Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl gyvūnų sveikatos /* COM/2013/0260 final - 2013/0136 (COD) */





AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PAGRINDIMAS IR TIKSLAS Visiems Europos piliečiams rūpi gyvūnų sveikata. Susirūpinimą kelia ne tik su gyvūnų sveikata susiję visuomenės sveikatos, maisto saugos ir aprūpinimo maistu saugumo aspektai, bet ir dėl gyvūnų ligų protrūkių patirtos ekonominės sąnaudos ir gyvūnų gerovės klausimai, įskaitant ligų kontrolės priemonių poveikį gyvūnų gerovei. Šiuo pasiūlymu taip pat siekiama atsižvelgti į pažangaus reglamentavimo prioritetus[1] supaprastinant galiojančią teisinę sistemą ir patenkinant suinteresuotųjų subjektų lūkesčius sumažinti administracinę naštą. Galiausiai pasiūlymu atsižvelgiama į Komisijos prioritetus, kaip antai strategijos „Europa 2020“ pažangaus augimo tikslą[2], ir padedama sektoriui tapti atsparesniu dėl aktyvių prevencijos priemonių ir lankstesnio rizikos valdymo. Problemos analizė Dabartinę ES gyvūnų sveikatos teisės aktų sistemą sudaro beveik 50 pagrindinių direktyvų, reglamentų ir maždaug 400 antrinės teisės aktų, kai kurie jų priimti jau 1964 m. 2004 m. Komisija pradėjo išorinį vertinimą, siekdama nuodugniai peržiūrėti ES gyvūnų sveikatos srities politikos rezultatus; remiantis peržiūros išvadomis 2007 m. parengta nauja gyvūnų sveikatos strategija. ES politiką prireikė persvarstyti dėl susiklosčiusių aplinkybių derinio:  pagrindiniai dabartinės politikos elementai buvo parengti 1988–1995 m., kai Bendriją sudarė tik 12 valstybių narių;  iškilo naujų uždavinių. Atsirado naujų ligų, kurios prieš dešimt metų buvo nežinomos, o kitos, kaip antai snukio ir nagų liga, mėlynojo liežuvio liga ir paukščių gripas pastaruoju metu sukėlė naujų problemų – tai priminimas, kad jos vis dar labai pavojingos;  iš esmės pasikeitė prekybos sąlygos – prekybos gyvūnais ir gyvūniniais produktais apimtis labai padidėjo tiek Europos Sąjungoje, tiek su trečiosiomis šalimis ir  vyko sparti mokslo, technologijų ir institucijų plėtra. Nustatytos su dabartiniais teisės aktais susijusios problemos. Kai kurios jų susijusios su bendra politika ir kyla, visų pirma, nes: – dabartinė Bendrijos gyvūnų sveikatos politika (toliau – BGSP) yra labai sudėtinga; – nenustatyta bendra strategija; – nepakankamai dėmesio skiriama ligų prevencijai, ypač didesnio biologinio saugumo poreikiui. Kitos problemos susijusios su konkrečiais dabartinių teisės aktų veikimo trūkumais, ypač: – ES vidaus prekybos gyvais gyvūnais srityje. Tiek bendri, tiek konkretūs trūkumai yra ištaisomi šiame teisės akte arba jie bus pašalinti priėmus jame numatytus deleguotuosius ir įgyvendinimo aktus. Pasiūlymo tikslai Gyvūnų sveikatos teisės aktas yra 2007 m. paskelbtos ES gyvūnų sveikatos strategijos teisinis pagrindas. Kaip pabrėžta strategijoje, bendrieji tikslai yra:  užtikrinti aukštą visuomenės sveikatos ir maisto saugos lygį sumažinant atvejų, kai žmonėms kyla biologinis ir cheminis pavojus, skaičių;  gerinti gyvūnų sveikatą išvengiant gyvūnų susirgimo atvejų arba mažinant gyvūnų sergamumą, ir taip remti ūkininkavimą ir kaimo ekonomiką;  skatinti ekonomikos augimą, sanglaudą, konkurencingumą, užtikrinant laisvą prekių judėjimą ir proporcingą gyvūnų perkėlimą;  skatinti tokią ūkininkavimo praktiką ir gyvūnų gerovę, kuriomis būtų užkertamas kelias su gyvūnų sveikata susijusioms grėsmėms ir būtų sumažintas poveikis aplinkai remiant ES tvaraus vystymosi strategiją. Konkretūs šio Gyvūnų sveikatos teisės akto tikslai:  sukurti vieną, supaprastintą, skaidrią ir aiškią reglamentavimo sistemą, kurioje būtų sistemingai nustatyti reglamentavimo priemonių tikslai, taikymo sritis ir principai; kuri būtų pagrįsta gero valdymo principu ir suderinta su tarptautiniais (pvz., Pasaulinės gyvūnų sveikatos organizacijos (angl. OIE)) standartais; pagal kurią daugiausia dėmesio būtų skiriama ilgalaikėms prevencijos priemonėms ir bendradarbiavimui su visais susijusiais suinteresuotaisias subjektais;  nustatyti bendruosius visiems aktualius principus ir supaprastinti teisinę sistemą, kad būtų galima pasirengti spręsti naujus uždavinius, pvz., skubiai reaguoti į naujas ligas, užtikrinant tą pačią veiksmų kokybę, kaip pagal dabartinius teisės aktus;  užtikrinti horizontaliųjų principų, nustatytų gyvūnų sveikatos, gyvūnų gerovės ir maisto saugos, taip pat bendresnės ES klimato kaitos, bendros žemės ūkio politikos ir tvarumo politikos srities teisės aktuose, nuoseklumą;  sumažinti gyvūnų ligų poveikį gyvūnų ir visuomenės sveikatai, gyvūnų gerovei, ekonomikai ir visuomenei, kiek įmanoma didinant informuotumą apie ligas, gerinant pasirengimą joms bei tobulinant priežiūros ir reagavimo į neatidėliotinus atvejus sistemas nacionaliniu ir ES lygmenimis;  užtikrinti sklandų gyvūnų ir gyvūninių produktų vidaus rinkos, pasižyminčios aukštu gyvūnų ir visuomenės sveikatos apsaugos lygiu, veikimą ir paramą įgyvendinant strategijos „Europa 2020“ tikslus. Šiame Gyvūnų sveikatos teisės akte nustatyti veiklos tikslai:  naują prevencija ir skatinamosiomis priemonėmis pagrįstą požiūrį įtraukti į pagrindinę gyvūnų sveikatos politiką;  aiškiai ir proporcingai paskirstyti kompetentingų institucijų, ES institucijų, ūkininkavimo sektoriaus atstovų, gyvūnų savininkų ir kitų šalių vaidmenis ir atsakomybę;  suskirstyti ligas į kategorijas ir taip sudaryti pagrindą ES intervencijai;  sudaryti galimybę naudoti veiksmingas priemones, skirtas greitai reaguoti į ligų atvejus, įskaitant dėl naujų ligų atsiradimo iškilusius naujus uždavinius;  užtikrinti veiksmingą pasirengimą neatidėliotiniems atvejams ir greitą reagavimą į gyvūnų ligas ir zoonozes, taip pat tinkamą vakcinų naudojimą;  įdiegti supaprastintas procedūras, jei tai įmanoma dėl techninių ir kitų priežasčių, atsižvelgiant į smulkiųjų ūkininkų ir labai mažų įmonių ypatumus ir, jei galima, sumažinant nepagrįstą administracinę naštą ir sąnaudas;  užtikrinti, kad nauja teisinė sistema suteiktų pakankamai lankstumo, siekiant sėkmingai prisitaikyti prie būsimos mokslo ir technologijų plėtros;  sumažinti prekybos sutrikimo riziką, siekiant tinkamo atitikties susijusiems tarptautiniams standartams lygio ir užtikrinant tvirtą įsipareigojimą laikytis aukštų gyvūnų sveikatos standartų. 2. TEISINĖS APLINKYBĖS Teisinis pagrindas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 43, 114 ir 168 straipsniuose nustatytas su gyvūnų sveikata susijusių ES teisinių priemonių teisinis pagrindas, kadangi jos sudaro esminę ES žemės ūkio, visuomenės sveikatos ir vartotojų apsaugos, prekybos ir bendrosios rinkos politikos dalį. – 43 straipsniu nustatytas ES teisinių priemonių, susijusių su bendra žemės ūkio politika, pagrindas. Šiuo straipsniu taip pat pagrįsti veterinarijos teisės aktai, nes teisiniu požiūriu BGSP laikoma bendros žemės ūkio politikos dalimi, taigi ją formuojant taikomos tos pačios teisinės ir administracinės procedūros. – 114 straipsniu nustatytas vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo, taip pat įstatymais, kitais teisės aktais ar administraciniais veiksmais nustatytų su tuo susijusių nuostatų suderinimo teisinis pagrindas. – 168 straipsniu dėl sveikatos apsaugos užtikrinama žmogaus sveikatos apsauga, pašalinant visas jai galinčias pakenkti priežastis, įskaitant su gyvūnų sveikata susijusias priežastis. Atsižvelgiant į šį straipsnį, pagal bendro sprendimo procedūrą taip pat priimtos veterinarijos priemonės, tiesiogiai skirtos apsaugoti visuomenės sveikatą. Derėjimas su kitomis Sąjungos politikos sritimis Šis gyvūnų sveikatos teisės aktų rinkinys susijęs su teisine sistema, reglamentuojančia gyvūnų gerovę, maisto saugą, visuomenės sveikatą, gyvūnų mitybą, veterinarinius vaistus, aplinkos apsaugą, oficialią kontrolę, bendrą žuvininkystės politiką (BŽP) ir bendrą žemės ūkio politiką (BŽŪP). Ryšys su kitais į paketą įtrauktais pasiūlymais Pasiūlymas yra dokumentų paketo, kurį sudaro keturi peržiūrėti teisės aktai, reglamentuojantys gyvūnų sveikatą, augalų sveikatą, augalų dauginamosios medžiagos kokybę ir oficialią augalų, gyvūnų, maisto ir pašarų kontrolę, dalis. Atlikus oficialios kontrolės reglamento peržiūrą, tokia kontrolė gyvūnų sveikatos apsaugos tikslais būtų vykdoma sistemingiau ir būtų nuosekliau susieta su gyvūnų sveikatos reglamentu. 3. SUBSIDIARUMAS IR PROPORCINGUMAS Subsidiarumas Gera gyvūnų sveikata naudinga ne tik individualiems asmenims, tai taip pat yra viešoji gėrybė, teikianti visapusiškesnę naudą visuomenei. Dėl užkrečiamo daugelio gyvūnų ligų pobūdžio naudingiausia laikytis bendro požiūrio, o ne imtis atskirų veiksmų. Bendrai sutariama, kad suderintas ES lygmens požiūris yra vertingas; jį taikant sumažinama administracinė našta veiklos vykdytojams, prekiautojams, veterinarijos gydytojams ir su veterinarija susijusioms pramonės šakoms. Toks požiūris atliko svarbų vaidmenį kuriant vidaus rinką – buvo sudarytos palankesnės sąlygos ES vidaus prekybai gyvūnais ir gyvūniniais produktais (mėsa, pienu ir t. t.), nustatyti suderinti gyvūnų sveikatos reikalavimai ir skatinama sėkminga BŽŪP. Suderintų gyvūnų ligų prevencijos, pranešimo apie ligas, kontrolės ir likvidavimo taisyklių ES lygiu nauda buvo įrodyta per pastaruoju metu kilusius gyvūnų ligų protrūkius. Atsakas į šias krizes atskleidė ES pajėgumą sparčiai veikti apribojant ligų plitimą ir sumažinant jų poveikį. Iš esmės tai įvyko dėl suderinto požiūrio į ligų kontrolę, įskaitant finansinės kompensacijos teikimą dėl ligos likvidavimo priemonių patirtų nuostolių ūkiuose. Taip pat, atsižvelgiant į vidaus rinkos mastą, nesėkminga ligos kontrolė vienoje valstybėje narėje gali labai pakenkti Sąjungos gyvūnų sveikatos būklei ir sukelti pavojų jos eksporto potencialui. Atsižvelgiant į visus šiuos skirtingus aspektus, ES veiksmai yra pagrįsti, ir akivaizdu, kad valstybės narės, veikdamos vienos, negali šių tikslų pasiekti – ES nuoseklų požiūrį taikytų efektyviau ir veiksmingiau. Proporcingumas Gyvūnų sveikatos teisės aktu nustatoma bendroji gyvūnų ligų prevencijos, kontrolės ir likvidavimo taisyklių sistema. Ši sistema paremta rezultatais pagrįstomis taisyklėmis, vengiant nustatyti viską reglamentuojančius reikalavimus ir suteikiant galimybę valstybėms narėms, jei reikia, reglamentuoti ar priimti išsamesnius teisės aktus; taigi joms suteikiama lankstumo pritaikant taisykles prie nacionalinių, regiono ar vietos sąlygų. Tačiau prekybą reglamentuojančios taisyklės privalo būti pakankamai išsamios ir tikslios, kad būtų sumažinta rizika, jog veiklos vykdytojai ir kompetentingos institucijos jas taikys skirtingai, todėl bus iškraipyta konkurencija, o požiūris, taikomas kovojant su liga, galbūt taps ne toks nuoseklus. Todėl Gyvūnų sveikatos teisės aktu stengiamasi pasiekti pusiausvyrą tarp proporcingų, bet privalomų veiksmų. 4. KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMAS Konsultacijų eiga Šis Gyvūnų sveikatos teisės aktas parengtas atlikus ilgą ir išsamią analizę. 2004 m. Komisija pradėjo nepriklausomą vertinimą, kurio tikslas – įvertinti praėjusio dešimtmečio Bendrijos gyvūnų sveikatos politikos (BGSP)[3] rezultatus ir jos derėjimą su kitomis ES politikos priemonėmis. Juo buvo siekiama nustatyti tuos BGSP aspektus, kurie galėtų būti dar labiau pagerinti, ir pasiūlyti, kaip to pasiekti. Be kita ko, atlikus BGSP vertinimą, rekomenduota parengti vieną gyvūnų sveikatos strategiją, siekiant išvengti nenuoseklumo ir krize pagrįsto politikos formavimo. To rezultatas – 2007–2013 m. ES gyvūnų sveikatos strategija (GSS) „Prevencija geriau už gydymą“[4]. GSS numatyta priimti „vieningą gyvūnų sveikatą reglamentuojančią sistemą, kuri būtų suderinta su kitų sričių ES politika ir leistų siekti atitikties tarptautiniams standartams, daugiau dėmesio skiriant skatinamosioms priemonėms, o ne sankcijoms“ ir kuri „leis apibrėžti ir integruoti bendruosius galiojančių teisės aktų principus ir reikalavimus“. Atsakydami į Komisijos komunikatą dėl naujos strategijos, Europos Parlamentas[5], Taryba[6] ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas[7] šiai iniciatyvai pritarė. Vėliau strategijos įgyvendinimo veiksmų plane[8] patvirtinta, kad „pagrindinis strategijoje numatytas uždavinys – parengti ES gyvūnų sveikatos sritį reglamentuojantį teisės aktą“. Jau pačioje proceso pradžioje pagrindiniai suinteresuotieji subjektai, valstybių narių (VN) kompetentingos institucijos (KI), tarptautinės organizacijos ir prekybos partneriai aktyviai dalyvavo diskusijoje ir iš esmės prie jos prisidėjo. Be to, laikantis Komisijos nustatytų konsultacijų vykdymo reikalavimų, keletą kartų konsultuotasi su gyvūnų sveikata ir gerove suinteresuotais ekonominio ir socialinio sektorių subjektais, kaip antai Europos asociacijos, ir visuomene. 5. PASIŪLYMO ASPEKTAI I dalis. Bendrosios taisyklės ES teisės aktuose nustatyti bendrieji geros gyvūnų sveikatos principai išdėstomi šiame Gyvūnų sveikatos teisės akte. Jis sujungia sausumos ir vandens gyvūnams taikomas gyvūnų sveikatos priemones. I dalyje taip pat pasiūlyta nustatyti prioritetus ir sudaryti sąrašą tų ligų, kurios gali turėti didelio poveikio. Todėl pirmą kartą, skirstant Sąjungos išteklius, prioritetai būtų sistemingai nustatomi atsižvelgiant į akivaizdžius mokslinius įrodymus. Pirmą kartą aiškiai nurodyta visų svarbų vaidmenį gyvūnų sveikatos apsaugos srityje atliekančių skirtingų veikėjų, kaip antai veiklos vykdytojų, veterinarijos gydytojų ir gyvūnų augintinių laikytojų, atsakomybė. Dabar reikalaujama, kad ypač veiklos vykdytojai ir gyvūnų ūkio darbuotojai įgytų pagrindinių žinių apie gyvūnų sveikatą ir susijusius dalykus. II dalis. Pranešimas, priežiūra, likvidavimo programos, neužkrėstos teritorijos statusas II dalyje apibrėžiamos pranešimo ir priežiūros, įskaitant gyvūnų sveikatos patikrinimus, prievolės. Joje patikslinamas veiklos vykdytojų, kompetentingų institucijų ir kitų veikėjų vaidmuo prižiūrint gyvūnų sveikatos padėtį Sąjungoje. Pagal naują sistemą geriau išnaudojama toje srityje priežiūrą vykdančių skirtingų veikėjų sąveika, siekiant veiksmingiausiai ir ekonomiškai efektyviausiai panaudoti priežiūrai skirtus išteklius. Kitas svarbus pakeitimas susijęs su laikymo grupėmis – iki šiol jas buvo leidžiama naudoti tik taikant su paukščių gripu susijusias priemones ir akvakultūroje, dabar jos gali būti naudojamos plačiau. Todėl ligų kontrolės priemonės taps lankstesnės ir tam tikromis aplinkybėmis bus suteikta galimybė nenutraukti gyvūnų perkėlimo ir prekybos, atsižvelgiant į rizika pagrįstas perspektyvas. III dalis. Pasirengimas ligoms, informuotumas apie jas ir ligų kontrolė III dalyje valstybių narių vėl reikalaujama parengti nenumatytų atvejų planus, skirtus kovoti su tam tikromis ligomis, ir pasiruošti juos įgyvendinti. Nustatyta aiški ir nuosekli skiepijimą reglamentuojanti sistema. Nustatytos antigenų, vakcinų ir reagentų bankų naudojimo taisyklės. Nustatytos taisyklės, susijusios su ligų kontrolės priemonėmis, taikytinomis įtarus arba patvirtinus tam tikrų ligų protrūkius; kadangi manoma, kad dabartinė sistema veikia tinkamai, pakeitimai yra nedideli. IV dalis. Registravimo, patvirtinimo, atsekamumo ir perkėlimo reikalavimai IV dalį sudaro trys antraštinės dalys, kuriose nustatytos skirtingos taisyklės sausumos, vandens ir kitiems gyvūnams. Juos būtina atskirti dėl skirtingų gamybos metodų ir epidemiologijos. Vandens ir sausumos gyvūnus reglamentuojančiose antraštinėse dalyse numatytos priemonės, padedančios nustatyti ir atsekti gyvūnus ir ūkius. Kilus ligos protrūkiui gyvūnų atsekamumas yra itin svarbus, nes sudaro sąlygas suprasti ligos epidemiologiją ir geriau kontroliuoti ligą. Šiose antraštinėse dalyse taip pat numatyta galimybė registruoti ir atsekti daugiau gyvūnų naudojant elektronines priemones – tokiu būdu skatinamas paprastesnis ir geresnis reglamentavimas ir, pasitelkus technologijas, mažinama administracinė našta. Trečioji kitus gyvūnus reglamentuojanti antraštinė dalis parengta tik siekiant įtraukti galimas būsimas nuostatas tuo atveju, jei kiltų naujų su tais gyvūnais susijusių grėsmių. V dalis. Įvežimas į Sąjungą ir eksportas Siekiant užkirsti kelią ligoms patekti į Sąjungą, V dalyje nustatyti standartai ir reikalavimai, taikomi trečiosioms šalims, įvežančioms gyvūnus, genetinės medžiagos produktus, gyvūninius produktus ir kitą medžiagą, per kuriuos gali plisti gyvūnų ligos. Joje taip pat nustatyti eksporto reikalavimai. Nenumatyta atlikti jokių praktinių pakeitimų, susijusių su galiojančiais teisės aktais; laikoma, kad jie veikia tinkamai. VI dalis. Neatidėliotinos priemonės Neatidėliotinos priemonės sudaro esminę ligų valdymo proceso dalį. VI dalyje nustatytos procedūros, kurių reikia laikytis neatidėliotinos padėties atveju, kad būtų užtikrintas greitas ir suderintas Sąjungos atsakas. Numatyti tik keli praktiniai pakeitimai, susiję su galiojančiais teisės aktais; laikoma, kad jie veikia puikiai. VII dalis. Baigiamosios ir pereinamojo laikotarpio nuostatos Baigiamosiose ir pereinamojo laikotarpio nuostatose reglamentuojamos nacionalinės nuostatos, deleguotųjų aktų priėmimo sąlygos, panaikinimas ir kitos būtinos teisinės nuostatos. 6. POVEIKIS BIUDŽETUI Šis pasiūlymas nesusijęs su išlaidomis, kurios neįtrauktos į bendroje finansinėje programoje dėl maisto grandinės, gyvūnų sveikatos ir gerovės pateiktą finansinę pažymą ir kurios susijusios su augalų sveikata ir augalų dauginamąja medžiaga. 2013/0136 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl gyvūnų sveikatos EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 43 straipsnio 2 dalį, 114 straipsnio 3 dalį ir 168 straipsnio 4 dalies b punktą, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą, teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[9], atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę[10], laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: (1) užkrečiamosios gyvūnų ligos ir būtinos šių ligų kontrolės priemonės gali turėti pražūtingo poveikio atskiriems gyvūnams, jų populiacijoms, gyvūnų laikytojams ir ekonomikai; (2) kaip parodė nesena patirtis, užkrečiamosios gyvūnų ligos taip pat gali daryti didelį poveikį visuomenės sveikatai, pvz., paukščių gripo ir salmoneliozės atveju; (3) be to, dėl sąveikos neigiamas poveikis gali būti daromas biologinei įvairovei, klimato kaitai ir kitiems aplinkos aspektams. Klimato kaita gali turėti įtakos naujų ligų atsiradimui, jau egzistuojančių ligų paplitimui ir ligų sukėlėjų bei užkrato pernešėjų, įskaitant užkrečiančiuosius laukinę gyvūniją, geografiniam pasiskirstymui; (4) siekiant užtikrinti aukštus gyvūnų ir visuomenės sveikatos standartus Sąjungoje, racionalią žemės ūkio ir akvakultūros sektorių plėtrą ir padidinti našumą, reikėtų nustatyti Sąjungos lygmens gyvūnų sveikatos taisykles. Šios taisyklės, inter alia, yra būtinos siekiant užbaigti vidaus rinkos kūrimą ir išvengti infekcinių ligų plitimo; (5) dabartinę Sąjungos gyvūnų sveikatos teisės aktų sistemą sudaro įvairūs susieti ir tarpusavyje susiję pagrindiniai aktai, kuriais nustatomos su skirtingų rūšių gyvūnais susijusios sveikatos taisyklės, taikomos ES vidaus prekybai, gyvūnų ir produktų įvežimui į Sąjungą, ligų likvidavimui, veterinarinei kontrolei, pranešimams apie ligas ir finansinei paramai, tačiau trūksta vienos bendros teisinės sistemos, kuria būtų nustatyti suderinti visam sektoriui taikomi principai; (6) Sąjungos gyvūnų sveikatos strategija (2007–2013 m.), pagal kurią „prevencija geriau už gydymą“, buvo išdėstyta 2007 m. rugsėjo 19 d. Komisijos komunikate Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui[11]. Strategijos tikslas – skirti daugiau dėmesio prevencinėms priemonėms, ligų priežiūrai, ligų kontrolei ir moksliniams tyrimams, siekiant mažinti gyvūnų ligų atvejų skaičių ir kuo labiau sumažinti kilusių protrūkių poveikį. Joje siūloma priimti „vieningą ir supaprastintą gyvūnų sveikatą reglamentuojančią sistemą“, kuri atitiktų tarptautinius standartus ir pagal kurią būtų tvirtai įsipareigota laikytis aukštų gyvūnų sveikatos standartų; (7) šio reglamento tikslas – įgyvendinti toje Gyvūnų sveikatos strategijoje numatytus įsipareigojimus bei viziją, įskaitant principą „viena sveikata“, ir konsoliduoti bendros Sąjungos gyvūnų sveikatos politikos teisinį pagrindą, nustačius vieną, supaprastintą ir lanksčią gyvūnų sveikatą reglamentuojančią sistemą; (8) gyvūnai gali užsikrėsti įvairiomis infekcinėmis arba neinfekcinėmis ligomis. Daugelį ligų galima išgydyti, jos turi poveikio tik atskiriems susijusiems gyvūnams arba jomis neužsikrečia kiti gyvūnai ar žmonės. Vis dėlto, užkrečiamosios ligos gali turėti ir didesnės įtakos gyvūnų ar visuomenės sveikatai, o jų poveikis gali būti pastebimas visoje populiacijoje. Šiame reglamente nustatytos gyvūnų sveikatos taisyklės turėtų būti taikomos tik toms pastarosioms ligoms; (9) nustatant tas gyvūnų sveikatos taisykles itin svarbu išnagrinėti ryšį tarp gyvūnų sveikatos ir visuomenės sveikatos, aplinkos, maisto ir pašarų saugos, gyvūnų gerovės, aprūpinimo maistu saugumo, taip pat ekonominių, socialinių ir kultūrinių aspektų; (10) 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu[12] tuometinės Europos bendrijos vardu patvirtinta tų klausimų dalis, kuri priklauso Europos bendrijos kompetencijai: Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutartis ir taip pat jos 1, 2 bei 3 prieduose pateiktos sutartys, į kurias įtraukta Sutartis dėl sanitarinių ir fitosanitarinių priemonių taikymo (SFP sutartis). SFP sutartimi reglamentuojamas žmogaus, gyvūno ar augalo gyvybei ar sveikatai apsaugoti reikalingų priemonių naudojimas, kad jos nebūtų šališkai ar nepagrįstai taikomos PPO narėms. Nustačius tarptautinius standartus, jais remtis privaloma. Vis dėlto, narės turi teisę nustatyti savo atitinkamus standartus, jei tokie standartai pagrįsti moksliniais įrodymais; (11) kiek tai susiję su gyvūnų sveikata, SFP sutartyje remiamasi Pasaulinės gyvūnų sveikatos organizacijos (OIE) standartais dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, taikomų vykdant tarptautinę prekybą. Siekiant sumažinti prekybos sutrikimo riziką, ES gyvūnų sveikatos priemonėmis turėtų būti siekiama tinkamo konvergencijos OIE standartams lygio; (12) ypatingomis aplinkybėmis, kai kyla didelė rizika gyvūnų ar visuomenės sveikatai, tačiau išlieka mokslinio pobūdžio abejonių, SFP sutarties 5 straipsnio 7 dalimi, kuri buvo išdėstyta 2000 m. vasario 2 d. Komisijos komunikate dėl atsargumo principo[13], leidžiama tą sutartį pasirašiusiai šaliai priimti laikinąsias priemones, pagrįstas turima susijusia informacija. Susidarius tokioms aplinkybėms, PPO narė privalo gauti papildomos informacijos, būtinos objektyvesniam rizikos vertinimui atlikti, ir peržiūrėti priemonę per pagrįstą laikotarpį; (13) rizikos vertinimas, kuriuo remiantis pagal šį reglamentą nustatomos priemonės, turėtų būti pagrįstas turimais moksliniais įrodymais ir atliktas nepriklausomai, objektyviai ir skaidriai. Taip pat turėtų būti tinkamai atsižvelgiama į 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras[14], 22 straipsnio 1 dalimi įsteigtos Europos maisto saugos tarnybos nuomones; (14) 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1069/2009, kuriuo nustatomos žmonėms vartoti neskirtų šalutinių gyvūninių produktų ir jų gaminių sveikumo taisyklės ir panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 1774/2002 (Šalutinių gyvūninių produktų reglamentas)[15], nustatytos visuomenės ir gyvūnų sveikatos taisyklės, taikomos tam tikriems šalutiniams gyvūniniams produktams ir jų gaminiams, kad būtų išvengta šių produktų keliamos rizikos visuomenės ir gyvūnų sveikatai, ji būtų sumažinta ir ypač kad būtų užtikrinta maisto ir pašarų grandinės sauga. Siekiant išvengti Sąjungos teisės aktų nuostatų pasikartojimo, šį reglamentą reikėtų taikyti šalutiniams gyvūniniams produktams ir jų gaminiams tik tuo atveju, kai Reglamente (EB) Nr. 1069/2009 nenustatytos konkrečios taisyklės ir kai kyla rizikos gyvūnų sveikatai. Pavyzdžiui, Reglamentu (EB) Nr. 1069/2009 nenustatyta, kaip tvarkyti šalutinius gyvūninius produktus ir jų gaminius taikant ligų kontrolės priemones, tad šie klausimai tinkamai reglamentuojami šiame reglamente; (15) be to, su užkrečiamomis gyvūnų ligomis, įskaitant tas ligas, kuriomis gali užsikrėsti žmonės (zoonozėmis), susijusios konkrečios taisyklės jau nustatytos 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 999/2001, nustatančiu tam tikrų užkrečiamųjų spongiforminių encefalopatijų prevencijos, kontrolės ir likvidavimo taisykles[16], 2003 m. lapkričio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/99/EB dėl zoonozių ir zoonozių sukėlėjų monitoringo, iš dalies keičiančia Tarybos sprendimą 90/424/EEB ir panaikinančia Tarybos direktyvą 92/117/EEB[17] ir 2003 m. lapkričio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2160/2003 dėl salmonelių ir kitų nurodytų zoonozių sukėlėjų per maistą kontrolės[18], o konkrečios taisyklės, susijusios su ligomis, kuriomis gali užsikrėsti žmonės, nustatytos 1998 m. rugsėjo 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 2119/98/EB dėl užkrečiamųjų ligų epidemiologinės priežiūros ir kontrolės tinklo Bendrijoje sukūrimo[19]. Šie aktai turėtų toliau galioti priėmus šį reglamentą. Atitinkamai, kad nebūtų kartojamos Sąjungos teisės aktų nuostatos, šis reglamentas turėtų būti taikomas tik toms zoonozėms, kurios dar nereglamentuojamos tuose kituose Sąjungos aktuose nustatytomis konkrečiomis taisyklėmis; (16) ligos, kuriomis užsikrečia laukinių gyvūnų populiacijos, gali turėti neigiamo poveikio žemės ūkio ir akvakultūros sektoriams, visuomenės sveikatai, aplinkai ir biologinei įvairovei. Todėl tikslinga, kad tokiais atvejais šis reglamentas būtų taikomas laukiniams gyvūnams, kurie gali užsikrėsti tomis ligomis ir jas pernešti; (17) gyvūnų ligos plinta ne tik per tiesioginį gyvūnų sąlytį arba gyvūnų ir žmonių sąlytį. Jos taip pat toliau plinta per vandens ir oro sistemas, užkrato pernešėjus, kaip antai vabzdžiai, arba sėklą, kiaušialąstes ir embrionus, naudojamus dirbtiniam dauginimui, kiaušinėlių donorystei ar vykdant embrionų perkėlimą. Ligų sukėlėjų taip pat gali būti maiste ar kituose gyvūniniuose produktuose – odoje, kailyje, plunksnose, raguose ir kituose iš gyvūno kūno gautoje medžiagoje. Be to, ligų sukėlėjus gali platinti įvairūs kiti objektai, kaip antai transporto priemonės, įranga, pašariniai augalai, šienas ir šiaudai. Taigi veiksmingos gyvūnų sveikatos taisyklės turi apimti visus infekcijos plitimo kelius ir susijusias medžiagas; (18) gyvūnų ligos gali daryti neigiamą poveikį laukinių gyvūnų rūšių pasiskirstymui, o tai gali pakenkti biologinei įvairovei. Todėl gyvūnų ligas sukeliantys mikroorganizmai gali būti laikomi invazinėmis svetimomis rūšimis, kaip apibrėžta Jungtinių Tautų Biologinės įvairovės konvencijoje. Šiame reglamente nustatytomis priemonėmis taip pat atsižvelgiama į biologinę įvairovę, todėl šis reglamentas turėtų būti taikomas tų rūšių gyvūnams, įskaitant apibrėžtąsias kaip invazinės gyvūnų rūšys, ir ligų sukėlėjams, kurie perduoda šiame reglamente nurodytas ligas arba yra jomis užsikrėtę; (19) Sąjungos teisės aktuose, priimtuose anksčiau nei šis reglamentas, nustatytos atskiros gyvūnų sveikatos taisyklės sausumos ir vandens gyvūnams. 2006 m. spalio 24 d. Tarybos direktyvoje 2006/88/EB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, taikomų akvakultūros gyvūnams ir jų produktams, ir dėl tam tikrų vandens gyvūnų ligų prevencijos ir kontrolės[20] nustatytos konkrečios vandens gyvūnams taikomos taisyklės. Vis dėlto dažniausiai pagrindiniai gero gyvūnų sveikatos valdymo principai taikomi abiejų rūšių gyvūnų grupėms. Todėl šis reglamentas turėtų būti taikomas tiek sausumos, tiek vandens gyvūnams ir, jei taikytina, jame turėtų būti suderintos tos gyvūnų sveikatos taisyklės. Vis dėlto, dėl tam tikrų aspektų, ypač susijusių su ūkių registravimu ir patvirtinimu, taip pat gyvūnų atsekamumu ir perkėlimu Sąjungoje, šiame reglamente laikomasi praeityje priimto požiūrio, pagal kurį nustatyti skirtingi gyvūnų sveikatos taisyklių rinkiniai sausumos ir vandens gyvūnams, atsižvelgiant į skirtingą jų aplinką ir atitinkamai skirtingus sveikatos apsaugos reikalavimus; (20) Sąjungos teisės aktuose, priimtuose anksčiau nei šis reglamentas, ypač 1992 m. liepos 13 d. Tarybos direktyvoje 92/65/EEB, nustatančioje gyvūnų sveikatos reikalavimus, reglamentuojančius prekybą Bendrijoje gyvūnais, sperma, kiaušialąstėmis bei embrionais, kuriems netaikomi gyvūnų sveikatos reikalavimai, nustatyti specialiose Bendrijos taisyklėse, nurodytose Direktyvos 90/425/EEB A priedo I dalyje, bei jų importą į Bendriją[21], taip pat nustatytos pagrindinės gyvūnų sveikatos taisyklės, taikomos kitų rūšių gyvūnams, nereglamentuojamiems kitais Sąjungos aktais, kaip antai ropliams, varliagyviams, jūros žinduoliams ir kitiems, kurie nėra vandens ar sausumos gyvūnai, kaip apibrėžta šiame reglamente. Paprastai tokių rūšių gyvūnai nekelia didelės rizikos žmonių ar kitų gyvūnų sveikatai, todėl taikomos tik kelios gyvūnų sveikatos taisyklės, jei tokios nustatytos. Siekiant išvengti nereikalingos administracinės naštos ir sąnaudų, šiame reglamente turėtų būti laikomasi praeityje priimto požiūrio, t. y., turėtų būti pateiktas išsamių gyvūnų sveikatos taisyklių, taikomų tokių gyvūnų perkėlimui ir jų produktų vežimui, teisinis pagrindas, kurio reikia laikytis, jei to reikalauja susijusi rizika; (21) namų ūkiuose laikomi gyvūnai augintiniai, įskaitant dekoratyvinius vandens gyvūnus nekomerciniuose dekoratyviniuose akvariumuose, esančiuose patalpose arba lauke, paprastai kelia mažesnę riziką sveikatai, palyginti su kitais platesnio masto gyvūnų laikymo ar perkėlimo būdais, įprastais žemės ūkio sektoriuje. Todėl netikslinga, kad bendrieji registravimo, duomenų saugojimo ir perkėlimo Sąjungoje reikalavimai būtų taikomi tokiems gyvūnams, nes tai sudarytų nepagrįstą administracinę naštą ir sąnaudas. Todėl registravimo ir duomenų saugojimo reikalavimai neturėtų būti taikomi gyvūnų augintinių laikytojams. Be to, turėtų būti nustatytos konkrečios taisyklės, taikomos gyvūnų augintinių perkėlimui Sąjungoje nekomerciniais tikslais; (22) priede būtina išvardyti kai kurioms apibrėžtoms gyvūnų grupėms, kurioms šiame reglamente nustatytos specialios gyvūnų sveikatos taisyklės, priklausančias rūšis dėl tokios grupės dydžio. Tokia yra poranagių žinduolių, priskiriamų prie kanopinių gyvūnų, grupė. Ateityje šis sąrašas turėtų būti keičiamas, atsižvelgiant į su taksonomija susijusius pokyčius, mokslo pažangą ar moksliniais įrodymais pagrįstus techninius atnaujinimus. Taip pat dėl visuomenės raidos ar pakitusių gyvūnų augintinių laikymo įpročių gali reikėti pritaikyti gyvūnų augintinių rūšių sąrašą, ypač tais atvejais, kai šie gyvūnai perduoda ligas. Todėl, siekiant atsižvelgti į minėtus pokyčius, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl gyvūnų augintinių ir kanopinių gyvūnų sąrašų, nustatytų šio reglamento I ir II prieduose; (23) ne visoms užkrečiamosioms gyvūnų ligoms įmanoma ar reikia užkirsti kelią ir ne visas jas įmanoma ar reikia kontroliuoti reguliavimo priemonėmis, pavyzdžiui, jei liga yra per daug išplitusi, jei nėra diagnostikos priemonių arba jei privačiojo sektoriaus atstovai gali nustatyti priemones ir kontroliuoti ligą patys. Reguliavimo priemonės, kuriomis užkertamas kelias užkrečiamosioms gyvūnų ligoms ir jos kontroliuojamos, gali turėti rimtų ekonominių pasekmių susijusiems sektoriams ir sutrikdyti prekybą. Todėl itin svarbu, kad tokios priemonės būtų taikomos tik proporcingai ir kai būtina, pvz., kai liga kelia arba įtariama, kad gali kelti didelę riziką gyvūnų ar visuomenės sveikatai; (24) be to, kiekvienai užkrečiamajai gyvūnų ligai taikomos prevencinės ir kontrolės priemonės turėtų būti pritaikytos prie konkrečių poreikių, atsižvelgiant į specifinį epidemiologinį ligos pobūdį ir jos pasekmes. Todėl su prevencija ir kontrole susijusios ir kiekvienai šių ligų taikomos taisyklės turėtų būti nustatytos atsižvelgiant į konkrečią ligą; (25) užkrečiamųjų gyvūnų ligų atveju ligos būklė yra paprastai susijusi su infekcijos klinikiniu arba patologiniu pasireiškimu. Vis dėlto, taikant šį reglamentą, kurio tikslas – kontroliuoti tam tikrų užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimą ir jas likviduoti, reikėtų nustatyti platesnę ligos apibrėžtį, kad ji apimtų kitus ligos sukėlėjo pernešėjus; (26) kai kurios užkrečiamosios gyvūnų ligos lengvai neplinta ir neperduodamos kitiems gyvūnams ar žmonėms, todėl nedaro didelės ekonominės žalos ar žalos biologinei įvairovei. Taigi jos nekelia rimtos grėsmės gyvūnų ar visuomenės sveikatai Sąjungoje ir todėl to pageidaujant joms gali būti taikomos nacionalinės taisyklės; (27) kiek tai susiję su užkrečiamosiomis gyvūnų ligomis, kurioms netaikomos Sąjungos lygmens priemonės, bet kurios turi ekonominės svarbos vietos privačiajam sektoriui, to sektoriaus atstovai padedant valstybių narių kompetentingoms institucijoms turėtų imtis veiksmų tokių ligų prevencijos arba kontrolės srityje, pavyzdžiui, nustatydami savireguliacijos priemones arba parengdami veiklos gaires; (28) priešingai nei 26 ir 27 konstatuojamosiose dalyse aprašytų užkrečiamųjų gyvūnų ligų atveju, labai užkrečiamos ligos gali lengvai plisti į kitas šalis ir, jei jos yra ir zoonozės, gali taip pat turėti poveikio visuomenės sveikatai ir maisto saugai. Taigi šis reglamentas turėtų būti taikomas labai užkrečiamoms gyvūnų ligoms ir zoonozėms; (29) Komisijos komunikate Europos Parlamentui ir Tarybai – Kovos su atsparumo antimikrobinėms medžiagoms keliamomis grėsmėmis veiksmų planas[22] – nurodytame 5 veiksme pabrėžiamas prevencinis šio reglamento vaidmuo ir vėlesnis tikėtinas antibiotikų naudojimo gyvūnuose sumažinimas. Mikroorganizmų atsparumas antimikrobinėms medžiagoms, į kurias jie anksčiau reaguodavo, didėja. Dėl šio atsparumo infekcinių ligų, kuriomis užsikrėtę žmonės ir gyvūnai, gydymas tampa sudėtingesnis. Todėl atsparumą antimikrobinėms medžiagoms išvysčiusius mikroorganizmus reikėtų traktuoti kaip užkrečiamąsias ligas ir jie turėtų patekti į šio reglamento taikymo sritį; (30) su kai kuriomis ligomis ar rūšimis susiję nauji pavojai gali kilti visų pirma dėl klimato kaitos, su aplinka, gyvulininkyste, ūkininkavimo tradicijomis susijusių pokyčių, taip pat dėl visuomenės raidos. Mokslo pažanga gali padėti įgyti naujų su dabartinėmis ligomis susijusių žinių ir padidinti informuotumą apie jas. Be to, šiuo metu svarbios ligos ir rūšys ateityje gali tapti ne tokios reikšmingos. Todėl šio reglamento taikymo sritis turėtų būti plati ir jame nustatytos taisyklės turėtų būti taikomos didelį poveikį visuomenei darančioms ligoms. Remiama Europos Komisijos, OIE atliko tyrimą „Prioritetinių gyvūnų ligų sąrašo sudarymas ir suskirstymas į kategorijas, įskaitant žmonėms perduodamas ligas“[23] ir sukūrė prioritetų nustatymo ir ligų suskirstymo į kategorijas sistemą ir tam tikslui įgyvendinti skirtą priemonę. Šiuo reglamentu reikėtų įtraukti tokį požiūrį į Sąjungos teisės aktus; (31) siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento nuostatų dėl užkrečiamųjų gyvūnų ligų Sąjungoje įgyvendinimo sąlygas, būtina sudaryti suderintą užkrečiamųjų gyvūnų ligų sąrašą (toliau – į sąrašą įtrauktos ligos). Taigi Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai tokiam sąrašui sudaryti; (32) ateityje gali atsirasti naujų ligų, kurios gali kelti didelę riziką visuomenės ar gyvūnų sveikatai ir turėti didelio poveikio sveikatai, ekonomikai ar aplinkai. Įvertinus tokias ligas ir, jei reikia, priėmus laikinas neatidėliotinas priemones, gali reikėti reaguoti skubiai ir įtraukti tokias ligas į minėtą sąrašą. Todėl šiais tinkamai pagrįstais atvejais, kai kyla rizika visuomenės ar gyvūnų sveikatai, Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus pagal skubos procedūrą; (33) į sąrašą įtrauktos ligos valdomos taikant skirtingus metodus. Dėl kai kurių labai užkrečiamų ligų, kurių Sąjungoje šiuo metu nėra, reikia nustatyti privalomas priemones, kad tik atsiradusios tos ligos būtų nedelsiant likviduotos. Būtina privalomai ar savanoriškai likviduoti tas ligas, kurios jau gali būti paplitusios kai kuriose Sąjungos dalyse. Abiem atvejais tikslinga apriboti gyvūnų perkėlimą ir produktų vežimą, pvz., drausti juos perkelti ir vežti į užkrėstas teritorijas ir iš jų arba prieš perkeliant ir vežant tiesiog atlikti tyrimus. Kitais atvejais galbūt tikslinga tik prižiūrėti ligos plitimą, nesiimant papildomų priemonių. Tai visų pirma būtų taikoma naujos ligos, apie kurią neturima daug informacijos, atveju; (34) reikėtų apibrėžti kriterijus, siekiant užtikrinti, kad sprendžiant, kurios užkrečiamosios gyvūnų ligos turėtų būti įtrauktos į pagal šį reglamentą sudarytą sąrašą, būtų nagrinėjami visi svarbūs aspektai, ir siekiant nustatyti reglamente nurodytų ligos prevencijos ir kontrolės taisyklių tinkamumą skirtingoms į sąrašą įtrauktoms ligoms, kad būtų garantuotas darnumas ir nuoseklumas. Siekiant užtikrinti, kad būtų atsižvelgta į technikos ir mokslo pažangą bei susijusių tarptautinių standartų raidą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl galimų tų kriterijų pakeitimų; (35) šiame reglamente išdėstytos konkrečios užkrečiamosios gyvūnų ligos prevencijos ir kontrolės taisyklės turėtų būti taikomos tų rūšių gyvūnams, kurie gali perduoti susijusią ligą, tiek būdami imlūs tai ligai, tiek pernešdami užkratą. Siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas, būtina sudaryti suderintą sąrašą ir į jį įtraukti tas rūšis, kurioms Sąjungos lygmeniu reikėtų taikyti konkrečioms į sąrašą įtrauktoms ligoms nustatytas priemones (toliau – „į sąrašą įtrauktos rūšys“), todėl Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai tokiam sąrašui sudaryti; (36) kiekvienos į sąrašą įtrauktos ligos atveju reikėtų darniai ir nuosekliai taikyti šiame reglamente pateiktas skirtingos kategorijos konkrečias ligų prevencijos ir kontrolės priemones, remiantis į sąrašą įtrauktos ligos svarba ir poveikio mastu, jos pasiskirstymu, paplitimu ir sergamumu ta liga Sąjungoje bei atsižvelgiant į tos į sąrašą įtrauktos ligos prevencijos ir kontrolės priemonių prieinamumą; (37) kad būtų užtikrintos vienodos šio reglamento nuostatų dėl į sąrašą įtrauktoms ligoms taikomų prevencijos ir kontrolės priemonių, įgyvendinimo sąlygos, būtina nustatyti, kaip taikyti šiame reglamente nurodytas taisykles į sąrašą įtrauktoms ligoms Sąjungos lygmeniu. Todėl Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti, kurioms į sąrašą įtrauktoms ligoms turi būti taikomos kurios taisyklės; (38) veiklos vykdytojai, gyvūnų ūkio darbuotojai ir gyvūnų augintinių laikytojai gali geriausiai stebėti ir užtikrinti gyvūnų, už kuriuos jie atsakingi, sveikatos būklę ir produktų sveikumą. Todėl jiems turėtų būti nustatyta pirminė atsakomybė įgyvendinti priemones, skirtas užkirsti kelią ligai plisti tarp gyvūnų ir produktų, už kuriuos jie atsakingi, ir kontroliuoti tą plitimą; (39) biologinio saugumo užtikrinimas yra vienas iš pagrindinių prevencijos būdų, kuriuos gali taikyti veiklos vykdytojai ir kiti dirbantieji su gyvūnais, kad būtų užkirstas kelias užkrečiamosioms gyvūnų ligoms patekti į gyvūnų populiaciją, vystytis joje ir plisti iš jos. Biologinio saugumo reikšmė taip pat pripažinta poveikio vertinime, atliktame siekiant priimti ES gyvūnų sveikatos teisės aktą, ir konkrečiai įvertintas galimas poveikis. Siekiant užtikrinti, kad veiklos vykdytojų, gyvūnų ūkio darbuotojų ir gyvūnų augintinių laikytojų taikomos biologinio saugumo priemonės būtų pakankamai lanksčios, pritaikytos prie gamybos rūšies ir susijusių gyvūnų rūšių bei kategorijų, ir kad jomis būtų atsižvelgiama į vietos aplinkybes ir techninius pokyčius, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl papildomų ir išsamesnių biologinio saugumo reikalavimų; (40) biocidiniai produktai, kaip antai dezinfekavimo priemonės, skirtos veterinarinei higienai užtikrinti arba naudoti maisto ir pašarų vietose, insekticidai, repelentai ar rodenticidai gali būti svarbūs įgyvendinant biologinio saugumo strategijas tiek ūkiuose, tiek vežant gyvūnus. Todėl jie turi būti laikomi biologinio saugumo dalimi; (41) žinios apie gyvūnų sveikatą, įskaitant žinias apie ligų simptomus, ligų pasekmes, galimus prevencijos būdus, įskaitant biologinį saugumą, gydymą ir kontrolę, yra išankstinė veiksmingo gyvūnų sveikatos valdymo sąlyga; tos žinios taip pat yra būtinos siekiant anksti nustatyti gyvūnų ligas. Todėl, jei taikytina, veiklos vykdytojai ir kiti gyvūnų ūkio darbuotojai turėtų įgyti tokių žinių. Tų žinių įgijimo būdai gali būti skirtingi, pavyzdžiui: formalusis švietimas, taip pat žemės ūkio sektoriaus ūkių konsultavimo sistema arba neformalus mokymas, prie kurio daug prisidėti gali nacionalinės ir Europos ūkininkų organizacijos ir kitos organizacijos. Šie alternatyvūs minėtų žinių įgijimo būdai taip pat turėtų būti pripažinti šiame reglamente; (42) veterinarijos gydytojai ir vandens gyvūnų sveikatos specialistai iš esmės prisideda prie visų gyvūnų sveikatos valdymo aspektų, tad šiame reglamente turėtų būti nustatytos bendrosios taisyklės dėl jų vaidmens ir atsakomybės; (43) veterinarijos gydytojų išsilavinimas ir profesinė kvalifikacija užtikrina, kad jie įgijo žinių, įgūdžių ir kompetencijų, reikalingų, inter alia, ligoms diagnozuoti ir gyvūnams gydyti. Be to, dėl istorinių priežasčių arba dėl vandens gyvūnų ligas gydančių veterinarijos gydytojų trūkumo kai kuriose valstybėse narėse egzistuoja specializuota profesija – vandens gyvūnų sveikatos specialistas. Tradiciškai šie specialistai nėra veterinarijos gydytojai, tačiau jie gydo vandens gyvūnus. Todėl šiame reglamente turėtų būti atsižvelgiama į tų valstybių narių sprendimą pripažinti minėtą profesiją. Tokiais atvejais vandens gyvūnų sveikatos specialistų atsakomybė ir prievolės, susijusios su specifine jų darbo sritimi, turėtų būti tos pačios kaip veterinarijos gydytojų. Šis požiūris atitinka išdėstytąjį OIE Vandens gyvūnų sveikatos kodekse; (44) siekiant užtikrinti, kad pagal šį reglamentą veiklą vykdantys veterinarijos gydytojai ir vandens gyvūnų sveikatos specialistai yra pakankamai kvalifikuoti ir dalyvauja tinkamuose mokymuose, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl jų kvalifikacijos ir mokymo; (45) valstybės narės ir ypač už gyvūnų sveikatą atsakingos kompetentingos institucijos yra vieni pagrindinių užkrečiamųjų gyvūnų ligų prevencijos ir kontrolės srities veiklą vykdančių veikėjų. Kompetentinga už gyvūnų sveikatą atsakinga institucija, išduodama gyvūnų sveikatos sertifikatus, atlieka svarbų vaidmenį ligų priežiūros, likvidavimo, kontrolės priemonių, nenumatytų atvejų planavimo, informuotumo apie ligas didinimo srityse, taip pat lengvinant gyvūnų perkėlimą ir vykdant tarptautinę prekybą. Kad galėtų atlikti šiuo reglamentu nustatytas savo pareigas, valstybės narės yra priklausomos nuo turimos galimybės savo teritorijose naudotis tinkamais finansiniais, infrastruktūros ir personalo ištekliais, įskaitant laboratorijų pajėgumą, mokslo žinias ir kitą susijusią praktinę patirtį; (46) dėl ribotų išteklių kompetentinga institucija ne visada gali įvykdyti visus veiksmus, kuriuos ji privalo atlikti pagal šį reglamentą. Todėl būtina nustatyti teisinį pagrindą, pagal kurį šie veiksmai būtų perduoti atlikti veterinarijos gydytojams. Siekiant užtikrinti, kad būtų nustatytos būtinos sąlygos bendrai taikyti ligų prevencijos ir kontrolės priemones visoje Sąjungoje, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl tų veiksmų atlikimo perdavimo veterinarijos gydytojams ir tinkamo jų mokymo; (47) optimaliai valdyti gyvūnų sveikatą galima tik bendradarbiaujant su gyvūnų laikytojais, veiklos vykdytojais, kitais suinteresuotaisiais subjektais ir prekybos partneriais. Siekiant užtikrinti jų paramą, būtina aiškiai ir skaidriai parengti sprendimų priėmimo procedūras ir taikyti šiame reglamente nustatytas priemones. Todėl kompetentinga institucija turėtų imtis tinkamų veiksmų visuomenei informuoti, ypač kai yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad gyvūnai ar produktai gali kelti riziką gyvūnų ar visuomenės sveikatai ir kai toks atvejis yra visuotinės svarbos; (48) siekiant išvengti ligų sukėlėjų paplitimo iš laboratorijų, institutų ir kitų įstaigų, tvarkančių ligų sukėlėjus, itin svarbu, kad jie imtųsi tinkamų biologinio saugumo, biologinės saugos ir biologinio izoliavimo priemonių. Todėl šiame reglamente turėtų būti nustatytos saugos priemonės, taikytinos tvarkant ar vežant tokius ligų sukėlėjus, vakcinas ir kitus biologinius produktus. Ši prievolė taip pat turėtų būti nustatyta bet kuriam tokioje veikloje dalyvaujančiam juridiniam ar fiziniam asmeniui. Siekiant užtikrinti, kad tų saugos standartų būtų laikomasi tvarkant labai užkrečiamas biologines medžiagas, vakcinas ir kitus biologinius produktus, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl saugos priemonių tose laboratorijose, institutuose bei įstaigose ir ligų sukėlėjų vežimo; (49) siekiant veiksmingos ligų kontrolės, būtina anksti nustatyti ligą ir sukurti aiškią pranešimų apie ligas ir ataskaitų teikimo grandinę. Siekiant reaguoti veiksmingai ir greitai, įtarus ar patvirtinus tam tikrų į sąrašą įtrauktų ligų protrūkius, apie tai turėtų būti nedelsiant pranešta kompetentingai institucijai. Ši pranešimo prievolė turėtų būti nustatyta juridiniams ar fiziniams asmenims, siekiant užtikrinti, kad būtų pranešta apie visus ligų protrūkius; (50) veterinarijos gydytojai atlieka pagrindinį vaidmenį tiriant ligas ir yra svarbi jungtis tarp veiklos vykdytojų ir kompetentingos institucijos. Todėl veiklos vykdytojas jiems turėtų pranešti apie anomalaus gaištamumo atvejus, kitas su pavojinga liga susijusias problemas arba be aiškios priežasties labai sumažėjusią produkcijos apimtį; (51) siekiant užtikrinti, kad tie pranešimai būtų teikiami efektyviai ir veiksmingai ir išaiškinti skirtingas aplinkybes, susijusias su anomalaus gaištamumo atvejais ir kitais pavojingų ligų požymiais, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl kriterijų, kuriais nurodoma, kokiomis aplinkybėmis būtina teikti pranešimus, ir, prireikus, nustatomos tolesnio tyrimo metu taikytinos taisyklės. (52) kiek tai susiję su tam tikromis į sąrašą įtrauktomis ligomis, itin svarbu, kad Komisijai ir kitoms valstybėms narėms būtų nedelsiant apie jas pranešta. Toks pranešimas Sąjungoje leis kaimyninėms ar kitoms nukentėjusioms valstybėms narėms imtis atsargumo priemonių, kai jos pagrįstos. Siekiant užtikrinti vienodas tokio pranešimo Sąjungoje teikimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai; (53) kita vertus, nebūtina nedelsiant pranešti apie kai kurias ligas ir imtis su jomis susijusių veiksmų. Tokiais atvejais labai svarbu rinkti informaciją apie tų ligų pasireiškimą ir teikti ataskaitas, kad su liga susijusi padėtis būtų kontroliuojama ir prireikus būtų imtasi ligų prevencijos ir kontrolės priemonių. Šis ataskaitų teikimo reikalavimas taip pat gali būti taikomas dėl ligų, apie kurias būtina pranešti Sąjungoje, tačiau apie kurias reikia pateikti papildomos informacijos, siekiant įgyvendinti veiksmingas ligų prevencijos ir kontrolės priemones. Kad teisinga informacija ir duomenys, būtini siekiant užkirsti kelią kiekvienai konkrečiai ligai plisti arba tokią ligą kontroliuoti, būtų surinkti per tinkamą laikotarpį, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl atvejų, apie kuriuos reikia pranešti; (54) pagrindinis pranešimų apie ligas ir ataskaitų teikimo tikslas – surinkti patikimus, skaidrius ir prieinamus epidemiologinius duomenis. Turėtų būtų įdiegta Sąjungos masto kompiuterinė informacinė sistema, skirta veiksmingai rinkti ir valdyti priežiūros duomenis į sąrašą įtrauktų ligų ir, prireikus, naujų ligų arba antimikrobinėms medžiagoms atsparių patogenų atveju. Įdiegus tą sistemą turėtų būti suteikta galimybė optimaliai pasinaudoti duomenimis, palengvintas keitimasis jais ir sumažinta administracinė našta kompetentingoms valstybių narių institucijoms, į vieną procesą sujungiant pranešimų apie ligas ir ataskaitų teikimą Sąjungoje ir tarptautiniu mastu (tai yra OIE duomenų bazė WAHIS/WAHID). Taip pat turėtų būti užtikrintas nuoseklumas su Direktyvos 2003/99/EB[24] nuostatomis dėl keitimosi informacija; (55) siekiant užtikrinti vienodas taisyklių, susijusių su pranešimų apie ligas ir ataskaitų teikimu Sąjungoje, įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai sudaryti sąrašą ligų, dėl kurių būtų taikomos šiame reglamente nustatytos taisyklės, susijusios su pranešimų apie ligas ir ataskaitų teikimu Sąjungoje, ir parengti reikalingas procedūras, formatą, duomenis ir keitimąsi informacija dėl pranešimų apie ligas ir ataskaitų teikimo; (56) priežiūra yra pagrindinis ligų kontrolės politikos elementas. Ją vykdant būtų anksti nustatomos užkrečiamosios gyvūnų ligos ir veiksmingai apie jas pranešama, taip sudarant sąlygas sektoriaus atstovams ir kompetentingai institucijai laiku įgyvendinti, jei įmanoma, ligų prevencijos ir kontrolės priemones ir likviduoti ligą. Be to, vykdant priežiūrą būtų teikiama informacija apie kiekvienos valstybės narės ir Sąjungos gyvūnų sveikatos būklę, o tai padėtų įrodyti, kad teritorija neužkrėsta, ir palengvintų prekybą su trečiosiomis šalimis; (57) veiklos vykdytojai reguliariai stebi savo gyvūnus ir gali geriausiai nustatyti anomalaus gaištamumo atvejus ar kitų pavojingų ligų simptomus. Taigi vykdant priežiūrą veiklos vykdytojams tenka kertinis vaidmuo; jie – pagrindiniai kompetentingos institucijos vykdomos priežiūros dalyviai; (58) siekiant užtikrinti glaudų veiklos vykdytojų ir veterinarijos gydytojų ar vandens gyvūnų sveikatos specialistų bendradarbiavimą ir keitimąsi informacija ir papildyti veiklos vykdytojų vykdomą priežiūrą, ūkiuose, priklausomai nuo gamybos rūšies ir kitų svarbių veiksnių, turėtų būti atliekami gyvūnų sveikatos patikrinimai. Siekiant užtikrinti susijusiai rizikai proporcingą priežiūros lygį skirtingų rūšių ūkiuose, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl tokiems gyvūnų sveikatos patikrinimams taikomų kriterijų ir patikrinimų pobūdžio skirtingų rūšių ūkiuose; (59) labai svarbu, kad kompetentinga institucija įdiegtų į sąrašą įtrauktų ligų, kurių priežiūra būtina, priežiūros sistemą. Ji taip pat turėtų būti taikoma naujų ligų atveju, kai turėtų būti įvertinta galima tos ligos keliama rizika sveikatai ir surinkti epidemiologiniai duomenys tokiam vertinimui atlikti. Siekiant geriausiai panaudoti išteklius, informaciją reikėtų rinkti, ja dalytis ir ją naudoti kiek įmanoma efektyviau ir veiksmingiau; (60) priežiūros metodika, dažnumas ir intensyvumas turėtų būti pritaikomi prie kiekvienos konkrečios ligos ir atsižvelgiama į konkretų priežiūros tikslą, gyvūnų sveikatos būklę susijusiame regione ir papildomą veiklos vykdytojų vykdomą priežiūrą; (61) kai kuriais atvejais, atsižvelgiant į ligos epidemiologinį pobūdį ir susijusius rizikos veiksnius, gali reikėti įdiegti struktūrinę priežiūros programą. Tokiu atveju tikslinga, kad valstybės narės parengtų epidemiologiškai pagrįstas priežiūros programas. Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl priežiūros plano, oficialaus protrūkių patvirtinimo kriterijų, tų ligų atvejų apibrėžčių ir priežiūros programoms taikomų reikalavimų, kiek tai susiję su jų turiniu, įtrauktina informacija ir taikymo laikotarpiu; (62) siekiant koordinuoti valstybių narių veiksmus ir užtikrinti, kad tos priežiūros programos derėtų su Sąjungos tikslais, jas reikėtų pateikti Komisijai ir informavimo tikslais – kitoms valstybės narėms. Be to, priežiūros programą įgyvendinanti valstybė narė taip pat turėtų teikti Komisijai reguliarias ataskaitas apie tos priežiūros programos rezultatus. Siekiant užtikrinti vienodas priežiūros programų įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai sudaryti ligų, dėl kurių būtų taikomos priežiūros programos, sąrašą ir parengti suderintas procedūras, formatą, duomenis ir keitimąsi informacija; (63) valstybės narės, kuriose nustatytos į sąrašą įtrauktos ligos, kurioms būtina taikyti šiame reglamente nustatytas likvidavimo priemones, arba nežinoma, kad jose tų ligų nėra, turi įdiegti privalomo likvidavimo programas toms ligoms likviduoti, jei jų likvidavimas yra privalomas Sąjungoje, arba turėti galimybę įdiegti savanoriško likvidavimo programas toms ligoms likviduoti, jei jų likvidavimas Sąjungoje numatytas, bet nėra privalomas. Siekiant užtikrinti vienodas bendro taikymo sąlygas Sąjungoje, būtina nustatyti suderintus reikalavimus, taikomus tokioms privalomo arba savanoriško likvidavimo programoms. Kad būtų užtikrintas veiksmingas ligų likvidavimas, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl ligų kontrolės strategijų tikslų, pagal privalomo arba savanoriško likvidavimo programas taikomų ligų kontrolės priemonių ir tokioms programoms nustatytų reikalavimų; (64) siekiant užtikrinti vienodas ligų likvidavimo programų įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti tokių programų, ataskaitų bei veiklos rodiklių teikimo tvarką; (65) be to, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė paskelbti, kad visos jų teritorijos, zonos ar laikymo vietos neužkrėstos viena ar keletu į sąrašą įtrauktų ligų, kurioms taikomos privalomo ar savanoriško likvidavimo programų taisyklės, siekiant apsisaugoti nuo tokių į sąrašą įtrauktų ligų patekimo iš kitų Sąjungos dalių ar kitų trečiųjų šalių, ar teritorijų. Tuo tikslu turėtų būti nustatyta aiški suderinta procedūra, įskaitant būtinus neužkrėstos teritorijos statuso kriterijus. Siekiant užtikrinti vienodas neužkrėstos teritorijos statuso pripažinimo Sąjungoje sąlygas, būtina oficialiai patvirtinti tokį neužkrėstos teritorijos statusą; taigi įgyvendinimo įgaliojimai patvirtinti tokį statusą turėtų būti suteikti Komisijai; (66) OIE Sausumos ir vandens gyvūnų sveikatos kodeksuose (OIE kodeksai) apibrėžta skirstymo į laikymo vietas sąvoka. Anksčiau nei šis reglamentas priimtuose Sąjungos teisės aktuose ši sąvoka vartojama tik kalbant apie konkrečiuose Sąjungos teisės aktuose nurodytus konkrečių rūšių gyvūnus ir ligas, pvz., paukščių gripą ir vandens gyvūnų ligas. Šiuo reglamentu turėtų būti suteikta galimybė laikymo vietų sistemą taikyti kitų rūšių gyvūnams ir ligoms. Siekiant nustatyti išsamias sąlygas, susijusias su laikymo vietų pripažinimu, patvirtinimo taisyklėmis ir jiems taikomais reikalavimais, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus; (67) siekdamos informuoti prekybos partnerius ir palengvinti prekybą, valstybės narės turėtų viešai paskelbti apie savo neužkrėstą teritoriją, zonas ir laikymo vietas; (68) siekiant nustatyti išsamias neužkrėstos teritorijos statuso pripažinimo sąlygas, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl tokio statuso suteikimo kriterijų, įrodymų ligų nebuvimui pagrįsti, specialių ligų prevencijos ir kontrolės priemonių, apribojimų, teiktinos informacijos, nukrypti leidžiančių nuostatų ir neužkrėstos teritorijos statuso išsaugojimo, sustabdymo, atšaukimo ar sugrąžinimo sąlygų; (69) siekiant užtikrinti vienodas procedūrų, taikomų neužkrėstos teritorijos statusui suteikti, įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti tas į sąrašą įtrauktas ligas, kurioms gali būti taikoma laikymo vietų sistema, ir išsamias taisykles dėl paraiškų teikimo ir keitimosi informacija formato; (70) nustačius visiškai neturinčią imuniteto ir tam tikroms į sąrašą įtrauktoms ligoms imlią gyvūnų populiaciją, būtina nuolat informuoti apie ligą ir būti jai pasirengus. Įrodyta, kad nenumatytų atvejų planai – itin svarbi priemonė sėkmingai kontroliuojant nenumatytus ligų atvejus praeityje. Siekiant užtikrinti galimybę pasinaudoti šia efektyvia ir veiksminga priemone nenumatytiems ligų atvejams kontroliuoti, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl nenumatytų atvejų planams taikomų išsamių reikalavimų ir sąlygų; (71) praeityje kilusios gyvūnų sveikatos krizės parodė konkrečių, išsamių ir greitai įgyvendinamų valdymo procedūrų, skirtų nenumatytiems ligų atvejams, naudą. Šios organizacinės procedūros turėtų užtikrinti greitą ir veiksmingą atsaką ir pagerinti visų susijusių šalių, ypač kompetentingų valdžios institucijų ir suinteresuotųjų subjektų, pastangų koordinavimą; (72) siekiant užtikrinti nenumatytų atvejų planų tinkamumą kritinėse situacijose, labai svarbu išbandyti sistemas ir patikrinti, kaip jos veikia. Tuo tikslu, jei įmanoma ir jei reikia, valstybių narių kompetentingos institucijos turėtų vykdyti imituojamąsias pratybas, bendradarbiaudamos su kaimyninių valstybių narių ir trečiųjų šalių bei teritorijų kompetentingomis institucijomis; (73) siekiant užtikrinti vienodas nenumatytų atvejų planų ir imituojamųjų pratybų įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti tų planų ir pratybų praktinio įgyvendinimo taisykles; (74) veterinariniai vaistai, kaip antai vakcinos, hiperimuniniai serumai ir antimikrobinės medžiagos, yra svarbūs užkertant kelią užkrečiamosioms gyvūnų ligoms ir jas kontroliuojant. Atlikus ES gyvūnų sveikatos teisės akto priėmimo poveikio vertinimą, pabrėžta visų pirma vakcinų, kaip gyvūnų ligų prevencijos, kontrolės ir likvidavimo priemonės, svarba; (75) tačiau taikant kai kurių užkrečiamųjų gyvūnų ligų kontrolės strategijas būtina uždrausti arba apriboti tam tikrų veterinarinių vaistų naudojimą, nes jų naudojimas sumažintų tų strategijų veiksmingumą. Pavyzdžiui, hiperimuniniai serumai arba antimikrobinės medžiagos gali paslėpti ligos požymius, dėl jų gali būti neįmanoma nustatyti ligos sukėlėją arba sunku atlikti greitą ir diferencinę diagnozę ir todėl būtų sudėtinga teisingai nustatyti ligą; (76) vis dėlto, skirtingų į sąrašą įtrauktų ligų kontrolės strategijos gali iš esmės skirtis. Todėl šiame reglamente reikėtų nustatyti taisykles dėl veterinarinių vaistų naudojimo į sąrašą įtrauktų ligų prevencijos ir kontrolės tikslais ir suderintus kriterijus, į kuriuos reikėtų atsižvelgti sprendžiant, ar galima naudoti vakcinas, hiperimuninius serumus ir antimikrobines medžiagas, ir kaip juos naudoti. Siekiant užtikrinti lankstų požiūrį ir spręsti specifinius su skirtingomis į sąrašą įtrauktomis ligomis susijusius klausimus bei sudaryti galimybę naudotis veiksmingomis gydymo priemonėmis, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl tam tikrų veterinarinių vaistų naudojimo ribojimo, draudimo arba prievolių, vykdant tam tikrų į sąrašą įtrauktų ligų kontrolę. Skubos atveju ir siekiant kovoti su naujais pavojais, galinčiais turėti pražūtingą poveikį gyvūnų ar visuomenės sveikatai, ekonomikai, visuomenei ar aplinkai, turėtų būti įmanoma tas priemones priimti skubos tvarka; (77) atsižvelgiant į ekspertų nuomonėje išdėstytas išvadas dėl pagrindinėms gyvūnų ligoms skirtų vakcinų ir (arba) diagnostikos bankų[25], taip pat turėtų būti sudarytos sąlygos sukaupti į sąrašą įtrauktų ligų, kurios kelia rimtą grėsmę gyvūnų ar visuomenės sveikatai, antigenų, vakcinų ir diagnostikos reagentų rezervus Sąjungoje ir valstybėse narėse. Įsteigus Sąjungos antigenų, vakcinų ir diagnostikos reagentų banką būtų lengviau siekti Sąjungos gyvūnų sveikatos srities tikslų, nes tai leistų greitai ir veiksmingai reaguoti tuo atveju, jei tokių išteklių prireiktų; tokiu būdu riboti ištekliai būtų naudojami veiksmingai; (78) siekiant užtikrinti tokį greitą ir veiksmingą atsaką pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl tokių bankų įsteigimo, valdymo ir jų veikimo saugos standartų bei reikalavimų. Tačiau šiuo reglamentu neturėtų būti nustatomos ligų prevencijos ir kontrolės priemonių, įskaitant skiepijimą, finansavimo taisyklės; (79) reikėtų nustatyti kriterijus, pagal kuriuos suteikiama pirmenybė pasinaudoti Sąjungos antigenų, vakcinų ir diagnostikos reagentų bankų ištekliais, siekiant užtikrinti veiksmingą jų paskirstymą neatidėliotinais atvejais; (80) dėl su bioterorizmu ir agroterorizmu susijusių saugumo priežasčių tam tikra išsami informacija apie Sąjungos antigenų, vakcinų ir diagnostikos reagentų bankus turėtų būti tvarkoma kaip įslaptinta informacija ir turėtų būti uždrausta ją skelbti; (81) siekiant užtikrinti vienodas Sąjungos antigenų, vakcinų ir diagnostikos reagentų bankų valdymo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti išsamias taisykles, pagal kurias būtų sprendžiama, kuriuos biologinius produktus reikia įtraukti į tuos bankus ir kokių ligų atveju jie naudotini; taip pat išsamias taisykles dėl tiekimo, kiekių, laikymo, pristatymo, procedūrinių ir techninių reikalavimų, taikomų vakcinoms, antigenams ir diagnostikos reagentams, ir Komisijai teikiamos informacijos dažnumo ir turinio; (82) kilus į sąrašą įtrauktos ligos, kuri, manoma, kelia didelę riziką gyvūnų ar visuomenės sveikatai Sąjungoje, protrūkiui, būtina nedelsiant imtis ligų kontrolės priemonių tai į sąrašą įtrauktai ligai likviduoti, kad būtų apsaugota gyvūnų, visuomenės sveikata ir susiję sektoriai; (83) už užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimo kontrolę ir prevenciją visų pirma atsakingi veiklos vykdytojai, gyvūnų ūkio darbuotojai ir gyvūnų augintinių laikytojai. Įtarus ar patvirtinus labai užkrečiamų ligų atvejus, jie turėtų imtis neatidėliotinų veiksmų; (84) kompetentingai institucijai turėtų tekti atsakomybė inicijuoti pirminius tyrimus, kuriais patvirtinamas arba paneigiamas labai užkrečiamos į sąrašą įtrauktos ligos, kuri, manoma, kelia didelę riziką gyvūnų ar visuomenės sveikatai Sąjungoje, protrūkis; (85) kompetentinga institucija turėtų nustatyti preliminarias ligų kontrolės priemones, kad būtų užkirstas kelias galimam į sąrašą įtrauktos ligos plitimui ir atliktas epidemiologinis tyrimas; (86) tik patvirtinus į sąrašą įtrauktos ligos atvejį, kompetentinga institucija turėtų imtis reikalingų ligų kontrolės priemonių, jei reikia nustatydama ribojimų taikymo zonas, kad būtų užkirstas kelias tai ligai toliau plisti ir toks plitimas būtų sustabdytas; (87) į sąrašą įtraukta liga užsikrėtę laukiniai gyvūnai gali kelti riziką visuomenės sveikatai ir laikomų gyvūnų sveikatai. Todėl reikėtų nustatyti specialias taisykles, susijusias su ligų kontrolės ir likvidavimo priemonėmis, prireikus taikytinomis laukiniams gyvūnams; (88) kalbant apie į sąrašą įtrauktas ligas, kurios nėra labai užkrečiamos ir kurioms taikomos privalomo likvidavimo priemonės, siekiant užkirsti kelią toms į sąrašą įtrauktoms ligoms plisti visų pirma į neužkrėstas teritorijas, reikėtų įgyvendinti ligų kontrolės priemones. Vis dėlto, tos priemonės gali būti ne tokios griežtos arba skirtingos, palyginti su dėl pavojingiausių į sąrašą įtrauktų ligų taikomomis priemonėmis. Todėl šiame reglamente turėtų būti nustatytos specialios su tokiomis ligomis susijusios taisyklės. Valstybės narės, kurios įdiegė savanoriško likvidavimo programą, taip pat turėtų įgyvendinti tokios ligos kontrolės priemones. Vis dėlto, ligų kontrolės priemonių lygis ir intensyvumas turėtų būti proporcingas ir jomis turėtų būti atsižvelgta į susijusios į sąrašą įtrauktos ligos ypatumus, jos paplitimą ir svarbą nuo jos nukentėjusiai valstybei narei ir visai Sąjungai; (89) siekiant užtikrinti, kad veiklos vykdytojai, gyvūnų augintinių laikytojai ir kompetentingos institucijos veiksmingai taikytų šiame reglamente nustatytas ligų kontrolės priemones ir atsižvelgiant į ligų kontrolės priemonių, taikomų konkrečioms į sąrašą įtrauktoms ligoms, ypatumus ir susijusius rizikos veiksnius, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl išsamių ligų kontrolės priemonių įtarus arba patvirtinus į sąrašą įtrauktos ligos atvejį ūkiuose, kitose vietose ir ribojimų taikymo zonose; (90) siekiant suteikti galimybę Komisijai priimti laikinas specialias ligų kontrolės priemones, jei šiame reglamente nustatytos ligų kontrolės priemonės yra nepakankamos ar netinkamos minėtai rizikai pašalinti, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai ribotą laikotarpį nustatyti specialias ligų kontrolės priemones; (91) būtina registruoti tam tikrus ūkius, kuriose laikomi sausumos gyvūnai ar tvarkomi genetinės medžiagos produktai, ir tam tikrus vežėjus, kurie juos veža, kad kompetentingos institucijos galėtų vykdyti tinkamą priežiūrą ir užkirsti kelią užkrečiamosioms gyvūnų ligoms, jas kontroliuoti ir likviduoti; (92) jei tam tikros rūšies ūkis, kuriame laikomi sausumos gyvūnai ar tvarkomi bei laikomi genetinės medžiagos produktai, kelia ypatingą riziką gyvūnų sveikatai, jį turėtų patvirtinti kompetentinga institucija; (93) siekiant nesudaryti nepagrįstos administracinės naštos ir sąnaudų, visų pirma mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ), valstybėms narėms turėtų būti leista registravimo ir patvirtinimo sistemą lanksčiai pritaikyti prie vietos ir regiono sąlygų ir gamybos modelių; (94) siekiant sumažinti administracinę naštą, jei įmanoma, registravimą ir patvirtinimą reikėtų įtraukti į registravimo ir patvirtinimo sistemą, kurią valstybė narė galbūt jau įdiegė kitais tikslais; (95) veiklos vykdytojai turi pirminių žinių apie gyvūnus, kuriuos prižiūri. Todėl jie turėtų saugoti atnaujintus duomenis, kurie yra svarbūs vertinant gyvūno sveikatos būklę, vykdant atsekamumą ir atliekant epidemiologinį tyrimą, pasireiškus į sąrašą įtrauktai ligai. Kompetentingai institucijai turėtų būti sudarytos sąlygos lengvai pasinaudoti tais duomenimis; (96) siekiant užtikrinti, kad atnaujinta informacija apie registruotus ūkius, vežėjus ir patvirtintus ūkius, yra prieinama visiems, kompetentinga institucija turėtų sudaryti ir tvarkyti tokių ūkių ir vežėjų registrą. Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl informacijos, kurią reikia įtraukti į ūkių ir vežėjų registrą, ir duomenų saugojimo reikalavimų, kiek tai susiję su saugotina informacija, nuo duomenų saugojimo reikalavimų leidžiančiomis nukrypti nuostatomis ir specifiniais papildomais genetinės medžiagos produktams taikomais reikalavimais; (97) siekiant užtikrinti vienodas šiame reglamente nustatytų reikalavimų, susijusių su ūkių registravimu ir patvirtinimu, taip pat duomenų saugojimu ir registrais, įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti informavimo prievoles, išimtis ir kitas taisykles, taip pat registrų ir duomenų veiklos specifikacijas bei formatą; (98) veiksmingas atsekamumas yra pagrindinis ligų kontrolės politikos elementas. Reikėtų nustatyti konkrečius identifikavimo ir registravimo reikalavimus, taikomus skirtingų rūšių laikomiems sausumos gyvūnams ir genetinės medžiagos produktams, kad būtų lengviau veiksmingai taikyti šiame reglamente nustatytas ligų prevencijos ir kontrolės taisykles. Be to, svarbu sudaryti galimybę įdiegti tų rūšių identifikavimo ir registravimo sistemą, kurioms šiuo metu tokia tvarka nenustatyta, arba kai tai būtina dėl kintančių aplinkybių ir susijusio pavojaus; (99) siekiant užtikrinti sklandų identifikavimo ir registravimo sistemos veikimą ir atsekamumą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl prievolių, susijusių su duomenų bazėmis, kompetentingos institucijos skyrimu, išsamiais skirtingų rūšių gyvūnams taikomais identifikavimo ir registravimo reikalavimais ir dokumentais; (100) tikslinga sumažinti administracinę naštą ir sąnaudas ir lanksčiai taikyti sistemą tais atvejais, kai atsekamumo reikalavimai gali būti tenkinami kitais nei šiame reglamente nustatytieji būdais. Todėl pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būti suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo identifikavimo ir registravimo reikalavimų; (101) siekiant užtikrinti vienodas identifikavimo ir registravimo sistemos įgyvendinimo bei atsekamumo vykdymo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti taisykles, susijusias su duomenų bazių techninėmis specifikacijomis, identifikavimo būdais, dokumentais ir formatu, terminais ir tokių sistemų netaikymo kriterijais; (102) svarbi užkrečiamosios gyvūnų ligos patekimo ir plitimo prevencijos priemonė yra tą ligą galinčių perduoti gyvūnų perkėlimo ir produktų vežimo apribojimų nustatymas. Vis dėlto, gyvūnų perkėlimo ir produktų vežimo ribojimas gali turėti didelio poveikio ekonomikai ir trukdyti vidaus rinkos veikimui. Todėl tokie apribojimai turėtų būti taikomi tik būtinais atvejais ir būti proporcingi susijusiai rizikai. Šis požiūris atitinka SFP sutartyje nustatytus principus ir OIE tarptautinius standartus; (103) šiame reglamente nustatyti bendrieji reikalavimai turėtų būti taikomi visų gyvūnų perkėlimui, kaip antai vežimo metu taikomi ligų prevencijos reikalavimai arba draudimas perkelti gyvūnus iš ūkio, kuriame nustatyti anomalaus gaištamumo atvejai ar kitų ligų simptomai, kurių priežastis nežinoma; (104) šiuo metu Sąjungos teisės aktais dėl sausumos gyvūnų perkėlimo nustatytos suderintos taisyklės, taikomos pirmiausiai sausumos gyvūnų perkėlimui ir produktų vežimui iš vienos valstybės narės į kitą; valstybėms narėms leidžiama nustatyti reikalingus perkėlimo ir vežimo reikalavimus jų teritorijoje. ES gyvūnų sveikatos teisės akto poveikio vertinime pateiktas išsamus dabartinės padėties palyginimas su galimybe Sąjungos mastu suderinti perkėlimo ir vežimo valstybėse narėse taisykles. Padaryta išvada, kad reikėtų toliau taikyti dabartinį požiūrį, nes visiškai suderinti gyvūnų perkėlimą ir produktų vežimą būtų labai sudėtinga ir iš to gauta nauda, t. y., tokio perkėlimo ir vežimo tarp valstybių narių palengvinimas, nenusvertų galimo neigiamo poveikio gebėjimui kontroliuoti ligas; (105) iš vienos valstybės narės į kitą perkeliamiems gyvūnams taikomas pagrindinių gyvūnų sveikatos reikalavimų rinkinys. Visų pirma, gyvūnai negali būti perkeliami iš ūkio, kuriame nustatyti anomalaus gaištamumo atvejai ar ligų, kurių priežastis nežinoma, simptomai. Tačiau gaištamumo, net jei jis anomalus, atvejai, susiję su mokslinėmis procedūromis, kurias leista vykdyti pagal 2010 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2010/63/ES dėl mokslo tikslais naudojamų gyvūnų apsaugos[26] ir nesukelti infekcinių į sąrašą įtrauktų ligų, neturėtų būti priežastis neleisti perkelti mokslo tikslais naudojamų gyvūnų; (106) vis dėlto, šiuo reglamentu reikėtų suteikti daugiau lankstumo, siekiant palengvinti įvairių rūšių ir kategorijų sausumos gyvūnų perkėlimą, dėl kurio nekyla didelės į sąrašą įtrauktų ligų plitimo tarp valstybių narių rizikos. Be to, reikėtų suteikti papildomą galimybę nustatyti nukrypti leidžiančias nuostatas tais atvejais, kai valstybės narės ar veiklos vykdytojai sėkmingai įgyvendina alternatyvias rizikos mažinimo priemones, pvz., užtikrina aukštą biologinio saugumo lygį ir įdiegia veiksmingas priežiūros sistemas; (107) kanopiniai gyvūnai ir naminiai paukščiai sudaro didelę reikšmę ekonomikai turinčių gyvūnų rūšių grupes ir jiems taikomi konkretūs perkėlimo reikalavimai, nustatyti anksčiau nei šis reglamentas priimtuose Sąjungos teisės aktuose, būtent: 1964 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvoje 64/432/EEB dėl gyvūnų sveikatos problemų, turinčių įtakos Bendrijos vidaus prekybai galvijais ir kiaulėmis[27], 1991 m. sausio 28 d. Tarybos Direktyvoje 91/68/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą avimis ir ožkomis[28], 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos direktyvoje 2009/156/EB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių arklinių šeimos gyvūnų importą iš trečiųjų šalių ir jų judėjimą[29], 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos direktyvoje 2009/158/EB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą naminiais paukščiais ir perinti skirtais kiaušiniais ir jų importą iš trečiųjų šalių[30], ir iš dalies – 1992 m. liepos 13 d. Tarybos direktyvoje 92/65/EEB, nustatančioje gyvūnų sveikatos reikalavimus, reglamentuojančius prekybą Bendrijoje gyvūnais, sperma, kiaušialąstėmis bei embrionais, kuriems netaikomi gyvūnų sveikatos reikalavimai, nustatyti specialiose Bendrijos taisyklėse, nurodytose Direktyvos 90/425/EEB A priedo I dalyje, bei jų importą į Bendriją[31]. Pagrindinės šių rūšių gyvūnų perkėlimo taisyklės turėtų būti nustatytos šiame reglamente. Išsamūs reikalavimai, kurie daugiausia priklauso nuo ligų, kurias gali perduoti skirtingų rūšių ar kategorijų gyvūnai, turėtų būti reglamentuojami vėlesniais Komisijos aktais, atsižvelgiant į ligų ir susijusių rūšių ir kategorijų gyvūnų ypatumus; (108) kadangi kanopinių gyvūnų ir naminių paukščių surinkimo operacijos kelia ypatingai didelę ligų riziką, šiame reglamente tikslinga nustatyti konkrečias taisykles susijusių gyvūnų sveikatai apsaugoti ir užkirsti kelią užkrečiamosioms gyvūnų ligoms plisti; (109) priklausomai nuo į sąrašą įtrauktų ligų ir į sąrašą įtrauktų rūšių, būtina nustatyti konkrečius gyvūnų sveikatos reikalavimus, taikomus tam tikrų rūšių gyvūnams, išskyrus laikomus kanopinius gyvūnus ir naminius paukščius. Šių rūšių gyvūnams taikomos taisyklės taip pat buvo nustatytos prieš priimant šį reglamentą taikytuose teisės aktuose, visų pirma Direktyvoje 92/65/EEB. Toje direktyvoje nustatytos įvairių rūšių gyvūnų, įskaitant bites, kamanes, žmogines beždžiones, šunis, kates ir t. t. konkrečios perkėlimo taisyklės, o šiame reglamente turėtų būti nustatytas deleguotųjų ir įgyvendinimo aktų, kuriais apibrėžiamos konkrečios tų rūšių gyvūnų perkėlimo taisyklės, priėmimo teisinis pagrindas; . (110) atskirti ūkiai, paprastai naudojami laboratoriniams ar zoologijos sodų gyvūnams laikyti, dažniausiai pasižymi aukštu biologinio saugumo lygiu, palankia ir tinkamai kontroliuojama gyvūnų sveikatos būkle, o gyvūnai perkeliami rečiau arba perkeliami tik uždarose tų ūkių grandinėse. Atskirtų ūkių statusas, dėl kurio veiklos vykdytojai savanoriškai gali teikti paraišką, pirmą kartą paminėtas Direktyvoje 92/65/EEB, kurioje patvirtintoms įstaigoms, institutams ir centrams nustatytos patvirtinimo taisyklės ir reikalavimai, taip pat perkėlimo reikalavimai. Pagal tą sistemą minėtiems ūkiams leista keistis gyvūnais tarpusavyje ir nustatyta nedaug gyvūnų perkėlimo reikalavimų, taip pat suteiktos sveikatos garantijos atskirtų ūkių grandinėje. Todėl tokiai sistemai pritarė dauguma veiklos vykdytojų, kurie savanoriškai tokia galimybe naudojosi. Taigi tikslinga išsaugoti atskirtų ūkių sąvoką ir šiame reglamente taip pat nustatyti gyvūnų perkėlimo iš vieno tokio ūkio į kitą taisykles; (111) mokslo tikslais, kaip antai mokslinių tyrimų ar diagnostikos tikslais, ir ypač Direktyvoje 2010/63/ES patvirtintais tikslais, gali prireikti perkelti gyvūnus, kurie neatitinka šiame reglamente nustatytų bendrųjų gyvūnų sveikatos reikalavimų ir kurie kelia didesnę riziką gyvūnų sveikatai. Tokios rūšies perkėlimas neturėtų būti uždraustas arba netinkamai apribotas šio reglamento nuostatomis, nes tai galėtų trukdyti moksliniams tyrimams, kuriuos leista vykdyti, ir vilkinti mokslo pažangą. Vis dėlto, itin svarbu šiame reglamente nustatyti taisykles, kuriomis būtų užtikrinta, kad tokie gyvūnai perkeliami saugiai; (112) cirko gyvūnų, zoologijos soduose laikomų gyvūnų, parodoms skirtų gyvūnų ir tam tikrų kitų gyvūnų perkėlimo modeliai dažnai skiriasi nuo kitų rūšių laikomų gyvūnų perkėlimo modelių. pritaikant Sąjungos taisykles prie tokių gyvūnų perkėlimo, reikėtų nustatyti konkrečias nuostatas, atsižvelgiant į konkrečią riziką ir alternatyvias rizikos mažinimo priemones; (113) siekiant užtikrinti šio reglamento 102–112 konstatuojamosiose dalyse nurodytų tikslų įgyvendinimą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus, susijusius su vežant taikomomis ligų prevencijos priemonėmis, konkrečiomis tam tikrų rūšių gyvūnų perkėlimo taisyklėmis, išskirtinėmis aplinkybėmis, kaip antai surinkimo operacijos arba grąžintos siuntos, ir specialiais kito pobūdžio gyvūnų perkėlimo reikalavimais ar nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, kaip antai perkėlimo mokslo tikslais atveju; (114) siekiant užtikrinti galimybę nustatyti specialias taisykles dėl perkėlimo tuo atveju, jei tokios taisyklės nėra pakankamos ar tinkamos, siekiant riboti tam tikros ligos plitimą, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai ribotą laikotarpį nustatyti specialias perkėlimo taisykles; (115) iš vienos valstybės narės į kitą perkeliami laikomi sausumos gyvūnai turėtų atitikti tokio perkėlimo reikalavimus. Jei tam tikrų rūšių gyvūnai kelia riziką sveikatai ir turi didesnės ekonominės svarbos, prie tokių gyvūnų turėtų būti pridedamas kompetentingos institucijos išduotas gyvūnų sveikatos sertifikatas; (116) jei tai įmanoma techniniu, praktiniu ir finansiniu požiūriu, reikėtų pasinaudoti technologiniais pokyčiais, kad būtų sumažinta veiklos vykdytojams ir kompetentingai institucijai tenkanti administracinė našta, susijusi su sertifikavimu ir pranešimų teikimu, informacinėmis technologijomis pakeičiant popierinius dokumentus ir palengvinant pranešimo procedūras, taip pat naudojant tas technologijas kiek įmanoma įvairesniais tikslais; (117) jei kompetentingos institucijos išduotas gyvūnų sveikatos sertifikatas nėra būtinas, veiklos vykdytojas, perkeliantis gyvūnus į kitas valstybes nares, turėtų pateikti savo paties parengtos deklaracijos dokumentą, kuriuo patvirtinama, kad gyvūnai atitinka šiame reglamente nustatytus perkėlimo reikalavimus; (118) siekiant užtikrinti šio reglamento 115, 116 ir 117 konstatuojamosiose dalyse nurodytų tikslų įgyvendinimą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriais nustatomos taisyklės dėl turinio, informavimo prievolių ir nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo gyvūnų sveikatos sertifikavimo reikalavimų, taip pat dėl konkrečių sertifikavimo taisyklių ir valstybinių veterinarijos gydytojų prievolės atlikti tinkamus patikrinimus prieš pasirašant gyvūnų sveikatos sertifikatą; (119) pranešimai apie gyvūnų perkėlimą ir genetinės medžiagos produktų vežimą iš vienos valstybės narės į kitą ir kai kuriais atvejais – valstybių narių nacionalinėse teritorijose yra labai svarbūs, siekiant užtikrinti gyvūnų ir tų produktų atsekamumą, kai toks perkėlimas ar vežimas gali būti susijęs su užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimo rizika. Todėl apie tokį perkėlimą ir vežimą turi būti pranešta ir jis turi būti registruojamas. Tuo tikslu turėtų būti naudojama IMSOC sistema, nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. xxx/xxx dėl oficialios kontrolės ir kitos oficialios veiklos, kuria siekiama užtikrinti maisto ir pašarų srities teisės aktų ir gyvūnų sveikatos ir gerovės, augalų sveikatos, augalų dauginamosios medžiagos ir augalų apsaugos produktų taisyklių taikymą, ir kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 999/2001, 1829/2003, 1831/2003, 1/2005, 396/2005, 834/2007, 1099/2009, 1069/2009, 1107/2009, reglamentai (ES) Nr. 1151/2012, [....]/2013 ir direktyvos 98/58/EB, 1999/74/EB, 2007/43/EB, 2008/119/EB, 2008/120/EB ir 2009/128/EB (Oficialios kontrolės reglamentas)[32] [Leidinių biuras] 130 straipsnio 1 dalyje; (120) siekiant užtikrinti šiame reglamente nustatytų taisyklių dėl gyvūnų sveikatos sertifikavimo ir pranešimų apie perkėlimą bei vežimą teikimo vienodas įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti taisykles dėl gyvūnų sveikatos sertifikatų pavyzdžių, paties veiklos vykdytojo parengtos deklaracijos dokumentų, pranešimų apie sausumos ir vandens gyvūnų perkėlimą bei genetinės medžiagos produktų ir, prireikus, gyvūninių produktų vežimą formato bei terminų; (121) dėl specifinio gyvūnų augintinių perkėlimo pobūdžio gyvūnų sveikatai kylanti rizika labai skiriasi nuo perkeliant kitus laikomus gyvūnus kylančios rizikos. Todėl šiame reglamente turėtų būti nustatytos konkrečios tokio perkėlimo taisyklės. Siekiant užtikrinti, kad gyvūnai augintiniai nekelia didelės užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimo rizikos, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl išsamių tų gyvūnų perkėlimo taisyklių. Siekiant užtikrinti šiame reglamente nustatytų gyvūnų sveikatos reikalavimų, susijusių su gyvūnų augintinių perkėlimu, vienodas įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti taisykles, susijusias su ligų prevencijos ir kontrolės priemonėmis, kurių reikia imtis dėl tokio perkėlimo; (122) laukiniai gyvūnai dėl įvairių priežasčių kelia riziką gyvūnų ir visuomenės sveikatai, pavyzdžiui, juos perkeliant į ūkį ar iš vienos aplinkos į kitą. Siekiant išvengti užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimo, gali reikėti imtis tinkamų su tokių gyvūnų perkėlimu susijusių prevencinių priemonių. Siekiant užtikrinti, kad laukiniai gyvūnai nekeltų didelės ligų plitimo rizikos, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl papildomų laukinių sausumos gyvūnų perkėlimo reikalavimų; (123) panaši užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimo tarp gyvų gyvūnų rizika gali kilti dėl genetinės medžiagos produktų. Be to, dėl veisliniams gyvūnams taikomų aukštų sveikatos reikalavimų tų produktų gavyba yra specifinė ir todėl reikia nustatyti griežtesnius ar atskirus gyvūnų sveikatos reikalavimus, taikomus gyvūnams donorams. Siekiant užtikrinti saugų genetinės medžiagos produktų vežimą, reikalaujamus aukštus jų sveikatos standartus ir atsižvelgti į kai kurias specifines naudojimo paskirtis, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl išsamių tam tikrų rūšių gyvūnų genetinės medžiagos vežimo reikalavimų ir dėl specialių reikalavimų, pavyzdžiui, taikomų mokslo tikslais vežamiems produktams, taip pat nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo gyvūnų sveikatos sertifikavimo prievolės; (124) gyvūniniai produktai gali kelti užkrečiamųjų gyvūnų ligų plitimo riziką. Sąjungos teisės aktuose nustatytais maisto saugos reikalavimais, taikomais gyvūniniams produktams, užtikrinama su higiena susijusi geroji patirtis ir sumažinamas tokių produktų keliamas pavojus gyvūnų sveikatai. Vis dėlto, šiame reglamente reikėtų nustatyti tam tikrais atvejais taikomas konkrečias gyvūnų sveikatos priemones, kaip antai, ligų kontrolės ir neatidėliotinas priemones, siekiant užtikrinti, kad dėl gyvūninių produktų neplistų gyvūnų ligos. Siekiant užtikrinti saugų gyvūninių produktų vežimą tomis konkrečiomis aplinkybėmis, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl išsamių gyvūninių produktų vežimo taisyklių, kiek tai susiję su nustatytomis ligų kontrolės priemonėmis, gyvūnų sveikatos sertifikavimo prievolėmis ir nuo tų taisyklių nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, kai tai įmanoma dėl su tokiu vežimu susijusios rizikos ir taikomų rizikos mažinimo priemonių; (125) valstybėms narėms nustačius perkeliamiems gyvūnams ir vežamiems genetinės medžiagos produktams taikomas nacionalines priemones arba nusprendus imtis nacionalinių priemonių užkrečiamųjų gyvūnų ligų, išskyrus į sąrašą įtrauktas ligas, poveikiui jų teritorijoje riboti, tos nacionalinės priemonės neturėtų prieštarauti vidaus rinkoje galiojančioms taisyklėms, nustatytoms Sąjungos teisės aktuose. Todėl tikslinga nustatyti tokių nacionalinių priemonių pagrindą ir užtikrinti, kad jomis neperžengiamos Sąjungos teisės aktais nustatytos ribos; (126) siekiant sudaryti sąlygas kompetentingoms institucijoms vykdyti tinkamą priežiūrą ir užkirsti kelią užkrečiamosioms gyvūnų ligoms, jas kontroliuoti ir likviduoti, būtina registruoti ir patvirtinti akvakultūros ūkius. Direktyva 2006/88/EB reikalaujama, kad visi vandens gyvūnus perkeliantys ūkiai turėtų leidimą. Tokia leidimų sistema turėtų išlikti šiame reglamente, nepaisant to, kad jame, palyginti su Direktyva 2006/88/EB, kai kuriomis oficialiomis ES kalbomis vartojami skirtingi terminai šiai leidimų sistemai apibrėžti. (127) skerdžiant ir perdirbant akvakultūros gyvūnus, kuriems taikomos ligų kontrolės priemonės, užkrečiamoji gyvūnų liga gali išplisti, pavyzdžiui, per perdirbimo ūkių nuotekas, kuriose yra patogenų. Todėl reikia patvirtinti perdirbimo ūkius, kurie taiko rizikos mažinimo priemones, kad galėtų skersti ir perdirbti minėtus gyvūnus. Taigi šiuo reglamentu reikėtų patvirtinti maisto iš vandens gyvūnų ir ligų kontrolės ūkius; (128) siekiant užtikrinti viešą atnaujintos informacijos apie registruotus ir patvirtintus ūkius prieigą, kompetentinga institucija turėtų sudaryti ir tvarkyti tokį registrą. Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl į akvakultūros ūkių registrą įtrauktinos informacijos ir akvakultūros ūkiams ir vežėjams taikomų duomenų saugojimo reikalavimų; (129) siekiant užtikrinti šiame reglamente nustatytų taisyklių dėl akvakultūros ūkių ir maisto iš vandens gyvūnų ir ligų kontrolės ūkių registravimo ir patvirtinimo, ūkių duomenų saugojimo ir registrų vienodas įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti taisykles, susijusias su informavimo prievolėmis, nukrypti leidžiančiomis nuostatomis ir kitomis įgyvendinimo taisyklėmis, taip pat registrų ir duomenų formatu ir veiklos specifikacijomis; (130) kadangi dažniausiai neįmanoma individualiai identifikuoti vandens gyvūnų, duomenų saugojimas akvakultūros ūkiuose bei maisto iš vandens gyvūnų ir ligų kontrolės ūkiuose ir vežėjų vykdomas duomenų saugojimas yra labai svarbi priemonė vandens gyvūnų atsekamumui užtikrinti. Šie duomenys taip pat yra naudingi su sveikata susijusiai padėčiai ūkiuose prižiūrėti; (131) kaip ir sausumos gyvūnų atveju, būtina nustatyti suderintas vandens gyvūnų perkėlimo taisykles, įskaitant taisykles dėl gyvūnų sveikatos sertifikavimo ir pranešimų apie perkėlimą; (132) Direktyva 2006/88/EB nustatytos taisyklės, taikomos tiek valstybėse narėse, tiek iš vienos valstybės narės į kitą perkeliamiems vandens gyvūnams. Pagrindinis lemiamas veiksnys nustatant vandens gyvūnų perkėlimo taisykles yra sveikatos būklė, susijusi su į sąrašą įtrauktomis ligomis paskirties valstybėje narėje, zonose ir laikymo vietose; (133) tokia pati sistema taip pat turėtų būti nustatyta šiame reglamente. Vis dėlto, siekiant paskatinti valstybes nares pagerinti savo vandens gyvūnų populiacijų sveikatos būklę, reikėtų atlikti kai kuriuos pakeitimus ir suteikti papildomo lankstumo; (134) siekiant užtikrinti vandens gyvūnų perkėlimo kontrolę, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl vežant taikomų ligų prevencijos priemonių, tam tikrų kategorijų vandens gyvūnų įvairiais tikslais vykdomo perkėlimo konkrečių taisyklių, konkrečių reikalavimų arba leidžiančių nukrypti nuostatų tam tikro pobūdžio perkėlimo atvejais, kaip antai perkėlimas mokslo tikslais, ir dėl papildomų laukinių vandens gyvūnų perkėlimo reikalavimų; (135) siekiant užtikrinti galimybę nustatyti laikinas leidžiančias nukrypti nuostatas ir konkrečius reikalavimus, taikomus perkeliamiems vandens gyvūnams tuo atveju, jei šiame reglamente nustatytos perkėlimo taisyklės nėra pakankamos ar tinkamos, siekiant riboti tam tikros į sąrašą įtrauktos ligos plitimą, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai ribotą laikotarpį nustatyti specialias perkėlimo taisykles arba nukrypti leidžiančias nuostatas; (136) kalbant apie gyvūnų rūšis ir gamybos sistemas, Sąjungos akvakultūros produkcija yra nepaprastai įvairi ir jos įvairovė sparčiai didėja. Dėl šios priežasties gali būti, kad su ligomis, išskyrus pagal šį reglamentą į sąrašą įtrauktas ligas, susijusios nacionalinės priemonės nustatomos valstybių narių lygmeniu. Tačiau tokios nacionalinės priemonės turėtų būti pagrįstos, būtinos ir proporcingos siekiamiems tikslams. Be to, jos neturėtų kenkti gyvūnų perkėlimui iš vienos valstybės narės į kitą, nebent tai būtina, siekiant užkirsti kelią ligai plisti arba kontroliuoti tokį plitimą. Nacionalinės priemonės, turinčios įtakos prekybai tarp valstybių narių, turėtų būti patvirtintos ir reguliariai peržiūrimos Sąjungos lygmeniu; (137) šiuo metu į sąrašą įtrauktos ligos tik labai nedideliu mastu susijusios su tomis gyvūnų rūšimis, kurios nėra šiame reglamente apibrėžtos sausumos ir vandens gyvūnų rūšys, kaip antai ropliai, varliagyviai, vabzdžiai ir kt. Todėl netikslinga reikalauti, kad tiems gyvūnams būtų taikomos visos šio reglamento nuostatos. Vis dėlto, jei ligą, susijusią su kitomis nei sausumos ir vandens gyvūnų rūšimis, reikėtų įtraukti į sąrašą, toms rūšims turėtų būti taikomos atitinkami šiame reglamente nustatyti gyvūnų sveikatos reikalavimai, siekiant užtikrinti, kad būtų imtasi tinkamų ir proporcingų ligų prevencijos ir kontrolės priemonių; (138) siekiant užtikrinti galimybę nustatyti tų gyvūnų, kurie nėra šiame reglamente apibrėžti kaip sausumos ir vandens gyvūnai, perkėlimo taisykles ir iš jų gautų genetinės medžiagos produktų bei gyvūninių produktų vežimo taisykles, jei tai būtina dėl kilusios rizikos, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl ūkių registravimo ir patvirtinimo, duomenų saugojimo ir registrų, identifikavimo, registravimo ir atsekamumo bei perkėlimo reikalavimų, gyvūnų sveikatos sertifikavimo, paties veiklos vykdytojo parengtos deklaracijos ir pranešimų apie perkėlimą bei vežimą teikimo prievolių, kiek tai susiję su tų rūšių gyvūnais, genetinės medžiagos produktais ir gyvūniniais produktais; (139) tais atvejais, kai būtina užtikrinti vienodas tiems kitų rūšių gyvūnams, iš jų gautiems genetinės medžiagos produktams ir gyvūniniams produktams taikomų gyvūnų sveikatos reikalavimų įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti išsamias taisykles, susijusias su tais reikalavimais; (140) siekiant išvengti į sąrašą įtrauktų ligų ir naujų ligų patekimo į Sąjungą, būtina nustatyti veiksmingas taisykles, taikomas į Sąjungą įvežamiems tokias ligas galintiems perduoti gyvūnams, genetinės medžiagos produktams ir gyvūniniams produktams; (141) gyvūnų ir produktų įvežimo į Sąjungą reikalavimai turėtų atspindėti tos pačios kategorijos, rūšių ir numatytos paskirties gyvūnų perkėlimo ir produktų vežimo Sąjungoje reikalavimus; (142) siekiant užtikrinti, kad trečiųjų šalių ar teritorijų kilmės gyvūnai, genetinės medžiagos produktai ir gyvūniniai produktai tenkintų gyvūnų sveikatos reikalavimus, kuriais teikiamos tokios pat garantijos, kaip nustatytaisiais Sąjungos teisės aktuose, labai svarbu, kad į Sąjungą eksportuojančių trečiųjų šalių arba teritorijų kompetentingos institucijos juos tinkamai kontroliuotų. Prireikus, prieš suteikiant leidimą įvežti tokius gyvūnus, genetinės medžiagos produktus ir gyvūninius produktus, turėtų būti tikrinama sveikatos būklė kilmės trečiojoje šalyje arba teritorijoje. Taigi tik tos trečiosios šalys ir teritorijos, kurios gali įrodyti, kad laikosi gyvūnų sveikatos standartų, taikomų į Sąjungą įvežamiems gyvūnams ir produktams, turėtų būti paskelbtos tinkamomis eksportuoti juos į Sąjungą ir tuo tikslu įtrauktos į sąrašą; (143) kalbant apie tam tikrų rūšių ir kategorijų gyvūnus, genetinės medžiagos produktus ir gyvūninius produktus, Sąjungos sudaryti trečiųjų šalių ir teritorijų, iš kurių galima juos įvežti į Sąjungą, sąrašai nebuvo nustatyti anksčiau nei šis reglamentas priimtuose Sąjungos aktuose. Tokiais atvejais, kol bus priimtos taisyklės pagal šį reglamentą, valstybėms narėms turi būti leista nustatyti, iš kurių šalių ir teritorijų galima įvežti į jų teritorijas minėtus gyvūnus, genetinės medžiagos produktus ir gyvūninius produktus. Tai nustatydamos valstybės narės turėtų atsižvelgti į šiame reglamente pateiktus kriterijus dėl Sąjungos sudarytų trečiųjų šalių ir teritorijų sąrašų; (144) siekiant užtikrinti, kad įvežimui į Sąjungą taikomi šiame reglamente nustatyti gyvūnų sveikatos reikalavimai tenkintų ir atitiktų OIE gyvūnų sveikatos kodeksuose nustatytus principus, prie visų į Sąjungą įvežamų gyvūnų, genetinės medžiagos produktų ir gyvūninių produktų turėtų būti pridėtas kilmės trečiosios kilmės šalies arba teritorijos kompetentingos institucijos išduotas gyvūnų sveikatos sertifikatas, patvirtinantis, kad laikomasi visų įvežimui į Sąjungą nustatytų gyvūnų sveikatos reikalavimų. Tačiau reikėtų leisti nukrypti nuo šios taisyklės produktų, kurie kelia nedidelę riziką gyvūnų sveikatai, atveju; (145) kai kuriais atvejais gali pakakti tik gyvūnų sveikatos sertifikatų, tačiau Sąjungos teisės aktuose dažnai reikalaujama sertifikuoti kitais tikslais, pavyzdžiui, siekiant patvirtinti, kad laikomasi visuomenės sveikatos ar gyvūnų gerovės reikalavimų, nustatytų gyvūnams ar produktams. Į tai turi būti atsižvelgta. Siekiant sumažinti administracinę naštą ir sąnaudas, į minėtus gyvūnų sveikatos sertifikatus taip pat gali būti leidžiama įtraukti informaciją, kurią reikia pateikti pagal kitus Sąjungos maisto ir pašarų saugos srities teisės aktus; (146) ligos gali plisti kitais būdais, ne tik per gyvūnus, genetinės medžiagos produktus, gyvūninius produktus, šalutinius gyvūninius produktus ir jų gaminius. Pavyzdžiui, ligos taip pat gali plisti per transporto priemones, krovinių konteinerius, šieną, augalinius produktus ir medžiagas, kurie galėjo turėti sąlytį su užkrėstais gyvūnais ir įranga. Prireikus reikėtų nustatyti priemones, kad būtų užkirstas kelias ligoms plisti minėtais būdais; (147) siekiant užtikrinti tinkamą įvežimo į Sąjungą reikalavimų išsamumo lygį, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būtų deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl trečiųjų šalių ir teritorijų įtraukimo į sąrašus kriterijų papildymo ir pakeitimo, jų įtraukimo sustabdymo arba jų išbraukimo iš to sąrašo kriterijų, ūkių trečiosiose šalyse ir teritorijose patvirtinimo taisyklių papildymo ir nukrypti leidžiančių nuostatų, iš trečiųjų šalių ir teritorijų į Sąjungą įvežamoms siuntoms taikomų gyvūnų sveikatos reikalavimų, gyvūnų sveikatos sertifikatų turinio ir gyvūnų sveikatos reikalavimų, nustatytų ligų sukėlėjams, kitoms medžiagoms, transporto priemonėms ir įrangai, per kuriuos gali plisti gyvūnų ligos; (148) siekiant užtikrinti vienodas šiame reglamente nustatytų gyvūnų sveikatos reikalavimų, taikomų į Sąjungą įvežamoms gyvūnų, genetinės medžiagos produktų ir gyvūninių produktų siuntoms, įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti taisykles dėl, inter alia, trečiųjų šalių ir teritorijų, iš kurių leidžiama įvežti į Sąjungą gyvūnus, genetinės medžiagos produktus ir gyvūninius produktus, sąrašo ir gyvūnų sveikatos sertifikatų pavyzdžių; (149) ankstesnė patirtis parodė, kad kilus pavojingos ligos protrūkiui valstybėse narėse, trečiosiose šalyse arba teritorijose, iš kurių gyvūnai ar produktai įvežami į Sąjungą, reikia nedelsiant imtis ligų prevencijos ir kontrolės priemonių, kad būtų apribotas jų patekimas ir plitimas. Toks neatidėliotinas atvejis gali būti susijęs su į sąrašą įtrauktomis ligomis, naujomis ligomis ar kitais gyvūnų sveikatai kylančiais pavojais. Tokiomis aplinkybėmis turėtų būti aišku, kokius šiame reglamente nustatytų ligų prevencijos ir kontrolės priemonių rinkinius galima naudoti į sąrašą įtrauktos ligos arba naujos ligos pasireiškimo arba pavojaus atveju. Visais šiais atvejais itin svarbu, kad priemonių būtų galima imtis per labai trumpą laikotarpį ir nedelsiant. Kadangi tokiomis priemonėmis būtų ribojamas perkėlimas ir vežimas Sąjungoje arba įvežimas į Sąjungą, jei įmanoma, jos turėtų būti įgyvendintos Sąjungos lygmeniu; (150) siekiant užtikrinti veiksmingą ir greitą atsaką į naujai kylančią riziką, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti neatidėliotinas priemones; (151) tinkamai pagrįstais atvejais Komisija turėtų priimti nedelsiant taikytinus įgyvendinimo aktus dėl, inter alia, ligų ir rūšių įtraukimo į sąrašus, į sąrašą įtrauktoms ligoms taikytinų konkrečių ligų prevencijos ir kontrolės taisyklių rinkinių, Sąjungos antigenų, vakcinų ir diagnostikos reagentų bankų atsargų įsigijimo, jų tiekimo, laikymo, pristatymo bei kitų procedūrų, specialių ligų kontrolės priemonių ir nukrypti leidžiančių nuostatų nustatymo ribotam laikotarpiui, specialių sausumos ir vandens gyvūnų perkėlimo taisyklių nustatymo ribotam laikotarpiui, neatidėliotinų priemonių ir trečiųjų šalių bei teritorijų įtraukimo į sąrašus dėl įvežimo į Sąjungą; (152) šiame reglamente nustatytos su užkrečiamųjų gyvūnų ligų prevencija ir kontrole susijusios bendrosios ir konkrečios taisyklės, kuriomis užtikrinamas suderintas požiūris į gyvūnų sveikatą visoje Sąjungoje. Kai kuriose srityse, kaip antai bendroji atsakomybė už gyvūnų sveikatą, pranešimus, priežiūrą, registravimą, patvirtinimą ar atsekamumą, valstybėms narėms reikėtų leisti taikyti papildomas ar griežtesnes nacionalines priemones. Tačiau tokios nacionalinės priemonės turėtų būti taikomos tik tais atvejais, jei jos netrukdo siekti šiame reglamente nustatytų gyvūnų sveikatos tikslų, neprieštarauja pagrindinėms šio reglamento taisyklėms ir nesudaro kliūčių gyvūnų perkėlimui ir produktų vežimui iš vienos valstybės narės į kitą, nebent tai būtų būtina, siekiant užkirsti kelią ligai patekti ar jos plitimui kontroliuoti; (153) siekiant sumažinti administracinę naštą, dėl 152 konstatuojamojoje dalyje nurodytų nacionalinių priemonių turėtų būti taikoma supaprastinta pranešimo procedūra. Patirtis parodė, kad bendroji pranešimo procedūra, nustatyta 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 98/34/EB, nustatančioje informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką[33], yra svarbi priemonė, pagal kurią nustatomi nacionaliniai techniniai reglamentai ir gerinama jų kokybė, t. y., jie tampa skaidresni, aiškesni ir veiksmingesni, nesuderintose ar iš dalies suderintose srityse. Todėl tikslinga taikyti šią direktyvoje 98/34/EB nustatytą bendrąją pranešimo procedūrą; (154) šiuo metu Sąjungos gyvūnų sveikatos taisyklės nustatytos šiais Europos Parlamento ir Tarybos teisės aktais ir pagal juos vėliau priimtais Komisijos teisės aktais: – 1964 m. birželio 26 d. Tarybos direktyva 64/432/EEB dėl gyvūnų sveikatos problemų, turinčių įtakos Bendrijos vidaus prekybai galvijais ir kiaulėmis[34], – 1977 m. gegužės 17 d. Tarybos direktyva 77/391/EEB, nustatančia Bendrijos priemones dėl galvijų bruceliozės, tuberkuliozės ir leukozės likvidavimo[35], – 1977 m. gruodžio 13 d. Tarybos direktyva 78/52/EEB, nustatančia Bendrijos kriterijus nacionaliniams planams dėl pagreitinto galvijų bruceliozės, tuberkuliozės ir leukozės likvidavimo[36], – 1988 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 88/407/EEB, nustatančia gyvūnų sveikatos reikalavimus, ta