principus, o kartu ir suderinimą visoje ES, kaip bendrasis principas pagal 5 straipsnį nustatomas ir reikalavimas finansinėse ataskaitose pateikti tikrąją ekonominę sandorio padėtį, o ne tik jo teisinę formą. Pirmiau pagal direktyvas toks pateikimo metodas buvo leidžiamas, bet valstybių narių nebuvo reikalaujama tą principą perkelti į nacionalinę teisę. 6 straipsnyje paliekama valstybių narių galimybė leisti ilgalaikį turtą vertinti perkainota verte, užuot jį vertinus pagal įsigijimo kainą, nors, siekiant labiau suderinti vertinimo pagrindą, panaikintos valstybių narių galimybės leisti apskaitoje naudoti atkuriamosios vertės metodą ir apskaitos metodus, kuriais atsižvelgiama į infliacijos poveikį. 4.3. 3 skyrius. Balansas ir pelno (nuostolių) ataskaita Bendrosios 8 straipsnio nuostatos iš dalies pakeistos siekiant aiškiau išreikšti, jog valstybės narės gali reikalauti arba leisti, kad asocijuotoji įmonė metinėse finansinėse ataskaitose būtų apskaitoma pagal nuosavybės metodą. Direktyvos pasiūlyme siūloma tik viena balanso išdėstymo forma (žr. 9 straipsnį), nors anksčiau valstybės narės galėjo rinktis iš dviejų skirtingų formų. Todėl bus lengviau lyginti skirtingų ES šalių finansines ataskaitas. Be to, kaip turto kategorija panaikinta formavimo savikaina, nes jos pripažinimas priklausė nuo apibrėžties pagal valstybių narių teisę. Todėl būtina iš dalies pakeisti 11 straipsnyje nustatytą paskirstomojo pelno tikrinimą. 11 straipsniu taip pat nustatomas reikalavimas, kad pripažinta atidėjinio suma turėtų atitikti įmonės tiksliausią įsipareigojimo arba būsimų sąnaudų įvertį, ir šiuo straipsniu taip pat nebeleidžiama LIFO vertinimo metodo taikyti kaip atsargų ir visų substitutų vertinimo metodo. Įgyvendinus šiuos pakeitimus bus lengviau lyginti finansines ataskaitas. 12–15 straipsniais numatomos tik dvi pelno (nuostolių) ataskaitos išdėstymo formos: viena – pagal sąnaudų pobūdį, kita – pagal jų paskirtį. Anksčiau leista naudoti keturias išdėstymo formas. Taip siekiama užtikrinti geresnį palyginamumą, kartu paliekant išdėstymą, kuris bus pažįstamas finansinių ataskaitų vartotojams. Panaikintas anksčiau egzistavęs skirtumas tarp įprastinių ir ypatingųjų pelno (nuostolių) ataskaitos straipsnių, taip mažinant būdingą šališkumą, kai buvo linkstama didelius arba neįprastus išlaidų straipsnius pateikti kaip ypatinguosius, kad nebūtų iškreipta nominaliojo pelno po mokesčių suma. Kartu buvo šališkumo, nes buvo linkstama didelius arba neįprastus pajamų straipsnius pateikti kaip įprastinius, kad išaugtų nominaliojo pelno suma. Siekiant užtikrinti neutralų tokių pajamų ir sąnaudų straipsnių pateikimą, įvedamas naujas reikalavimas pelno (nuostolių) ataskaitoje juos atskleisti atskirai, pateikiant aiškinamąjį raštą. Todėl visi tokie straipsniai bus pripažįstami apskaičiuojant pelną po mokesčių. Sutrumpintų finansinių sąskaitų tvarka iš dalies keičiama pagal 16 straipsnį, atsižvelgiant į mažesnį išdėstymo formų skaičių. 4.4. 4 skyrius. Finansinių ataskaitų aiškinamasis raštas Ankstesnėse direktyvose egzistavo daug valstybių narių galimybių dėl informacijos atskleidimo aiškinamajame rašte. Šis metodas pakeistas darniu metodu: tos pačios dydžio kategorijos įmonėms visoje ES bus taikoma ta pati arba panaši informacijos atskleidimo tvarka. Šiame skyriuje sukuriamas informacijos pateikimo finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte metodas „iš apačios į viršų“. 17 straipsniu nustatoma, kokią informaciją aiškinamajame rašte turi pateikti visos įmonės. Apskritai mažosioms įmonėms bus taikoma ribotesnė informacijos atskleidimo tvarka, palyginti su ankstesnėmis direktyvomis, ir laikantis 4 straipsnio reikalavimų (žr. 4.2 punktą) siūloma, kad valstybės narės nereikalautų iš šių kategorijų įmonių atskleisti papildomos informacijos, turint omenyje tai, kad įvairios šalys, su kuriomis konsultuotasi, sutiko, kad tai yra svarbiausia mažųjų įmonių atskleistina informacija. Vidutinės įmonės turi atskleisti informaciją, kurios reikalaujama 17 ir 18 straipsniais, o didžiosios įmonės ir viešojo intereso įmonės turi atskleisti informaciją, kurios reikalaujama 17, 18 ir 19 straipsniais. 17 straipsniu įvedamas reikalavimas, kad visos įmonės finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte atskleistų pobalansinius įvykius. Ši esminė informacija anksčiau buvo atskleidžiama tik vadovybės pranešime, ir valstybės narės turėjo galimybę leisti jos neatskleisti. Siekiant užtikrinti daugiau skaidrumo, atitinkamose metinėse finansinėse ataskaitose atskleisti informaciją apie susijusių šalių sandorius taip pat tampa privaloma visų dydžių įmonėms, įskaitant sandorius tarp visiškai valdomų patronuojamųjų įmonių – anksčiau valstybės narės galėjo atleisti nuo reikalavimo atskleisti informaciją apie juos, nežiūrint įmonių dydžio. 4.5. 5 skyrius. Vadovybės pranešimas Šio pranešimo turinio nuostatos iš esmės nesikeičia, palyginti su nuostatomis, šiuo metu numatytomis Ketvirtojoje Tarybos direktyvoje 78/660/EEB ir Septintojoje Tarybos direktyvoje 83/349/EEB. 4.6. 6 skyrius. Konsoliduotosios finansinės ataskaitos Šiame skyriuje inkorporuojamos Septintosios Tarybos direktyvos 83/349/EEB nuostatos dėl konsoliduotųjų finansinių ataskaitų, taip sukuriant vieną direktyvą dėl metinių ir konsoliduotųjų finansinių ataskaitų formos ir turinio. Siekiant supaprastinti tekstą ir išvengti kartojimosi, didelės Direktyvos 83/349/EEB teksto dalys išbrauktos ir pakeistos principu, kad rengiant konsoliduotąsias finansines ataskaitas reikėtų remtis metinėms finansinėms ataskaitoms taikoma apskaitos tvarka, atliekant esminius tikslinimus dėl konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ypatingų požymių, palyginti su metinėmis finansinėmis ataskaitomis. Padaryti toliau nurodyti esminiai pakeitimai, palyginti su dabartinėmis Ketvirtosios Tarybos direktyvos 78/660/EEB ir Septintosios Tarybos direktyvos 83/349/EEB nuostatomis: Siekiant sukurti darnius konsolidavimo kriterijus, 23 straipsniu bus reikalaujama konsoliduotąsias finansines ataskaitas rengti tuomet, kai viena įmonė daro lemiamą įtaką kitai įmonei arba ją kontroliuoja; arba kai įmonės yra bendrai valdomos. Anksčiau valstybės narės galėjo rinktis, ar tomis aplinkybėmis reikalauti konsoliduotųjų finansinių ataskaitų. 24 straipsniu mažosios grupės atleidžiamos nuo reikalavimo rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas, o anksčiau valstybės narės turėjo galimybę tokioms įmonėms netaikyti tokio reikalavimo. Taip išimtis suderinama visoje ES ir sumažinama administracinė našta laikantis požiūrio į mažųjų bendrovių metines finansines ataskaitas. Galimybės, kad valstybės narės leistų jungimų apskaitą ir neatidėliojamą prestižo nurašymą į rezervus (atitinkamai Direktyvos 83/349/EEB 20 ir 30 straipsniai), panaikintos, nes jos buvo mažai naudojamos ir jas panaikinus labiau suderinami konsolidavimo principai. 25 straipsniu taip pat sukuriama principinė neigiamo prestižo pripažinimo konsoliduotojoje pelno (nuostolių) ataskaitoje tvarka. 4.7. 7 skyrius. Skelbimas Skelbimo nuostatos iš esmės nesikeičia, palyginti su nuostatomis, šiuo metu numatytomis Ketvirtojoje Tarybos direktyvoje 78/660/EEB ir Septintojoje Tarybos direktyvoje 83/349/EEB. 4.8. 8 skyrius. Auditas 34 straipsniu nustatyti bendrieji reikalavimai iš dalies pakeisti atsižvelgiant į visame pasiūlyme dominuojantį požiūrį „visų pirma galvoti apie mažuosius“. Todėl mažosios bendrovės bus visiškai atleidžiamos nuo audito reikalavimo iš ES bendrovių teisės perspektyvos. Šiame straipsnyje taip pat patikslinama, kad viešojo intereso įmonėms, nepaisant jų dydžio, turėtų būti privalomas teisės aktų nustatytas auditas. 35 straipsnio 3 dalies papildymu paaiškinama, kaip audito reikalavimai taikomi įmonių grupėms. 4.9. 9 skyrius. Mokėjimų valdžios institucijoms ataskaita Didžiosioms bendrovėms ir viešojo intereso įmonėms, veikiančioms gavybos arba neliestų miškų medienos ruošos sektoriuose, nustatomi nauji atskaitomybės reikalavimai. Jos turėtų kasmet atskleisti, kai suma yra reikšminga valdžios institucijai gavėjai, tais finansiniais metais atliktus mokėjimus kiekvienos šalies, kurioje jos vykdo veiklą, valdžios institucijoms ir, kai mokėjimai priskirti prie projekto, – mokėjimus pagal kiekvieną tokį projektą. Prireikus turėtų būti rengiamos konsoliduotosios ataskaitos. Jei rengiama konsoliduotoji ataskaita, tą ataskaitą rengiančioms patronuojamosioms įmonėms ir patronuojančiajai įmonei reikalavimas netaikomas. Ataskaitas reikėtų skelbti laikantis Direktyvos 2009/101/EB 2 skyriaus reikalavimų. 4.10. 10 skyrius. Baigiamosios nuostatos Ketvirtąja Tarybos direktyva 78/660/EEB įsteigtas Ryšių komitetas panaikinamas ir šiame pasiūlyme nebenumatomas. Siekiant atsižvelgti į ekonomikos pokyčius ir infliaciją, 42 straipsniu būtų suteikti įgaliojimai Komisijai periodiškai peržiūrėti 3 straipsnyje pateiktas ribas įmonių dydžiui nustatyti. Tai būtina siekiant išlaikyti realią ribų vertę laikui bėgant. Be to, Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai atnaujinti I ir II prieduose pateiktas įmonių rūšis, kad būtų atsižvelgta į pokyčius valstybėse narėse. Būtina patikslinti ir plėtoti mokėjimų reikšmingumo sąvoką, siekiant užtikrinti, kad gavybos pramonės ir neliestų miškų medienos ruošos įmonės atskleistų svarbią ir tinkamą informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms. Tikslinga teikti deleguotuosius teisės aktus, siekiant užtikrinti techniškai patikimas ir veiksmingas taisykles, kad Komisija galėtų atsižvelgti į visą prieinamą patirtį šioje srityje. Tiksli tokių suteikiamų įgaliojimų taikymo sritis ir sąlygos kruopščiai apibrėžtos 42 straipsnyje. Galiausiai, pridėtas 46 straipsnis siekiant patikslinti, kad paprastai viešojo intereso įmonėms iš principo neturėtų būti taikomos direktyvoje nustatytos išimtys. 2011/0308 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl tam tikrų rūšių įmonių metinių finansinių ataskaitų, konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ir susijusių pranešimų (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 50 straipsnio 1 dalį, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą, perdavus įstatymo galią turinčio teisės akto projektą nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę, laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: 5. Komisijos komunikatu „Sumanus reguliavimas Europos Sąjungoje“[18] siekiama rengti ir teikti aukščiausios kokybės reguliavimo priemones, laikantis subsidiarumo ir proporcingumo principų, kartu užtikrinant, kad administracinė našta būtų proporcinga jų naudai. Komisijos komunikate „Visų pirma galvokime apie mažuosius“ – Smulkiojo verslo aktas Europai“[19], kuris priimtas 2008 m. birželio mėn. ir peržiūrėtas 2011 m. vasario mėn.[20], pripažįstamas mažųjų ir vidutinių įmonių (MVĮ) Sąjungos ekonomikoje atliekamas esminis vaidmuo, siekiama gerinti bendrą požiūrį į verslumą ir principą „visų pirma galvoti apie mažuosius“ įtvirtinti politikos formavimo srityje, pradedant reguliavimu ir baigiant viešuoju administravimu. 2011 m. kovo 24 ir 25 d. Europos Vadovų Taryba[21] palankiai įvertino Komisijos ketinimą pateikti Bendrosios rinkos aktą, kuriame nustatomos priemonės, kuriomis užtikrinamas ekonomikos augimas ir darbo vietų kūrimas ir kurios piliečiams bei įmonėms duoda apčiuopiamų rezultatų. 2011 m. balandžio mėn. priimtu Bendrosios rinkos aktu[22] siūloma paprastinti apskaitos direktyvų nuostatas dėl finansinės informacijos prievolių ir mažinti administracinę naštą, visų pirma MVĮ. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija „Europa 2020“[23] siekiama mažinti administracinę naštą ir gerinti verslo aplinką, visų pirma MVĮ, taip pat skatinti MVĮ internacionalizaciją. Minėta Europos Vadovų Taryba ragino bendrą reguliavimo naštą, visų pirma MVĮ, mažinti tiek Europos, tiek nacionaliniu mastu ir siūlė priemonių produktyvumui didinti, pvz., šalinant biurokratines kliūtis ir tobulinant MVĮ skirtą reguliavimo sistemą. Šiuo pasiūlymu atsižvelgiama į Europos Komisijos geresnio reglamentavimo programą ir visų pirma 2010 m. spalio mėn. komunikatą „Sumanus reguliavimas ES“[24]; 6. 2008 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamentas priėmė teisės akto galios neturinčią rezoliuciją dėl apskaitos reikalavimų, susijusių su mažosiomis ir vidutinėmis įmonėmis, ypač mikroįmonėmis[25], kurioje teigia, kad direktyvomis 78/660/EEB ir 83/349/EEB dažnai užkraunama labai didelė našta mažosioms ir vidutinėms įmonėms, ypač mikroįmonėms, ir prašoma Komisijos tęsti šių direktyvų peržiūrą; 7. siekiant apsaugoti akcininkus, narius ir trečiuosius asmenis, ypač svarbu suderinti nacionalines nuostatas, kuriomis reglamentuojamas kai kurių ribotos atsakomybės įmonių metinių finansinių ataskaitų ir vadovybės pranešimų turinys, forma, juose taikomas vertinimo pagrindas bei jų skelbimo tvarka. Būtina vienu metu derinti minėtoms įmonėms taikomas šių sričių nuostatas, nes, viena vertus, kai kurios įmonės veiklą vykdo daugiau negu vienoje valstybėje narėje ir, antra vertus, tų įmonių garantijos tretiesiems asmenims apribotos įmonės grynąja turto verte; 8. yra daug ūkinių bendrijų ir ribotos atsakomybės bendrijų, kurių visi savo turtu atsakantys nariai yra viešosios arba privačiosios ribotos atsakomybės bendrovės, todėl joms turėtų būti taikomos šioje direktyvoje nustatytos derinimo priemonės; 9. taip pat būtina Sąjungos mastu nustatyti minimalius vienodus teisinius reikalavimus viešai skelbtinos tarpusavyje konkuruojančių įmonių finansinės informacijos apimčiai; 10. metinėse finansinėse ataskaitose turėtų būti parodytas tikras ir teisingas įmonės turto ir įsipareigojimų, finansinės būklės, pelno arba nuostolių vaizdas. Todėl reikėtų patvirtinti privalomą standartinę balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos formą ir nustatyti informacijos, kuri turi būti pateikta finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte ir vadovybės pranešime, minimumą. Pagal principą „visų pirma galvoti apie mažuosius“ mažosioms įmonėms taikomi privalomi reikalavimai turėtų būti visiškai suderinti teisės aktais. Siekiant išvengti neproporcingos naštos šioms įmonėms, valstybės narės neturėtų turėti teisės reikalauti pateikti papildomos informacijos. Tačiau valstybės narės gali nustatyti papildomus reikalavimus vidutinėms ir didžiosioms įmonėms; 11. mažosios, vidutinės ir didžiosios įmonės turėtų būti apibrėžtos ir skiriamos pagal visą turtą, pajamas ir vidutinį darbuotojų skaičių, nes paprastai šie rodikliai objektyviai rodo įmonės dydį; 12. siekiant užtikrinti, kad būtų atskleidžiama palyginama ir lygiavertė informacija, šalia pripažinimo ir vertinimo principų, turėtų būti veiklos tęstinumo, atsargumo ir kaupimo principai. Neturėtų būti leidžiama įskaityti turto ir įsipareigojimų bei pajamų ir sąnaudų straipsnių, o turto ir įsipareigojimų elementai turėtų būti vertinami atskirai. Finansinėse ataskaitose pateikiant straipsnius turėtų būti atsižvelgiama į sandorio ar susitarimo tikrąją ekonominę padėtį ar komercinį pagrindą. Straipsnių pripažinimui, vertinimui, pateikimui ir informacijos atskleidimui finansinėse ataskaitose turėtų būti visuotinai taikomas reikšmingumo principas; 13. siekiant užtikrinti finansinėse ataskaitose pateikiamos informacijos patikimumą, metinėse finansinėse ataskaitose pripažįstami straipsniai turėtų būti vertinami remiantis įsigijimo kainos arba gamybos savikainos principu. Tačiau valstybėms narėms turėtų būti leidžiama leisti arba reikalauti, kad įmonės perkainotų ilgalaikį turtą tam, kad finansinių ataskaitų vartotojams būtų galima pateikti aktualesnę informaciją; 14. dėl finansinės informacijos palyginamumo Sąjungoje poreikio kyla būtinybė įpareigoti valstybes nares leisti apskaitos pagal tikrąją vertę sistemą taikyti tam tikroms finansinėms priemonėms. Be to, taikant apskaitos pagal tikrąją vertę sistemas suteikiama informacijos, kuri gali būti svarbesnė finansinių ataskaitų vartotojams negu informacija, pagrįsta įsigijimo kaina arba gamybos savikaina. Taigi, valstybės narės turėtų leisti, kad visos įmonės arba kurių nors klasių įmonės apskaitos pagal tikrąją vertę sistemą taikytų ir metinėms, ir konsoliduotosioms finansinėms ataskaitoms arba tik konsoliduotosioms finansinėms ataskaitoms. Be to, valstybėms narėms reikėtų suteikti galimybę leisti arba reikalauti apskaitos pagal tikrąją vertę sistemą taikyti turtui, kuris nėra finansinės priemonės; 15. kad finansinių ataskaitų vartotojai Sąjungoje galėtų lyginti įmonių finansinę būklę, būtina viena standartinė balanso forma. Tačiau valstybėms narėms reikėtų suteikti galimybę leisti arba reikalauti, kad įmonės koreguotų tą formą ir pateiktų balansą, kuriame išskirtų einamuosius ir neeinamuosius straipsnius. Reikėtų leisti naudoti standartinę pelno (nuostolių) ataskaitos formą, kurioje būtų parodytas sąnaudų pobūdis, ir standartinę pelno (nuostolių) ataskaitos formą, kurioje būtų parodyta sąnaudų paskirtis. Valstybės narės turėtų nustatyti, ar naudoti vieną iš šių formų, ar jas abi. Valstybės narės turėtų būti įpareigotos leisti įmonėms teikti veiklos rodiklių ataskaitą vietoj pelno (nuostolių) ataskaitos, parengtos pagal vieną iš leistinų standartinių formų. Mažosioms ir vidutinėms įmonėms turėtų būti suteikta galimybė naudoti supaprastintas reikalaujamas standartines formas; 16. siekiant palyginamumo reikėtų numatyti bendrą, inter alia , patikslinimų, prestižo, atidėjinių, prekių atsargų ir visų substitutų, taip pat ypatingų pagal dydį ar dažnumą pajamų ir išlaidų pripažinimo, vertinimo ir pateikimo sistemą; 17. balanse ir pelno (nuostolių) ataskaitoje pateikiamą informaciją reikėtų papildyti informacija, atskleidžiama finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. Paprastai finansinių ataskaitų vartotojams mažai kada reikia papildomos informacijos iš mažųjų įmonių, o mažosioms įmonėms gali būti brangu surinkti papildomą informaciją, kurią reikia atskleisti. Todėl yra pagrindo mažosioms įmonėms taikyti riboto informacijos atskleidimo tvarką. Tačiau kai mažoji įmonė mano, kad naudinga papildomai atskleisti informaciją, kurios reikalaujama iš vidutinių ir didžiųjų įmonių, tas turėtų būti jai leidžiama; 18. vidutinių ir didžiųjų įmonių parengtų finansinių ataskaitų vartotojų poreikiai paprastai didesni. Todėl tam tikrose srityse reikėtų atskleisti papildomos informacijos. Turėtų būti pateisinama atleisti nuo tam tikrų šių informacijos atskleidimo prievolių, kai tokios informacijos atskleidimas prieštarautų tam tikrų asmenų arba įmonės interesams; 19. vadovybės pranešimas ir konsoliduotasis vadovybės pranešimas yra svarbūs finansinės atskaitomybės elementai. Turėtų būti pateikiama teisinga veiklos pokyčių ir jos būklės analizė, atsižvelgiant į veiklos dydį ir sudėtingumą. Informacija neturėtų apsiriboti finansiniais įmonės veiklos aspektais ir turėtų būti išanalizuoti veiklos poveikio aplinkai ir socialinio poveikio aspektai, būtini norint suprasti įmonės pokyčius, veiklos rezultatus ar būklę. Tais atvejais, kai konsoliduotasis vadovybės pranešimas ir patronuojančiosios įmonės vadovybės pranešimas pateikiamas kaip vienas pranešimas, gali būti tikslinga daugiau pabrėžti tuos klausimus, kurie svarbūs konsoliduojamoms įmonėms kaip visumai. Tačiau, turint omenyje galimą naštą vidutinėms įmonėms, tikslinga numatyti, kad valstybės narės galėtų rinktis netaikyti prievolės teikti nefinansinę informaciją, kai teikiamas tokių įmonių vadovybės pranešimas; 20. valstybės narės turėtų turėti galimybę mažąsias įmones atleisti nuo prievolės rengti vadovybės pranešimą, jeigu į finansinių ataskaitų aiškinamąjį raštą jos įtraukia nuosavų akcijų įsigijimo duomenis, nurodytus 1976 m. gruodžio 13 d. Antrosios Tarybos direktyvos 77/91/EEB dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos tokias priemones suvienodinti, reikalauja iš Sutarties 58 straipsnio antroje pastraipoje apibrėžtų akcinių bendrovių, jų narių ir kitų interesų apsaugai, bendroves steigiant, palaikant ir keičiant jų kapitalą, koordinavimo[26] 22 straipsnio 2 dalyje; 21. turint omenyje, kad viešojo intereso įmonės gali turėti didelę reikšmę šalių, kuriose vykdo veiklą, ekonomikai, šios direktyvos nuostatos dėl įmonės valdymo pranešimo turėtų būti taikomos visoms viešojo intereso įmonėms; 22. daugelis įmonių priklauso įmonių grupėms. Reikėtų rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas, kurios leistų tokių įmonių grupių finansinę informaciją perteikti tų grupių nariams ir tretiesiems asmenims. Todėl reikėtų suderinti nacionalinius teisės aktus, kuriais reglamentuojamas konsoliduotųjų finansinių ataskaitų rengimas, siekiant užtikrinti Sąjungoje viešai skelbtinos įmonių informacijos palyginamumą ir lygiavertiškumą; 23. iš esmės konsoliduotosios finansinės ataskaitos patronuojančiosios įmonės ir jos patronuojamųjų įmonių veiklą turėtų rodyti kaip vieno ūkio subjekto (grupės) veiklą; patronuojančiosios įmonės kontroliuojamas įmones reikėtų laikyti patronuojamosiomis įmonėmis. Kontrolė turėtų būti grindžiama balsavimo teisių daugumos turėjimu, bet kontrolė gali egzistuoti ir tuomet, kai su kitais akcininkais ar nariais sudaryti susitarimai. Tam tikromis aplinkybėmis kontrolė gali būti veiksmingai vykdoma, patronuojančiajai įmonei turint patronuojamosios įmonės akcijų mažumą. Valstybės narės turėtų turėti teisę reikalauti, kad įmonės, kurios nėra kontroliuojamos ir kurios yra bendrai valdomos arba turi bendrą administracinį, valdymo arba priežiūros organą, būtų įtrauktos į konsoliduotąsias finansines ataskaitas; 24. patronuojamoji įmonė, kuri pati yra patronuojančioji, turėtų rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas. Tačiau valstybės narės turėtų turėti galimybę tokią patronuojančiąją įmonę tam tikromis aplinkybėmis atleisti nuo prievolės rengti tokias konsoliduotąsias finansines ataskaitas, jeigu garantuojama pakankama grupės narių ir trečiųjų asmenų apsauga; 25. mažosios grupės turėtų būti atleistos nuo prievolės rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas, nes mažųjų įmonių finansinių ataskaitų vartotojų informacijos poreikiai nedideli ir gali būti brangu rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas, šalia patronuojančiosios ir patronuojamųjų įmonių metinių finansinių ataskaitų. Valstybės narės turėtų turėti teisę vidutines grupes atleisti nuo prievolės rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas dėl tų pačių sąnaudų ir naudos santykio priežasčių; 26. konsoliduojant reikia įtraukti visą tų įmonių turtą, įsipareigojimus, pajamas ir sąnaudas, atskirai nurodant nekontrolinius akcijų paketus konsoliduotajame balanse prie kapitalo ir rezervų ir atskirai nurodant nekontrolinius akcijų paketus prie grupės pelno arba nuostolių konsoliduotosiose pelno (nuostolių) ataskaitose. Tačiau, stengiantis panaikinti konsoliduotų įmonių tarpusavio finansinių ryšių pasekmes, reikėtų padaryti reikiamas pataisas. Visų pirma iš konsoliduotųjų finansinių ataskaitų išbraukiami tarpusavio įsiskolinimai ir pareikalautos sumokėti sumos; pajamos ir sąnaudos, susijusios su įmonių tarpusavio sandoriais; iš įmonių tarpusavio sandorių gautas pelnas arba nuostolis, kai jis įskaičiuojamas į turto balansinę vertę; 27. metinių finansinių ataskaitų rengimui taikomi pripažinimo ir vertinimo principai taikomi ir konsoliduotųjų finansinių ataskaitų rengimui; 28. asocijuotosios įmonės į konsoliduotąsias ataskaitas turėtų būti įtraukiamos nuosavybės metodu. Valstybės narės turėtų turėti teisę leisti arba reikalauti, kad bendrai valdoma įmonė būtų proporcingai konsoliduota konsoliduotosiose finansinėse ataskaitose; 29. konsoliduojamų įmonių, kaip visumos, konsoliduotosios finansinės ataskaitos turėtų apimti visą informaciją, atskleidžiamą finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. Taip pat reikėtų atskleisti patronuojamųjų įmonių, asocijuotųjų įmonių, bendrai valdomų įmonių pavadinimus, registruotąsias būstines ir grupės turimus tų įmonių akcijų paketus; 30. visų įmonių, kurioms taikoma ši direktyva, metinės finansinės ataskaitos turėtų būti skelbiamos Direktyvoje 2009/101/EB nustatyta tvarka. Tačiau tikslinga numatyti, kad ir šioje srityje mažosioms ir vidutinėms įmonėms galima suteikti tam tikras išimtis; 31. valstybės narės primygtinai raginamos kurti elektroninio skelbimo sistemas, kurios sudarytų sąlygas apskaitos duomenis, įskaitant teisės aktų nustatytas finansines ataskaitas, įmonėms pateikti tik vieną kartą ir tokia forma, kad daugelis vartotojų galėtų lengvai su tais duomenimis susipažinti ir juos naudoti. Tačiau tokios sistemos neturėtų būti našta mažosioms ir vidutinėms įmonėms; 32. įmonės administracinio, valdymo ir priežiūros organų nariai turėtų prieš įmonę bent jau kolektyviai prisiimti atsakomybę už metinių finansinių ataskaitų ir vadovybės pranešimų rengimą ir skelbimą. Tas pats turėtų būti taikoma įmonių, rengiančių konsoliduotąsias finansines ataskaitas, administracinio, valdymo ir priežiūros organų nariams. Šie organai turėtų veikti pagal kompetenciją, kurią jiems suteikia nacionalinė teisė. Tai nedraustų valstybėms narėms papildomai numatyti tiesioginę atsakomybę prieš akcininkus arba net ir kitus suinteresuotus asmenis; 33. atsakomybė už metinių finansinių ataskaitų ir konsoliduotųjų finansinių ataskaitų, taip pat vadovybės pranešimų ir konsoliduotųjų vadovybės pranešimų rengimą ir skelbimą pagrįsta nacionaline teise. Atitinkamos taisyklės dėl atsakomybės, nustatytos kiekvienos valstybės narės nacionalinėje teisėje, turėtų būti taikomos administracinio, valdymo ir priežiūros organų nariams. Valstybės narės pačios turėtų spręsti dėl atsakomybės masto; 34. siekiant paskatinti patikimą finansinės atskaitomybės procesą visoje Sąjungoje, už įmonės finansinių ataskaitų rengimą atsakingo įmonės organo nariams turėtų būti nustatyta pareiga užtikrinti, kad finansinė informacija, pateikiama įmonės metinėse finansinėse ataskaitose ir metiniuose vadovybės pranešimuose, rodytų tikrą ir teisingą vaizdą; 35. metinės finansinės ataskaitos ir konsoliduotosios finansinės ataskaitos turėtų būti audituojamos. Reikalavimas, kad audito nuomonė turėtų rodyti, ar metinėse ar konsoliduotosiose finansinėse ataskaitose parodytas tikras ir teisingas vaizdas pagal atitinkamą finansinės atskaitomybės tvarką, neapriboja tos nuomonės apimties, bet paaiškina kontekstą, kuriame ji pareiškiama. Ši audito prievolė neturėtų būti taikoma mažųjų įmonių metinėms finansinėms ataskaitoms, nes auditas gali būti didelė administracinė našta šios kategorijos įmonėms, o daugelio mažųjų įmonių akcininkai ir vadovai yra tie patys asmenys, todėl nėra didelio poreikio, kad trečiasis asmuo suteiktų užtikrinimą dėl finansinių ataskaitų; 36. siekiant numatyti didesnį mokėjimų valdžios institucijoms skaidrumą, gavybos arba neliestų miškų[27] medienos ruošos sektoriuose veikiančios didžiosios įmonės arba viešojo intereso įmonės turėtų atskiroje ataskaitoje kasmet atskleisti reikšmingus mokėjimus, atliktus šalių, kuriose jos veikia, valdžios institucijoms. Tokios įmonės veikia šalyse, turinčiose daug gamtos išteklių, visų pirma, rūdų, naftos, gamtinių dujų ir neliestų miškų. Į ataskaitą reikėtų įtraukti mokėjimų tipus, atitinkančius tuos, kuriuos atskleidžia įmonės, dalyvaujančios Gavybos pramonės skaidrumo iniciatyvoje. Ši iniciatyva taip pat papildo ES veiksmų planą dėl miškų teisės aktų vykdymo, valdymo ir prekybos (angl. FLEGT)[28] ir Medienos reglamentą[29], kuriuo reikalaujama, kad medienos produktų prekiautojai taikytų deramo patikrinimo sistemą, kad neteisėtai paruošta mediena nepatektų į ES rinką; 37. ataskaitos turėtų padėti daug išteklių turinčių šalių valdžios institucijoms įgyvendinti Gavybos pramonės skaidrumo iniciatyvos principus ir kriterijus[30] ir savo piliečiams atsiskaityti už mokėjimus, gaunamus iš gavybos pramonės arba neliestų miškų medienos ruošos įmonių, veikiančių jų jurisdikcijoje. Ataskaitoje informacija turėtų būti atskleidžiama pagal atskiras šalis ir projektus, kai projektas laikomas žemiausio lygmens operaciniu ataskaitas teikiančiu vienetu, kuriame reguliariai rengiami vidiniai vadovybės pranešimai, pvz., koncesija, geografinė teritorija ir pan., ir kai mokėjimai priskirti prie tokių projektų. Atsižvelgiant į bendrą tikslą šiose šalyse skatinti tinkamą valdymą, skelbtinų mokėjimų reikšmingumą reikėtų įvertinti valdžios institucijos gavėjos atžvilgiu. Būtų galima numatyti įvairius reikšmingumo kriterijus, pvz., mokėjimų absoliuti suma arba procentinė riba (pvz., mokėjimai, viršijantys tam tikrą šalies BVP procentinį dydį), kuriuos galima apibrėžti deleguotuoju teisės aktu. Ataskaitų teikimo tvarka turėtų būti peržiūrėta ir Komisija turėtų pateikti ataskaitą apie ją per penkerius metus nuo direktyvos įsigaliojimo pradžios. Atliekant peržiūrą reikėtų apsvarstyti tvarkos veiksmingumą ir atsižvelgti į tarptautinius pokyčius, įskaitant konkurencingumo ir energetinio saugumo klausimus. Atliekant peržiūrą taip pat reikėtų atsižvelgti į informacijos apie mokėjimus rengėjų ir vartotojų patirtį ir apsvarstyti, ar būtų tikslinga įtraukti papildomą informaciją apie mokėjimus, pvz., efektyviuosius mokesčių tarifus ir informaciją apie gavėjus, kaip antai banko sąskaitos rekvizitus; 38. vadovaudamasi 2011 m. gegužės mėn. G 8 aukščiausiojo lygio susitikimo Dovilyje išvadomis ir siekdama skatinti vienodas tarptautines veiklos sąlygas, Komisija turėtų toliau skatinti visus tarptautinius partnerius įvesti panašius reikalavimus. Šiuo atžvilgiu ypač svarbu tęsti darbą dėl atitinkamo tarptautinio apskaitos standarto; 39. siekiant atsižvelgti į būsimus valstybių narių įstatymų ir Sąjungos teisės aktų, susijusių su bendrovių rūšimis, pakeitimus, pagal Sutarties 290 straipsnį Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti deleguotuosius teisės aktus dėl I ir II prieduose pateiktų įmonių sąrašų atnaujinimo. Be to, būtina naudoti deleguotuosius teisės aktus įmonių dydžio kriterijams pritaikyti, nes laikui bėgant dėl infliacijos jų tikroji vertė mažės. Labai svarbu, kad parengiamųjų darbų metu Komisija tinkamai konsultuotųsi, įskaitant konsultacijas ekspertų lygiu. Siekiant užtikrinti, kad gavybos pramonės ir neliestų miškų medienos ruošos įmonės atskleistų svarbią ir tinkamą informaciją apie mokėjimus valdžios institucijoms ir kad ši direktyva būtų vienodai taikoma, pagal Sutarties 290 straipsnį Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti deleguotuosius teisės aktus dėl mokėjimų reikšmingumo sąvokos patikslinimo; 40. rengdama deleguotųjų teisės aktų projektus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai laiku ir tuo pačiu metu būtų deramai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai; 41. kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. palengvinti tarpvalstybines investicijas ir padidinti finansinių ataskaitų ir pranešimų palyginamumą Sąjungos mastu bei visuomenės pasitikėjimą jais, tobulinant konkrečių duomenų atskleidimą ir užtikrinant jo nuoseklumą, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl siūlomo veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti; 42. ši direktyva atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje nustatytas pagrindines teises ir pripažintus principus, PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: I SKYRIUS TAIKYMO SRITIS, APIBRėžTYS IR įMONIų KATEGORIJOS 1 straipsnis Taikymo sritis 43. Šioje direktyvoje numatytos derinimo priemonės taikomos: 44. valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams, susijusiems su I priede išvardytų rūšių įmonėmis; 45. valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams, susijusiems su II priede išvardytų rūšių įmonėmis, kurių visi neribotos atsakomybės nariai yra I priede išvardytų rūšių įmonės arba įmonės, kurios nereglamentuojamos valstybės narės įstatymais, bet kurių teisinė forma panaši į Direktyvos 2009/101/EB 1 straipsnyje išvardytų įmonių; 46. II priede išvardytų rūšių įmonėms, kurių visi neribotos atsakomybės nariai yra: i) I priede išvardytų rūšių įmonės arba įmonės, kurios nereglamentuojamos valstybės narės įstatymais, bet kurių teisinė forma panaši į Direktyvos 2009/101/EB 1 straipsnyje išvardytų įmonių, arba ii) II priede išvardytų rūšių įmonės, kurių visi neribotos atsakomybės nariai patys yra I priede išvardytų rūšių įmonės arba įmonės, kurios nereglamentuojamos valstybės narės įstatymais, bet kurių teisinė forma panaši į Direktyvos 2009/101/EB 1 straipsnyje išvardytų įmonių. 2. Komisijai suteikiami įgaliojimai pagal 42 straipsnį priimamais deleguotaisiais teisės aktais pritaikyti 1 dalyje nurodytus I ir II prieduose pateiktus įmonių sąrašus. 2 straipsnis Apibrėžtys Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys: (1) viešojo intereso įmonės – valstybės narės teisės reglamentuojamos įmonės, kaip apibrėžta Direktyvos 2006/43/EB[31] 2 straipsnio 13 punkte; (2) kitų įmonių akcijų paketai – atitinkamais pažymėjimais patvirtintos arba nepatvirtintos teisės į kitų įmonių kapitalą, garantuojančios ilgalaikius ryšius su tomis įmonėmis ir skirtos tas teises turinčios įmonės veiklai gerinti. Nuosavybės teisės į kitos įmonės turtą laikomos tos įmonės akcijų paketu, jei to turto procentinė dalis viršija valstybės narės nustatytą ribą, kuri negali būti didesnė nei 20 %; (3) terminas „susijusi šalis“ vartojamas tokia pačia reikšme kaip ir 24-ajame tarptautiniame apskaitos standarte, priimtame pagal Reglamentą (EB) Nr. 1126/2008; (4) ilgalaikis turtas – įmonės veiklai skirtas ilgalaikio naudojimo turtas; (5) grynosios pajamos – sumos, gautos už parduotas prekes arba suteiktas paslaugas, atėmus pardavimo nuolaidas, pridėtinės vertės mokestį ir kitus su apyvarta tiesiogiai susijusius mokesčius; (6) įsigijimo kaina – mokėtina kaina ir papildomos su įsigijimu susijusios išlaidos; (7) gamybos savikaina – žaliavų ir komplektavimo gaminių įsigijimo kaina ir kitos tiesiogiai su tuo produktu susijusios sąnaudos. Galima pridėti ir pagrįstai nustatytą dalį tų netiesiogiai su aptariamu produktu susijusių sąnaudų, kurios yra susijusios su to produkto gamybos laikotarpiu. Pardavimo sąnaudos neįskaičiuojamos; (8) vertės patikslinimai – patikslinimai, padaryti atsižvelgiant į balanso sudarymo dieną nustatytą tam tikro turto vertės galutinį arba negalutinį sumažėjimą; (9) patronuojančioji įmonė – įmonė, kuri kontroliuoja vieną ar daugiau patronuojamųjų įmonių; (10) patronuojamoji įmonė – įmonė, kurią kontroliuoja patronuojančioji įmonė; (11) grupė – patronuojančioji įmonė ir visos jos patronuojamosios įmonės, kurios konsoliduojamos; (12) susijusios įmonės – dvi ar daugiau viena su kita susijusių grupės įmonių; (13) asocijuotoji įmonė – įmonė, kurios akcijų paketą turi kita įmonė, daranti jos veiklos ir finansų politikai reikšmingą įtaką. Laikoma, kad įmonė daro reikšmingą įtaką kitai įmonei, jeigu ji turi ne mažiau kaip 20 % tos įmonės akcininkų arba narių balsavimo teisių. 3 straipsnis Įmonių ir grupių kategorijos 47. Mažosios įmonės yra įmonės, kurių du rodikliai iš trijų balanso sudarymo dieną neviršija šių dydžių: 48. balanso suma – 5 000 000 EUR; 49. grynosios pajamos – 10 000 000 EUR; 50. vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus – 50. 51. Vidutinės įmonės yra įmonės, kurios nėra mažosios įmonės ir kurių du rodikliai iš trijų balanso sudarymo dieną neviršija šių dydžių: 52. balanso suma – 20 000 000 EUR; 53. grynosios pajamos – 40 000 000 EUR; 54. vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus – 250. 55. Didžiosios įmonės yra įmonės, kurių du rodikliai iš trijų balanso sudarymo dieną viršija šiuos dydžius: 56. balanso suma – 20 000 000 EUR; 57. grynosios pajamos – 40 000 000 EUR; 58. vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus – 250. 59. Mažosios grupės yra patronuojančioji ir patronuojamosios įmonės, kurių du rodikliai iš trijų patronuojančiosios įmonės balanso sudarymo dieną konsoliduotai neviršija šių dydžių: 60. balanso suma – 5 000 000 EUR; 61. grynosios pajamos – 10 000 000 EUR; 62. vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus – 50. 63. Vidutinės grupės yra patronuojančioji ir patronuojamosios įmonės, kurios nėra mažosios grupės ir kurių du rodikliai iš trijų patronuojančiosios įmonės balanso sudarymo dieną konsoliduotai neviršija šių dydžių: 64. balanso suma – 20 000 000 EUR; 65. grynosios pajamos – 40 000 000 EUR; 66. vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus – 250. 67. Apskaičiuojant šio straipsnio 4 ir 5 dalyse nurodytus dydžius, valstybės narės leidžia nevykdyti 25 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodyto įskaitymo arba 25 straipsnio 7 dalyje minimo eliminavimo. Tokiais atvejais balanso sumos ir grynųjų pajamų dydžiai padidinami 20 %. 68. Euro neįsivedusių valstybių narių atveju nacionaline valiuta išreikšta suma, atitinkanti 1–5 dalyse nustatytas sumas, apskaičiuojama taikant valiutų keitimo kursą, paskelbtą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje bet kurios direktyvos, kurioje nustatomos šios sumos, paskelbimo dieną. 69. Jeigu balanso sudarymo dieną įmonės du rodikliai iš trijų viršija arba nustoja viršyti 1–5 dalyse nustatytus dydžius, šioje direktyvoje numatytas išimtis jai taikyti nustojama tik tada, kai šis faktas pasikartoja dvejus finansinius metus paeiliui. 70. Šio straipsnio 1–5 dalyse nurodytą balanso sumą sudaro turtas, nurodytas pagal 9 straipsnį nustatytos formos dalies „Turtas“ A–D punktuose. 71. Siekiant atsižvelgti į infliacijos poveikį, Komisija periodiškai nagrinėja ir prireikus pagal 42 straipsnį priimamais deleguotaisiais teisės aktais iš dalies keičia šio straipsnio 1–5 dalyse nurodytas apibrėžtis, atsižvelgdama į infliaciją, skelbiamą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje . 2 SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS IR PRINCIPAI 4 straipsnis Bendrosios nuostatos 72. Metinės finansinės ataskaitos sudaro vientisą visumą, ir visų įmonių atveju tai yra bent jau balansas, pelno (nuostolių) ataskaita ir finansinių ataskaitų aiškinamasis raštas. Valstybės narės gali reikalauti, kad įmonės, išskyrus mažąsias įmones, be pirmojoje pastraipoje nurodytų dokumentų, į metines finansines ataskaitas įtrauktų ir kitas ataskaitas. 73. Metinės finansinės ataskaitos sudaromos aiškiai ir laikantis šios direktyvos nuostatų. 74. Metinės finansinės ataskaitos rodo tikrą ir teisingą įmonės turto, įsipareigojimų, finansinės būklės ir pelno arba nuostolių vaizdą. Jei šios direktyvos nuostatų taikymo nepakaktų tikram ir teisingam įmonės turto, įsipareigojimų, finansinės būklės ir pelno arba nuostolių vaizdui parodyti, pateikiama papildomos informacijos. 75. Jei išimtiniais atvejais šios direktyvos kurios nors nuostatos taikymas nesuderinamas su 3 dalies reikalavimu, nuo tos nuostatos nukrypstama, kad būtų parodytas tikras ir teisingas įmonės turto, įsipareigojimų, finansinės būklės ir pelno arba nuostolių vaizdas. Visi tokie nukrypimai atskleidžiami finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte, paaiškinant jų priežastis ir nurodant jų poveikį įmonės turtui, įsipareigojimams, finansinei būklei ir pelnui arba nuostoliams. 76. Valstybės narės gali reikalauti, kad įmonės, išskyrus mažąsias įmones, metinėse finansinėse ataskaitose atskleistų daugiau informacijos, negu reikalaujama pagal šią direktyvą. 5 straipsnis Bendrieji finansinės atskaitomybės principai 77. Metinėse finansinėse ataskaitose pateikiami straipsniai pripažįstami ir vertinami laikantis šių bendrųjų principų: 78. laikoma, kad įmonė verčiasi savo veikla trunkamai; 79. apskaitos politika ir vertinimo pagrindas nuosekliai taikomi kiekvienais finansiniais metais; 80. pripažįstama ir vertinama atsargiai, būtent: i) galima pripažinti tik iki balanso sudarymo dienos gautą pelną, ii) atsižvelgiama į visus įsipareigojimus, susijusius su aptariamaisiais arba praėjusiais finansiniais metais, net jeigu tokių įsipareigojimų galimybė paaiškėja tik po balanso dienos iki jo sudarymo dienos, iii) pripažįstamos visos nusidėvėjimo sumos nepriklausomai nuo to, ar finansinių metų rezultatas yra pelnas, ar nuostolis; 81. balanse ir pelno (nuostolių) ataskaitoje pripažįstamos sumos skaičiuojamos pagal kaupimo principą; 82. balansas finansinių metų pradžioje sutampa su praėjusiųjų finansinių metų pabaigos balansu; 83. turto ir įsipareigojimų straipsnių elementai vertinami atskirai; 84. turto ir įsipareigojimų arba pajamų ir sąnaudų straipsnius tarpusavyje įskaityti draudžiama; 85. pelno (nuostolių) ataskaitos ir balanso straipsniai pateikiami atsižvelgiant į užregistruotų sandorių ar susitarimų esmę; 86. finansinėse ataskaitose pripažįstami straipsniai vertinami remiantis įsigijimo kainos arba gamybos savikainos principu; 87. straipsnius pripažįstant, vertinant, pateikiant ir informaciją atskleidžiant finansinėse ataskaitose atsižvelgiama į jų reikšmingumą. 88. Be tų sumų, kurios pripažintos pagal 1 dalies c punkto ii papunktį, valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad būtų pripažįstami visi numatomi įsipareigojimai ir galimi nuostoliai, susiję su aptariamaisiais arba praėjusiais finansiniais metais, net jeigu tokių įsipareigojimų ar nuostolių galimybė paaiškėja tik po balanso dienos iki jo sudarymo dienos. 89. Nukrypti nuo šių bendrųjų principų leidžiama išimtiniais atvejais, kad būtų parodytas tikras ir teisingas įmonės turto, įsipareigojimų, finansinės būklės ir pelno arba nuostolių vaizdas. Visi tokie nukrypimai atskleidžiami finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte, paaiškinant jų priežastis ir įvertinant jų poveikį įmonės turtui, įsipareigojimams, finansinei būklei ir pelnui arba nuostoliams. 6 straipsnis Alternatyvus ilgalaikio turto vertinimas perkainota verte 90. Nukrypdamos nuo 5 straipsnio 1 dalies i punkto, valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad visos įmonės arba kurių nors klasių įmonės ilgalaikį turtą vertintų perkainota verte. Jei nacionalinėje teisėje numatytas toks vertinimas, apibrėžiamas jo turinys, ribos ir taikymo taisyklės. 2. Jei taikoma 1 dalis, vertinimo įsigijimo kainos arba gamybos savikainos pagrindu ir vertinimo perkainojimo pagrindu skirtumo suma įtraukiama į perkainojimo rezervą dalyje „Kapitalas ir rezervai“. Visas perkainojimo rezervas arba jo dalis bet kuriuo metu gali būti kapitalizuotas. Perkainojimo rezervas mažinamas, jei į jį pervedamos sumos nebereikalingos perkainojimo pagrindui taikyti. Valstybės narės gali nustatyti perkainojimo rezervo taikymo taisykles su sąlyga, kad pervedimai iš perkainojimo rezervo į pelno (nuostolių) ataskaitą į šią ataskaitą įrašomi kaip sąnaudos arba atspindi faktiškai padidėjusią vertę. Jokios perkainojimo rezervo dalies nei tiesiogiai, nei netiesiogiai paskirstyti negalima, nebent ta dalis būtų lygi faktiškai gautoms neįprastinėms įplaukoms. Perkainojimo rezervą mažinti galima tik šios dalies antroje ir trečioje pastraipose nustatytomis sąlygomis. 3. Vertės tikslinamos kasmet, remiantis perkainota verte. Tačiau, nukrypdamos nuo 8 ir 12 straipsnių, valstybės narės gali leisti arba reikalauti 13 ir 14 straipsniuose pateiktų formų atitinkamuose straipsniuose rodyti tik tą vertės patikslinimo sumos dalį, kuri apskaičiuojama vertinimą atliekant įsigijimo kainos arba gamybos savikainos pagrindu, o likusią patikslinimo sumą, apskaičiuotą atliekant šiame straipsnyje nustatytą vertinimą perkainojimo pagrindu, formose parodyti atskirai. 7 straipsnis Alternatyvus vertinimas tikrąja verte 1. Nukrypdamos nuo 5 straipsnio 1 dalies i punkto ir laikydamosi šiame straipsnyje nustatytų sąlygų: 91. valstybės narės leidžia arba reikalauja, kad visos įmonės arba kurių nors klasių įmonės finansines priemones, įskaitant ir išvestines, vertintų tikrąja verte; 92. valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad visos įmonės arba kurių nors klasių įmonės vertintų konkrečias turto kategorijas, išskyrus finansines priemones, pagal tikrąją vertę. Toks leidimas arba reikalavimas gali būti taikomas tik konsoliduotosioms finansinėms ataskaitoms. 93. Šioje direktyvoje prekių biržos sandoriai, kurie suteikia bet kuriai iš susitariančiųjų šalių teisę atsiskaityti grynaisiais pinigais arba kokia nors kita finansine priemone, laikomi išvestinėmis finansinėmis priemonėmis, išskyrus atvejus, kai tenkinamos šios sąlygos: 94. sandoriai buvo įtraukti į įmonės numatomo pirkimo, pardavimo ar naudojimo poreikius ir toliau juos atitinka; 95. sandoriai nuo pradžių sudaryti kaip prekių biržos sandoriai; 96. pagal sandorius numatoma atsiskaityti pristačius prekes. 97. 1 dalies a punktas taikomas tik šiems įsipareigojimams: 98. įsipareigojimams, kurie sudaro prekybos portfelio dalį; 99. išvestinėms finansinėms priemonėms. 100. Vertinimas pagal 1 dalies a punktą netaikomas: 101. neišvestinėms finansinėms priemonėms, laikomoms iki mokėjimo termino; 102. įmonėje sukurtoms paskoloms ir kitoms gautinoms sumoms, kurios nėra laikomos prekybai; 103. turimiems patronuojamųjų įmonių, asocijuotųjų įmonių ir bendrų įmonių akcijų paketams, įmonės išleistoms nuosavybės vertybinių popierių priemonėms, sandoriams dėl abipusio nenumatytų išlaidų kompensavimo sujungiant verslą, taip pat kitoms finansinėms priemonėms, turinčioms tokių specifinių savybių, kad pagal bendrai pripažintus principus šios priemonės vertinamos skirtingai nei kitos finansinės priemonės. 104. Nukrypdamos nuo 5 straipsnio 1 dalies i punkto, valstybės narės, atsižvelgdamos į tam tikrą turtą ir įsipareigojimus, kurie atitinka apdraustų nuo rizikos straipsnių kategoriją pagal draudimo nuo rizikos pagal tikrąją vertę apskaitos sistemą, arba į tokio turto ar įsipareigojimų nustatytas dalis, gali leisti vertinti pagal konkrečią tokios sistemos reikalaujamą sumą. 105. Nukrypdamos nuo šio straipsnio 3 ir 4 dalių, valstybės narės gali leisti arba reikalauti pripažinti, vertinti finansines priemones ir atskleisti su jomis susijusią informaciją pagal tarptautinius apskaitos standartus, priimtus pagal Reglamentą (EB) Nr. 1606/2002. 106. Tikroji vertė, kaip apibrėžta šiame straipsnyje, nustatoma atsižvelgiant į vieną iš šių verčių: 107. tokių finansinių priemonių, kurių patikima rinka gali būti lengvai nustatyta, rinkos vertę. Jei priemonės rinkos vertės lengvai nustatyti neįmanoma, tačiau galima nustatyti priemonės sudedamųjų dalių arba panašios priemonės rinkos vertę, rinkos vertė gali būti išvesta iš jos sudedamųjų dalių arba panašios priemonės rinkos vertės; 108. tokių finansinių priemonių, kurių patikimos rinkos lengvai nustatyti neįmanoma, vertę, nustatytą taikant bendrai pripažintus vertinimo modelius ir būdus. Tokie vertinimo modeliai ir būdai turi užtikrinti pagrįstą apytikslę rinkos vertės reikšmę. Finansinės priemonės, kurių patikimai įvertinti neįmanoma nė vienu iš a ir b punktuose apibrėžtų metodų, įvertinamos remiantis įsigijimo kainos arba gamybos savikainos principu. 109. Nepaisant 5 straipsnio 1 dalies c punkto, kai finansinė priemonė yra vertinama tikrąja verte, vertės pokytis įtraukiamas į pelno (nuostolių) ataskaitą. Tačiau toks pokytis tiesiogiai įtraukiamas į tikrosios vertės rezervą, jei: 110. į apskaitą įtraukiama priemonė atitinka nuo rizikos apdraustos priemonės kriterijus pagal draudimo nuo rizikos apskaitos sistemą, kuri leidžia nerodyti pelno (nuostolių) ataskaitoje vertės pokyčio dalies arba viso pokyčio; arba 111. vertės pokytis yra susijęs su pinigų straipsnio, kuris sudaro įmonės grynųjų investicijų į užsienio ūkio subjektą dalį, valiutos kurso svyravimu. Valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad parduoti parengto finansinio turto, kuris nėra išvestinė finansinė priemonė, vertės pokytis būtų tiesiogiai įtrauktas į tikrosios vertės rezervą. Tikrosios vertės rezervas tikslinamas, jei jo sumos daugiau nėra būtinos a ir b punktams įgyvendinti. 112. Nepaisydamos 5 straipsnio 1 dalies c punkto, valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad visos įmonės ar kai kurių klasių įmonės vertindamos turtą, kuris nėra finansinės priemonės, tikrąja verte, įtrauktų vertės pokytį į pelno (nuostolių) ataskaitą. 3 SKYRIUS BALANSAS IR PELNO (NUOSTOLIŲ) ATASKAITA 8 straipsnis Bendrosios nuostatos dėl balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos 113. Vienų finansinių metų balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos forma nesiskiria nuo kitų finansinių metų. Nukrypti nuo šio principo leidžiama išimtiniais atvejais, kad būtų parodytas tikras ir teisingas įmonės turto, įsipareigojimų, finansinės būklės ir pelno arba nuostolių vaizdas. Visi tokie nukrypimai nurodomi ir jų priežastys paaiškinamos finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. 114. 9, 13 ir 14 straipsniuose numatyti balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos straipsniai nustatyta eilės tvarka pateikiami atskirai. Leidžiamas smulkesnis straipsnių padalijimas, laikantis privalomosios bendros struktūros formos. Galima įtraukti papildomų straipsnių, jeigu jų turinys neįeina į privalomųjų straipsnių turinį. Valstybės narės gali reikalauti tokio smulkesnio padalijimo arba naujų straipsnių. 115. Balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos straipsnių, žymimų arabiškais skaitmenimis, struktūra, nomenklatūra ir terminija prireikus pritaikoma prie specifinio įmonės veiklos pobūdžio. Valstybės narės gali reikalauti tokio pritaikymo ypatingam ekonomikos sektoriui priklausančių įmonių atveju. 116. Prie kiekvieno balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos straipsnio sumos nurodoma atitinkama praėjusiųjų finansinių metų suma. Visi sumų nepalyginamumo ar tikslinimo atvejai nurodomi finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte su paaiškinimais. 117. Valstybės narės gali leisti arba reikalauti pakeisti balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitų formas, kad būtų parodytas pelno paskirstymas arba nuostolio padengimas. 118. Asocijuotųjų įmonių atveju: 119. valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad asocijuotoji įmonė metinėse finansinėse ataskaitose būtų registruojama pagal nuosavybės metodą, numatytą 27 straipsnio 2–8 dalyse, atliekant esminius tikslinimus dėl metinių finansinių ataskaitų ypatingų požymių, palyginti su konsoliduotosiomis finansinėmis ataskaitomis; 120. valstybės narės gali leisti arba reikalauti asocijuotajai įmonei priklausančią pelno arba nuostolių dalį pripažinti pelno (nuostolių) ataskaitoje tik kaip sumą, atitinkančią gautų arba gautinų dividendų sumą; 121. jei pelno (nuostolių) ataskaitoje pripažinta asocijuotajai įmonei priklausanti pelno arba nuostolių dalis viršija gautų arba gautinų dividendų sumą, skirtumo suma įrašoma į rezervą, kurio negalima paskirstyti akcininkams. 9 straipsnis Balanso išdėstymas Balansui pateikti valstybės narės nustato šią formą: Turtas A. Pasirašytasis neapmokėtas kapitalas, iš kurio pareikalauta apmokėti (jeigu nacionaliniai teisės aktai nenumato pareikalauto apmokėti kapitalo nurodyti dalyje „Kapitalas ir rezervai“. Šiuo atveju pareikalautas apmokėti, bet dar neapmokėtas kapitalas nurodomas dalies „Turtas“ A arba C.II.5 straipsnyje.) B. Ilgalaikis turtas I. Nematerialusis turtas 122. Mokslinių tyrimų ir plėtros veiklos savikaina, jeigu nacionaliniai teisės aktai leidžia ją rodyti kaip turtą. 123. Koncesijos, patentai, licencijos, prekių ženklai ir panašios teisės bei turtas, kurie: 124. įsigyti atsilygintinai ir kurių nereikia rodyti B.I.3 straipsnyje arba 125. sukurti pačios įmonės, jeigu nacionaliniai teisės aktai leidžia juos rodyti kaip turtą. 126. Prestižas, jeigu jis buvo įsigytas atsilygintinai. 127. Išankstiniai apmokėjimai. II. Materialusis turtas 128. Žemė ir pastatai. 129. Įranga ir mašinos. 130. Kita įranga, prietaisai, įrankiai ir įrenginiai. 131. Išankstiniai apmokėjimai ir nebaigta materialiojo turto statyba. III. Finansinis turtas 132. Susijusių įmonių akcijos. 133. Susijusioms įmonėms suteiktos paskolos. 134. Kitų įmonių akcijų paketai. 135. Paskolos įmonėms, kurių akcijų paketus įmonė yra įsigijusi. 136. Investicijos į ilgalaikį turtą. 137. Kitos paskolos. 138. Nuosavos akcijos (nurodant jų nominalią vertę, o jei nominalios vertės nėra – buhalterinę vertę), jeigu nacionaliniai teisės aktai leidžia jas nurodyti balanse. C. Trumpalaikis turtas I. Atsargos 139. Žaliavos ir komplektavimo gaminiai. 140. Nebaigta gamyba. 141. Baigti gaminiai ir perparduoti skirti gaminiai. 142. Išankstiniai apmokėjimai. II. Gautinos sumos (Daugiau nei po vienų metų gautinos sumos kiekviename straipsnyje pateikiamos atskirai.) 143. Pirkėjų įsiskolinimas. 144. Susijusių įmonių skolos. 145. Įmonių, kurių akcijų paketus įmonė yra įsigijusi, skolos. 146. Kitos gautinos sumos. 147. Pareikalautas, bet neapmokėtas pasirašytasis kapitalas (jeigu nacionaliniai teisės aktai nereikalauja pareikalauto apmokėti kapitalo rodyti dalies „Turtas“ A straipsnyje). 148. Išankstiniai mokėjimai ir sukauptos pajamos (jeigu nacionaliniai teisės aktai nereikalauja šių sumų rodyti dalies „Turtas“ D straipsnyje). III. Investicijos 149. Susijusių įmonių akcijos. 150. Nuosavos akcijos (nurodant jų nominalią vertę, o jei nominalios vertės nėra – buhalterinę vertę), jeigu nacionaliniai teisės aktai leidžia jas nurodyti balanse. 151. Kitos investicijos. IV. Grynieji pinigai sąskaitoje ir kasoje D. Išankstiniai mokėjimai ir sukauptos (gautinos) pajamos (jeigu nacionaliniuose teisės aktuose nenumatyta šių sumų rodyti dalies „Turtas“ C.II.6 straipsnyje). Kapitalas, rezervai ir įsipareigojimai A. Kapitalas ir rezervai I. Pasirašytasis (įstatinis) kapitalas (jeigu nacionaliniuose teisės aktuose nenumatyta šiame straipsnyje rodyti pareikalautą apmokėti kapitalą. Tokiu atveju pasirašytojo kapitalo ir apmokėtojo kapitalo sumos rodomos atskirai). II. Akcijų priedai III. Perkainojimo rezervas IV. Rezervai 152. Įstatymo numatyti rezervai, jeigu tokius rezervus sudaryti reikalauja nacionaliniai teisės aktai. 153. Nuosavų akcijų rezervas, jeigu tokius rezervus sudaryti reikalauja nacionaliniai teisės aktai, nepažeidžiant Direktyvos 77/91/EEB 22 straipsnio 1 dalies b punkto. 154. Įmonės įstatuose numatyti rezervai. 155. Kiti rezervai, įskaitant tikrosios vertės rezervą. V. Pelnas arba nuostolis finansinių metų pradžioje VI. Pelnas arba nuostolis finansinių metų pabaigoje B. Atidėjiniai 156. Pensijų ir panašių įsipareigojimų atidėjiniai. 157. Mokesčių mokėjimo atidėjiniai. 158. Kiti atidėjiniai. C. Įsiskolinimai (Per vienus metus mokėtinos sumos ir vėliau kaip po vienų metų mokėtinos sumos kiekviename straipsnyje ir straipsnių sumose nurodomos atskirai.) 159. Išleistos obligacijos, atskirai parodant konvertuojamas paskolas. 160. Įsiskolinimai kredito įstaigoms. 161. Avansu gautos sumos už užsakymus, jeigu šios sumos atskirai nerodomos kaip atsargų sumažėjimas. 162. Prekybos skolos. 163. Apmokėtini vekseliai. 164. Susijusioms įmonėms mokėtinos sumos. 165. Įmonėms, kurių akcijų paketus įmonė yra įsigijusi, mokėtinos sumos. 166. Kiti įsiskolinimai, įskaitant mokesčius ir socialinio draudimo įmokas. 167. Sukauptos sumos ir būsimųjų laikotarpių pajamos (jeigu nacionaliniuose teisės aktuose nenumatyta šių sumų rodyti D dalyje „Sukauptos sumos ir būsimųjų laikotarpių pajamos“). D. Sukauptos sumos ir būsimųjų laikotarpių pajamos (jeigu nacionaliniuose teisės aktuose nenumatyta šių sumų rodyti dalies „Įsiskolinimai“ C.9 straipsnyje). 10 straipsnis Alternatyvus balanso pateikimas Valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad įmonės arba tam tikrų klasių įmonės straipsnius, išskirdamos einamuosius ir neeinamuosius straipsnius, pateiktų kitokia forma, nei nustatyta 9 straipsnyje, su sąlyga, kad pateikiama informacija yra bent jau tokia pati kaip ir ta, kurios pagal 9 straipsnį reikalaujama kitais atvejais. 11 straipsnis Specialiosios nuostatos, susijusios su tam tikrais balanso straipsniais 168. Jeigu kuris nors turtas arba įsipareigojimas susijęs su daugiau nei vienu balanso straipsniu, jo ryšys su kitais straipsniais paaiškinamas arba tame straipsnyje, kuriame tas turtas (įsipareigojimas) įrašytas, arba finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. 169. Nuosavos akcijos ir susijusių įmonių akcijos rodomos tik tam skirtuose straipsniuose. 170. Turtas pagal paskirtį priskiriamas ilgalaikiam arba trumpalaikiam. 171. Teisės į nekilnojamąjį turtą ir panašios nacionaliniuose teisės aktuose numatytos teisės parodomos straipsnyje „Žemė ir pastatai“. 172. Ilgalaikio turto, kurio naudingo naudojimo laikas yra ribotas, įsigijimo kaina arba gamybos savikaina mažinama, tikslinant tas vertes sumomis, apskaičiuojamomis taip, kad šio turto vertė būtų sistemingai nurašyta iki jo naudingo naudojimo laiko pabaigos, laikantis šių sąlygų: 173. gali būti tikslinama finansinio ilgalaikio turto vertė, kad balanso sudarymo dieną jis būtų vertinamas mažesne suma; 174. ir riboto, ir neriboto naudingo naudojimo laiko ilgalaikio turto vertė tikslinama taip, kad balanso sudarymo dieną jis būtų vertinamas mažesne suma, jeigu tikimasi, kad jo vertės sumažėjimas nėra laikinas; 175. vertės tikslinimai, minimi a ir b punktuose, įtraukiami į pelno (nuostolių) ataskaitą ir, jeigu šioje ataskaitoje tie tikslinimai neparodomi atskirame straipsnyje, jie atskirai nurodomi finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte; 176. vertinti mažesniąja verte, kaip numatyta a ir b punktuose, nebeleidžiama, jeigu nebėra priežasčių, dėl kurių atitinkamos vertės buvo tikslinamos. Ši nuostata netaikoma prestižo vertės tikslinimui. 177. Trumpalaikio turto vertė tikslinama, stengiantis parodyti jį mažesniąja rinkos verte arba tam tikrais atvejais kita žemesniąja verte, kuria tas turtas vertinamas balanso sudarymo dieną. Vertinti mažesniąja verte, kaip numatyta pirmoje pastraipoje, nebeleidžiama, jeigu nebėra priežasčių, dėl kurių atitinkamos vertės buvo tikslinamos. 178. Į gamybos savikainą galima įskaičiuoti palūkanas už ilgalaikio arba trumpalaikio turto gamybai finansuoti pasiskolintą kapitalą, jeigu tos palūkanos yra susijusios su atitinkamo produkto gamybos laikotarpiu. Pasinaudojus šios nuostatos numatyta galimybe, tai nurodoma finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. 179. Valstybės narės gali leisti skaičiuoti vienarūšių prekių atsargų bei visų substitutų, įskaitant investicijas, įsigijimo kainą arba gamybos savikainą arba vidutinių svertinių kainų pagrindu, arba FIFO ar kitu panašiu metodu. 180. Jeigu nacionaliniai teisės aktai leidžia mokslinių tyrimų ir plėtros veiklos savikainą rodyti „Turto“ pusėje, ji nurašoma per ne ilgesnį kaip penkerių metų laikotarpį. Kol mokslinių tyrimų ir plėtros veiklos savikaina nėra visiškai nurašyta, pelną skirstyti draudžiama, išskyrus tą atvejį, kai paskirstymui skirtų lėšų ir praėjusiųjų metų pelno suma yra ne mažesnė už dar nenurašytą savikainos sumą. Valstybės narės gali leisti išimtiniais atvejais nukrypti nuo ankstesnės pastraipos nuostatų. Tokie nukrypimai ir jų priežastys nurodomi finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. 181. Prestižas sistemingai nurašomas per jo naudingo naudojimo laikotarpį. Kai jo naudingo naudojimo laikotarpio neįmanoma patikimai įvertinti, jis nurašomas per ne ilgesnį kaip 5 metų laikotarpį. Prestižo nurašymo laikotarpis (-iai) paaiškinamas (-i) finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. 182. Atidėjiniais padengiami aiškios kilmės įsipareigojimai, jeigu balanso sudarymo dieną atrodo aišku, kad reikės juos padengti, arba aišku, kad reikės juos padengti, tik neaišku, kokio dydžio jie bus arba kada juos reikės padengti. Valstybės narės taip pat gali leisti sudaryti atidėjinius, skirtus aiškios kilmės sąnaudoms padengti, jeigu balanso sudarymo dieną atrodo aišku, kad reikės jas padengti, arba aišku, kad reikės jas padengti, tik neaišku, kokio dydžio jos bus arba kada jas reikės padengti. Atidėjinys atitinka tiksliausią sąnaudų, kurias reikės padengti, įvertį arba įsipareigojimo atveju – sumą, reikalingą jam padengti balanso sudarymo dieną. 12 straipsnis Pelno (nuostolių) ataskaitos išdėstymas 183. Pelno (nuostolių) ataskaitai pateikti valstybės narės nustato vieną arba abi 13 ir 14 straipsniuose numatytas išdėstymo formas. Jei valstybė narė nustato abi formas, ji gali leisti įmonėms pasirinkti vieną. 184. Nukrypdamos nuo 4 straipsnio 1 dalies, valstybės narės gali leisti arba reikalauti, kad visos įmonės ar kai kurių klasių įmonės vietoj pelno (nuostolių) ataskaitos straipsnių pagal 13 ir 14 straipsnius pateiktų savo veiklos rezultatų ataskaitą, su sąlyga, kad pateikiama informacija yra bent jau tokia pati kaip ir ta, kurios reikalaujama pagal 13 ir 14 straipsnius. 13 straipsnis Pelno (nuostolių) atskaitos išdėstymas pagal sąnaudų pobūdį 185. Grynosios pajamos. 186. Baigtų ir nebaigtų gaminių atsargų pasikeitimai. 187. Įmonės sau atlikti ir kapitalizuoti darbai. 188. Kitos veiklos pajamos. 5. a) Žaliavos ir komplektavimo gaminiai. b) Kitos išorinės sąnaudos. 189. Personalo sąnaudos: 190. darbo užmokestis; 191. socialinio draudimo įmokos, atskirai nurodant su pensijomis susijusias įmokas. 7. a) Materialiojo ir nematerialiojo ilgalaikio turto vertės patikslinimai. b) Trumpalaikio turto vertės patikslinimai, kurių sumos viršija įmonei įprastas vertės patikslinimų apimtis. 192. Kitos veiklos sąnaudos. 193. Pajamos iš kitų įmonių akcijų paketų, atskirai nurodant pajamas, gautas iš susijusių įmonių. 194. Pajamos iš kitų investicijų ir suteiktų paskolų, kurios yra ilgalaikio turto dalis, atskirai nurodant pajamas, gautas iš susijusių įmonių. 195. Kitos gautinos palūkanos ir panašios pajamos, atskirai nurodant pajamas, gautas iš susijusių įmonių. 196. Finansinio turto ir investicijų į trumpalaikį turtą vertės patikslinimai. 197. Mokėtinos palūkanos ir panašios sąnaudos, atskirai nurodant sumas, mokėtinas susijusioms įmonėms. 198. Pelno (nuostolių) mokestis. 199. Pelnas (nuostoliai) po mokesčių. 200. Kiti mokesčiai, neįtraukti į 1–15 straipsnius. 201. Finansinių metų pelnas (nuostoliai). 14 straipsnis Pelno (nuostolių) atskaitos išdėstymas pagal sąnaudų paskirtį 202. Grynosios pajamos. 203. Parduotų prekių savikaina (įskaitant vertės patikslinimus). 204. Bendrasis pelnas arba nuostoliai. 205. Pardavimo sąnaudos (įskaitant vertės patikslinimus). 206. Administracinės sąnaudos (įskaitant vertės patikslinimus). 207. Kitos veiklos pajamos. 208. Pajamos iš kitų įmonių akcijų paketų, atskirai nurodant pajamas, gautas iš susijusių įmonių. 209. Pajamos iš kitų investicijų ir suteiktų paskolų, kurios yra ilgalaikio turto dalis, atskirai nurodant pajamas, gautas iš susijusių įmonių. 210. Kitos gautinos palūkanos ir panašios pajamos, atskirai nurodant pajamas, gautas iš susijusių įmonių. 211. Finansinio turto ir investicijų į trumpalaikį turtą vertės patikslinimai. 212. Mokėtinos palūkanos ir panašios sąnaudos, atskirai nurodant sumas, mokėtinas susijusioms įmonėms. 213. Pelno (nuostolių) mokestis. 214. Pelnas (nuostoliai) po mokesčių. 215. Kiti mokesčiai, neįtraukti į 1–13 straipsnius. 216. Finansinių metų pelnas (nuostoliai). 15 straipsnis Speciali nuostata dėl pelno (nuostolių) ataskaitos Kai atskiri pajamų arba sąnaudų straipsniai yra ypatingi pagal dydį arba dažnumą, įmonė pelno (nuostolių) ataskaitoje juos nurodo atskirai ir jų sumą bei pobūdį paaiškina finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. 16 straipsnis Mažosioms ir vidutinėms įmonėms taikomi supaprastinimai 217. Valstybės narės leidžia mažosioms įmonėms rengti sutrumpintus balansus, kuriuose rodomi tik 9 straipsnyje pateiktoje formoje raidėmis ir romėniškais skaitmenimis pažymėti straipsniai, atskirai pateikiant informaciją, reikalaujamą dalies „Turtas“ pusėje C.II straipsnyje skliausteliuose ir dalies „Kapitalas, rezervai ir įsipareigojimai“ C straipsnyje, nurodant bendrą kiekvienos pozicijos sumą. 218. Valstybės narės leidžia mažosioms ir vidutinėms įmonėms rengti sutrumpintas pelno (nuostolių) ataskaitas laikantis šių ribų: 219. pagal 13 straipsnį 1–5 straipsniai gali būti susumuojami ir parodomi viename straipsnyje „Bendrasis pelnas (nuostoliai)“; 220. pagal 14 straipsnį 1, 2, 3 ir 6 straipsniai gali būti susumuojami ir parodomi viename straipsnyje „Bendrasis pelnas (nuostoliai)“. 4 SKYRIUS FINANSINIų ATASKAITų AIšKINAMASIS RAšTAS 17 STRAIPSNIS Visoms įmonėms aktualus finansinių ataskaitų aiškinamojo rašto turinys 1. Be kitos informacijos, kurios reikalaujama pagal kitas šios direktyvos nuostatas, finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte visos įmonės atskleidžia bent tokią informaciją: 221. taikomą apskaitos politiką, visų pirma įvairių straipsnių metinėse finansinėse ataskaitose vertinimo pagrindą; 222. kai ilgalaikis turtas vertinamas perkainota verte, lentelę, kurioje parodomi perkainojimo rezervo pokyčiai per finansinius metus, paaiškinant joje nurodytų straipsnių apmokestinimo tvarką; balansinę vertę balanse, kuri būtų pripažinta, jei ilgalaikis turtas nebūtų buvęs perkainotas; 223. kai finansinės priemonės vertinamos tikrąja verte, atskleidžiama tokia informacija: i) svarbios prielaidos, sudariusios vertinimo modelių ir būdų pagrindą, kai tikroji vertė buvo nustatyta pagal 7 straipsnio 7 dalies b punktą, ii) kiekvienos kategorijos finansinių priemonių tikroji vertė, vertės pokyčiai, tiesiogiai įtraukti į pelno (nuostolių) ataskaitą, taip pat pokyčiai, įtraukti į tikrosios vertės rezervą, iii) informacija apie kiekvienos rūšies išvestinių finansinių priemonių mastą ir pobūdį, įskaitant svarbias nuostatas ir sąlygas, kurios gali paveikti būsimų pinigų srautų dydį, pasiskirstymą per tam tikrą laiką ir užtikrintumą, iv) lentelė, kurioje nurodomi tikrosios vertės rezervo pokyčiai per finansinius metus; 224. bendrą visų finansinių įsipareigojimų, garantijų ar neapibrėžtųjų straipsnių, neįtrauktų į balansą, sumą, nurodant bet kokio pateikto vertingo užstato pobūdį ir formą; visi įsipareigojimai, susiję su pensijomis ir susijusiomis arba asocijuotosiomis įmonėmis, atskleidžiami atskirai; 225. įmonės susitarimų, neįtrauktų į balansą, pobūdį ir verslo tikslą, taip pat tų susitarimų finansinį poveikį įmonei; 226. pasibaigus metams įvykusių reikšmingų įvykių, neparodytų pelno (nuostolių) ataskaitoje arba balanse, pobūdį ir tų įvykių finansinį poveikį; 227. sumas, kurias įmonė yra skolinga ir turi grąžinti vėliau kaip po penkerių metų, taip pat visas įmonės gautas paskolas, už kurias įmonė yra palikusi vertingą užstatą, nurodant užstato pobūdį ir formą; 228. sandorius, kuriuos įmonė sudarė su susijusiomis šalimis, įskaitant tokių sandorių sumas, susijusių šalių santykių pobūdį ir kitą informaciją apie sandorius, kuri yra būtina norint suprasti įmonės finansinę būklę, jeigu tokie sandoriai nebuvo sudaryti įprastomis rinkos sąlygomis. Informacija apie atskirus sandorius gali būti apibendrinama pagal jų pobūdį, išskyrus atvejus, kai, norint suprasti susijusių šalių sandorių poveikį įmonės finansinei būklei, būtina atskira informacija. 229. Valstybės narės nereikalauja mažųjų įmonių atskleisti daugiau informacijos, nei reikalaujama pagal šį straipsnį. 230. Kai balanso ir pelno (nuostolių) ataskaitos aiškinamasis raštas pateikiamas pagal šį skyrių, informacija aiškinamajame rašte pateikiama tokia pat tvarka, kokia straipsniai pateikti balanse ir pelno (nuostolių) ataskaitoje. 18 straipsnis Papildoma informacija, kurią turi atskleisti vidutinės bei didžiosios įmonės ir viešojo intereso įmonės 231. Be informacijos, kurios reikalaujama pagal 17 straipsnį ir kitas šios direktyvos nuostatas, finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte vidutinės bei didžiosios įmonės ir viešojo intereso įmonės pateikia tokią informaciją: 232. apie įvairius ilgalaikio turto straipsnius: i) įsigijimo kainą arba gamybos savikainą, arba, jei taikytas alternatyvus vertinimo pagrindas, tikrąją vertę arba perkainotą vertę finansinių metų pradžioje ir pabaigoje, ii) per finansinius metus įsigyto, parduoto ar perduoto turto vertę, iii) sukauptų vertės patikslinimų sumą finansinių metų pradžioje ir pabaigoje, iv) per finansinius metus priskaičiuotus vertės patikslinimus, v) sukauptų vertės patikslinimų pokyčius, susijusius su per finansinius metus įsigytu, parduotu ar perduotu turtu, vi) kai palūkanos kapitalizuojamos pagal 11 straipsnio 7 dalį, per metus kapitalizuotą sumą; 233. jeigu ilgalaikio arba trumpalaikio turto vertė tikslinama specialiai tik dėl mokesčių apskaičiavimo, patikslinimų sumas ir priežastis; 234. jei finansinės priemonės vertinamos įsigijimo kaina arba gamybos savikaina: i) kiekvienos išvestinių finansinių priemonių rūšies: - priemonių tikrąją vertę, jei tokią vertę galima nustatyti taikant kurį nors iš 7 straipsnio 7 dalies a punkte nustatytų metodų, - informaciją apie priemonių mastą ir pobūdį; ii) finansinio ilgalaikio turto, jeigu to turto vertė viršija jo tikrąją vertę: - atskiro turto arba atitinkamų atskiro turto grupių balansinę vertę ir tikrąją vertę, - balansinės vertės nesumažinimo priežastis, įskaitant įrodymų, suteikiančių pagrindo daryti prielaidą, kad balansinė vertė bus atkurta, pobūdį; - atlygio, per finansinius metus išmokėto administracinio, valdymo ir priežiūros organų nariams pagal jų pareigas, sumas ir visus atsirandančius ar prisiimtus įsipareigojimus, susijusius su senatvės pensijomis buvusiems minėtų organų nariams, nurodant bendrą sumą kiekvienai kategorijai. Valstybės narės gali nereikalauti pateikti tos informacijos, jeigu remiantis tokia informacija galima nustatyti konkretų tokio organo narį; 235. administracinio, valdymo ir priežiūros organų nariams išmokėtų avansų ir suteiktų paskolų sumą, nurodant palūkanų normas, pagrindines sąlygas ir visas sugrąžintas, nurašytas arba atsisakytas sumas, taip pat jų vardu prisiimtus įsipareigojimus įvairių rūšių garantijų forma, nurodant bendrą sumą kiekvienai kategorijai; 236. vidutinį darbuotojų skaičių finansiniais metais pagal kategorijas ir, jei tai atskirai neparodyta pelno (nuostolių) ataskaitoje, personalo sąnaudas finansiniais metais, sugrupuotas pagal darbo užmokesčius ir algas, socialinio draudimo įmokas ir išlaidas pensijoms; 237. atidėtųjų mokesčių likučius finansinių metų pabaigoje ir jų pokyčius per finansinius metus; 238. pavadinimus ir registruotųjų būstinių adresus visų įmonių, kuriose įmonė pati arba per asmenį, veikiantį savo vardu, bet įmonės naudai, turi akcijų paketą, nurodant turimo kapitalo dalį, kapitalo ir rezervų dydį ir tos įmonės paskutinių finansinių metų, kurių finansinės ataskaitos buvo sudarytos ir patvirtintos, pelną arba nuostolius; informacijos apie kapitalą ir rezervus bei pelną arba nuostolius galima nepateikti, jeigu atitinkama įmonė neskelbia savo balanso ir jeigu įmonė jos nekontroliuoja. Valstybės narės gali leisti informaciją, kurią reikalaujama atskleisti pagal pirmą pastraipą, pateikti pranešimo forma pagal Direktyvos 2009/101/EB 3 straipsnio 1 ir 3 dalių reikalavimus; pateikus tokį pranešimą, tai nurodoma finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. Valstybės narės gali leisti nepateikti tos informacijos, jeigu dėl tos informacijos pobūdžio ją atskleidus būtų labai pakenkta kuriai nors iš įmonių, su kuriomis ji susijusi. Valstybės narės gali reikalauti tokiems praleidimams gauti išankstinį administracinės arba teisminės institucijos leidimą. Kiekvienas toks praleidimas nurodomas finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte; 239. per finansinius metus pasirašytų akcijų skaičių ir nominaliąją vertę, o jeigu nominaliosios vertės nėra – buhalterinę vertę, neviršijant įstatinio kapitalo dydžio, nepažeidžiant Direktyvos 2009/101/EB 2 straipsnio 1 dalies e punkto arba Direktyvos 77/91/EEB 2 straipsnio c punkto, kiek tai susiję su šio kapitalo dydžiu; 240. jeigu turima daugiau nei vienos rūšies akcijų, kiekvienos rūšies akcijų skaičių ir nominaliąją vertę, o jeigu nominaliosios vertės nėra – kiekvienos rūšies akcijų buhalterinę vertę; 241. informaciją apie turimus akcijų nuosavybės pažymėjimus, konvertuojamas obligacijas, varantus, pasirinkimo sandorius ar panašius vertybinius popierius arba teises, nurodant jų skaičių ir jų suteikiamas teises; 242. kiekvienos įmonės, kurios neribotos atsakomybės narys yra įmonė ar firma, pavadinimą, pagrindinės ar registruotosios būstinės adresą ir teisinę formą; 243. pavadinimą ir registruotosios būstinės adresą įmonės, rengiančios didžiausios įmonių grupės, kuriai aptariamoji įmonė priklauso kaip patronuojamoji įmonė, konsoliduotąsias finansines ataskaitas; 244. pavadinimą ir registruotosios būstinės adresą įmonės, rengiančios mažiausios įmonių grupės, kuriai aptariamoji įmonė priklauso kaip patronuojamoji įmonė ir kuri yra m punkte nurodytos įmonių grupės dalis, konsoliduotąsias finansines ataskaitas; 245. vietą, kur galima gauti m ir n punktuose nurodytų konsoliduotųjų finansinių ataskaitų kopijas, jeigu jas įmanoma gauti; 246. siūlomą pelno paskirstymą arba siūlomus nuostolių padengimo būdus; 247. pelno paskirstymą arba nuostolių padengimo būdus. 248. Valstybės narės neprivalo taikyti h punkto savo nacionaliniais įstatymais reglamentuojamai įmonei, kuri yra patronuojančioji įmonė, šiais atvejais: 249. jeigu atitinkama įmonė yra įtraukta į tos patronuojančiosios įmonės rengiamas konsoliduotąsias finansines ataskaitas arba į didesnės įmonių grupės konsoliduotąsias finansines ataskaitas, kaip nurodyta 24 straipsnio 5 dalyje; 250. jeigu patronuojančioji įmonė atitinkamos įmonės akcijas pagal 8 straipsnio 6 dalies reikalavimus yra parodžiusi savo metinėse finansinėse ataskaitose arba pagal 27 straipsnio 1–8 dalių reikalavimus tos patronuojančiosios įmonės parengtose konsoliduotosiose finansinėse ataskaitose. 19 straipsnis Papildoma informacija, kurią turi atskleisti didžiosios įmonės ir viešojo intereso įmonės 251. Be informacijos, kurios reikalaujama pagal 17 ir 18 straipsnius ir kitas šios direktyvos nuostatas, finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte didžiosios įmonės ir viešojo intereso įmonės pateikia tokią informaciją: 252. grynąsias pajamas, sugrupuotas pagal veiklos rūšis ir geografines rinkas, jeigu šios veiklos rūšys ir geografinės rinkos viena nuo kitos smarkiai skiriasi, atsižvelgiant į gaminių pardavimo ir paslaugų teikimo organizavimo būdus; 253. visus finansinių metų mokesčius, sumokėtus teisės aktų nustatytą auditą atliekančiam auditoriui arba audito įmonei už teisės aktų nustatytą metinių finansinių ataskaitų auditą, ir visus mokesčius, sumokėtus teisės aktų nustatytą aud