LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys CE 298/1

BENDROJI POZICIJA (EB) Nr. 17/2007

priimta Tarybos 2007 m. spalio 15 d.

siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. …/…, nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą (Modernizuotas muitinės kodeksas)

(2007/C 298 E/01)

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 26, 95, 133 ir 135 straipsnius,

atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),

laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),

kadangi:

(1) Bendrija remiasi muitų sąjunga. Bendrijos ekonominių operacijų vykdytojai ir muitinės suinteresuoti, kad galiojančių muitų teisės aktų nuostatos būtų sujungtos į Bendrijos muitinės kodeksą (toliau — Kodeksas). Remiantis, Šiame kodekse, pagrįstame vidaus rinkos koncepcija, turėtų būti išdėstytos bendrosios taisyklės ir procedūros, užtikrinančios muitų tarifo ir kitų Bendrijos lygiu nustatytų bendrosios politikos priemonių, taikomų Bendrijos ir Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančių šalių arba teritorijų prekybai prekėmis, įgyvendinimą atsižvelgiant į tų bendros politikos sričių reikalavimus. Muitų teisės aktus reikėtų geriau suderinti su nuostatomis, susijusiomis su importo mokesčių surinkimu, nepakeičiant galiojančių mokesčių teisės aktų nuostatų taikymo srities.

(2) Remiantis Komisijos komunikatu dėl Bendrijos finansinių interesų apsaugos ir Veiksmų plano 2004-2005 m. (3) tikslinga geriau pritaikyti teisinę sistemą Bendrijos finansinių interesų apsaugai.

(3) 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (4), buvo pagrįstas muitinės procedūrų, kurias dvidešimto amžiaus devintajame dešimtmetyje atskirai taikė atitinkamos valstybės narės, integravimu. Šis reglamentas po jo įsigaliojimo buvo keletą kartų ir iš esmės keičiamas siekiant išspręsti konkrečias problemas, pavyzdžiui, siekiant apsaugoti sąžiningai veikiančius asmenis arba įvertinti saugumo užtikrinimo poreikius. Kodeksą vėl reikia iš dalies keisti dėl pastaraisiais metais Bendrijos ir tarptautiniu lygiu įvykusių svarbių pokyčių teisės srityje, pavyzdžiui, Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutarties galiojimo pasibaigimo ir 2003 m. bei 2005 m. Stojimo aktų įsigaliojimo, taip pat Tarptautinės muitinės procedūrų supaprastinimo ir suderinimo konvencijos (toliau — peržiūrėta Kioto konvencija), prie kurios Bendrija prisijungė 2003 m. kovo 17 d. Tarybos sprendimu (5), dalinio pakeitimo. Atėjo laikas racionalizuoti muitinės procedūras ir įvertinti tai, kad jau tapo įprasta deklaracijas pateikti ir apdoroti elektroniniu būdu, o popieriuje surašytų deklaracijų pateikimas ir apdorojimas virto išimtimi. Dėl visų šių priežasčių nepakakta dar kartą iš dalies pakeisti Kodeksą ir reikia jį keisti iš esmės.

(4) Į Kodeksą reikia įtraukti teisines normas, sudarančias sąlygas taikyti tam tikras muitų teisės aktų nuostatas prekybai prekėmis tarp tų muitų teritorijos dalių, kuriose taikomos 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (6) nuostatos, ir tų šios teritorijos dalių, kuriose tos nuostatos netaikomos, ar prekybai tarp minėtos teritorijos dalių, kuriose tos nuostatos netaikomos. Atsižvelgiant į tai, kad atitinkamos prekės yra Bendrijos prekės ir į šių Bendrijos vidaus prekybos priemonių fiskalinį pobūdį, yra pagrįsta įgyvendinimo priemonėmis nustatyti atitinkamus šioms prekėms taikomų muitinės formalumų supaprastinimus.

(5) Palankių sąlygų teisėtam verslui sudarymui ir kovai su sukčiavimu reikia paprastų, sparčių ir standartizuotų muitinės procedūrų bei procesų. Todėl, remiantis Komisijos komunikatu dėl paprastos ir kompiuterizuotos muitinės ir prekybos aplinkos, reikia supaprastinti muitų teisės aktus, kad būtų galima taikyti modernias priemones ir technologijas, ir toliau skatinti vienodą muitų teisės aktų taikymą bei modernių muitinio tikrinimo metodų naudojimą, tokiu būdu padedant užtikrinti veiksmingų ir paprastų muitinio įforminimo procedūrų pagrindų sukūrimą. Siekiant didinti verslo konkurencingumą, muitinės procedūras reikėtų sujungti arba racionalizuoti, o jų skaičių sumažinti paliekant tik dėl ekonominių priežasčių reikalingas procedūras.

(6) Sukūrus vidaus rinką, sumažinus kliūtis tarptautinei prekybai ir investicijoms bei išaugus saugumo bei saugos prie išorinių Bendrijos sienų užtikrinimo poreikiams, pasikeitė muitinės vaidmuo: ji pradėjo vaidinti pagrindinį vaidmenį tiekimo grandinėje ir, atlikdama tarptautinės prekybos priežiūros bei reguliavimo funkcijas, tapo vienu svarbiausių šalių ir bendrovių konkurencingumo katalizatoriumi. Todėl muitų teisės aktai turėtų atspindėti naująsias ekonomikos realijas bei naująjį muitinės vaidmenį ir misiją.

(7) Informacinių ir ryšių technologijų naudojimas, kaip nustatyta būsimame Europos Parlamento ir Tarybos sprendime nepopierinės muitinės ir verslo aplinkos, yra esminis veiksnys, užtikrinantis palankesnių prekybos sąlygų sudarymą ir tuo pat metu muitinio tikrinimo veiksmingumo padidinimą, dėl ko mažėja verslo subjektų išlaidos ir visuomenei kylanti rizika. Todėl Kodekse būtina nustatyti teisinį pagrindą, minėtam sprendimui įgyvendinti ir, visų pirma, nustatyti teisinį principą, kad visi muitinės ir prekybos sandoriai turi būti atliekami elektroninėmis priemonėmis ir kad kiekvienos valstybės narės muitinės veikloje naudojamos informacinės ir ryšių sistemos turi sudaryti ekonominių operacijų vykdytojams tokias pačias galimybes.

(8) Siekiant užtikrinti muitinio tikrinimo lygiavertiškumą visoje Bendrijoje ir taip išvengti antikonkurencinių veiksmų skirtingose prekių įvežimo į Bendriją ir išvežimo iš jos vietose, informacinių ir ryšių technologijų naudojimą turėtų papildyti valstybių narių atliekamos muitinio tikrinimo suderinimas ir standartizavimas.

(9) Siekiant palengvinti verslo sąlygas ir tuo pat metu užtikrinti deramą į Bendrijos muitų teritoriją įvežamų arba iš jos išvežamų prekių tikrinimo lygį, pageidautina, kad muitinės ir kitos prekes tikrinančios institucijos, pavyzdžiui, policija, sienos apsaugos tarnybos, veterinarijos ir aplinkos apsaugos institucijos, atsižvelgdamos į atitinkamas duomenų apsaugos nuostatas, keistųsi ekonominių operacijų vykdytojų teikiama informacija ir kad skirtingų institucijų atliekamas tikrinimas būtų suderintas, dėl ko ekonominių operacijų vykdytojas tam tikrą informaciją turėtų pateikti tik vieną kartą ir visos minėtos institucijos prekes patikrintų vienu metu ir vienoje vietoje.

(10) Siekiant sudaryti palankesnes sąlygas tam tikroms verslo rūšims, visiems asmenims turėtų būti palikta teisė paskirti atstovą, įgaliotą jam atstovauti santykiuose su muitine. Tačiau nereikėtų palikti galimybių riboti naudojimąsi šia atstovavimo teise vienos valstybės narės priimtu teisės aktu. Be to, atstovui muitinėje, atitinkančiam kriterijus, taikomus suteikiant įgaliotojo ekonominių operacijų vykdytojo statusą, turėtų būti leidžiama teikti šias paslaugas ne tik toje valstybėje narėje, kurioje jis įsteigtas, bet ir kitose valstybėse narėse.

(11) Reikėtų, kad reikalavimų besilaikantys ir patikimi ekonominių operacijų vykdytojai turėtų galimybę kaip „įgaliotieji ekonominių operacijų vykdytojai“ gauti kuo daugiau naudos iš plataus supaprastinimų taikymo ir, įvertinus saugumo bei saugos aspektus, mažesnio intensyvumo muitinio tikrinimo. Todėl jie gali įgyti „muitinės formalumų supaprastinimo“ įgaliotojo ekonominių operacijų vykdytojo statusą arba „saugumo bei saugos“ įgaliotojo ekonominių operacijų vykdytojo statusą. Jie galėtų įgyti vieną iš šių statusų arba juos abu.

(12) Visiems sprendimams, tai yra su muitų teisės aktais susijusiems ir vienam arba keliems asmenims taikomiems oficialiems veiksmams, įskaitant muitinės suteiktą privalomąją informaciją, turėtų būti taikomos tos pačios taisyklės. Visi šie sprendimai turėtų galioti visoje Bendrijoje ir juos turėtų būti galima pripažinti negaliojančiais, iš dalies pakeisti, išskyrus atvejus, kai numatyta kitaip, arba atšaukti, jei jie neatitinka muitų teisės aktų arba jų aiškinimo.

(13) Remiantis Europos Sąjungos pagrindinių teisų chartija, be bet kurio muitinės priimto sprendimo apskundimo teisės būtina suteikti kiekvienam asmeniui teisę būti išklausytam prieš priimant sprendimą, kuris galėtų būti jam nepalankus.

(14) Siekiant racionalizuoti elektroninėje aplinkoje atliekamas muitinės procedūras, reikia, kad atsakomybe už tai dalintųsi skirtingų valstybių narių muitinės. Būtina užtikrinti, kad visoje vidaus rinkoje būtų taikomos deramo lygio veiksmingos, atgrasančios ir proporcingos sankcijos.

(15) Siekiant užtikrinti pusiausvyrą tarp, viena vertus, muitinės pareigos užtikrinti teisingą muitų teisės aktų taikymą ir, antra vertus, ekonominių operacijų vykdytojų teisės, kad su jais būtų elgiamasi teisingai, reikėtų, kad muitinei būtų suteikti platūs priežiūros įgaliojimai, o ekonominių operacijų vykdytojams — teisė pateikti skundą.

(16) Siekiant sumažinti Bendrijai, jos piliečiams ir prekybos partneriams kylančią riziką, valstybių narių suderintai atliekamas muitinis tikrinimas turėtų būti pagrįstas bendra rizikos valdymo schema ir jos įgyvendinimui skirtos elektroninės sistemos naudojimui. Visoms valstybėms narėms bendros rizikos valdymo schemos sukūrimas neturėtų kliudyti joms tikrinti prekes, pasirinktas atsitiktinės atrankos būdu.

(17) Reikia nustatyti veiksnius, kuriais remiantis prekybai prekėmis būtų taikomi importo arba eksporto muitai ir kitos priemonės. Taip pat tikslinga nustatyti aiškias nuostatas dėl kilmės dokumentų išdavimo Bendrijoje, kai tai būtina dėl su prekyba susijusių aplinkybių.

(18) Siekiant išvengti sunkumų nustatant skolos muitinei atsiradimo teisinį pagrindą, pageidautina sugrupuoti visus importo skolos muitinei atsiradimo atvejus, išskyrus atvejus, kai skola muitinei atsiranda pateikus prekių išleidimui į laisvą apyvartą arba laikinajam įvežimui iš dalies neapmokestinant muitais įformintą muitinės deklaraciją. Toks principas turėtų būti taikomas ir eksporto skolos muitinei atsiradimo atvejams.

(19) Kadangi naujasis muitinės vaidmuo reiškia, kad vidinės ir pasienio muitinės įstaigos turės dalytis atsakomybe bei bendradarbiauti, skolos muitinei atsiradimo vieta daugeliu atvejų reikėtų laikyti skolininko įsisteigimo vietą, nes geriausiai prižiūrėti atitinkamo asmens veiklą gali muitinės įstaiga, kurios aptarnaujamai teritorijai ta vieta priklauso.

(20) Be to, laikantis peržiūrėtos Kioto konvencijos, tikslinga numatyti mažiau atvejų, kai skolos muitinei atsiradimo vietai nustatyti ir muitams išieškoti reikalingas valstybių narių administracinis bendradarbiavimas.

(21) Specialiųjų procedūrų atlikimo tvarką reglamentuojančios taisyklės turėtų sudaryti sąlygas atliekant visų kategorijų specialiąsias procedūras naudoti vieną garantiją, kuri būtų kelioms operacijoms taikoma bendroji garantija.

(22) Siekiant užtikrinti geresnę Bendrijos ir valstybių narių finansinių interesų apsaugą, garantija turėtų būti taikoma ir nedeklaruotoms arba neteisingai deklaruotoms prekėms, sudarančioms atitinkamos prekių siuntos dalį arba įrašytoms į pateiktą deklaraciją. Dėl tos pačios priežasties garanto įsipareigojimas taip pat turėtų apimti importo ir eksporto muitų sumas, pripažintas mokėtinomis atlikus patikrinimą po prekių išleidimo.

(23) Siekiant apsaugoti Bendrijos ir valstybių narių finansinius interesus bei pažaboti nesąžiningą veiklą, rekomenduojama diferencijuotai taikyti priemones, susijusias su bendrosios garantijos naudojimu. Padidėjus sukčiavimo rizikai, turėtų būti galima laikinai uždrausti taikyti bendrąją garantiją, atsižvelgus į ypatingą atitinkamų ekonominių operacijų vykdytojų padėtį.

(24) Kai skola muitinei atsiranda dėl muitų teisės aktų nesilaikymo, tikslinga atsižvelgti į atitinkamo asmens sąžiningumą ir sumažinti skolininko aplaidumo padarinius.

(25) Būtina nustatyti Bendrijos prekių statuso nustatymo principą ir šio statuso praradimą lemiančias aplinkybes bei numatyti pagrindą, kuriuo remiantis būtų galima nustatyti, kada šis statusas išlieka nepakitęs prekes laikinai išvežus iš Bendrijos muitų teritorijos.

(26) Tikslinga užtikrinti, kad prekės visada būtų greitai išleidžiamos tuomet, kai ekonominių operacijų vykdytojas iš anksto pateikia informaciją, būtiną rizikos įvertinimu pagrįstam patikrinimui, ar prekės leistinos įvežti. Fiskalinį ir su prekybos politika susijusį tikrinimą pirmiausia turėtų atlikti muitinės įstaiga, kompetentinga atsižvelgiant į ekonominių operacijų vykdytojo patalpas.

(27) Reikėtų modernizuoti ir racionalizuoti muitinės deklaracijų pateikimo ir muitinės procedūros įforminimo prekėms tvarką reglamentuojančias taisykles, visų pirma nustatant reikalavimą, pagal kurį muitinės deklaracijos paprastai turėtų būti pateikiamos elektroniniu būdu, ir numatant tik vieną supaprastintos deklaracijos tipą.

(28) Kadangi peržiūrėtoje Kioto konvencijoje palankiai vertinamas muitinės deklaracijų pateikimas, registravimas ir tikrinimas iki prekių atgabenimo, taip pat deklaracijos pateikimo vietos atskyrimas nuo fizinio prekių buvimo vietos, tikslinga numatyti galimybę naudotis centralizuoto muitinio įforminimo principu ekonominių operacijų vykdytojo įsisteigimo vietoje. Centralizuoto muitinio įforminimo principo taikymas turėtų sudaryti sąlygas naudoti supaprastintas deklaracijas, vėliau pateikti išsamią deklaraciją ir būtinus dokumentus, pateikinėti periodines deklaracijas ir naudotis mokėjimo atidėjimu.

(29) Siekiant padėti visoje Bendrijoje užtikrinti nešališkas konkurencijos sąlygas, tikslinga Bendrijos lygiu nustatyti taisykles, kokia tvarka muitinės sunaikina prekes arba kitaip jomis disponuoja, kurios anksčiau turėjo būti nustatytos nacionalinių teisės aktų.

(30) Kad operacijų vykdytojas galėtų paprastai pasirinkti tinkamą procedūrą, būtų išvengta klaidų ir sumažėtų muitų išieškojimo ir grąžinimo po prekių išleidimo atvejų, tikslinga nustatyti bendras ir paprastas specialiąsias procedūras (tranzito, saugojimo, tikslinio naudojimo ir perdirbimo) reglamentuojančias taisykles, kiekvieną specialiosios procedūros kategoriją papildant nedideliu taisyklių rinkiniu.

(31) Reikėtų palengvinti leidimo kelioms specialiosioms procedūroms su viena garantija prižiūrint vienai muitinės įstaigai išdavimą ir nustatyti paprastas skolos muitinei atsiradimo tokiais atvejais taisykles. Reikėtų laikytis pagrindinio principo, kad prekės, kurioms įforminta specialioji procedūra, arba iš jų pagaminti produktai turėtų būti įvertinami skolos muitinei atsiradimo metu. Tačiau, jei tai ekonominiu požiūriu pagrįsta, turėtų būti įmanoma prekes įvertinti ir tuo metu, kai joms įforminama specialioji procedūra. Tuos pačius principus reikėtų taikyti įprastinėms tvarkymo operacijoms.

(32) Atsižvelgiant į tai, kad pagal 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005, iš dalies keičiančiu Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą (7) Kodeksas papildytas saugumo sustiprinimui skirtomis priemonėmis, prekių įvežimas į laisvąsias zonas turėtų tapti muitinės procedūra, o įvežamoms prekėms ir jų apskaitos dokumentams turėtų būti taikomos muitinės priežiūros priemonės.

(33) Atsižvelgiant į tai, kad ketinimas reeksportuoti prekes nebūtinas, laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, atliekamą taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą, reikėtų sujungti su muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra, o laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, atliekamos taikant drobeko sistemą, reikėtų atsisakyti. Ši vieninga laikinojo įvežimo perdirbti procedūra turėtų būti taikoma ir prekių sunaikinimui, išskyrus atvejus, kai prekės sunaikinamos muitinės arba jai prižiūrint.

(34) Su saugumu susijusios priemonės, taikomos iš Bendrijos muitų teritorijos išvežamoms Bendrijos prekėms, turėtų būti taikomos ir ne Bendrijos prekių reeksportui. Tokios pačios pagrindinės taisyklės turėtų būti taikomos visoms prekių rūšims, numačius galimybę prireikus padaryti išimtis, pavyzdžiui, prekėms, kurios tik vežamos tranzitu per Bendrijos muitų teritoriją.

(35) Šiam reglamentui įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti patvirtintos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (8).

(36) Tikslinga numatyti šio Kodekso įgyvendinimo priemonių priėmimą. Šios priemones turėtų būti patvirtintos laikantis Sprendimo 1999/468/EB 4 ir 5 straipsniuose numatytų valdymo ir reguliavimo procedūrų.

(37) Visų pirma, Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai nustatyti sąlygas ir kriterijus, būtinus veiksmingam šio Kodekso taikymui užtikrinti. Kadangi tokios priemonės yra bendro pobūdžio ir yra skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas arba papildyti šį reglamentą naujomis neesminėmis nuostatomis, jos turi būti patvirtintos laikantis Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnyje numatytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

(38) Siekiant užtikrinti veiksmingą sprendimų priėmimo procesą tikslinga išnagrinėti klausimus, susijusius su Bendrijos bendra pozicija, kurios ji laikysis komitetuose, darbo grupėse ir specialistų grupėse, įsteigtose pagal tarptautinius susitarimus, susijusius su muitų teisės aktais.

(39) Siekiant supaprastinti ir racionalizuoti muitų teisės aktus, į Kodeksą skaidrumo sumetimais buvo įtrauktos kelios nuostatos, kurios šiuo metu yra išdėstytos atskiruose Bendrijos aktuose. Todėl reikėtų panaikinti Reglamentą (EEB) Nr. 2913/92 ir šiuos reglamentus: 1991 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3925/91 dėl Bendrijos vidaus reisais skrendančių asmenų salone ir krovinių skyriuje turimo bagažo bei per Bendrijos vidaus jūras persikeliančių asmenų bagažo tikrinimo ir taikomų formalumų panaikinimo (9) ir 2001 m. birželio 11 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1207/2001 dėl tvarkos, skirtos palengvinti kilmės įrodymų išdavimą arba parengimą Bendrijoje ir tam tikrų patvirtintų eksportuotojų leidimų išdavimą, numatytos nuostatose, reglamentuojančiose Europos bendrijos ir kai kurių šalių lengvatinę prekybą (10).

(40) Kadangi valstybės narės negali deramai pasiekti šio reglamento tikslų, t. y. nustatyti taisykles ir procedūras, taikomas į Bendrijos muitų teritoriją įvežamoms arba iš jos išvežamoms prekėms tam, kad muitų sąjunga galėtų veiksmingai veikti kaip pagrindinis vidaus rinkos ramstis, negali deramai pasiekti ir kadangi tų tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygiu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti,

PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:

TURINYS

I ANTRAŠTINĖ DALIS BENDROSIOS NUOSTATOS

1 SKYRIUS MUITŲ TEISĖS AKTŲ TAIKYMO SRITIS, MUITINĖS FUNKCIJOS IR SĄVOKŲ APIBRĖŽIMAI

2 SKYRIUS SU MUITŲ TEISĖS AKTAIS SUSIJUSIOS ASMENŲ TEISĖS IR PRIEVOLĖS

1 skirsnis Informacijos teikimas

2 skirsnis Atstovavimas muitinėje

3 skirsnis Įgaliotas ekonominių operacijų vykdytojas

4 skirsnis Taikant muitų teisės aktus priimami sprendimai

5 skirsnis Sankcijos

6 skirsnis Skundai

7 skirsnis Prekių tikrinimas

8 skirsnis Dokumentų ir kitos informacijos saugojimas; mokesčiai ir išlaidos

3 SKYRIUS VALIUTOS KONVERTAVIMAS IR TERMINAI

II ANTRAŠTINĖ DALIS VEIKSNIAI, KURIŲ PAGRINDU TAIKOMI IMPORTO ARBA EKSPORTO MUITAI BEI KITOS PREKYBAI PREKĖMIS NUSTATYTOS PRIEMONĖS

1 SKYRIUS BENDRASIS MUITŲ TARIFAS IR PREKIŲ TARIFINIS KLASIFIKAVIMAS

2 SKYRIUS PREKIŲ KILMĖ

1 skirsnis Nelengvatinė kilmė

2 skirsnis Lengvatinė kilmė

3 SKYRIUS PREKIŲ MUITINĖ VERTĖ

III ANTRAŠTINĖ DALIS SKOLA MUITINEI IR GARANTIJOS

1 SKYRIUS SKOLOS MUITINEI ATSIRADIMAS

1 skirsnis Importo skola muitinei

2 skirsnis Eksporto skola muitinei

3 skirsnis Nuostatos, bendros importo ir eksporto skolai muitinei

2 SKYRIUS GARANTIJA, PATEIKIAMA DĖL GALINČIOS ATSIRASTI ARBA ATSIRADUSIOS SKOLOS MUITINEI

3 SKYRIUS VALIUTOS KONVERTAVIMAS IR TERMINAI

1 skirsnis Importo arba eksporto muito sumos nustatymas, pranešimas apie skolą muitinei ir įtraukimas į apskaitą

2 skirsnis Importo arba eksporto muito sumos mokėjimas

3 skirsnis Importo arba eksporto muito sumos grąžinimas ir atsisakymas ją išieškoti

4 SKYRIUS SKOLOS MUITINEI PANAIKINIMAS

IV ANTRAŠTINĖ DALIS Į BENDRIJOS MUITŲTERITORIJĄ ĮVEŽTOS PREKĖS

1 SKYRIUS ĮVEŽIMO BENDROJI DEKLARACIJA

2 SKYRIUS PREKIŲ ATVEŽIMAS

1 skirsnis Prekių įvežimas į Bendrijos muitų teritoriją

2 skirsnis Importo arba eksporto muito sumos mokėjimas

3 skirsnis Po prekių pateikimo atliekami formalumai

4 skirsnis Laisvosios zonos

V ANTRAŠTINĖ DALIS SU MUITINIU STATUSU, MUITINĖS PROCEDŪROS ĮFORMINIMU PREKĖMS, PATIKRINIMU, IŠLEIDIMU IR DISPONAVIMU PREKĖMIS SUSIJUSIOS BENDROSIOS TAISYKLĖS

1 SKYRIUS PREKIŲ MUITINIS STATUSAS

2 SKYRIUS MUITINĖS PROCEDŪROSĮFORMINIMAS PREKĖMS

1 skirsnis Bendrosios nuostatos

2 skirsnis Standartinės muitinės deklaracijos

3 skirsnis Supaprastintos muitinės deklaracijos

4 skirsnis Visoms muitinės deklaracijoms taikomos nuostatos

5 skirsnis Kiti supaprastinimai

3 SKYRIUS PREKIŲ TIKRINIMAS IR IŠLEIDIMAS

1 skirsnis Tikrinimas

2 skirsnis Išleidimas

4 SKYRIUS DISPONAVIMAS PREKĖMIS

VI ANTRAŠTINĖ DALIS IŠLEIDIMAS Į LAISVĄ APYVARTĄ IR NEAPMOKESTINIMAS IMPORTO MUITAIS

1 SKYRIUS IŠLEIDIMAS Į LAISVĄ APYVARTĄ

2 SKYRIUS NEAPMOKESTINIMAS IMPORTO MUITAIS

1 skirsnis Grąžintos prekės

2 skirsnis Jūrų žvejyba ir iš jūros išgauti produktai

3 skirsnis Įgyvendinimo priemonės

VII ANTRAŠTINĖ DALIS SPECIALIOSIOS PROCEDŪROS

1 SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS

2 SKYRIUS TRANZITAS

1 skirsnis Išorinis ir vidinis tranzitas

2 skirsnis Bendrijos tranzitas

3 SKYRIUS SAUGOJIMAS

1 skirsnis Bendrosios nuostatos

2 skirsnis Laikinasis saugojimas

3 skirsnis Muitinis sandėliavimas

4 skirsnis Laisvosios zonos

4 SKYRIUS SPECIALI PASKIRTIS

1 skirsnis Laikinasis įvežimas

2 skirsnis Galutinis vartojimas

5 SKYRIUS PERDIRBIMAS

1 skirsnis Bendrosios nuostatos

2 skirsnis Laikinasis įvežimas perdirbti

3 skirsnis Laikinasis išvežimas perdirbti

VIII ANTRAŠTINĖ DALIS PREKIŲ IŠVEŽIMAS IŠ BENDRIJOS MUITŲ TERITORIJOS

1 SKYRIUS IŠ BENDRIJOS MUITŲ TERITORIJOS IŠVEŽAMOS PREKĖS

2 SKYRIUS EKSPORTAS IR REEKSPORTAS

3 SKYRIUS NEAPMOKESTINIMAS EKSPORTO MUITAIS

IX ANTRAŠTINĖ DALIS MUITINĖS KODEKSO KOMITETAS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

1 SKYRIUS MUITINĖS KODEKSO KOMITETAS

2 SKYRIUS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

PRIEDAS KORELIACIJOS LENTELĖS

I ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDROSIOS NUOSTATOS

1 SKYRIUS

Muitų teisės aktų taikymo sritis, muitinės misija ir sąvokų apibrėžimai

1 straipsnis

Dalykas ir taikymo sritis

1. Šiuo reglamentu nustatomas Bendrijos muitinės kodeksas (toliau — Kodeksas), kuriame išdėstomos bendrosios taisyklės ir procedūros, taikomos į Bendrijos muitų teritoriją įvežamoms arba iš jos išvežamoms prekėms.

Kodeksas vienodai taikomas visoje Bendrijos muitų teritorijoje, nepažeidžiant tarptautinės teisės bei konvencijų ir Bendrijos teisės aktų kitose srityse.

2. Remiantis konkrečias sritis reglamentuojančiais teisės aktais arba tarptautinėmis konvencijomis, tam tikros muitų teisės aktų nuostatos gali būti taikomos už Bendrijos muitų teritorijos ribų.

3. Tam tikros muitų teisės aktų nuostatos, įskaitant jų numatytus supaprastinimus, taikomos prekybai prekėmis tarp Bendrijos muitų teritorijos dalių, kurioms taikomos Direktyvos 2006/112/EB nuostatos, ir tos teritorijos dalių, kuriose tos nuostatos netaikomos, arba prekybai tarp tos teritorijos dalių, kuriose tos nuostatos netaikomos.

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas, jį papildant, nustatančios šios dalies pirmoje pastraipoje nurodytas nuostatas ir supaprastintus jų įgyvendinimo formalumus, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu. Taikant šias priemones taip pat įvertinamos ypatingos aplinkybės, susijusios su prekyba prekėmis tik vienoje valstybėje narėje.

2 straipsnis

Muitinės misija

Muitinė visų pirma atsako už Bendrijos tarptautinės prekybos priežiūrą, tuo prisidėdama prie sąžiningos ir atviros prekybos skatinimo, vidaus rinkos išorės aspektų, bendrosios prekybos politikos ir kitų su prekyba susijusių bendrųjų Bendrijos politikos sričių priemonių įgyvendinimo, taip pat prie visos tiekimo grandinės saugumo užtikrinimo. Muitinė įdiegia priemones, kuriomis visų pirma siekiama:

a) apsaugoti Bendrijos ir jos valstybių narių finansinius interesus;

b) apsaugoti Bendriją nuo nesąžiningos ir neteisėtos prekybos, tuo pat metu remiant teisėtą verslo veiklą;

c) užtikrinti Bendrijos bei jos gyventojų saugumą bei saugą, taip pat aplinkos apsaugą, prireikus glaudžiai bendradarbiaujant su kitomis institucijomis;

d) išlaikyti deramą pusiausvyrą tarp muitinio tikrinimo ir teisėtos prekybos palengvinimo.

3 straipsnis

Muitų teritorija

1. Bendrijos muitų teritorijai priklauso toliau nurodytos teritorijos, įskaitant jų teritorinius vandenis, vidaus vandenis ir oro erdvę:

— Belgijos Karalystės teritorija;

— Bulgarijos Respublikos teritorija;

— Čekijos Respublikos teritorija;

— Danijos Karalystės teritorija, išskyrus Farerų salas ir Grenlandiją;

— Vokietijos Federacinės Respublikos teritorija, išskyrus Heligolando salą ir Biuzingeno teritoriją (1964 m. lapkričio 23 d. Vokietijos Federacinės Respublikos ir Šveicarijos Konfederacijos sutartis);

— Estijos Respublikos teritorija;

— Airijos teritorija;

— Graikijos Respublikos teritorija;

— Ispanijos Karalystės teritorija, išskyrus Seutą ir Meliliją;

— Prancūzijos Respublikos teritorija, išskyrus Naująją Kaledoniją, Majotą, Sen Pjerą ir Mikeloną, Volį ir Futūną, Prancūzijos Polineziją ir Prancūzijos Pietines ir Antarkties teritorijas;

— Italijos Respublikos teritorija, išskyrus Livinjo ir Kampionės savivaldybes bei Lugano ežero nacionalinius vandenis tarp kranto ir zonos, esančios tarp Ponte Tresa ir Porto Ceresio, politinės sienos;

— Kipro Respublikos teritorija pagal 2003 m. Stojimo akto nuostatas;

— Latvijos Respublikos teritorija;

— Lietuvos Respublikos teritorija;

— Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės teritorija;

— Vengrijos Respublikos teritorija;

— Maltos teritorija;

— Nyderlandų Karalystės teritorija Europoje;

— Austrijos Respublikos teritorija;

— Lenkijos Respublikos teritorija;

— Portugalijos Respublikos teritorija;

— Rumunijos teritorija;

— Slovėnijos Respublikos teritorija;

— Slovakijos Respublikos teritorija;

— Suomijos Respublikos teritorija;

— Švedijos Karalystės teritorija;

— Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės ir Normandijos salų bei Meno salos teritorija.

2. Toliau išvardytos teritorijos, įskaitant jų teritorinius vandenis, vidaus vandenis ir oro erdvę, esančios už valstybių narių teritorijos ribų, atsižvelgiant į joms taikomas konvencijas ir sutartis, laikomos Bendrijos muitų teritorijos dalimi:

a) PRANCŪZIJA Monako teritorija, kaip apibrėžta 1963 m. gegužės 18 d. Paryžiuje pasirašytoje Muitinės konvencijoje (1963 m. rugsėjo 27 d.Journal officiel de la République française (Prancūzijos Respublikos oficialusis leidinys), p. 8679);

b) KIPRAS Jungtinės Karalystės Akrotirio ir Dekelijos suverenių bazių teritorijų teritorija, kaip apibrėžta 1960 m. rugpjūčio 16 d. Nikosijoje pasirašytoje Sutartyje dėl Kipro Respublikos sukūrimo (United Kingdom Treaty Series Nr. 4 (1961) Cmnd. 1252).

4 straipsnis

Sąvokų apibrėžimai

Kodekse vartojamos šios sąvokų apibrėžimai:

1) „muitinė“ — valstybių narių muitinės administracijos, atsakingos už muitų teisės aktų taikymą, ir visos kitos institucijos, nacionalinės teisės aktų įgaliotos taikyti tam tikrus muitų teisės aktus;

2) „muitų teisės aktai“ — teisės aktų visuma, kurią sudaro: a) Kodeksas ir jam įgyvendinti Bendrijos lygiu bei atitinkamais atvejais nacionaliniu lygiu priimtos nuostatos; b) Bendrasis muitų tarifas; c) teisės aktai, nustatantys Bendrijos atleidimo nuo muitų sistemą; d) tarptautiniai susitarimai, kuriuose yra su muitais susijusių nuostatų, tiek kiek jie taikomi Bendrijoje;

3) „muitinis tikrinimas“ — konkretūs veiksmai, kuriuos muitinės atlieka siekdama užtikrinti, kad būtų teisingai taikomi muitų teisės aktai ir kiti teisės aktai, reglamentuojantys prekių, gabenamų tarp Bendrijos muitų teritorijos ir kitų teritorijų, įvežimą, išvežimą, vežimą tranzitu, perkėlimą, saugojimą ir galutinį vartojimą, taip pat ne Bendrijos prekių ir prekių, kurioms taikoma galutinio vartojimo procedūra, laikymą muitų teritorijoje ir gabenimą joje;

4) „asmuo“ — fizinis asmuo, juridinis asmuo ir bet kuris asmenų susivienijimas, kuris nėra juridinis asmuo, tačiau pagal Bendrijos arba nacionalinę teisę pripažįstamas galinčiu atlikti teisinius veiksmus;

5) „ekonominių operacijų vykdytojas“ — asmuo, kuris užsiimdamas savo verslu vykdo veiklą, kuriai taikomi muitų teisės aktai;

6) „atstovas muitinėje“ — bet kuris asmuo, kito asmens paskirtas atlikti muitų teisės aktų nustatytus veiksmus ir formalumus, privalomus jo santykiuose su muitine;

7) „rizika“ — tikėtinumas, kad gali įvykti įvykis, susijęs su prekių, vežamų tarp Bendrijos muitų teritorijos ir šiai teritorijai nepriklausančių šalių arba teritorijų, įvežimu, išvežimu, tranzitu, perkėlimu arba galutiniu vartojimu ir su Bendrijos statuso neturinčių prekių laikymu, dėl kurio: a) nebūtų galima teisingai taikyti Bendrijos arba nacionalinių priemonių; b) iškiltų pavojus Bendrijos ir jos valstybių narių finansiniams interesams; c) iškiltų grėsmė Bendrijos ir jos gyventojų saugumui bei saugai, žmonių, gyvūnų arba augalų sveikatai, aplinkai arba vartotojams;

8) „muitinės formalumai“ — visos operacijos, kurias atitinkami asmenys ir muitinės turi atlikti, kad būtų laikomasi muitų teisės aktų;

9) „bendroji deklaracija“ (įvežimo bendroji deklaracija ir išvežimo bendroji deklaracija) — nustatytos formos ir nustatytu būdu atliekamas veiksmas, kuriuo prieš įvykį ar jo metu asmuo informuoja muitinę apie numatomą prekių įvežimą į Bendrijos muitų teritoriją arba išvežimą iš jos;

10) „muitinės deklaracija“ — nustatytos formos ir nustatytu būdu atliekamas veiksmas, kuriuo asmuo pareiškia pageidavimą, kad prekėms būtų įforminta tam tikra muitinės procedūra, atitinkamais atvejais nurodant bet kurią konkrečią tvarką jos taikymo tvarką;

11) „deklarantas“ — asmuo, pateikiantis bendrąją deklaraciją ar pranešimą apie reeksportą, arba muitinės deklaraciją savo vardu, arba asmuo, kurio vardu tokia deklaracija pateikiama;

12) „muitinės procedūra“ — bet kuri iš toliau išvardytų procedūrų, kuri gali būti įforminta prekėms vadovaujantis šiuo Kodeksu: a) išleidimas į laisvą apyvartą; b) specialiosios procedūros; c) eksportas;

13) „skola muitinei“ — asmens prievolė sumokėti importo ar eksporto muito, taikomo konkrečioms prekėms pagal galiojančius muitų teisės aktus, sumą;

14) „skolininkas“ — asmuo, privalantis sumokėti skolą muitinei;

15) „importo muitai“ — už importuojamas prekes mokėtini muitai;

16) „eksporto muitai“ — už eksportuojamas prekes mokėtini muitai;

17) „muitinis statusas“ — Bendrijos prekių arba ne Bendrijos prekių statusas;

18) „Bendrijos prekės“ — prekės, priskiriamos bet kuriai iš šių kategorijų: a) tik Bendrijos muitų teritorijoje išgautos prekės, kurių sudėtyje nėra iš Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančių šalių arba teritorijų importuotų prekių. Prekės, išgautos tik Bendrijos muitų teritorijoje, neturi Bendrijos prekių muitinio statuso, jeigu jos išgautos iš prekių, kurioms atvejais, nustatytais vadovaujantis 101 straipsnio 2 dalies c punktu, įforminta išorinio tranzito procedūra, saugojimo procedūra, laikinojo įvežimo procedūra arba laikinojo įvežimo perdirbti procedūra; b) iš Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančių šalių arba teritorijų į šią teritoriją įvežtos ir į laisvą apyvartą išleistos prekės; c) prekės, išgautos arba pagamintos Bendrijos muitų teritorijoje arba vien tik iš b punkte nurodytų prekių, arba iš a ir b punktuose nurodytų prekių;

19) „ne Bendrijos prekės“ — 18 punkte nenurodytos prekės arba Bendrijos prekių muitinį statusą praradusios prekės;

20) „rizikos valdymas“ — sistemingas rizikos nustatymas ir visų priemonių, būtinų rizikos kilimui apriboti, įgyvendinimas. Rizikos valdymas apima tokią tarptautiniais, Bendrijos ir nacionaliniais šaltiniais bei strategijomis grindžiama veiklą, kaip duomenų ir informacijos rinkimas, rizikos analizė ir įvertinimas, veiksmų nustatymas ir ėmimasis, reguliari proceso ir jo rezultatų stebėsena bei peržiūra;

21) „prekių išleidimas“ — muitinės veiksmas, kuriuo suteikiama teisė su prekėmis atlikti veiksmus, leidžiamus atliekant joms įformintą muitinės procedūrą;

22) „muitinės priežiūra“ — veiksmai, kurių paprastai imasi muitinė siekdama užtikrinti, kad būtų laikomasi muitų teisės aktų ir atitinkamais atvejais kitų nuostatų, taikomų prekėms, kurių atžvilgiu imamasi tokių veiksmų;

23) „grąžinimas“ — sumokėtų bet kurių importo arba eksporto muitų grąžinimas;

24) „atsisakymas išieškoti“ — atleidimas nuo prievolės sumokėti importo arba eksporto muitus, kurie nebuvo sumokėti;

25) „perdirbtieji produktai“ — prekės, su kuriomis įforminus perdirbimo procedūrą buvo atliktos perdirbimo operacijos;

26) „Bendrijos muitų teritorijoje įsisteigęs asmuo“: a) fizinio asmens atveju — bet kuris asmuo, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta yra Bendrijos muitų teritorijoje; b) juridinio asmens arba asmenų susivienijimo atveju — bet kuris asmuo, kurio registruota buveinė, centrinė būstinė arba nuolatinis verslo padalinys yra Bendrijos muitų teritorijoje;

27) „prekių pateikimas muitinei“ — pranešimas muitinei apie prekių pristatymą į muitinės įstaigą arba bet kurią kitą muitinės nustatytą arba muitinės patvirtintą vietą ir galimybę atlikti šių prekių muitinį tikrinimą;

28) „prekių turėtojas“ — prekių savininkas arba panašią teisę disponuoti prekėmis turintis asmuo, arba fiziškai prekes kontroliuojantis asmuo;

29) „procedūros vykdytojas“ — muitinės deklaraciją pateikiantis asmuo arba asmuo, kurio interesais pateikiama muitinės deklaracija, arba asmuo, kuriam buvo perduotos su muitinės procedūra susijusios pirmiau minėto asmens teisės ir prievolės;

30) „prekybos politikos priemonės“ — pagal bendrą prekybos politiką nustatytos netarifinės priemonės, kaip tarptautinę prekybą prekėmis reglamentuojančios Bendrijos teisės aktų nuostatos;

31) „perdirbimo operacijos“ — bet kuri iš šių operacijų: a) prekių apdorojimas, įskaitant jų surinkimą, montažą arba priderinimą prie kitų prekių; b) prekių perdirbimas; c) prekių sunaikinimas; d) prekių remontas, įskaitant jų atnaujinimą ir sutaisymą; e) prekių, kurių neįmanoma aptikti perdirbtuosiuose produktuose, naudojimas, kai jos būtinos šiems produktams pagaminti arba jų gamybai palengvinti, net ir tais atvejais, kai jos visai arba iš dalies sunaudojamos gamybos procese (gamybos priedai);

32) „išeiga“ — perdirbtųjų produktų, gautų perdirbus tam tikrą kiekį prekių, kurioms įforminta perdirbimo procedūra, absoliutus arba santykinis kiekis;

33) „pranešimas“ — nustatyto formato informacija, kurią sudaro duomenys, naudojantis informacijos technologijomis ir kompiuterių tinklais perduodami vieno asmens, įstaigos ar institucijos kitam asmeniui, įstaigai ar institucijai.

2 SKYRIUS

Su muitų teisės aktais susijusios asmenų teisės ir prievolės

1 skirsnis

Informacijos teikimas

5 straipsnis

Duomenų mainai ir saugojimas

1. Visi duomenų, lydimųjų dokumentų, sprendimų ir pranešimų mainai, kuriuos privaloma vykdyti pagal muitų teisės aktus tiek tarpusavyje tarp muitinių, tiek tarp ekonominių operacijų vykdytojų ir muitinių, vykdomi ir tokie duomenys, kuriuos privaloma saugoti pagal muitų teisės aktus, saugomi naudojantis elektroninio duomenų apdorojimo priemonėmis.

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas, jį papildant, nustatančios šios dalies pirmos pastraipos taikymo išimtis, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

Šiose priemonėse apibrėžiami atvejai ir sąlygos, kai vietoj elektroninių duomenų mainų gali būti atliekamos operacijos su popieriuje surašytais dokumentais arba kitos operacijos, visų pirma atsižvelgiant į:

a) galimus muitinės kompiuterizuotų sistemų veikimo sutrikimus;

b) galimus ekonominių operacijų vykdytojų kompiuterizuotų sistemų veikimo sutrikimus;

c) tarptautines konvencijas ir susitarimus, kuriuose numatytas popieriuje surašytų dokumentų naudojimas;

d) tai, kad keliautojai gali neturėti tiesioginės prieigos prie kompiuterizuotų sistemų ir elektroninės informacijos teikimo priemonių;

e) praktinius deklaracijų pateikimo žodžiu arba kitu veiksmu reikalavimus.

2. Išskyrus atvejus, kai tai muitų teisės aktuose konkrečiai nustatyta kitaip, Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina priemones, nustatančias:

a) muitų teisės aktų taikymui reikalingus pranešimus, kuriais turi keistis muitinės įstaigos;

b) pranešimų, kuriais būtina keistis pagal muitų teisės aktus, bendrus duomenų rinkinius ir formatus.

Pirmos pastraipos b punkte nurodyti duomenys apima informaciją, būtiną rizikos analizei ir tinkamam muitiniam tikrinimui atlikti, ir nustatomi, atitinkamais atvejais, naudojantis tarptautiniais standartais ir verslo praktika.

6 straipsnis

Duomenų apsauga

1. Visa informacija, kurią gauna muitinė vykdydama savo pareigas ir kuri pagal savo turinį arba pateikimo būdą yra konfidenciali, laikoma profesine paslaptimi. Kompetentingos institucijos be aiškaus tą informaciją pateikusio asmens arba institucijos leidimo jos neatskleidžia, išskyrus 26 straipsnio 2 dalyje numatytais atvejais.

Tačiau ši informacija gali būti atskleista be leidimo, jeigu muitinė privalo arba yra įgaliota ją atskleisti pagal galiojančias nuostatas, ypač susijusias su duomenų apsauga, arba kai atliekami procesiniai veiksmai.

2. Konfidencialius duomenis perduoti Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančių šalių arba teritorijų muitinėms ir kitoms kompetentingoms institucijoms leidžiama tik pagal tarptautinį susitarimą, užtikrinantį deramą duomenų apsaugos lygį.

3. Informacija atskleidžiama arba perduodama tik griežtai laikantis galiojančių duomenų apsaugos nuostatų.

7 straipsnis

Papildomos informacijos mainai tarp muitinė ir ekonominių operacijų vykdytojų

1. Muitinė ir ekonominių operacijų vykdytojai gali keistis bet kuria informacija, kuria keistis pagal muitų teisės aktus konkrečiai nereikalaujama, visų pirma abipusio bendradarbiavimo rizikos nustatymo ir neutralizavimo srityje tikslais. Tokie informacijos mainai gali būti vykdomi pagal rašytinį susitarimą, kuriuo muitinei gali būti numatyta prieiga prie ekonominių operacijų vykdytojo kompiuterinių sistemų.

2. Jeigu šalys nesusitaria kitaip, visa informacija, kurią, bendradarbiaudamos pagal 1 dalį, viena šalis teikia kitai šaliai, yra konfidenciali.

8 straipsnis

Muitinės teikiama informacija

1. Kiekvienas asmuo gali prašyti, kad muitinė pateiktų informaciją apie muitų teisės aktų taikymą. Toks prašymas gali būti nepatenkinamas, jeigu jis nėra susijęs su tikrai numatoma vykdyti veikla tarptautinės prekybos prekėmis srityje.

2. Muitinė palaiko nuolatinį dialogą su ekonominių operacijų vykdytojais ir kitomis tarptautinėje prekyboje prekėmis dalyvaujančiomis institucijomis. Ji skatina skaidrumą, padarydama laisvai prieinamus muitų teisės aktus, bendro pobūdžio administracinius nurodymus ir prašymų blankus, kai tai įmanoma — nemokamai, ir internete.

9 straipsnis

Muitinei teikiama informacija

1. Bet kuris asmuo, tiesiogiai arba netiesiogiai dalyvaujantis atliekant muitinės formalumus arba muitinį tikrinimą, muitinės prašymu per nustatytą terminą tinkama forma pateikia jai visus būtinus dokumentus bei informaciją ir suteikia visą tiems formalumams arba tikrinimui atlikti būtiną pagalbą.

2. Pateikdamas bendrąją deklaraciją arba muitinės deklaraciją, pranešimą arba prašymą išduoti leidimą ar priimti kitą sprendimą, atitinkamas asmuo įsipareigoja, kad:

a) deklaracijoje, pranešime arba prašyme būtų pateikiama tiksli ir išsami informacija;

b) visi dokumentai, kuriuos pateikia arba su kuriais leidžia susipažinti, būtų autentiški;

c) kai taikytina — būtų laikomasi visų įsipareigojimų, susijusių su atitinkamos muitinės procedūros įforminimu konkrečioms prekėms arba su operacijų, kurias leista atlikti, atlikimu.

Pirma pastraipa taip pat taikoma bet kurios muitinės reikalaujamos arba jai suteikiamos bet informacijos teikimui naudojant bet kurią formą.

Jeigu deklaraciją, pranešimą, prašymą arba informaciją pateikia atitinkamo asmens atstovas muitinėje, tas atstovas muitinėje taip pat vykdo pirmoje pastraipoje nustatytas prievoles.

10 straipsnis

Elektroninės sistemos

1. Valstybės narės bendradarbiauja su Komisija kuriant, prižiūrint ir naudojant elektronines sistemas, skirtas informacijos mainams tarp muitinės įstaigų bei bendram duomenų registravimui ir tvarkymui, kuris visų pirma susijęs su:

a) ekonominių operacijų vykdytojais, tiesiogiai arba netiesiogiai dalyvaujančiais atliekant muitinės formalumus;

b) prašymais ir leidimais, susijusiais su muitinės procedūromis arba įgaliotojo ekonominių operacijų vykdytojo statusu;

c) prašymais ir specialiaisiais sprendimais, priimtais pagal 20 straipsnį;

d) bendru rizikos valdymu, nurodytu 25 straipsnyje.

2. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios:

a) registruotinų duomenų standartinę formą ir turinį;

b) tvarką, kurios turi laikytis valstybių narių muitinės, tvarkydamos tuos duomenis;

c) prieigos prie tų duomenų suteikimo taisykles, taikytinas: i) ekonominių operacijų vykdytojams, ii) kitoms kompetentingoms institucijoms,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

2 skirsnis

Atstovavimas muitinėje

11 straipsnis

Atstovas muitinėje

1. Kiekvienas asmuo gali paskirti atstovą muitinėje.

Toks atstovavimas gali būti tiesioginis, kai atstovas muitinėje veikia kito asmens vardu ir to asmens interesais, arba netiesioginis, kai atstovas muitinėje veikia savo vardu, tačiau kito asmens interesais.

Atstovas muitinėje turi būti įsisteigęs Bendrijos muitų teritorijoje.

2. Vadovaudamosi Bendrijos teise valstybės narės gali nustatyti sąlygas, kuriomis atstovas muitinėje gali teikti paslaugas valstybėje narėje, kurioje jis yra įsisteigęs. Tačiau neribojant suinteresuotos valstybės narės teisės taikyti mažiau griežtus kriterijus, 14 straipsnio a-d punktuose nustatytus kriterijus atitinkantys atstovai muitinėje turi teisę teikti tokias paslaugas kitoje nei jų įsisteigimo valstybėje narėje.

3. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, pirmiausia nustatančios:

a) sąlygas, kuriomis galima netaikyti 1 dalies trečioje pastraipoje nurodyto reikalavimo;

b) sąlygas, kuriomis galima suteikti ir įrodyti 2 dalyje nurodytą teisę;

c) kitas šio straipsnio įgyvendinimui skirtas priemones,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

12 straipsnis

Įgaliojimas

1. Santykiuose su muitine atstovas muitinėje pareiškia, kad veikia atstovaujamo asmens interesais, ir nurodo, ar jo atstovavimas yra tiesioginis, ar netiesioginis.

Asmuo, kuris nepareiškia, kad veikia kaip atstovas muitinėje, arba kuris pareiškia, kad veikia kaip atstovas muitinėje, neturėdamas atitinkamų įgaliojimų, laikomas veikiančiu savo vardu ir savo interesais.

2. Muitinė gali pareikalauti, kad bet kuris asmuo, kuris pareiškia, kad veikia kaip atstovas muitinėje, pateiktų atstovaujamojo asmens suteiktą įgaliojimą patvirtinantį įrodymą.

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios leidžiančias nukrypti nuo pirmos pastraipos nuostatas, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

3 skirsnis

Įgaliotas ekonominių operacijų vykdytojas

13 straipsnis

Prašymo pateikimas ir leidimo išdavimas

1. Bendrijos muitų teritorijoje įsisteigęs ir 14 bei 15 straipsniuose nustatytas sąlygas atitinkantis ekonominių operacijų vykdytojas gali prašyti, kad jam būtų suteiktas įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statusas.

Muitinė, prireikus pasikonsultavusi su kitomis kompetentingomis institucijomis, suteikia minėtą statusą, ir vykdo naudojimosi juo stebėseną.

2. Įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statusą sudaro dviejų tipų leidimai: „muitinės formalumų supaprastinimo“ įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo ir „saugumo ir saugos“ įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo.

Pirmojo tipo leidimas suteikia teisę ekonominių operacijų vykdytojams naudotis tam tikrais muitų teisės aktais numatytais supaprastinimais. Antrojo tipo leidimo turėtojas įgyja teisę naudotis lengvatomis, susijusiomis su saugumu ir sauga.

Tuo pat metu galima turėti abiejų tipų leidimus.

3. Nepažeidžiant muitinio tikrinimo, įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statusą, laikantis 14 ir 15 straipsnių, pripažįsta visų valstybių narių muitinės.

4. Remdamasi įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statuso pripažinimu ir įvertinusi, ar įvykdyti muitų teisės aktų nustatyti reikalavimai, taikytini tam tikros rūšies supaprastinimui, muitinė leidžia ekonominių operacijų vykdytojui naudotis tuo supaprastinimu.

5. Įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statuso galiojimas gali būti sustabdytas arba šis statusas atšauktas laikantis 15 straipsnio 1 dalies g punkte nustatytų sąlygų.

6. Įgaliotas ekonominių operacijų vykdytojas praneša muitinei apie visus po statuso suteikimo atsiradusius veiksnius, galinčius turėti įtakos tolesniam naudojimuisi statusu arba jo turiniui.

14 straipsnis

Statuso suteikimas

Įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statusas suteikiamas remiantis šiais kriterijais:

a) priimtini duomenys apie muitų ir mokesčių teisės aktų reikalavimų laikymąsi;

b) priimtina prekybos ir, atitinkamais atvejais, transporto registrų tvarkymo sistema, sudaranti galimybes tinkamai atlikti muitinį tikrinimą;

c) įrodytas mokumas;

d) vadovaujantis 13 straipsnio 2 dalimi, tais atvejais, kai įgaliotas ekonominių operacijų vykdytojas pageidauja naudotis muitų teisės aktų numatytais supaprastinimais, tiesiogiai su vykdoma veikla susiję praktiniai kompetencijos arba profesinės kvalifikacijos standartai;

e) vadovaujantis 13 straipsnio 2 dalimi, tais atvejais, kai įgaliotas ekonominių operacijų vykdytojas pageidauja naudotis muitinio tikrinimo lengvatomis, susijusiomis su saugumu ir sauga, atitinkami saugumo ir saugos standartai.

15 straipsnis

Įgyvendinimo priemonės

1. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios taisykles, susijusias su:

a) įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statuso suteikimu;

b) atvejais, kuriais persvarstomas ekonominių operacijų vykdytojo statusas;

c) leidimo įgaliotam ekonominių operacijų vykdytojui pasinaudoti supaprastinimais suteikimu;

d) muitinės, kurios kompetencijai priklauso suteikti minėtą statusą ir išduoti leidimus, nustatymu;

e) palengvinimų, kurie įgaliotiems ekonominių operacijų vykdytojams gali būti suteikti dėl muitinio tikrinimo, susijusiais su saugumu ir sauga, rūšimi ir mastu;

f) konsultavimusi su kitomis muitinėmis ir informacijos joms teikimu;

g) sąlygomis, kuriomis gali būti sustabdytas arba atšauktas įgalioto ekonominių operacijų vykdytojo statuso galiojimas;

h) sąlygomis, kuriomis konkrečių kategorijų įgalioti ekonominių operacijų vykdytojai gali būti atleisti nuo įsisteigimo Bendrijos muitų teritorijoje reikalavimo, visų pirma atsižvelgiant į tarptautinius susitarimus,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

2. Šiomis priemonėmis turi būti atsižvelgta:

a) pagal 25 straipsnio 3 dalį priimtas taisykles;

b) profesinį dalyvavimą veikloje, kuriai taikomi muitų teisės aktai;

c) tiesiogiai su vykdoma veikla susijusios kompetencijos arba profesinės kvalifikacijos praktinius standartus;

d) tai, ar ekonominių operacijų vykdytojas turi tarptautiniu mastu pripažįstamą sertifikatą, išduotą remiantis atitinkamomis tarptautinėmis konvencijomis.

4 skirsnis

Sprendimai, susiję su muitų teisės aktų taikymu

16 straipsnis

Bendrosios nuostatos

1. Asmuo prašantis, kad muitinė priimtų sprendimą, susijusį su muitų teisės aktų taikymu, turi pateikti muitinei visą jos prašomą informaciją, būtiną sprendimui priimti.

Be to, laikantis muitų teisės aktų nustatytų sąlygų, prašymą priimti sprendimą gali pateikti keli asmenys, ir priimtas sprendimas gali būti taikomas keliems asmenims.

2. Išskyrus atvejus, kai muitų teisės aktuose nustatyta kitaip, 1 dalyje nurodytas sprendimas priimamas ir pareiškėjui apie jį pranešama nedelsiant, ne vėliau kaip per keturis mėnesius nuo tos dienos, kai muitinė gavo visą informaciją, reikalingą atitinkamam sprendimui priimti.

Tačiau, jeigu muitinė negali priimti sprendimo laikydamasi šio termino, ji iki termino pabaigos apie tai informuoja pareiškėją, nurodydama priežastis ir kitą laikotarpį, kuris, jos manymu, būtinas sprendimui pagal atitinkamą prašymą priimti.

3. Išskyrus atvejus, kai sprendime arba muitų teisės aktuose nustatyta kitaip, sprendimas įsigalioja nuo tos dienos, kurią pareiškėjas gauna sprendimą arba laikoma, kad jį gavusiu. Išskyrus 24 straipsnio 2 dalyje numatytus atvejus, priimtus sprendimus muitinė vykdo nuo tos dienos.

4. Prieš priimdama sprendimą, kuris galėtų būti nepalankus asmeniui (-ims), kuriam (-iems) jis skirtas, muitinė praneša priežastis, kuriomis ji ketina pagrįsti savo sprendimą atitinkamo (-ų) asmens (-ų) atžvilgiu, kuriam (-iems) suteikiama galimybė pareikšti savo požiūrį per nustatytą laikotarpį po tokio pranešimo.

Pasibaigus šiam laikotarpiui, atitinkamam asmeniui tinkama forma pranešama apie sprendimą, kuriame išdėstomos priežastys, kurių pagrindu jis buvo priimtas. Sprendime nurodoma 23 straipsnyje numatyta teisė pateikti skundą.

5. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios:

a) atvejus ir sąlygas, kuriais 4 dalies pirma pastraipa netaikoma;

b) 4 dalies pirmoje pastraipoje nurodytą laikotarpį,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

6. Nepažeisdama kitas sritis reglamentuojančių nuostatų, nustatančių atvejus ir sąlygas, kuriais sprendimai negalioja arba tampa niekiniais, sprendimą priėmusi muitinė gali bet kuriuo metu jį pripažinti negaliojančiu, iš dalies pakeisti arba atšaukti, jeigu jis neatitinka muitų teisės aktų.

7. Išskyrus atvejus, kai muitinė veikia kaip teisminė institucija, šio straipsnio 3, 4, ir 6 dalių bei 17, 18 ir 19 straipsnių nuostatos taip pat taikomos sprendimams, kuriuos muitinė priima negavusi suinteresuoto asmens išankstinio prašymo, ir visų pirma pranešimui apie skolą muitinei, kaip nustatyta 67 straipsnio 3 dalyje.

17 straipsnis

Sprendimų galiojimas visoje Bendrijoje

Išskyrus atvejus, kai prašoma kito arba nustatyta kitaip, muitinės priimti sprendimai, pagrįsti muitų teisės aktų taikymu arba su juo susiję, galioja visoje Bendrijos muitų teritorijoje.

18 straipsnis

Palankių sprendimų pripažinimas negaliojančiais

1. Muitinė pripažįsta negaliojančiu sprendimą, palankų asmeniui, kuriam jis skirtas, jeigu tenkinamos visos šios sąlygos:

a) sprendimas buvo priimtas remiantis neteisinga arba neišsamia informacija;

b) pareiškėjas žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad informacija buvo neteisinga arba neišsami;

c) jeigu informacija būtų buvusi teisinga ir išsami, sprendimas būtų buvęs kitoks.

2. Asmuo, kuriam buvo skirtas sprendimas, informuojamas apie jo pripažinimą negaliojančiu.

3. Jeigu pagal muitų teisės aktus priimtame sprendime nenurodyta kitaip, sprendimo pripažinimas negaliojančiu įsigalioja nuo tos dienos, kurią įsigaliojo pirminis sprendimas.

4. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 3 dalyje nurodytos valdymo procedūros, gali patvirtinti šio straipsnio įgyvendinimo priemones, ypač dėl keliems asmenims skirtų sprendimų.

19 straipsnis

Palankių sprendimų atšaukimas ir dalinis keitimas

1. Palankus sprendimas atšaukiamas arba iš dalies pakeičiamas, jeigu 18 straipsnyje nenurodytais atvejais nebuvo įvykdytos arba nebevykdomos viena arba kelios iš jo priėmimui nustatytų sąlygų.

2. Išskyrus atvejus, kai muitų teisės aktuose nustatyta kitaip, keliems asmenims skirtas palankus sprendimas gali būti atšauktas tik tam asmeniui, kuris nevykdo tuo sprendimu nustatytos prievolės.

3. Asmuo, kuriam buvo skirtas sprendimas, informuojamas apie jo atšaukimą arba dalinį pakeitimą.

4. Sprendimo atšaukimui arba daliniam pakeitimui taikoma 16 straipsnio 3 dalis.

Tačiau išimtiniais atvejais, kai tai būtina dėl teisėtų asmens, kuriam buvo skirtas sprendimas, interesų, muitinė gali nustatyti vėlesnę sprendimo atšaukimo arba dalinio pakeitimo įsigaliojimo datą.

5. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 3 dalyje nurodytos valdymo procedūros, gali patvirtinti šio straipsnio įgyvendinimo priemones, ypač dėl keliems asmenims skirtų sprendimų.

20 straipsnis

Su privaloma informacija susiję sprendimai

1. Gavusi formalų prašymą, muitinė priima su privalomąja tarifine informacija susijusius sprendimus (toliau — PTI sprendimai) arba su privalomąja kilmės informacija susijusius sprendimus (toliau — PKI sprendimai).

Toks prašymas netenkinamas susidarius kuriai nors iš toliau nurodytų aplinkybių:

a) jei prašymą toje pačioje arba kitoje muitinės įstaigoje pateikia ar jau yra pateikęs asmuo, kuriam skirtas sprendimas dėl tų pačių prekių, arba toks prašymas pateikiamas ar jau buvo pateiktas jo interesais, o PKI sprendimų atveju — tokiomis pačiomis aplinkybėmis, nulemiančiomis kilmės statuso įgijimą;

b) jei prašymas nesusijęs su jokiu numatomu PTI ar PKI sprendimo taikymu arba jokia numatoma taikyti muitinės procedūra.

2. PTI arba PKI sprendimai yra privalomi tik tarifinio klasifikavimo arba prekių kilmės nustatymo srityje.

Šie sprendimai privalomi muitinei jos santykiuose su sprendimo turėtoju, tačiau tik tada, jeigu jie taikytini prekėms, su kuriomis susiję muitinės formalumai užbaigiami po sprendimo įsigaliojimo dienos.

Šie sprendimai taip pat privalomi sprendimo turėtojui jo santykiuose su muitine, tačiau tik nuo tos dienos, kai jis gauna arba laikomas gavusiu pranešimą apie sprendimą.

3. PTI arba PKI sprendimai galioja trejus metus nuo sprendimo įsigaliojimo dienos.

4. Norėdamas, kad PTI arba PKI sprendimas būtų taikomas atliekant tam tikrą muitinės procedūrą, sprendimo turėtojas turi įrodyti, kad:

a) PTI sprendimo atveju: deklaruotos prekės pagal visus požymius atitinka sprendime aprašytas prekes;

b) PKI sprendimo atveju: atitinkamos prekės ir aplinkybės, nulemiančios kilmės statuso įgijimą, pagal visus požymius atitinka sprendime aprašytas prekes ir aplinkybes.

5. Nukrypstant nuo 16 straipsnio 6 dalies ir 18 straipsnio, PTI arba PKI sprendimai pripažįstami negaliojančiais, jeigu jie buvo priimti remiantis pareiškėjų pateikta netikslia arba neišsamia informacija.

6. PTI arba PKI sprendimai atšaukiami pagal 16 straipsnio 6 dalį ir 19 straipsnį.

Jie negali būti iš dalies keičiami.

7. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina šio straipsnio 1-5 dalių įgyvendinimo priemones.

8. Nepažeidžiant 19 straipsnio, priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios:

a) sąlygas ir laiką, kai PTI arba PKI sprendimas netenka galios;

b) sąlygas ir laikotarpį, kai dar galima naudotis a punkte nurodytu sprendimu, jeigu jam tebegaliojant buvo sudarytos juo pagrįstos ir privalomos vykdyti sutartys;

c) sąlygas, kai Komisija gali priimti sprendimus, kuriais iš valstybių narių reikalaujama atšaukti arba iš dalies pakeisti su privalomąja informacija susijusį sprendimą ir pateikiama kitokia privalomoji informacija, besiskirianti nuo kitų tuo pačiu klausimu priimtų sprendimų,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

9. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios sąlygas, kuriomis turi būti priimami kiti su privaloma informacija susiję sprendimai, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

5 skirsnis

Sankcijos

21 straipsnis

Sankcijų taikymas

1. Kiekviena valstybė narė nustato sankcijas, taikomas už Bendrijos muitų teisės aktų nesilaikymą. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.

2. Kai taikomos administracinės sankcijos, jos gali būti inter alia vienos arba abiejų iš toliau nurodytų formų:

a) muitinės paskirta piniginė bauda, įskaitant atitinkamais atvejais taikomą susitarimą, pakeičiantį baudžiamosios sankcijos taikymą;

b) atitinkamam asmeniui išduoto leidimo atšaukimas, galiojimo sustabdymas arba dalinis pakeitimas.

3. Valstybės narės per šešis mėnesius nuo tos dienos, kai šis straipsnis pradedamas taikyti, kaip nustatyta 188 straipsnio 2 dalyje, praneša Komisijai apie pagal 1 dalį galiojančias nacionalines nuostatas ir nedelsdamos praneša Komisijai apie visus vėlesnius šias nuostatas įtakojančius pakeitimus.

6 skirsnis

Skundai

22 straipsnis

Teisminės institucijos priimami sprendimai

23 ir 24 straipsniai netaikomi skundams, pateiktiems prašant pripažinti negaliojančiais, atšaukti arba iš dalies pakeisti su muitų teisės aktų taikymu susijusius sprendimus, kuriuos priėmė teisminė institucija arba kaip teisminė institucija veikianti muitinė.

23 straipsnis

Apskundimo teisė

1. Bet kuris asmuo turi teisę apskųsti bet kurį jam tiesiogiai ir asmeniškai taikomą muitinės sprendimą, susijusį su muitų teisės aktų taikymu.

Bet kuris asmuo, kuris kreipėsi į muitinę su prašymu priimti sprendimą ir atitinkamas sprendimas nebuvo priimtas per 17 straipsnio 2 dalyje nurodytą terminą, taip pat gali pasinaudoti teise pateikti skundą.

2. Teise pateikti skundą galima pasinaudoti bent dvejais etapais:

a) pirmiausia, pateikiant skundą muitinei, teisminei institucijai arba kitai valstybės narės institucijai, paskirtai nagrinėti tokius skundus;

b) vėliau, vadovaujantis valstybėse narėse galiojančių teisės aktų nuostatomis, kreipiantis į aukštesnę nepriklausomą instituciją, kuri gali būti teisminė institucija arba jai lygiavertė specializuota institucija.

3. Skundas privalo būti pateiktas toje valstybėje narėje, kurioje buvo priimtas atitinkamas sprendimas arba pateiktas prašymas jį priimti.

4. Valstybės narės užtikrina, kad skundų nagrinėjimo procedūra sudarytų sąlygas greitai patvirtinti muitinės priimtų sprendimų teisingumą arba juos pataisyti.

24 straipsnis

Vykdymo sustabdymas

1. Skundo pateikimas nesustabdo apskųsto sprendimo vykdymo.

2. Tačiau muitinė visiškai arba iš dalies sustabdo tokio sprendimo vykdymą, jeigu turi rimtą pagrindą manyti, kad apskųstas sprendimas neatitinka muitų teisės aktų arba kad dėl jo suinteresuotam asmeniui gali būti padaryta neatitaisoma žala.

3. 2 dalyje nurodytais atvejais, jeigu apskųstas sprendimas sukuria prievolę mokėti importo arba eksporto muitus, to sprendimo vykdymas sustabdomas tik pateikus garantiją, išskyrus atvejus, kai remiantis dokumentais pagrįstu įvertinimu nustatoma, kad dėl tokios garantijos skolininkas gali patirti didelių ekonominių arba socialinių sunkumų.

Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, gali patvirtinti šios dalies pirmos pastraipos įgyvendinimo priemones.

7 skirsnis

Prekių tikrinimas

25 straipsnis

Muitinis tikrinimas

1. Muitinė gali atlikti bet kokį muitinį tikrinimą, kuris, jos manymu, yra būtinas.

Atliekant šį muitinį tikrinimą visų pirma gali būti tikrinamos prekės, imant jų pavyzdžius, deklaracijoje pateikti duomenys, aiškinamasi, ar egzistuoja dokumentai, ar jie tikri, tikrinami ekonominių operacijų vykdytojų apskaitos ir kiti registrai, apžiūrimos transporto priemonės, tikrinamas bagažas ir kitos prekės, kurias gabena arba su savimi turi asmenys, atliekami tarnybiniai tyrimai ir kiti panašūs veiksmai.

2. Muitinis tikrinimas, išskyrus atsitiktinius patikrinimus, pirmiausia grindžiamas rizikos analize, kuri atliekama naudojantis elektroninėmis duomenų apdorojimo priemonėmis, siekiant nustatyti ir įvertinti riziką bei parengti priemones jai išvengti, remiantis nacionaliniu, Bendrijos ir, jei yra, tarptautiniu lygiu nustatytais kriterijais.

Valstybės narės, bendradarbiaudamos su Komisija, sukuria, prižiūri ir naudoja bendrą rizikos valdymo schemą, grindžiamą informacijos apie riziką keitimusi tarp muitinės administracijų ir jos analize bei inter alia bendrų rizikos vertinimo kriterijų, tikrinimo priemonių ir prioritetinių tikrinimo sričių nustatymu.

Tokia informacija ir kriterijais grindžiamas tikrinimas atliekamas nepažeidžiant kitų patikrinimų, atliekamų pagal 1 ir 2 dalis arba galiojančias nuostatas.

3. Komisija, nepažeisdama šio straipsnio 2 dalies ir laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina įgyvendinimo priemones, nustatančias:

a) bendrą rizikos valdymo schemą;

b) bendrus kriterijus ir prioritetines tikrinimo sritis;

c) informaciją apie riziką ir jos analizę, kuria turi keistis muitinės administracijos.

26 straipsnis

Institucijų bendradarbiavimas

1. Jeigu be muitinio tikrinimo turi būti atliekamas ir kitas tų pačių prekių tikrinimas, kurį atlieka ne muitinė, o kitos kompetentingos institucijos, muitinė, glaudžiai bendradarbiaudama su minėtomis kitomis institucijomis, deda pastangas, kad visais įmanomais atvejais šis tikrinimas būtų atliekamas tuo pačiu laiku ir toje pačioje vietoje kaip muitinis tikrinimas (taikant „vieno sustojimo“ principą), muitinei atliekant koordinatoriaus vaidmenį.

2. Atlikdamos šiame skirsnyje minėtą tikrinimą, muitinė ir kitos kompetentingos institucijos gali keistis gautais duomenimis apie prekių, gabenamų tarp Bendrijos muitų teritorijos ir kitų teritorijų, įvežimą, išvežimą, vežimą tranzitu, perkėlimą, saugojimą ir galutinį vartojimą, taip pat gabenimą pašto siuntomis, įskaitant duomenis apie ne Bendrijos prekių ir galutinio vartojimo prekių laikymą Bendrijos muitų teritorijoje bei gabenimą joje, bei visų tikrinimų rezultatais, jei tai būtina rizikos mažinimui ir kovai su sukčiavimu. Muitinė ir Komisija taip pat gali tarpusavyje keistis tokiais duomenimis siekdamos užtikrinti vienodą Bendrijos muitų teisės aktų taikymą.

27 straipsnis

Po prekių išleidimo atliekamas tikrinimas

Muitinė, norėdama po prekių išleidimo įsitikinti bendrojoje arba muitinės deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumu, gali tikrinti bet kuriuos dokumentus ir duomenis, susijusius su operacijomis, atliktomis su atitinkamomis prekėmis, arba su ankstesnėmis ar paskesnėmis prekybos šiomis prekėmis operacijomis. Muitinė taip pat turi teisę tikrinti tokias prekes ir (arba) imti jų pavyzdžius, jeigu tą dar įmanoma padaryti.

Tokie tikrinimai gali būti atliekami prekių turėtojo arba jo atstovo, taip pat bet kurio kito asmens, tiesiogiai arba netiesiogiai per verslą susijusio su minėtomis operacijomis, arba dėl verslo turinčio minėtus dokumentus, patalpose.

28 straipsnis

Bendrijos vidaus reisai oro ir jūrų transportu

1. Bendrijos vidaus reisais oro ir jūrų transportu vykstančių asmenų rankinio ir registruoto bagažo muitinis tikrinimas arba įforminimas atliekamas tik tais atvejais, kai toks tikrinimas ar įforminimas numatytas muitų teisės aktuose.

2. 1 dalis taikoma neribojant teisės atlikti:

a) su saugumu ir sauga susijusių tikrinimų; ir

b) su draudimais arba apribojimais susijusių patikrinimų.

3. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina šio straipsnio įgyvendinimo priemones, nustatydama atvejus ir sąlygas, kuriais muitinis tikrinimas ir įforminimas gali būti taikomi:

a) toliau išvardytų asmenų rankiniam ir registruojamam bagažui, kurį veža: i) asmenys, skrendantys orlaiviu, atskridusiu iš ne Bendrijos oro uosto ir po nusileidimo Bendrijos oro uoste skrendančiu į kitą Bendrijos oro uostą; ii) asmenys, skrendantys orlaiviu, kuris nusileidžia Bendrijos oro uoste prieš skrisdamas į ne Bendrijos oro uostą; iii) asmenys, tuo pačiu laivu vykstantys maršrutu, kurį sudaro kelios susijungiančios tiesioginio susisiekimo tarp jūrų uostų atkarpos, o išvykimo, tarpinio sustojimo arba paskirties uostas yra ne Bendrijos uostas; iv) asmenys, vykstantys pramoginiu laivu ir turistiniu arba verslo orlaiviu;

b) rankiniam ir registruojamam bagažui: i) atvežamam į Bendrijos oro uostą orlaiviu, atskrendančiu iš ne Bendrijos oro uosto, ir tame Bendrijos oro uoste perkraunamam į kitą orlaivį, vykstantį Bendrijos vidaus reisu; ii) Bendrijos oro uoste pakrautam į orlaivį, vykstantį Bendrijos vidaus reisu, ir numatomam kitame Bendrijos oro uoste perkrauti į orlaivį, vykstantį į ne Bendrijos oro uostą.

8 skirsnis

Dokumentų ir kitos informacijos saugojimas; rinkliavos ir išlaidos

29 straipsnis

Dokumentų ir kitos informacijos saugojimas

1. Suinteresuotas asmuo muitinei prieinamomis ir priimtinomis priemonėmis saugo 9 straipsnio 1 dalyje nurodytus dokumentus ir informaciją, kad muitinė galėtų juos patikrinti, ne trumpiau kaip trejus kalendorinius metus.

Prekių, išleistų į laisvą apyvartą trečioje pastraipoje nenurodytomis aplinkybėmis, atveju arba eksportui deklaruotų prekių atveju tas laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo metų, kuriais buvo priimtos prekių išleidimo į laisvą apyvartą arba eksporto muitinės deklaracijos, pabaigos.

Prekių išleidimo į laisvą apyvartą atveju, kai dėl prekių galutinio vartojimo joms taikoma nulinė arba sumažinta importo muito norma, tas laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo metų, kuriais tos prekės nustojo būti muitinės priežiūros objektu, pabaigos.

Kitos muitinės procedūros įforminimo prekėms atveju tas laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo metų, kuriais atitinkama muitinės procedūra buvo užbaigta, pabaigos.

2. Nepažeidžiat 68 straipsnio 4 dalies, jeigu atlikus su skola muitinei susijusį tikrinimą paaiškėja, kad turi būti ištaisytas tam tikras įrašas apskaitoje, ir apie tai pranešama suinteresuotam asmeniui, dokumentai ir informacija turi būti saugomi trejus metus po šio straipsnio 1 dalyje nurodyto termino pabaigos.

Jeigu pateikiamas skundas arba pradedamas bylos nagrinėjimas teisme, dokumentai ir informacija turi būti saugomi šio straipsnio 1 dalyje nustatytą laikotarpį arba iki skundo nagrinėjimo procedūros ar bylos nagrinėjimo teisme pabaigos, priklausomai nuo to, kuri iš šių datų yra vėlesnė.

30 straipsnis

Rinkliavos ir išlaidos

1. Už muitinį tikrinimą arba bet kuriuos kitus veiksmus, kuriuos oficialiai nustatytu darbo laiku atlieka kompetentingos muitinės įstaigos, taikydamos muitų teisės aktus, muitinė rinkliavų nerenka.

Tačiau muitinė gali rinkti rinkliavas arba reikalauti išlaidų atlyginimo, kai teikiamos tam tikros paslaugos, visų pirma:

a) pateikus prašymą, muitinės darbuotojai dirba ne oficialiai nustatytu darbo laiku arba ne muitinės patalpose;

b) atliekama prekių analizė arba ekspertizė ir reikia apmokėti už prekių grąžinimą pareiškėjui paštu, ypač kai tai susiję su sprendimais, priimtais vadovaujantis 20 straipsniu, arba informacijos teikimu vadovaujantis 8 straipsnio 1 dalimi;

c) prekės tikrinamos arba jų pavyzdžiai imami patikros tikslais, prekės naikinamos, jei turima išlaidų, nesusijusių su muitinės darbuotojų darbu;

d) taikomos išimtinės tikrinimo priemonės, kai jos būtinos dėl prekių rūšies arba galimos rizikos.

2. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios 1 dalies antros pastraipos įgyvendinimo priemones, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

3 SKYRIUS

Valiutos konvertavimas ir terminai

31 straipsnis

Valiutos konvertavimas

1. Kompetentingos institucijos paskelbia ir (arba) internete nurodo keitimo kursą, taikytiną, kai konvertuoti valiutą reikia dėl kurios nors iš toliau nurodytų priežasčių:

a) veiksniai, naudojami prekių muitinei vertei nustatyti, išreikšti ne valstybės narės, kurioje nustatoma muitinė vertė, valiuta;

b) prekių tarifiniam klasifikavimui ir importo bei eksporto muitų sumoms nustatyti, įskaitant Bendrijos muitų tarifo ribinių verčių nustatymą, reikalingi euro santykiai su nacionalinėmis valiutomis.

2. Kai valiutą reikia konvertuoti dėl 1 dalyje nenurodytų priežasčių, euro ir nacionalinių valiutų santykiai, naudotini taikant muitų teisės aktus, nustatomi bent kartą per metus.

3. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina šio straipsnio įgyvendinimo priemones.

32 straipsnis

Terminai

1. Jeigu laikotarpis, data arba terminas yra nustatyti muitų teisės aktuose, šis laikotarpis nepratęsiamas ir nesutrumpinamas, ir data arba terminas neatidedami ir nepaankstinami, išskyrus atvejus, kai tai konkrečiai nustatyta atitinkamomis nuostatomis.

2. Taikomos 1971 m. birželio 3 d. Tarybos reglamente (EEB, Euratomas) Nr. 1182/71, nustatančiame terminams, datoms ir laikotarpiams taikytinas taisykles (11) nustatytiems laikotarpiams, datoms ir terminams nustatytos taisyklės, išskyrus atvejus, kai konkrečiai priešingai numatyta Bendrijos muitų teisės aktuose.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

VEIKSNIAI, KURIAIS REMIANTIS TAIKOMI IMPORTO ARBA EKSPORTO MUITAI BEI KITOS SU PREKYBA PREKĖMIS SUSIJUSIOS PRIEMONĖS

1 SKYRIUS

Bendrasis muitų tarifas ir prekių tarifinis klasifikavimas

33 straipsnis

Bendrasis muitų tarifas

1. Mokėtini importo ir eksporto muitai nustatomi remiantis Bendruoju muitų tarifu.

Kitos priemonės, taikytinos vadovaujantis tam tikrų su prekyba prekėmis susijusių sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis, atitinkamais atvejais turi būti taikomos atsižvelgiant į tokių prekių tarifinį klasifikavimą.

2. Bendrąjį muitų tarifą sudaro:

a) kombinuotoji prekių nomenklatūra, kaip nustatyta 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (12);

b) bet kuri kita nomenklatūra, visa arba iš dalies sudaryta remiantis kombinuotąja nomenklatūra arba ją papildanti subpozicijų dalimis ir nustatyta konkrečias sritis reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis, siekiant taikyti su prekyba prekėmis susijusias tarifinio reguliavimo priemones;

c) konvenciniai arba įprastiniai autonominiai muitai, taikomi į kombinuotąją nomenklatūrą įtrauktoms prekėms;

d) lengvatinių tarifų priemonės, nustatytos susitarimuose, kuriuos Bendrija sudarė su tam tikromis Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančiomis šalimis ar teritorijomis arba su tokių šalių ar teritorijų grupėmis;

e) lengvatinių tarifų priemonės, kurias Bendrija vienašališkai nustatė tam tikroms Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančioms šalims ar teritorijoms arba tokių šalių ar teritorijų grupėms;

f) autonominės priemonės, kuriomis sumažinami tam tikroms prekėms nustatyti muitai arba nuo jų atleidžiama;

g) palankus tarifų režimas, nustatytas tam tikroms prekėms dėl jų pobūdžio arba galutinio vartojimo taikant c-f arba h punktuose nurodytas priemones;

h) kitos tarifinės priemonės, numatytos žemės ūkio, prekybos arba kitais Bendrijos teisės aktais.

3. Jeigu atitinkamos prekės atitinka sąlygas, įtrauktas į 2 dalies d-g punktuose nustatytas priemones, tose nuostatose nurodytos priemonės deklaranto prašymu taikomos vietoje tos dalies c punkte nurodytų priemonių. Jos gali būti taikomos atgaline data, jeigu laikomasi atitinkama priemone arba Kodeksu nustatytų terminų ir sąlygų.

4. Jeigu 2 dalies d-g punktuose nurodytos priemonės taikomos arba tos dalies h punkte nurodytos priemonės netaikomos tik tam tikram importuojamų arba eksportuojamų prekių kiekiui ir nustatomos tarifinės kvotos, minėtos priemonės taikomos arba netaikomos tol, kol pasiekiamas nustatytas importuojamų arba eksportuojamų prekių kiekis.

Muitų tarifų viršutinių ribų taikymo atveju toks taikymas nutraukiamas priėmus Bendrijos teisės aktą.

5. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 3 dalyje nurodytos valdymo procedūros, patvirtina šio straipsnio 1 ir 4 dalių įgyvendinimo priemones.

34 straipsnis

Prekių tarifinis klasifikavimas

1. Taikant Bendrąjį muitų tarifą prekių „tarifinis klasifikavimas“ reiškia kombinuotosios nomenklatūros subpozicijos ar subpozicijos dalies, kuriai priskiriamos atitinkamos prekės, nustatymą.

2. Taikant netarifinio reguliavimo priemones, prekių „tarifinis klasifikavimas“ reiškia kombinuotosios nomenklatūros arba kurios nors kitos Bendrijos nuostatomis nustatytos nomenklatūros, kuri visai arba iš dalies sudaryta remiantis kombinuotąja nomenklatūra arba ją papildanti subpozicijų dalimis, subpozicijos arba subpozicijos dalies, kuriai priskiriamos atitinkamos prekės, nustatymą.

3. Pagal 1 ir 2 dalį nustatyta subpozicija arba subpozicijos dalis naudojama taikant tą subpoziciją atitinkančias priemones.

2 SKYRIUS

Prekių kilmė

1 skirsnis

Nelengvatinė kilmė

35 straipsnis

Taikymo sritis

36, 37 ir 38 straipsniuose išdėstomos nelengvatinės prekių kilmės nustatymo taisyklės, naudojamos taikant:

a) Bendrąjį muitų tarifą, išskyrus 33 straipsnio 2 dalies d ir e punktuose nurodytas priemones;

b) priemones, išskyrus tarifinio reguliavimo priemones, nustatytas konkrečias su prekyba prekėmis susijusias sritis reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis;

c) kitas su prekių kilme susijusias Bendrijos priemones.

36 straipsnis

Kilmės statuso įgijimas

1. Tik vienoje šalyje arba teritorijoje išgautos prekės laikomos kilusiomis iš tos šalies arba teritorijos.

2. Prekės, kurios buvo gaminamos ne vienoje šalyje arba teritorijoje, laikomos kilusiomis iš tos šalies arba teritorijos, kurioje buvo atliktas jų paskutinis esminis pakeitimas.

37 straipsnis

Kilmės įrodymas

1. Jeigu pagal muitų teisės aktus prekių kilmė nurodoma muitinės deklaracijoje, muitinė gali reikalauti, kad deklarantas įrodytų prekių kilmę.

2. Jeigu prekių kilmės įrodymas pateikiamas pagal muitų teisės aktus arba pagal kitus konkrečias sritis reglamentuojančius Bendrijos teisės aktus, muitinė gali, kilus pagrįstoms abejonėms, reikalauti, kad būtų pateikta bet kokių papildomų įrodymų, reikalingų užtikrinti, kad prekių kilmė nurodyta pagal atitinkamuose Bendrijos teisės aktuose nustatytas taisykles.

3. Kilus būtinybei prekybos srityje, Bendrijoje gali būti išduotas kilmę įrodantis dokumentas.

38 straipsnis

Įgyvendinimo priemonės

Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina 36 ir 37 straipsnių įgyvendinimo priemones.

2 skirsnis

Lengvatinė kilmė

39 straipsnis

Lengvatinė prekių kilmė

1. Kad prekėms būtų galima taikyti 33 straipsnio 2 dalies d arba e punktuose nurodytas priemones arba lengvatines netarifinio reguliavimo priemones, jos turi atitikti šio straipsnio 2-5 dalyse nurodytas lengvatinės kilmės taisykles.

2. Prekėms, kurioms taikomos lengvatinės priemonės, nustatytos susitarimuose, kuriuos Bendrija sudarė su tam tikromis Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančiomis šalimis ar teritorijomis arba su tokių šalių ar teritorijų grupėmis, lengvatinės kilmės taisyklės nustatomos tuose susitarimuose.

3. Prekėms, kurioms taikomos lengvatinės priemonės, kurias Bendrija vienašališkai patvirtino tam tikroms Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančioms šalims ar teritorijoms arba tokių šalių ar teritorijų grupėms, nenurodytoms 5 dalyje, lengvatinės kilmės taisykles nustatančias priemones patvirtina Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros.

4. Prekėms, kurioms taikomos lengvatinės priemonės, nustatytos 1985 m. Stojimo akto 2 protokole Bendrijos muitų teritorijos ir Seutos bei Melilijos prekybai, lengvatinės kilmės taisyklės patvirtinamos laikantis Protokolo 9 straipsnio.

5. Prekėms, kurioms taikomos lengvatinės priemonės, nustatytos lengvatiniuose susitarimuose su užjūrio šalimis ir teritorijomis, su kuriomis Bendrija yra sudariusi asociacijos susitarimus, lengvatinės kilmės taisyklės nustatomos pagal Sutarties 187 straipsnį.

6. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina šio straipsnio 2-5 dalyse nurodytų taisyklių įgyvendinimo priemones.

3 SKYRIUS

Prekių muitinė vertė

40 straipsnis

Taikymo sritis

Taikant Bendrąjį muitų tarifą ir netarifines priemones, nustatytas konkrečias su prekyba prekėmis susijusias sritis reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis, prekių muitinė vertė nustatoma laikantis 41-43 straipsnių.

41 straipsnis

Muitinio įvertinimo pagal sandorio vertę būdas

1. Prekių muitinės vertės pagrindas visų pirma yra sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta laikantis pagal 43 straipsnį patvirtintų priemonių.

2. Faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina — visa pirkėjo pardavėjui arba pirkėjo trečiajai šaliai arba pardavėjo naudai sumokėta arba mokėtina suma už importuojamas prekes, įskaitant visus įvykdytus arba vykdytinus mokėjimus, kurie yra importuotų prekių pardavimo sąlyga.

3. Sandorio vertė taikoma, jeigu įvykdomos šios sąlygos:

a) pirkėjui netaikomi disponavimo prekėmis arba jų naudojimo apribojimai, išskyrus šiuos: i) teisės akto arba Bendrijos valdžios institucijų nustatytus apribojimus; ii) geografinės teritorijos, kurioje prekės gali būti perparduotos, apribojimus; iii) prekių muitinei vertei didelės įtakos neturinčius apribojimus;

b) prekių pardavimui arba jų kainai neturi įtakos jokios sąlygos arba aplinkybės, kurių poveikio vertinamoms prekėms neįmanoma įvertinti;

c) jokia pajamų, gautų pirkėjui toliau perparduodant prekes, disponuojant jomis ar jas naudojant, dalis tiesiogiai ar netiesiogiai neatitenka pardavėjui, išskyrus atvejus, kai pagal priemones, patvirtintas laikantis 43 straipsnio, galima padaryti atitinkamus patikslinimus;

d) pirkėjas ir pardavėjas nėra susiję arba jų ryšys neturėjo įtakos kainai.

42 straipsnis

Antriniai muitinės vertės nustatymo būdai

1. Jeigu prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti pagal 41 straipsnį, ji nustatoma iš eilės taikant kiekvieną šio straipsnio 2 dalies punktą nuo a iki d, kol pasiekiamas tas punktas, pagal kurį gali būti nustatyta prekių muitinė vertė.

Deklaranto prašymu c ir d punktų taikymo eilė pakeičiama.

2. Pagal 1 dalį muitinė vertė — tai:

a) tapačių prekių, parduotų eksportui į Bendrijos muitų teritoriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės, sandorio vertė;

b) panašių prekių, parduotų eksportui į Bendrijos muitų teritoriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės, sandorio vertė;

c) vertė, nustatyta pagal prekių vieneto kainą, už kurią importuotų prekių arba importuotų tapačių ar panašių prekių didžiausias bendras kiekis, tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės, parduotas Bendrijos muitų teritorijoje su pardavėjais nesusijusiems asmenimis;

d) apskaičiuotoji vertė.

3. Jeigu muitinės vertės neįmanoma nustatyti pagal 1 dalį, ji nustatoma remiantis duomenimis, kuriuos galima gauti Bendrijos muitų teritorijoje, pasitelkiant tinkamas priemones, atitinkančias principus ir bendrąsias nuostatas, kurie išdėstyti:

a) Susitarime dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo;

b) Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnyje;

c) šiame skyriuje.

43 straipsnis

Įgyvendinimo priemonės

Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina priemones, nustatančias:

a) sudėtines kainos dalis, kurios muitinės vertės nustatymo tikslais turi būti pridėtos prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos arba kurios gali būti iš jos atimtos;

b) sudėtines kainos dalis, kurios turi būti naudojamos nustatant apskaičiuotąją vertę;

c) muitinės vertės nustatymo būdą, taikomą konkrečiais atvejais ir prekėms, dėl kurių skola muitinei atsirado atlikus specialiąją procedūrą;

d) kitas 41 ir 42 straipsnių taikymui būtinas sąlygas, nuostatas ir taisykles.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

SKOLA MUITINEI IR GARANTIJOS

1 SKYRIUS

Skolos muitinei atsiradimas

1 skirsnis

Importo skola muitinei

44 straipsnis

Išleidimas į laisvą apyvartą ir laikinasis įvežimas

1. Importo skola muitinei atsiranda, kai ne Bendrijos prekėms, kurioms taikytini importo muitai, įforminama viena iš šių muitinės procedūrų:

a) išleidimas į laisvą apyvartą, taip pat pagal nuostatas dėl galutinio vartojimo;

b) laikinasis įvežimas iš dalies neapmokestinant importo muitais.

2. Skola muitinei atsiranda muitinės deklaracijos priėmimo metu.

3. Deklarantas laikomas skolininku. Netiesioginio atstovavimo atveju asmuo, kurio interesais pateikiama muitinės deklaracija, taip pat laikomas skolininku.

Jeigu muitinės deklaracija, pateikta deklaruojant prekes vienai iš 1 dalyje nurodytų procedūrų, surašoma remiantis informacija, dėl kurios nesurenkami visi importo muitai arba jų dalis, asmuo, kuris pateikė deklaracijai surašyti reikalingą informaciją ir kuris žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad tokia informacija yra klaidinga, taip pat laikomas skolininku.

45 straipsnis

Specialios nuostatos dėl kilmės statuso neturinčių prekių

1. Jeigu kilmės statuso neturinčioms prekėms, kurios naudojamos gaminant produktus, kuriems kilmės įrodymas išduodamas arba surašomas taikant Bendrijos ir tam tikrų Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančių šalių ar teritorijų arba tokių šalių ar teritorijų grupių lengvatinį susitarimą, taikomas draudimas taikyti importo muitų drobeko sistemą arba neapmokestinti importo muitais, su šiomis kilmės statuso neturinčiomis prekėmis susijusi importo skola muitinei atsiranda, kai priimamas pranešimas apie reeksportą, susijęs su atitinkamais produktais.

2. Jeigu skola muitinei atsiranda pagal 1 dalį, šią skolą atitinkanti importo muito suma apskaičiuojama tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir tuo atveju, kai skola muitinei atsiranda tą pačią dieną priėmus kilmės statuso neturinčių prekių, naudojamų gaminant atitinkamus produktus, išleidimo į laisvą apyvartą muitinės deklaraciją, pateiktą norint užbaigti laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą.

3. 44 straipsnio 2 ir 3 dalys taikomos mutatis mutandis. Tačiau 179 straipsnyje nurodytų ne Bendrijos prekių atveju skolininku laikomas pranešimą apie reeksportą pateikęs asmuo. Netiesioginio atstovavimo atveju asmuo, kurio interesais pateikiama deklaracija, taip pat laikomas skolininku.

46 straipsnis

Skolos muitinei atsiradimas dėl reikalavimų nesilaikymo

1. Prekių, apmokestinamų importo muitais, atveju importo skola muitinei atsiranda, jei nesilaikoma bet kurio iš toliau nurodytų variantų:

a) vienos iš prievolių, nustatytų muitų teisės aktuose dėl ne Bendrijos prekių įvežimo į Bendrijos muitų teritoriją, muitinės priežiūros šioms prekėms nebetaikymo arba dėl tokių prekių gabenimo, perdirbimo, saugojimo, laikinojo įvežimo arba disponavimo jomis toje teritorijoje; arba

b) vienos iš prievolių, nustatytų muitų teisės aktuose dėl prekių galutinio vartojimo Bendrijos muitų teritorijoje; arba

c) reikalavimo, reglamentuojančio muitinės procedūros ne Bendrijos prekėms įforminimą arba, kai prekės skirtos galutiniam vartojimui, prekių neapmokestinimą muitu ar sumažintos importo muito normos taikymą.

2. Skolos muitinei atsiradimo laiku laikomas vienas iš šių momentų:

a) kai neįvykdoma arba nustojama vykdyti prievolė, kurios nevykdymas nulemia skolos muitinei atsiradimą;

b) kai priimama muitinės deklaracija dėl muitinės procedūros įforminimo prekėms, jeigu po to nustatoma, kad iš tikrųjų nebuvo laikytasi reikalavimų, kurių privaloma laikytis įforminant prekėms tokią procedūrą arba dėl prekių galutinio vartojimo atleidžiant jas nuo muito arba taikant joms sumažintą importo muito normą.

3. 1 dalies a ir b punktuose nurodytais atvejais skolininku laikomas bet kuris iš šių asmenų:

a) asmuo, kuris privalėjo įvykdyti atitinkamas prievoles;

b) asmuo, kuris žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad muitų teisės aktais nustatyta prievolė nebuvo įvykdyta, ir kuris veikė asmens, privalėjusio įvykdyti prievolę, interesais arba kuris dalyvavo atliekant veiksmus, dėl kurių nebuvo įvykdyta prievolė;

c) asmuo, kuris įsigijo arba laikė atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad muitų teisės aktais nustatyta prievolė nebuvo įvykdyta.

4. 1 dalies c punkte nurodytais atvejais skolininku laikomas asmuo, kuris turi laikytis reikalavimų, reglamentuojančių muitinės procedūros prekėms įforminimą arba atitinkamų prekių deklaravimą tai procedūrai, ar prekių neapmokestinimą muitu arba sumažintos importo muito normos taikymą, kai prekės skirtos galutiniam vartojimui.

Jeigu surašoma muitinės deklaracija, pateikiama deklaruojant prekes vienai iš 1 dalyje nurodytų procedūrų, arba muitinei pateikiama informacija, kurią privaloma pateikti pagal muitų teisės aktus, susijusi su reikalavimais, reglamentuojančiais muitinės procedūros įforminimą prekėms, ir dėl to nesurenkami visi importo muitai arba jų dalis, skolininku taip pat laikomas asmuo, kuris pateikė deklaracijai surašyti reikalingą informaciją ir kuris žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad tokia informacija yra klaidinga.

47 straipsnis

Jau sumokėto importo muito sumos atėmimas

1. Jeigu pagal 46 straipsnio 1 dalį atsiranda skola muitinei, susijusi su prekėmis, išleistomis į laisvą apyvartą dėl jų galutinio vartojimo taikant sumažintą importo muito normą, iš skolą muitinei atitinkančios importo muito sumos atimama importo muito suma, sumokėta išleidžiant prekes į laisvą apyvartą.

Pirma pastraipa taikoma mutatis mutandis ir tada, kai atsiradusi skola muitinei yra susijusi su laužu arba atliekomis, likusiais sunaikinus tokias prekes.

2. Jeigu pagal 46 straipsnio 1 dalį atsiranda skola muitinei, susijusi su prekėmis, kurioms įforminama laikinojo įvežimo procedūra iš dalies neapmokestinant jų importo muitais, pagal dalinio neapmokestinimo tvarką sumokėta importo muito suma atimama iš skolą muitinei atitinkančios importo muito sumos.

2 skirsnis

Eksporto skola muitinei

48 straipsnis

Eksportas ir laikinasis išvežimas perdirbti

1. Eksporto skola muitinei atsiranda, kai prekėms, už kurias turi būti mokami eksporto muitai, įforminama eksporto procedūra arba laikinojo išvežimo perdribti procedūra.

2. Skola muitinei atsiranda tuo metu, kai priimama muitinės deklaracija.

3. Deklarantas laikomas skolininku. Netiesioginio atstovavimo atveju asmuo, kurio interesais pateikiama muitinės deklaracija, taip pat laikomas skolininku.

Jeigu muitinės deklaracija surašoma remiantis informacija, dėl kurios nesurenkami visi eksporto muitai arba jų dalis, asmuo, kuris pateikė deklaracijai surašyti reikalingą informaciją ir kuris žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad tokia informacija yra klaidinga, taip pat laikomas skolininku.

49 straipsnis

Skolos muitinei atsiradimas dėl reikalavimų nesilaikymo

1. Prekių, apmokestinamų eksporto muitais, atveju eksporto skola muitinei atsiranda, jei nesilaikoma:

a) vienos iš muitų teisės aktuose nustatytų prievolių dėl prekių išvežimo;

b) reikalavimų, kurių turi būti laikomasi, kai prekes leidžiama išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos visai arba iš dalies jų neapmokestinant eksporto muitais.

2. Skolos muitinei atsiradimo laiku laikomas vienas iš šių momentų:

a) kai prekės faktiškai išgabenamos iš Bendrijos muitų teritorijos be muitinės deklaracijos;

b) kai prekės pristatomos ne į tą paskirties vietą, į kurią jas buvo leista išgabenta iš Bendrijos muitų teritorijos visai arba iš dalies jų neapmokestinant eksporto muitais;

c) jeigu muitinė neturi galimybių nustatyti b punkte nurodyto laiko — kai baigiasi terminas, per kurį turi būti pateikti įrodymai, kad buvo laikytasi reikalavimų, kurių turi būti laikomasi tokiais prekių neapmokestinimo atvejais.

3. 1 dalies a punkte nurodytais atvejais skolininku laikomas:

a) asmuo, kuris privalėjo įvykdyti atitinkamą prievolę;

b) asmuo, kuris žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad prievolė nebuvo įvykdyta, ir kuris veikė asmens, privalėjusio įvykdyti prievolę, interesais;

c) asmuo, kuris dalyvavo atliekant veiksmus, dėl kurių nebuvo įvykdyta prievolė, ir kuris žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad muitinės deklaracija, nors ir turėjo būti pateikta, nebuvo pateikta.

4. 1 dalies b punkte nurodytais atvejais skolininku laikomas asmuo, kuris turi laikytis reikalavimų, kurių turi būti laikomasi, kai prekes leidžiama išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos visai arba iš dalies jų neapmokestinant eksporto muitais.

3 skirsnis

Nuostatos, bendros importo ir eksporto skolai muitinei

50 straipsnis

Draudimai ir apribojimai

1. Importo arba eksporto skola muitinei atsiranda net ir tuo atveju, kai ji susijusi su prekėmis, kurioms taikomos bet kokios rūšies importo arba eksporto draudimo arba ribojimo priemonės.

2. Tačiau skola muitinei neatsiranda šiais atvejais:

a) neteisėtai įvežus į Bendrijos muitų teritoriją padirbtą valiutą;

b) įvežus į Bendrijos muitų teritoriją narkotines ar psichotropines medžiagas, kurios nėra griežtai prižiūrimos kompetentingų institucijų siekiant jas naudoti medicinos ir mokslo tikslais.

3. Tačiau sankcijų, taikytinų muitų teisės aktų pažeidimų atvejais, tikslais skola muitinei laikoma atsiradusia, jeigu pagal valstybės narės teisės aktus nustatant sankcijas vadovaujamasi muitais arba skolos muitinei atsiradimu.

51 straipsnis

Keli skolininkai

Jeigu importo ar eksporto muito sumą, atitinkančią vieną skolą muitinei, privalo sumokėti keli asmenys, jie drauge ir atskirai atsako už visą skolingą sumą.

52 straipsnis

Bendrosios importo arba eksporto muito sumos nustatymo taisyklės

1. Importo arba eksporto muito suma nustatoma remiantis tomis muito apskaičiavimo taisyklėmis, kurios buvo taikomos atitinkamoms prekėms tuo metu, kai dėl jų atsirado skola muitinei.

2. Jeigu tikslaus skolos muitinei atsiradimo laiko nustatyti neįmanoma, skola muitinei laikoma atsiradusia tada, kai muitinė pripažįsta, kad dėl šių prekių atsirado skola muitinei.

Tačiau jeigu muitinės turima informacija leidžia nustatyti, kad skola muitinei jau buvo atsiradusi, kai muitinė priėjo prie tos išvados, skola muitinei laikoma atsiradusia tuo metu, kai jau buvo įmanoma nustatyti, kad tokia skola atsirado.

53 straipsnis

Specialiosios importo muito sumos nustatymo taisyklės

1. Jeigu Bendrijos muitų teritorijoje dėl prekių, kurioms buvo įforminta muitinės procedūra, atsiranda jų saugojimo arba įprastinių tvarkymo operacijų išlaidų, apskaičiuojant importo muito sumą į šias išlaidas arba vertės padidėjimą neatsižvelgiama, jeigu deklarantas pateikia tinkamą šių išlaidų įrodymą.

Tačiau apskaičiuojant importo muito sumą atsižvelgiama į operacijose naudotų ne Bendrijos prekių muitinę vertę, kiekį, pobūdį ir kilmę.

2. Jeigu prekių, kurioms įforminta muitinės procedūra, tarifinis klasifikavimas pasikeičia dėl įprastinių tvarkymo operacijų Bendrijos muitų teritorijoje, deklaranto prašymu taikomas pirminis prekių, kurioms įforminta procedūra, tarifinis klasifikavimas.

3. Jeigu skola muitinei atsiranda dėl perdirbtųjų produktų, gautų įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, importo muito suma, atitinkanti tokią skolą, deklaranto prašymu nustatoma remiantis prekių, kurioms įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, muitinės deklaracijos priėmimo metu buvusiu tarifiniu klasifikavimu, muitine verte, kiekiu, pobūdžiu ir kilme .

4. Jeigu muitų teisės aktuose numatytas palankaus tarifų režimo taikymas prekėms, jų neapmokestinimas arba atleidimas nuo visų arba dalies importo arba eksporto muitų pagal 33 straipsnio 2 dalies d-g punktus, 130-133 straipsnius ar 171-174 straipsnius arba pagal 1983 m. kovo 28 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 918/83, nustatantį Bendrijos atleidimo nuo muitų sistemą (13), toks palankus tarifų režimas, neapmokestinimas arba atleidimas nuo muitų taip pat taikomas ir tais atvejais, kai skola muitinei atsiranda pagal šio reglamento 46 arba 49 straipsnį, jeigu reikalavimų nesilaikymu dėl kurio atsirado skola muitinei, nebuvo bandoma apgauti.

54 straipsnis

Įgyvendinimo priemonės

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios:

a) prekėms taikytino importo arba eksporto muito sumos apskaičiavimo taisykles;

b) kitas specialias taisykles, reglamentuojančias konkrečias procedūras;

c) nuo 52 ir 53 straipsnių leidžiančias nukrypti nuostatas, visų pirma siekiant išvengti, kad nebūtų sąmoningai aplenktos tarifinės priemonės, nurodytos 33 straipsnio 2 dalies h punkte,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nustatytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

55 straipsnis

Skolos muitinei atsiradimo vieta

1. Skola muitinei atsiranda toje vietoje, kurioje pateikiama 44, 45 ir 48 straipsniuose nurodyta muitinės deklaracija ar pranešimas apie reeksportą arba kurioje pateikiama 110 straipsnio 3 dalyje nurodyta papildoma deklaracija.

Visais kitais atvejais skola muitinei atsiradimo vieta yra ta, kurioje atliekami jos atsiradimą lemiantys veiksmai.

Jeigu tos vietos nustatyti negalima, skola muitinei atsiranda toje vietoje, kurioje muitinė pripažįsta, kad dėl šių prekių atsirado skola muitinei.

2. Jeigu prekėms įforminama muitinės procedūra, kuri nebuvo baigta, o skolos atsiradimo vietos per nustatytą laiką negalima nustatyti pagal 1 dalies antrą arba trečią pastraipą, skola muitinei atsiranda toje vietoje, kurioje prekėms buvo įforminta atitinkama procedūra arba kurioje jos buvo įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją pagal tą procedūrą.

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas, jį papildant, nustatančios šios dalies pirmoje pastraipoje nurodytą laikotarpį, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

3. Jeigu pagal muitinės turimą informaciją įmanoma nustatyti, kad skola muitinei galėjo atsirasti keliose vietose, skola muitinei laikoma atsiradusia toje vietoje, kurioje ji atsirado pirmiausia.

4. Jeigu muitinė nustato, kad skola muitinei pagal 46 ar 49 straipsnį atsirado kitoje valstybėje narėje, ir kad importo ar eksporto muito suma, atitinkanti tą skolą, yra mažesnė nei 10 000 EUR, laikoma, kad skola muitinei atsirado ją nustačiusioje valstybėje narėje.

2 SKYRIUS

Garantija, pateikiama dėl galinčios atsirasti arba atsiradusios skolos muitinei

56 straipsnis

Bendrosios nuostatos

1. Jei nenurodyta kitaip, šis skyrius taikomas garantijoms, pateikiamoms dėl jau atsiradusių ir dėl galinčių atsirasti skolų muitinei.

2. Muitinė gali reikalauti, kad būtų pateikta garantija, siekiant užtikrinti importo ar eksporto muito sumos, atitinkančios skolą muitinei, sumokėjimą. Atitinkamomis nuostatomis nustatytais atvejais reikalaujama garantija taip pat gali apimti kitus privalomuosius mokėjimus, numatytus kitose galiojančiose atitinkamose nuostatose.

3. Jeigu muitinė reikalauja pateikti garantiją, ją turi pateikti skolininkas arba asmuo, kuris gali tapti skolininku. Be to, ji leidžia, kad garantiją pateiktų ne asmuo, iš kurio jos reikalaujama, o kitas asmuo.

4. Nepažeidžiant 64 straipsnio, už konkrečias prekes arba konkrečią deklaraciją muitinė reikalauja tik vienos garantijos.

Dėl konkrečios deklaracijos pateikiama garantija galioja importo ar eksporto muito sumai, atitinkančiai skolą muitinei, ir kitiems privalomiesiems mokėjimams, susijusiems su visomis toje deklaracijoje nurodytomis arba pagal ją išleistomis prekėmis, neatsižvelgiant į tai, ar ta deklaracijos duomenys yra teisingi.

Jeigu garantija nebuvo atiduota, ji taip pat gali būti naudojama, neviršijant garantija užtikrinamos sumos importo ir eksporto muito sumų ir kitus mokėjimų, mokėtinų po tų prekių išleidimo atlikus patikrinimą išieškojimui.

5. Šio straipsnio 3 dalyje nurodyto asmens prašymu muitinė, laikydamasi 62 straipsnio 1 ir 2 dalių, gali leisti pateikti bendrąją garantiją, skirtą padengti importo ar eksporto muito sumą, atitinkančią skolą muitinei, atsirandančią dėl dviejų arba daugiau operacijų, deklaracijų arba muitinės procedūrų.

6. Nereikalaujama, kad garantiją pateiktų valstybės, regioninės ir vietos valdžios institucijos arba kitos institucijos, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė, dėl veiklos, kurioje jos dalyvauja kaip valdžios institucijos.

7. Muitinė gali atleisti nuo reikalavimo pateikti garantiją, kai garantuojama importo ar eksporto muito suma neviršija deklaracijų statistinės ribos, nustatytos pagal 1995 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1172/95 dėl statistinių duomenų apie Bendrijos ir jos valstybių narių prekybą su valstybėmis, kurios nėra narės (14) 12 straipsnį.

8. Muitinės priimta arba patvirtinta garantija galioja visoje Bendrijos muitų teritorijoje tuo tikslu, kuriuo ji pateikiama.

9. Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, nustatančios:

— šio straipsnio įgyvendinimo sąlygas,

— kitus atvejus, nei nustatytieji šio straipsnio 6 dalyje, kuriais neturi būti reikalaujama jokios garantijos,

— šio straipsnio 8 dalies išimtis,

patvirtinamos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nustatytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

57 straipsnis

Privaloma garantija

1. Kai pateikti garantiją yra privaloma, muitinė, laikydamasi pagal 3 dalį priimtų taisyklių, nustato jos dydį, kuris turi būti lygus tiksliai importo ar eksporto muito sumai, atitinkančiai skolą muitinei, ir kitų privalomųjų mokėjimų dydį, jei tą dydį galima tiksliai nustatyti tuo metu, kai reikalaujama pateikti garantiją.

Jeigu tikslaus dydžio nustatyti negalima, garantijos dydis nustatomas atsižvelgiant į didžiausią muitinės nustatytą importo ar eksporto muito sumą, atitinkančią skolą muitinei, ir kitų privalomųjų mokėjimų, kurie atsirado arba gali atsirasti, dydį.

2. Nepažeidžiant 62 straipsnio, jeigu bendroji garantija pateikiama užtikrinant importo ar eksporto muito sumos, atitinkančios skolas muitinei, ir kitų privalomųjų mokėjimų, kurių dydis laikui bėgant kinta, sumokėjimą, nustatomas toks šios garantijos dydis, kad jo visuomet pakaktų importo ar eksporto muito sumos, atitinkančios skolas muitinei, ar kitų privalomųjų mokėjimų sumokėjimui užtikrinti.

3. Komisija, laikydamasi 184 straipsnio 2 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros, patvirtina šio straipsnio 1 dalies įgyvendinimo priemones.

58 straipsnis

Neprivaloma garantija

Kai garantijos pateikti neprivaloma, muitinė visais atvejais reikalauja ją pateikti, jei, jos manymu, importo ar eksporto muito suma, atitinkanti skolą muitinei, ir kiti privalomieji mokėjimai per nustatytą laiką gali būti nesumokėti. Muitinės nustatytas garantijos dydis neturi viršyti 57 straipsnyje nurodyto dydžio.

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas, jį papildant, nustatančios atvejus, kai garantija yra neprivaloma, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

59 straipsnis

Garantijos pateikimas

1. Garantija gali būti pateikta vienos iš šių formų:

a) kaip piniginis užstatas arba kitu atsiskaitymo būdu, kurį muitinė pripažįsta lygiaverčiu piniginiam užstatui, euro arba valstybės narės, kurioje reikalaujama garantijos, valiuta;

b) kaip garanto įsipareigojimas;

c) kaip kitos formos garantija, suteikianti lygiavertį užtikrinimą, kad bus sumokėta importo ar eksporto muito suma, atitinkanti skolą muitinei, ir kiti privalomieji mokėjimai.

Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas, jį papildant, nustatančios c punkte nurodytos garantijos formas, turi būti patvirtintos laikantis 184 straipsnio 4 dalyje nurodytos reguliavimo procedūros su tikrinimu.

2. Garantija, kuri pateikiama kaip piniginis užstatas arba kaip piniginiam užstatui lygiavertis mokėjimas, pateikiama laikantis valstybėje narėje, kurioje reikalaujama garantijos, galiojančių nuostatų.

60 straipsnis

Garantijos pasirinkimas

Asmuo, iš kurio reikalaujama pateikti garantiją, gali pasirinkti vieną iš 59 straipsnio 1 dalyje nurodytų garantijos formų.

Tačiau muitinė gali atsisakyti priimti pasirinktos formos garantiją, jeigu ji nesuderinama su atitinkamos mu