Bendra užimtumo ataskaita siekiama padėti valstybėms narėms nustatyti prioritetines reformų ir investicijų sritis. Bendroje užimtumo ataskaitoje, kuri rengiama pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 148 straipsnį, apžvelgiami pagrindiniai užimtumo ir socialiniai pokyčiai Europoje ir užimtumo gairių įgyvendinimas. Nuo pat pradžių ji yra neatskiriama Europos semestro dalis, pabrėžiant pagrindinius užimtumo ir socialinius uždavinius, kuriuos reikia spręsti per kasmetinį ciklą įgyvendinant rudens dokumentų rinkinį. Per išskirtinį 2021 m. Europos semestrą Bendra užimtumo ataskaita taip pat padės valstybėms narėms nustatyti prioritetines reformų ir investicijų, kurios turėtų būti įtrauktos į jų ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planus, sritis atsižvelgiant į užimtumo gaires. Pagal Europos socialinių teisių ramsčio reikalavimus rengiamos socialinių rodiklių suvestinės rezultatai pateikiami Bendroje užimtumo ataskaitoje ir gali padėti rengiant nacionalinius planus. Be to, Komisija, atsižvelgdama į Bendrą užimtumo ataskaitą, įvertins planų turinį analitiniuose dokumentuose, pridedamuose prie pasiūlymų dėl Tarybos įgyvendinimo aktų. Bendradarbiaudama su Užimtumo komitetu ir Socialinės apsaugos komitetu, Komisija taip pat atidžiai stebės visus darbo rinkos ir socialinius pokyčius ir reguliariai atnaujins atitinkamą Užimtumo rodiklių apžvalgą ir Socialinės apsaugos rodiklių apžvalgą.

ES reakcija į krizę buvo greita ir stipri. Valstybėms narėms pasiūlyta beprecedentė finansinė parama krizės ekonominiam, socialiniam poveikiui ir poveikiui sveikatai sumažinti ir ekonomikos atsigavimui skatinti, be kita ko, taikant naująją skubios paramos priemonę SURE ir lanksčiau naudojant sanglaudos politikos lėšas pagal Atsako į koronaviruso grėsmę investicijų iniciatyvą. Be to, pagal ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonę, kuri yra priemonės „Next Generation EU“ pagrindas, bus teikiama didelio masto finansinė parama reformoms ir investicijoms, kuriomis siekiama remti darbo vietų kūrimą ir didinti ES ekonomikos, visuomenės ir sveikatos priežiūros sistemų atsparumą ir pasirengimą dvejopai pertvarkai. Tai unikali galimybė paskatinti investicijas į žmones ir paspartinti ekonomikos atgaivinimą. Šis greitas atsakas atitinka ilgalaikę strategiją ir juo prisidedama prie Sąjungos gebėjimo pasiekti ilgalaikius tikslus.

COVID-19 pandemija nutraukė šią tendenciją, staiga pakeisdama mūsų darbo ir gyvenimo būdą. Ji pasiglemžė daugybę gyvybių ir sukėlė beprecedentį ekonominį sukrėtimą. Europos ir nacionalinių valdžios institucijų atsakas buvo greitas. Piliečių sveikatos ir darbo vietų apsauga tapo svarbiausiu politikos prioritetu. Valstybės narės teikė paramą visų pirma toms grupėms ir sektoriams, kurie nukentėjo labiausiai. Šių priemonių įgyvendinimas kol kas padėjo išvengti didžiulės užimtumo ir socialinės krizės visoje ES. Vis dėlto tebėra daug neaiškumo, visų pirma dėl to, kiek truks pandemija, kada įvyks tvarus ekonomikos atsigavimas ir kokios bus viso to pasekmės pažeidžiamiausiems asmenims. Padėtis šalyse įvairuoja ir dėl ligtolinių jų pasiekimų. Valstybės narės, kurios dar iki pandemijos susidūrė su didelėmis socialinėmis ir ekonominėmis problemomis, dabar yra dar labiau pažeidžiamos.

Daugeliui darbuotojų vis dar neužtikrinamas adekvatus minimalusis darbo užmokestis. Dažnai teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis yra mažas, palyginti su kitomis darbo užmokesčio formomis ekonomikoje, nors pastaruoju metu jis didėjo daugelyje valstybių narių. Minimaliojo darbo užmokesčio paprastai nepakanka, kad darbuotojai būtų apsaugoti nuo skurdo rizikos. Be to, aprėpties spragų atsiranda tiek šalyse, kuriose yra teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis (dėl konkrečioms kategorijoms taikomų išimčių), tiek šalyse, kuriose darbo užmokestis nustatomas tik kolektyvinėmis derybomis (dėl darbuotojų, kuriems netaikomos kolektyvinės sutartys). Pasikonsultavusi su socialiniais partneriais, Komisija pasiūlė direktyvą, kuria būtų užtikrinama Sąjungos darbuotojų apsauga nustatant adekvatų minimalųjį darbo užmokestį. Pasiūlymu siekiama skatinti kolektyvines derybas dėl darbo užmokesčio visose valstybėse narėse. Šiuo atžvilgiu šalys, kuriose minimalusis darbo užmokestis yra nustatytas teisės aktais, turėtų nustatyti sąlygas, kad minimalusis darbo užmokestis būtų deramo dydžio, įskaitant aiškius ir nekintančius minimaliojo darbo užmokesčio nustatymo kriterijus, orientacines pamatines vertes, kuriomis remiantis būtų vertinamas adekvatumas, ir reguliarų bei laiku atliekamą atnaujinimą. Šių šalių taip pat prašoma užtikrinti, kad minimaliojo užmokesčio svyravimai ir atskaitymai būtų proporcingi ir taikomi pagrįstais atvejais, ir kad socialiniai partneriai veiksmingai dalyvautų nustatant ir atnaujinant minimalųjį darbo užmokestį. Galiausiai pasiūlyme numatytas geresnis kiekvienoje šalyje nustatytos minimaliojo darbo užmokesčio apsaugos vykdymo užtikrinimas ir stebėsena.

Siekiant didinti socialinį atsparumą, labai svarbu šalinti darbo rinkos segmentacijos priežastis, be kita ko, pritaikant teisės aktus ir užtikrinant, kad būtų taikomos tinkamos paskatos įdarbinti pagal neterminuotas darbo sutartis. Laikinojo įdarbinimo paplitimas įvairiose šalyse labai skiriasi: šioje kategorijoje yra santykinai daugiau jaunimo ir moterų. Valstybėse narėse, kuriose daug darbuotojų dirba pagal terminuotas darbo sutartis, krizės metu užimtumas svyravo labiausiai. Todėl siekiant didinti socialinį atsparumą ir remti teisingą ir įtraukų ekonomikos atgaivinimą, labai svarbu užtikrinti, kad terminuotos darbo sutartys būtų orientuotos į darbo rinkos naujokus, tačiau drauge būtų atspirties tašku nuolatiniam darbui. Šiomis aplinkybėmis yra svarbios užimtumo apsaugos teisės aktų modernizavimo reformos, kuriomis, be kita ko, nustatomos aiškios terminuotų darbo sutarčių naudojimo sąlygos, užkertamas kelias darbo santykiams, kuriems būdingos nesaugios darbo sąlygos, ir suteikiamos tinkamos paskatos įdarbinti pagal neterminuotas darbo sutartis. Tuo pat metu valstybės narės turėtų užtikrinti, kad darbo ieškantys asmenys, neturintys patikimos patirties, turėtų adekvačią prieigą prie socialinės apsaugos, visų pirma teisę gauti bedarbio pašalpą, taikant lanksčius tinkamumo reikalavimus, ir turėtų galimybę mokytis ir persikvalifikuoti.

Tikėtina, kad krizė turės neproporcingą poveikį migrantams iš ne ES šalių, todėl jų integracijai į darbo rinką užtikrinti reikės papildomų pastangų. 2017–2019 m. migrantų iš ne ES šalių vidutinis užimtumo lygis kilo (nuo 61,5 proc. iki 64,2 proc.). Vis dėlto nuo krizės pradžios jis gerokai smuktelėjo (iki 60,8 proc. 2020 m. II ketv.), nes pernelyg dažnai šie asmenys yra laikinieji darbuotojai ir dirba sektoriuose, kuriuos stipriai paveikė krizė, nors pandemijos metu jiems teko itin svarbus vaidmuo dirbant vadinamuosius fronto linijos darbus. Be to, net ir aukštąjį išsilavinimą turintys pirmos kartos migrantai darbuotojai dažniau dirba žemesnės kvalifikacijos darbus. Valstybių narių politikos priemonės, susijusios su kalbų kursų organizavimu, švietimo ir mokymo prieiga, darbo rinkos orientavimu bei įgūdžių ir kvalifikacijų pripažinimu, padėjo gerinti jų integraciją į darbo rinką. Toliau įgyvendinant ir stiprinant šias politikos priemones būtų užtikrinama, kad ekonomikos atgaivinimas taptų įtraukesnis ir būtų grindžiamas migrantų, įskaitant pabėgėlius, įgūdžiais ir potencialu.

Per pastaruosius penkerius metus lyčių nelygybė užimtumo srityje nesumažėjo, o darbo užmokesčio skirtumas sumenko, tačiau dėl krizės atsirado nauja rizika ir išryškėjo reformų ir investicijų būtinybė. Nors moterų užimtumo lygis pakilo, vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumas nuo 2013 m. sumažėjo tik šiek tiek, nepaisant vidutiniškai didesnio moterų išsilavinimo. Dėl to, kad neproporcingai daug moterų dirba prasčiau apmokamuose sektoriuose ir verčiasi prasčiau apmokamomis profesijomis, COVID-19 krizės krečiamose rinkose jos yra ypač pažeidžiamos. Lyčių nelygybė didesnė moterų, turinčių mažų vaikų, atveju: 2019 m. jų užimtumo lygio skirtumas, palyginti su vaikų neturinčiomis moterimis, buvo neigiamas (14,3 proc. punkto), o tokioje pat padėtyje esančių vyrų – teigiamas (9,6 proc. punkto). Užimtumo rezultatai yra prastesni visų pirma vyresnio amžiaus, ne ES gimusių, žemos kvalifikacijos ir neįgalių moterų atveju. Moterų dalyvavimą darbo rinkoje galėtų sustiprinti reformos ir investicijos į ikimokyklinį ugdymą ir priežiūrą, taip pat ilgalaikės priežiūros paslaugas, bei profesinio ir asmeninio gyvenimo pusiausvyros politikos priemonės, pavyzdžiui, lyčių pusiausvyra pagrįstos tėvystės ir vaiko priežiūros atostogos. Kitos reformos ir investicijos galėtų apimti priemones, kuriomis užtikrinamos vienodos karjeros galimybės, darbo užmokesčio skaidrumo priemones bei mokesčių ir išmokų sistemos koregavimą, pavyzdžiui, apmokestinant ne namų ūkius, o asmenis, ir taikant atskaitymus pagal šeimos pajamas, išlaikomą sutuoktinį ir perleidžiamus atskaitymus.

Ekonominio sukrėtimo poveikis įvairiuose sektoriuose ir įvairių kategorijų darbuotojams įvairuoja. Per vienerius metus iki 2020 m. II ketv. užimtumas visų rūšių ekonominės veiklos srityse, išskyrus statybą, sumažėjo, tačiau didžiausias nuosmukis buvo stebimas apgyvendinimo ir maitinimo paslaugų sektoriuje, kultūros ir pramogų sektoriuje ir profesinės veiklos sektoriuje. Užimtumo mažėjimas labiau paveikė pagal nestandartinių užimtumo formų darbuotojus, nors poveikis įvairiose šalyse labai skiriasi. Labai nukentėjo laikinieji darbuotojai – 2020 m. II ketv., palyginti su tuo pačiu ankstesnių metų ketvirčiu, jų sumažėjo 16,7 proc., o pagal neterminuotas darbo sutartis dirbančiųjų skaičius išliko stabilus, iš dalies ir dėl politinio atsako. Dėl to labai sumažėjo laikinųjų darbuotojų dalis bendroje darbuotojų struktūroje, nors įvairavimas skirtingose šalyse yra didžiulis.

Masinis sutrumpinto darbo laiko sistemų naudojimas padėjo sušvelninti sukrėtimo padarinius darbo rinkoje. Vieno darbuotojo dirbtų valandų skaičius 2020 m. II ketv., palyginti su paskutiniu 2019 m. ketvirčiu, staigiai sumažėjo 11,3 proc.; tuo pačiu metu smarkiai išaugo nebuvimas darbe – nuo 9,7 proc. 2019 m. IV ketv. iki 21,8 proc. 2020 m. II ketv. (maždaug pusę šio padidėjimo lėmė laikinai atleisti darbuotojai). Nuo krizės pradžios valstybės narės išplėtė (arba pradėjo taikyti) sutrumpinto darbo laiko sistemas ir (arba) kitas darbo vietų išsaugojimo priemones, kuriomis siekiama riboti darbo vietų praradimą, išvengti žmogiškojo kapitalo išsklaidymo ir išlaikyti visuminę paklausą. Europos Sąjunga remia šias pastangas įgyvendindama Europos laikinos paramos priemonę nedarbo rizikai dėl ekstremaliosios situacijos mažinti (SURE). Neeilinis ir suderintas sutrumpinto darbo laiko sistemų naudojimas padėjo šalinti tiesioginius krizės padarinius ir užkirto kelią staigiam nedarbo didėjimui. Tačiau kuo ilgiau truks krizė, tuo didesnė rizika subsidijuoti darbo vietas įmonėse, kurios nebėra gyvybingos. Todėl svarstant galimybę palaipsniui atsisakyti sutrumpinto darbo laiko sistemų svarbu atidžiai pasverti, viena vertus, poreikį apsaugoti įmones ir darbuotojus tol, kol to reikia dėl ekonominių sąlygų, ir, kita vertus, poreikį pradėti įgyvendinti struktūrinius pokyčius ir darbuotojų perskirstymą skatinančią politiką (pvz., taikant gerai parengtas samdymo paskatas ir perkvalifikavimo priemones).

Daugelio namų ūkių išlaidos būstui tebėra labai didelės, tačiau krizė reikalauja imtis veiksmų patiems pažeidžiamiausiems asmenims apsaugoti. Pernelyg didelę išlaidų būstui naštą patiria vienas iš dešimties europiečių. Labiausiai paveikti – mažiausių pajamų namų ūkiai ir miestų gyventojai. Benamystė, kaip kraštutinė atskirties būsto srityje forma, per praėjusį dešimtmetį didėjo daugumoje valstybių narių. Sveikatos krizė dar labiau išryškino šiuos su būstu susijusius sunkumus. Daugelis valstybių narių ėmėsi neatidėliotinų priemonių, kad apsaugotų pažeidžiamiausius asmenis, be kita ko, suteikdamos būstą benamiams. Valstybėms narėms įgyvendinant reformas, ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas investicijoms į gyvenamųjų namų ir socialinių būstų renovaciją ir palankesnių sąlygų gauti pastarąjį sudarymui.

COVID-19 krizė dar labiau išryškino skaitmeninių įgūdžių stiprinimo svarbą. Pandemijos metu paaiškėjo, kad skaitmeniniai įgūdžiai yra labai svarbūs veiklos tęstinumui, švietimo ir mokymo veiklai, taip pat siekiant užtikrinti, kad didelė dalis ES piliečių galėtų naudotis paslaugomis, įskaitant sveikatos priežiūros paslaugas. Skaitmeniniai įgūdžiai bus vis svarbesni siekiant visapusiškai dalyvauti darbo rinkoje ir ateities visuomenėje, taip pat remti žaliąją ir skaitmeninę pertvarką. Tačiau pažanga pagrindinių skaitmeninių įgūdžių srityje buvo lėta: nepaisant nedidelio pagerėjimo, 2019 m. ES bazinių skaitmeninių įgūdžių neturėjo daugiau nei keturi asmenys iš dešimties, visų pirma vyresnio amžiaus ir žemos kvalifikacijos asmenys. Be to, sistemingai trūksta skaitmeninių ekspertų ir pažangių skaitmeninių įgūdžių turinčių asmenų, o šią problemą didžiąja dalimi lemia tai, kad tarp aukštųjų mokyklų gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos sričių absolventų ir IRT sektoriaus darbuotojų yra nepakankamai moterų. Nors ankstyvame amžiuje merginos turi geresnių skaitmeninių įgūdžių nei vaikinai, atitinkamas studijų ar karjeros kryptis jos renkasi gerokai rečiau nei vaikinai. Skaitmeninių įgūdžių stiprinimo reformos apima mokymo programų atnaujinimą, IRT pamokas pradinėse mokyklose, IRT kaip mokomąjį dalyką vidurinėse mokyklose, paramą bendrųjų ir specialybės dalykų mokytojams (įskaitant mokymą, kaip skatinti mergaičių susidomėjimą ir siekius), suaugusiųjų mokymosi skaitmeninių įgūdžių srityje galimybes, priemones, kuriomis siekiama didinti gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos ir IRT sričių studijų patrauklumą (ypač merginoms), glaudesnį įmonių, mokslinių tyrimų centrų ir akademinio pasaulio bendradarbiavimą, taip pat investicijas į skaitmeninę infrastruktūrą ir įrangą.

Dėl nelygybės švietimo srityje kyla pavojus socialinei sanglaudai ir integraciniam augimui, todėl reikia reformų, kuriomis būtų didinamas švietimo sistemų įtraukumas ir užtikrinami geresni rezultatai, remiami pažeidžiamiausi asmenys ir investicijos į švietimo, įskaitant skaitmeninį švietimą, infrastruktūrą. Vaikai iš žemesnių socialinių ir ekonominių grupių dažnai patiria didelių kliūčių išsilavinimo srityje. Jie gerokai mažiau dalyvauja ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros programose ir dažnai vidurinėje mokykloje neįgyja bazinių skaitymo įgūdžių. Per mažai jų (kaip ir asmenų iš kaimo vietovių, neįgaliųjų ir migrantų ne iš ES) studijuoja aukštosiose mokyklose. Nuotolinis mokymasis, pradėtas taikyti karantino metu, išryškino šiuos trūkumus: žemesnių socialinių ir ekonominių grupių mokiniai paprastai pradėjo mokytis turėdami prastesnius skaitmeninius įgūdžius, neretai jie turėjo mažiau galimybių naudotis kompiuteriais ir interneto ryšiu. Lyčių nelygybė taip pat didėja bazinių įgūdžių ir aukštojo mokslo srityse – vaikinų rodikliai yra prastesni nei merginų. Kyla pavojus, kad šių veiksnių derinys lems nepalankias sąlygas per visą profesinį gyvenimą, taip pat atsižvelgiant į ir taip didelį žemos ir aukštos kvalifikacijos darbuotojų užimtumo skirtumą (2019 m. – 29,1 proc. punkto). Įgytas išsilavinimas, sėkmė darbo rinkoje ir dalyvavimas visuomenėje yra tampriai susiję, o tai pabrėžia įtraukaus švietimo svarbą siekiant užtikrinti teisingą ekonomikos atsigavimą ir stiprinti socialinį atsparumą. Reformos galėtų apimti, be kita ko, ankstyvojo mokymosi krypties nustatymo prevenciją, paramos paslaugų ir tikslinių finansinių programų bei paslaugų palankių sąlygų neturinčioms mokykloms, šeimoms ir jaunimui nustatymą, geresnes galimybes gauti išsilavinimą vaikams, kurie patiria nepriteklių, įskaitant specialiųjų ugdymosi poreikių turinčių asmenų integravimą į įprastines mokyklas, ir investicijas į infrastruktūrą ir įrangą.

Bendras dirbtų valandų skaičius labai sumažėjo, daugiausia dėl to, kad buvo priimtos kovos su pandemija priemonės. COVID-19 nutraukė teigiamą tendenciją, prasidėjusią 2013 m. atsigaunant ekonomikai. 2019 m. IV ketv. bendras dirbtų valandų skaičius ekonomikoje padidėjo iki didžiausio lygio – maždaug 85 mlrd. valandų. Tada jis staiga (per ketvirtį) sumažėjo 3,1 proc. per 2020 m. I ketv. ir 10,7 proc. per 2020 m. II ketv. Vieno darbuotojo dirbtų valandų skaičius ES 27, kuris pradėjo mažėti jau anksčiau ( 2 pav.), 2020 m. I ketv. sumažėjo 2,7 proc., o 2020 m. II ketv. – 10,1 proc. (ketvirčio pokytis). Šį staigų nuosmukį daugiausia lėmė aktyviai taikomos sutrumpinto darbo laiko arba laikinojo atleidimo iš darbo sistemos, taip pat keliose valstybėse narėse nustatyti atleidimo iš darbo apribojimai, kad būtų išsaugotos darbo vietos. Tačiau dėl pandemijos sukeltas užimtumo sutrikdymas taip pat gali turėti ilgalaikį poveikį dirbtų valandų skaičiui. Šią tendenciją galėtų pabloginti ilgalaikės tendencijos, pavyzdžiui, didelis dirbančių ne visą darbo laiką asmenų skaičius, darbas pagal iškvietimą skaitmeninėse platformose ir struktūriškas perėjimas į mažiau darbui imlius sektorius.

Palyginti su poveikiu BVP, krizė lėmė nuosaikų poveikį nedarbo lygiui visoje Europoje. 2019 m. nedarbo lygis toliau mažėjo tiek ES, tiek euro zonoje ( 1 pav.). 2020 m. II ketv. 6,7 proc. aktyvių gyventojų buvo bedarbiai, t. y. 0,2 proc. punkto mažiau nei 2019 m. IV ketv. (tai mažiausias ES 27 fiksuotas lygis) ir tiek pat, kiek 2019 m. II ketv. Euro zonoje nedarbo lygis buvo didesnis ir 2020 m. II ketv. sudarė 7,3 proc., t. y. buvo toks pat, kaip ir 2019 m. IV ketv., bet 0,2 proc. punkto mažesnis nei 2019 m. II ketv. Vis dėlto nedarbo lygį vertinant pagal amžiaus grupes skirtumai yra ryškūs. Ypač išaugo jaunimo (15–24 m.) nedarbo lygis, kuris 2019 m. buvo sumažėjęs, palyginti su ankstesniais metais. Nuo 2019 m. IV ketv. iki 2020 m. II ketv. jis padidėjo 1,2 proc. punkto ES 27 ir 1,1 proc. punkto euro zonoje. 55–74 m. amžiaus asmenų nedarbas – priešingai: faktiškai sumažėjo (atitinkamai 0,4 ir 0,5 proc. punkto). Vertinant mėnesinius duomenis, nuo pandemijos pradžios bendras nedarbo lygis nuolat kilo ir praėjusių metų rugsėjo mėn. ES 27 siekė 7,5 proc. (euro zonoje – 8,3 proc.). Dėl to ES 27 tuo metu buvo 16 mln. bedarbių, t. y. maždaug 1,8 mln. daugiau nei tą patį 2019 m. mėnesį (atitinkamai 13,6 mln. ir 1,4 mln. daugiau euro zonoje). Šį vangų nedarbo didėjimą galėtų paaiškinti dvi pagrindinės priežastys. Pirma, darbo vietų skaičiaus mažinimą valdyti padėjo didelis vieno asmens dirbtų valandų skaičiaus sumažėjimas (daugiausia dėl to, kad buvo greitai priimtos sutrumpinto darbo laiko priemonės) ir keliose valstybėse narėse nustatyti atleidimo iš darbo apribojimai. Antra, stiprus ekonominis sukrėtimas pastūmėjo daugelį bedarbių būti neaktyviais (vadinamasis neveiklaus darbuotojo efektas). Tačiau valstybėse narėse yra didelių skirtumų (žr. 2 pav. ir 3.1.1 skirsnį). Ilgalaikis nedarbas, kuris 2020 m. II ketv. sudarė 2 proc. aktyvių gyventojų, pasiekė žemiausią ES 27 kada nors fiksuotą lygį (2,4 proc. euro zonoje). Galimas krizės poveikis šiam rodikliui bus matomas tik vėliau.

COVID-19 krizė nutraukė teigiamą pastarųjų šešerių metų užimtumo tendenciją ES 27. Pandemijos sukeltas ekonomikos nuosmukis daro didelį poveikį darbo rinkai. Per pirmuosius du 2020 m. ketvirčius užimtumas sparčiai smuko ir 2020 m. antrąjį ketvirtį nukrito iki 203,1 mln. Darbą turinčių asmenų skaičiui sumažėjus maždaug 6,1 mln. (arba 2,9 proc.), tai buvo didžiausias bet kada stebėtas smukimas du ketvirčius iš eilės nuo 1995 m.. Prognozuojama, kad bendras užimtumas, kuris 2019 m. padidėjo 1 proc., per metus 2020 m. sumažės 4,5 proc., o vėliau ūgtels 1,8 proc. 2021 m., tačiau ekonomikos vystymosi sulėtėjimo rizika labai priklausys nuo pandemijos raidos.

Be to, geri darbo rinkos rezultatai iki pandemijos padėjo dar labiau sumažinti asmenų, gyvenančių namų ūkiuose, kuriuose beveik nė vienas narys neturi darbo, skaičių. 2019 m. labai mažo darbo intensyvumo namų ūkiuose gyvenančių asmenų skaičius sumažėjo daugiau nei 1 mln. Jis sudarė 8,5 proc. visų gyventojų ir dar labiau sumažėjo, palyginti su 2014 m. pasiektu didžiausiu rodikliu. Atsižvelgiant į tai, kad COVID-19 paveikė santykinai daugiau tų darbuotojų, kurių darbas nestabilus (žr. 3.3 skirsnį), 2020 m. šis rodiklis gali labai pablogėti.

2021 m. Bendroje užimtumo ataskaitoje socialinių rodiklių suvestinės duomenys papildomi regioninio lygmens duomenimis. Rodiklių raida nacionaliniu lygmeniu gali neparodyti svarbių regioninio lygmens skirtumų (nors daugelyje valstybių narių įvairūs politikos ir finansavimo sprendimai dažnai priimami būtent šiuo lygmeniu). Tokiomis aplinkybėmis antrus metus Bendroje užimtumo ataskaitoje, remiantis socialinių rodiklių suvestine, pateikiami regioninės padėties duomenys. Visų pirma 4 priede kai kurių socialinių rodiklių suvestinės esminių rodiklių atveju pateikiami žemėlapiai, kuriuose valstybių narių duomenys išskaidyti regioniniu lygmeniu. Be to, 3 skyriuje pateikta analizė, prireikus, apima regioninio lygmens duomenis tose valstybėse narėse, kuriose yra didelių skirtumų tarp NUTS 2 lygio regionų. Iš pateiktų duomenų ir išvadų galima geriau suprasti, kokia yra įvairių šalies regionų padėtis kai kurių pagrindinių Europos socialinių teisių ramsčio aspektų atžvilgiu, ir tai padeda stebėti šalių vidaus konvergenciją, vertinti regioninės politikos poveikį ir daryti įtaką regioninei politikai.

Socialinių rodiklių suvestinė bus naudojama rengiant nacionalinius reformų planus bei ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planus, kurie yra pagrindiniai orientaciniai dokumentai pagal Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonę. Kaip nurodyta 2021 m. metinėje tvaraus augimo strategijoje, Ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo priemonė lems 2021 m. Europos semestro ciklo pokyčius. Atsižvelgiant į Europos semestro papildomumą, valstybės narės raginamos nacionalines reformų programas bei ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planą pateikti kaip vieną integruotą dokumentą. Be to, kaip pabrėžta valstybėms narėms skirtose ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo planų gairėse, valstybės narės raginamos bendrais bruožais paaiškinti, kaip planai dera tarpusavyje ir kaip jais veiksmingai prisidedama prie Europos socialinių teisių ramsčio įgyvendinimo. Jos taip pat raginamos nusakyti bendrą plano ekonominį ir socialinį poveikį (kartu su makroekonominės perspektyvos vertinimu), pateikiant atitinkamus rodiklius, įskaitant iš socialinių rodiklių suvestinės. Komisija vertins valstybių narių 2021 m. pateiksimų planų turinį analitiniuose dokumentuose, pridedamuose prie pasiūlymų dėl Tarybos įgyvendinimo aktų.

2020 m. II ketv. dirbančiųjų skaičius sumažėjo, o tai rodo COVID-19 krizės poveikį. 2019 m., palyginti su 2018 m., bendras užimtumas visose valstybėse narėse didėjo arba išliko stabilus (išskyrus nedidelį sumažėjimą Lenkijoje ir Rumunijoje). 2020 m. I ketv. keliose valstybėse narėse užimtumo augimas sulėtėjo arba tapo neigiamas (vidutiniškai −0,2 proc. ES per ketvirtį). II ketv. kritimas fiksuotas visose valstybėse narėse (išskyrus Maltą) (vidutiniškai 2,7 proc. ES). Palyginti su didžiausiu užimtumu, pasiektu 2019 m. IV ketv., šis sumažėjimas reiškia, kad darbo neteko per 6 mln. gyventojų. Didžiausią sumažėjimą fiksavo Ispanija (8,4 proc., arba 1,7 mln. gyventojų), Airija (6,1 proc.), Estija ir Vengrija (5,6 proc.). Kitose trylikoje valstybių narių užimtumo augimas nesiekė −2 proc. ( 7 pav. ). Kiek nuosaikesnis kritimas buvo Kipre (0,9 proc.), Lenkijoje (0,4 proc.) ir Liuksemburge (0,3 proc.). Malta buvo vienintelė šalis, kurioje užimtumas padidėjo (1,7 proc.).

Pastaba. Duomenys atnaujinti 2020 m. spalio 28 d. Nėra IE, FR, IT, LV ir SK duomenų apie pajamų kvintilio dalies santykį, IE ir IT duomenų apie skurdo ar socialinės atskirties rizikos lygį. Nėra DE duomenų apie NEET dalį ir ilgalaikio nedarbo lygį. Nėra BG, EL, LU, MT ir PL duomenų apie bendrų disponuojamųjų namų ūkio pajamų vienam gyventojui augimą. DK duomenys apie vieno visą darbo laiką dirbančio, vaikų neturinčio ir vidutinį darbo užmokestį uždirbančio darbuotojo grynąjį uždarbį nepatikimi (ir nepateikti). Nėra IE, IT ir SK duomenų apie socialinių pervedimų poveikį skurdo mažinimui. Nėra IE, FR, IT ir SK duomenų apie asmenis, kurie nurodo turį nepatenkintų medicininės priežiūros poreikių. Nėra FR, IE, IT ir SK duomenų apie vaikų iki 3 metų priežiūros paslaugas. Nėra IT duomenų apie asmenų skaitmeninių įgūdžių lygį (trūksta 2017 m. duomenų). Duomenų eilučių pertrūkiai ir kitos statistikos žymos nurodyti 1 ir 2 prieduose.

Kaip ir ankstesniais metais, padėtis valstybėse narėse ir jų problemų mastas labai skiriasi, o tai atspindi krizės poveikį darbo rinkos rodikliams. Padėtis Rumunijoje ir Ispanijoje pagal 10 ar daugiau rodiklių įvertinta kaip „kritinė padėtis“, „prasti rezultatai“ ar „prasti, bet gerėjantys rezultatai“; Bulgarijoje ir Graikijoje nustatyta po devynias problemas (žr. 1 lentelę). Iš šių šalių daugiausia kritinės padėties atvejų yra Bulgarijoje, Rumunijoje ir Ispanijoje (po šešis), taip pat Graikijoje (keturi). Vis dėlto Graikijoje, Rumunijoje ir Ispanijoje būta ir teigiamų vertinimų (registruotų iki pandemijos pradžios): Graikija pateko į geriausių rezultatų kategoriją pagal mokyklos nebaigimo rodiklį, be to, joje yra geresni už vidurkį pajamų nelygybės ir asmenų skaitmeninių įgūdžių lygio rezultatai; Ispanija geriausiai įvertinta pagal dalyvavimą vaikų priežiūros programose, o geriau už vidurkį – pagal asmenų nurodytų nepatenkintų medicininės priežiūros poreikių rodiklį. Rumunija pateko į geriausių rezultatų kategoriją pagal namų ūkio disponuojamųjų pajamų vienam gyventojui augimą. Pagal bendrą problemų skaičių pirmauja Italija (septynios problemos), Kipras, Vengrija ir Latvija (po šešias problemas). Kitame skalės gale – Čekija ir Nyderlandai, pasiekusios geriausių ar geresnių už vidurkį rezultatų pagal dešimt esminių rodiklių, taip pat Danija iš Švedija (po devynis rodiklius) bei Vokietija (aštuoni rodikliai).

Kaip pabrėžta atitinkamose 3 skyriaus taškinėse diagramose, daugumos darbo rinkos rodiklių tendencijos valstybėse narėse įvairuoja (išskyrus ilgalaikio nedarbo lygį). Pasakytina, kad per metus iki 2020 m. II ketv. valstybėse narėse, kuriose pradinė padėtis buvo blogesnė, rodikliai vidutiniškai dar labiau pablogėjo. Nepaisant to, kai kurių kitų esminių rodiklių konvergencija iš dalies padidėjo (kai kuriais atvejais tendencija nėra aiški).

Žvelgiant į vertinimą, pagrįstą esminių socialinių rodiklių suvestinės metodika, padėtis, palyginti su ankstesniais metais, iš esmės nepasikeitė: padėtis Graikijoje, Italijoje ir Ispanijoje tebevertinama kaip kritinė (kai rodikliai artimi arba mažesni nei 65 proc.), o geriausių rezultatų pasiekta Švedijoje, Vokietijoje, Čekijoje ir Nyderlanduose (jų rodikliai artimi arba viršija 80 proc.). Staigus užimtumo lygio kritimas paaiškina Bulgarijos, Airijos ir Austrijos priskyrimą prastų rezultatų šalims (nors atitinkami rodikliai vis dar yra artimi vidurkiui). Belgija ir Rumunija, kurių užimtumo lygis per praėjusius metus sumažėjo iki mažiau nei 70 proc., taip pat priskiriamos šalims, kurių rezultatai yra prasti. Kroatija, kurios užimtumo lygis 2020 m. II ketv. vis dar yra žemas ir siekia 66,8 proc., priskiriama šalims, kurių rezultatai yra prasti, bet gerėjantys, atsižvelgiant į pastarojo meto padidėjimą (nepaisant krizės). Teigiamas regresijos tiesės nuolydis rodo valstybių narių divergencijos tendenciją (t. y. užimtumo lygis mažėja sparčiau tose šalyse, kuriose jis buvo žemesnis). Dar neaišku, ar ši tendencija išliks, kaip buvo per finansų krizę. Kai kuriose valstybėse narėse nustatyta reikšmingų regioninių užimtumo lygio skirtumų (žr. 4 priedą).

Nominaliojo darbo užmokesčio augimas 2019 m. paspartėjo, o vėliau sureagavo į ekonomikos nuosmukį. ES 27 vidutinis nominaliojo atlygio darbuotojams augimas viršijo 3 proc., o Baltijos šalyse, Vidurio ir Rytų Europoje bei Airijoje siekė daugiau kaip 4 proc. ( 11 pav. ). Vengrijoje, Lietuvoje ir Airijoje pokyčiai 2019 m. gerokai viršijo praėjusių metų pokyčius, o Rumunijoje, Bulgarijoje, Estijoje ir Čekijoje buvo fiksuojami spartaus augimo tendencijos lėtėjimo požymiai. Darbo užmokesčio augimas sulėtėjo ir Švedijoje, taip pat ypač Italijoje ir Prancūzijoje (pastaroje jis išliko toks pat, kaip 2018 m.). 2020 m., keliose valstybėse narėse prasidėjus ekonomikos nuosmukiui, daugumoje jų pradėjo lėtėti atlygio vienam darbuotojui augimas. Šis rodiklis daugiausia atspindi dirbtų valandų skaičiaus sumažėjimą (ir dažnai susijusį darbo užmokesčio išlaidų sumažėjimą) dėl plačiai paplitusio sutrumpinto darbo laiko sistemų taikymo. Priklausomai nuo nacionalinių sistemų struktūros, susijusių darbuotojų dalies ir dirbtų valandų skaičiaus sumažėjimo intensyvumo, darbo užmokesčio mažėjimas buvo labai skirtingas. Iki 2020 m. II ketv. daugelyje (18) valstybių narių buvo fiksuojami neigiami pokyčiai (metiniai), o ypač didelis mažėjimas buvo Prancūzijoje (–8,5 proc.), Belgijoje (–9,5 proc.) ir Italijoje (–10,3 proc.). Kai kuriose kitose valstybėse narėse teigiami pokyčiai sudarė daugiau 3,5 proc. (Rumunijoje, Nyderlanduose ir Lenkijoje) ir buvo ypač dideli Bulgarijoje (8,3 proc.), Vengrijoje (6,6 proc.) ir Lietuvoje (5,1 proc.). Be to, kadangi įmonės, mažindamos dirbtų valandų skaičių, bando taupyti darbo sąnaudas, atlygiui vienam darbuotojui taip pat daro įtaką kintamųjų darbo užmokesčio komponentų įšaldymas arba darbo sutarčių pratęsimo atidėjimas.

Darbas ne visada užtikrina deramą gyvenimo lygį. Pastaraisiais metais mažai apmokamų darbuotojų padėtis pablogėjo daugelyje šalių. Per pastarąjį dešimtmetį dirbančiųjų skurdas ES 27 padidėjo nuo 8,5 proc. 2007 m. iki 9,8 proc. 2016 m., o 2019 m. jis sumažėjo iki 9 proc. Dėl struktūrinių tendencijų, kurios keičia darbo rinkas, pavyzdžiui, skaitmeninimo ir nestandartinių darbo formų populiarėjimo, didėja darbo vietų poliarizacija, mažėja vidutiniškai apmokamų profesijų dirbančiųjų skaičius ir tuo pačiu metu didėja mažai ir daug apmokamų darbų. Darbuotojai, dirbantys pagal terminuotas sutartis, susiduria su didesne dirbančiųjų skurdo rizika nei pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai (16,3 proc., palyginti su 5,7 proc.); kaip ir žemos kvalifikacijos darbuotojai, palyginti su aukštos kvalifikacijos darbuotojais (19,3 proc., palyginti su 4,5 proc.). Be to, dirbančiųjų skurdą gerokai dažniau patiria ne ES gimę darbuotojai (20,9 proc.) nei ES gimę darbuotojai (7,9 proc.). Iš 14 pav. matyti, kad skurdas gresia daugiau nei 10 proc. darbuotojų Rumunijoje, Ispanijoje, Italijoje, Liuksemburge, Portugalijoje ir Graikijoje. Dirbančiųjų skurdas, palyginti su 2010 m., faktiškai padidėjo Ispanijoje, Italijoje, Liuksemburge ir Portugalijoje.

Per pastaruosius trejus metus grynasis uždarbis ir toliau sparčiau didėjo Vidurio ir Rytų Europoje, ir tai prisidėjo prie darbo pajamų lygių konvergencijos. Ši tendencija aiškiai matoma iš šalių išsidėstymo 13 pav. : čia remiamasi vieno pajamas uždirbančio asmens, neturinčio vaikų ir gaunančio vidutinio dydžio darbo užmokestį, padėtimi per trejų metų laikotarpį (2016–2019 m.). Gyvenimo lygio konvergencijos didėjimas atitinka Europos socialinių teisių ramsčio tikslus. Mažiausias grynasis uždarbis Bulgarijoje, Rumunijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Vengrijoje ir Lenkijoje, kur grynasis uždarbis perkamosios galios standartais (PGS) sudaro mažiau arba maždaug 15 000 EUR, per pastaruosius trejus metus vidutiniškai padidėjo daugiau kaip 5 proc., o šios šalys priskiriamos šalims, kurių rezultatai yra prasti, bet gerėjantysKitose šalyse, kuriose grynasis uždarbis yra analogiškai mažas, tokio spartaus augimo nefiksuota, o jos priskiriamos šalims, kurių rezultatai prasti (Kroatija, Slovėnija, Portugalija, Čekija ir Estija) arba kurių padėtis yra kritinė (Slovakija). Tarp geriausių rezultatų pasiekusių šalių – Vokietija, Nyderlandai, Airija ir Liuksemburgas: šiose šalyse grynasis uždarbis, išreikštas perkamosios galios standartais, yra artimas arba viršija 30 000 EUR. Šiose valstybėse narėse grynasis uždarbis didėja greičiau nei kitose šalyse, kuriose jis yra panašaus dydžio. Ispanijoje, Graikijoje ir Italijoje, kuriose grynasis uždarbis artimas vidutiniam, pokyčiai per pastaruosius trejus metus buvo neigiami arba nežymūs (kartu su aukštu nedarbo lygiu). Svarbu tai, kad šalyse, kuriose grynasis darbo užmokesčio augimas yra didesnis už vidutinį, taip pat matyti spartus vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas, kurio ilgalaikę reikšmę konkurencingumui reikia stebėti.

Nors pastaruoju metu daugelyje valstybių narių minimalusis darbo užmokestis padidėjo, teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis daugeliu atvejų tebėra mažas, palyginti su kitomis darbo užmokesčio formomis. Beveik visose valstybėse narėse teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis nesiekia 60 proc. darbo užmokesčio medianos ir 50 proc. vidutinio darbo užmokesčio. 2019 m. abi vertes pasiekė tik Portugalijos teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis, o Bulgarijoje jis sudarė 60 proc. medianos. Be to, tais pačiais metais devyniose ES šalyse (Estijoje, Maltoje, Airijoje, Čekijoje, Latvijoje, Vokietijoje, Nyderlanduose, Kroatijoje ir Graikijoje, žr. 15 pav. ) minimalusis darbo užmokestis buvo mažesnis nei 50 proc. darbo užmokesčio medianos. Tais pačiais metais septyniose šalyse (Estijoje, Maltoje, Airijoje, Čekijoje, Latvijoje, Vengrijoje ir Rumunijoje) minimalusis darbo užmokestis sudarė mažiau nei 40 proc. vidutinio darbo užmokesčio. Taip pat yra atvejų, kai minimaliojo darbo užmokesčio nepakako darbuotojams apsaugoti nuo skurdo rizikos. Keliose valstybėse narėse yra minimaliojo darbo užmokesčio aprėpties spragų. Šalyse, kuriose yra teisės aktais nustatytas minimalusis darbo užmokestis, tam tikrų kategorijų darbuotojams jis nėra užtikrinamas, nes taikomos išimtys. Šalyse, kuriose darbo užmokestis nustatomas tik kolektyvinėmis derybomis, yra darbuotojų, kuriems netaikomos kolektyvinės sutartys, aprėpties spragų.

Kelios valstybės narės patvirtino priemones, kuriomis siekiama išsaugoti darbuotojus ir skatinti darbo jėgos paklausą taikant samdos paskatas. Pavyzdžiui, Graikijoje esamos valstybinės užimtumo tarnybos taikomos samdos subsidijų sistemos buvo papildytos naujomis vietomis, ilgesne trukme (iki dvejų metų) ir padidinta subsidijų norma (75 proc. darbo užmokesčio sąnaudų, bet ne daugiau kaip 750 EUR). Be to, spalio mėn. pradėta įgyvendinti nauja sistema, skirta skatinti sukurti 100 000 darbo vietų privačiajame sektoriuje – valstybė įsipareigoja 6 mėnesius dengti socialinio draudimo įmokas. Kroatijoje buvo išplėsta laikina darbo užmokesčio rėmimo sistema (pagal kurią skiriama 50 proc. minimaliojo darbo užmokesčio) siekiant remti darbuotojus, nukentėjusius nuo sanitarinių apribojimų, kurių dauguma yra sezoniniai turizmo ir paslaugų sektoriaus darbuotojai. Rumunijoje buvo imtasi įvairių priemonių (be esamų užimtumo subsidijų sistemų), kad būtų galima spręsti naujausias darbo rinkos problemas, įskaitant paramą jauniems ir vyresnio amžiaus darbuotojams bei savarankiškai dirbantiems asmenims. Belgijos Flandrijos regione buvo persvarstytos esamos samdos paskatos ilgalaikiams bedarbiams, o Valonijoje vertinama bendra samdos paskatų sistema, kad būtų pagerintas jos veiksmingumas. 2020 m. gegužės mėn. Vengrija priėmė veiksmų planą, kaip išsaugoti darbo vietas ir sukurti papildomų darbo vietų sektoriuose, kurie apibrėžiami kaip prioritetiniai, įskaitant sveikatos priežiūros, statybos, žemės ūkio, transporto ir turizmo sektorius. Pastarųjų veiksmų bendras biudžetas 2020–2022 m. yra 674 mlrd. HUF (1,85 mlrd. EUR), be kita ko, taikant darbo užmokesčio subsidijų sistemas ir kitas priemones, kad darbas taptų lankstesnis. Ispanija pradėjo taikyti samdos paskatas, skirtas nukentėjusiems turizmo sektoriaus darbuotojams Balearų ir Kanarų salose. Latvijoje iki 2020 m. pabaigos tris mėnesius bus mokama nauja darbo užmokesčio subsidija. Darbdavys gaus iki 50 proc. darbuotojo mėnesinio darbo užmokesčio (bet ne daugiau kaip 430 EUR per mėnesį) su sąlyga, kad įdarbins anksčiau nedirbusį asmenį ne mažiau kaip trims mėnesiams pasibaigus subsidijos mokėjimo laikotarpiui. Kipre nuo spalio mėn. pabaigos ketinta įgyvendinti subsidijų sistemas, skirtas skatinti bedarbių, buvusių kalinių ir jaunimo įdarbinimą. Vykdydama plataus masto reformą, Suomija siekia supaprastinti dabartinę įdarbinimo sistemą ir mokėti subsidijas, kad įmonės, ypač mažosios ir vidutinės, dažniau jomis naudotųsi. Visų pirma, planuojama sumažinti darbdaviams tenkančią administracinę naštą ir paspartinti mokėjimo procesą, kuris bus glaudžiai susijęs su būsimų darbuotojo įgūdžių poreikių nustatymu.

Kai kurios valstybės narės nusprendė pradėti įgyvendinti naujas programas, kuriomis siekiama išsaugoti darbo vietas įmonėse, nukentėjusiuose nuo COVID-19 pandemijos. Pavyzdžiui, Danija, Airija ir Nyderlandai sukūrė naujas skubios pagalbos (sutrumpinto darbo laiko) sistemas, pagal kurias parama teikiama tiesiogiai per darbdavį, o ne per nedarbo išmokų sistemą. Pavyzdžiui, Nyderlanduose ankstesnę sutrumpinto darbo laiko sistemą pakeitė sistema, pagal kurią išmokos dar labiau padidėjo. Darbdaviai, kurie prognozuoja pajamų praradimą (ne mažiau kaip 20 proc.), gali kreiptis dėl ne daugiau kaip 90 proc. darbo sąnaudų išmokos trijų mėnesių laikotarpiui, su sąlyga, kad jie neatleis darbuotojų.

Prasidėjus COVID-19 protrūkiui visos valstybės narės pritaikė nacionalines sutrumpinto darbo laiko sistemas, kad palengvintų jų naudojimą ir padidintų potencialių paramos gavėjų ratą. Pavyzdžiui, jos supaprastino administracines leidimo teikti sutrumpinto darbo laiko paramą suteikimo procedūras, pvz., sutrumpino pranešimo laikotarpius, numatė naują pagrindimą dėl nepaprastosios COVID-19 situacijos (automatiškai laikomą nenugalimos jėgos aplinkybe) ir (arba) sušvelnino išankstinio konsultavimosi su darbuotojų atstovais reikalavimus ir sutrumpino išmokų prašymo laikotarpį. Jos taip pat išplėtė sistemų aprėptį, kad būtų apimtos įmonės ir sektoriai, kuriems anksčiau skirti tokį finansavimą nebuvo galima. Pavyzdžiui, Vokietija, Ispanija, Prancūzija, Italija, Liuksemburgas, Austrija, Portugalija ir Suomija iš dalies pakeitė savo sutrumpinto darbo laiko sistemų taisykles, kad būtų supaprastintos procedūros, palengvintos galimybės jomis naudotis ir (arba) išplėsta jų aprėptis (pvz., įtraukiant savarankiškai dirbančius asmenis ir neseniai įdarbintus darbuotojus). Ispanija ir Suomija supaprastino administracines procedūras ir iš esmės sušvelnino tinkamumo kriterijus, kad visi darbuotojai galėtų gauti sutrumpinto darbo laiko paramą, nepriklausomai nuo jų mokėtų įmokų ir nepažeidžiant jų sukauptų teisių į standartines bedarbių pašalpas. Kai kuriose valstybėse narėse darbdavių išlaidos buvo sumažintos iki nulio. Sutrumpinto darbo laiko taikymo trukmė taip pat buvo padidinta atsižvelgiant į išskirtinį krizės pobūdį ir neaiškumą dėl jos trukmės. Be to, kai kurios valstybės narės (tarp jų Belgija ir Prancūzija) laikinai padidino darbuotojams už nedirbtas valandas skiriamą kompensaciją. Prancūzija taip pat nustatė sektorines nuo bendrųjų taisyklių leidžiančias nukrypti nuostatas konkretiems sektoriams, kuriuos su COVID-19 susijusios neatidėliotinos priemonės paveikė labiau (pavyzdžiui, aviacijos, turizmo).

Po COVID-19 protrūkio visos valstybės narės pradėjo taikyti sutrumpinto darbo laiko sistemas, kad sumažintų ekonominio sukrėtimo padarinius darbo rinkoje. Prasidėjus pandemijai įmonės ES staiga buvo priverstos mažinti arba sustabdyti savo veiklą dėl tiekimo grandinių sutrikimų, griežtų karantino priemonių įgyvendinimo ir dėl to sumažėjusios įvairiausių produktų ir paslaugų paklausos. Reaguodamos į šiuos pokyčius, visos ES valstybės narės sustiprino esamas sutrumpinto darbo laiko sistemas arba sukūrė naujas, kad būtų išsaugotos darbo vietos pačiu opiausiu ekstremaliosios sveikatos situacijos etapu. Europos Sąjunga remia šias pastangas įgyvendindama Europos laikinos paramos priemonę nedarbo rizikai dėl ekstremaliosios situacijos mažinti (SURE).

Įrodyta, kad dėl kompensacinio darbo mokesčių sumažinimo turėtų augti užimtumas ir ekonomika. Sumažinus darbo jėgos apmokestinimą, padaugėja darbo paskatų, ypač mažas pajamas gaunantiems asmenims ir kitoms tikslinėms grupėms, pavyzdžiui, jauniems ir vyresnio amžiaus darbuotojams. Kompensuojamoji priemonė, taikoma kartu su padidintomis anglies dioksido kainomis, gali būti laikoma būdu padidinti darbdavių paskatas išlaikyti darbo jėgą didėjant gamybos sąnaudoms (ir skatinama darbo jėgos paklausa). Be to, darbo mokesčių mažinimas gali būti naudojamas siekiant padidinti darbuotojams atitenkančią darbo užmokesčio dalį (atsižvelgiant į darbo sąnaudas), didinant paskatas būti aktyviems darbo rinkoje (ir skatinama darbo jėgos paklausa). Minėtame poveikio vertinime, pridedamame prie 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo plano, įrodyta, kad anglies dioksido pajamas panaudojus pajamų arba darbo mokesčių sumažinimui daromas teigiamas poveikis ekonomikos augimui ir užimtumui.

Netinkami aplinkosaugos mokesčiai gali turėti neigiamą pasiskirstymo poveikį, nes mažesnes pajamas gaunantiems namų ūkiams gali tekti palyginti didelė našta. Todėl kompensavimo mechanizmais turi būti užtikrinamas tinkamas pajamų panaudojimas arba investicijos į viešąsias gėrybes, pavyzdžiui, viešąjį transportą, kad būtų galima pasiūlyti alternatyvų. Vykdant klimato politikos veiksmus, kuriais siekiama sumažinti išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį (atsižvelgiant į klimato politikos tikslo įgyvendinimo plane ir Europos klimato teisės akto projekte iškeltus didelio užmojo tikslus ir siekius), anglies kainos ir energijos sąnaudos turėtų didėti, be kita ko, taikant anglies dioksido mokesčius ir galimą apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos išplėtimą. Vartotojų požiūriu abiejų jų poveikis yra panašus. Iš įrodymų matyti, kad degalų ir kitų energinių produktų mokesčiais didžiausia našta, kaip disponuojamųjų pajamų dalis, užkraunama mažiausių pajamų namų ūkiams. Poveikio vertinimas, pridedamas prie 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo plano, taip pat rodo mažesnes pajamas gaunančių namų ūkių proporcingai didesnes išlaidas elektros energijai, dujoms ir kietam kurui. Todėl siekiant teisingumo reikia kompensacinių fiskalinių priemonių, kuriomis būtų mažinamas toks regresyvus poveikis. Be to, negalėjimas įpirkti energinių produktų gali padidinti energijos nepriteklių. Siekiant užtikrinti galimybę naudotis būtiniausiomis paslaugomis, kuri yra vienas iš Europos socialinių teisių ramsčio principų, gali būti numatyta parama taikant kitas specialias fiskalines priemones.

18 pav. ir 19 pav.). Nepaisant to, per pastaruosius ketverius metus ES lygmeniu nebuvo užfiksuota jokio reikšmingo pagerėjimo, o vidutinė mokyklos nebaigusių asmenų dalis nekito. Kai kuriose valstybėse narėse, kurių rezultatai socialinių rodiklių suvestinėje yra prasti, visų pirma Ispanijoje, Maltoje, Rumunijoje, Bulgarijoje ir Italijoje, mokyklos nebaigusių asmenų dalis tebėra viena didžiausių problemų, o padėtis nuo praėjusių metų mažai pagerėjo. Kai kuriose šalyse vertinant šį rodiklį nustatyta didelių skirtumų tarp regionų (žr. 4 priedą). Užsitęsęs mokyklų uždarymas dėl COVID-19 krizės gali dar labiau padidinti mokyklos nebaigusių asmenų dalį, todėl reikėtų toliau stengtis spręsti šią problemą.

Per pastaruosius dešimt metų mokyklos nebaigusių asmenų dalis ES lygmeniu gerokai sumažėjo, tačiau COVID-19 krizė išryškino poreikį toliau dėti pastangas. Mokyklos nebaigusių asmenų dalis 2019 m. sudarė 10,2 proc., t. y. iki strategijos „Europa 2020“ tikslo trūksta vos 0,2 proc. punkto, ir nuo 2009 m. gerokai pagerėjo (beveik 4 proc. punktais). ES lygmens pažangą daugiausia lėmė keletas valstybių narių, kuriose padėtis labai pagerėjo: tai Portugalija (−20,3 proc. punkto), Ispanija (−13,6 proc. punkto), Graikija (−10,1 proc. punkto) ir Malta (−8,5 proc. punkto). Per pastarąjį dešimtmetį mokyklos nebaigusių asmenų dalis padidėjo tik Slovakijoje ir Čekijoje (atitinkamai 3,4 ir 1,3 proc. punkto) (

Kitais atvejais siekiant sumažinti darbo jėgos mokesčių pleištą buvo imtasi stabilesnių ar ilgalaikių priemonių, kurios galėtų daryti teigiamą poveikį darbo jėgos paklausai ir pasiūlai. Pavyzdžiui, Graikija nuo 2020 m. birželio mėn. 0,9 proc. punkto sumažino visą darbo laiką dirbančių darbuotojų socialinio draudimo įmokas. Vyriausybė paskelbė, kad 2021 m. jos bus sumažintos dar 3 proc. punktais. Lenkijoje, be jaunesnių darbuotojų atleidimo nuo mokesčių, nuo 2019 m. spalio mėn. pirmasis pajamų mokesčio tarifas sumažintas nuo 18 proc. iki 17 proc. Taip pat buvo padidintos mokesčių atskaitos išlaidos darbuotojams. Nuo 2020 m. liepos mėn. Lietuva padidino neapmokestinamąjį pajamų dydį nuo 350 EUR iki 400 EUR per mėnesį. Italija sumažino mokesčių pleištą samdomiesiems darbuotojams: jeigu pajamos neviršija 28 000 EUR per metus, už paskutinius šešis 2020 m. mėnesius taikomas 600 EUR neapmokestinamasis dydis, kuris nuo 2021 m. bus 1 200 EUR. Mažesni neapmokestinamieji dydžiai numatyti didesnėms pajamoms (iki 40 000 EUR). Ši priemonė pakeičia ankstesnę nuolaidą (bonus Renzi), kuri buvo taikoma 8 000–26 600 EUR pajamoms. Nuo 2021 m. Flandrijoje (Belgija) darbuotojų, kurių mėnesinis darbo užmokestis neatskaičius mokesčių neviršija 1 700 EUR, darbo užmokestis atskaičius mokesčius bus padidintas bent 50 EUR dydžio mėnesine užimtumo priemoka. Priemoka palaipsniui mažinama, o kai mėnesinis darbo užmokestis neatskaičius mokesčių sudaro 2 500 EUR, nutraukiama. Tikimasi, kad ši priemonė padės šalinti nedarbo ir neveiklumo spąstus.

Daugelis valstybių narių sukūrė mokestines priemones, kuriomis siekiama apsaugoti pažeidžiamus darbuotojus, ekonomikos sektorius ar gyventojų kategorijas, taikant tikslines laikinąsias priemones. Pavyzdžiui, Belgijoje numatyta galimybė atidėti 2020 m. socialinio draudimo įmokų mokėjimą. Savarankiškai dirbantys asmenys taip pat gali pasinaudoti socialinio draudimo įmokų sumažinimu arba panaikinimu, priklausomai nuo konkrečių sąlygų. Ispanijoje savarankiškai dirbantys asmenys galėjo atidėti mokesčių ir socialinio draudimo įmokų mokėjimą šešiems mėnesiams, jei jų veikla sustabdoma dėl nepaprastosios padėties paskelbimo. Lenkija laikinai leido nemokėti (arba, priklausomai nuo įmonės dydžio, sumažinti) mažųjų įmonių ir socialinių kooperatyvų socialinio draudimo įmokų. Portugalijoje darbdaviams leista iki trijų mėnesių iš dalies nemokėti socialinio draudimo įmokų už darbuotojus, kuriems taikomos ypatingosios paramos priemonės. Slovakijoje atidėtas privalomų darbdavių ir savarankiškai dirbančių asmenų mokėjimų į socialinio draudimo fondus terminas. Pagal šią sistemą bet kuris darbdavys ir savarankiškai dirbantis asmuo, mokantis privalomas įmokas į sveikatos priežiūros ir pensijų fondus, kurio pajamos iš verslo sumažėjo bent 40 proc., turi teisę atidėti mokėjimą. Suomijoje, siekiant padėti privačiojo sektoriaus darbdaviams išlaikyti kuo daugiau darbo vietų, darbdavių socialinio draudimo įmokos nuo 2020 m. gegužės iki gruodžio mėn. buvo sumažintos 2,6 proc. punkto. Siekiant padengti papildomas išlaidas, 2022–2025 m. įmokos bus padidintos 0,4 proc. punkto. Ši priemonė parengta drauge su socialiniais partneriais. Be to, valstybė bendrai finansuoja dalį socialinio draudimo įmokų verslininkams, kurių apyvarta mažėjo tris mėnesius (su galimybe pratęsti).

Per praėjusius metus buvo užfiksuoti tik nedideli darbo užmokesčio nustatymo taisyklių ir sistemų pokyčiai. Viena išimtis – Graikija, kurioje 2019 m. spalio mėn. buvo numatyta galimybė atsisakyti sektorinių susitarimų, visų pirma įmonėms, susiduriančioms su ekonominėmis problemomis (bankrotu, restruktūrizavimu, likvidavimu, neveiksniomis paskolomis) arba veikiančioms vietovėse, kuriose yra aukštas nedarbo lygis, daug startuolių ir socialinės ekonomikos įmonių. Be to, sektorinių susitarimų pratęsimas nebėra automatinis, ir dabar sprendimą savo nuožiūra priima darbo ministras, vienai iš pasirašiusiųjų šalių pateikus aiškų prašymą. Su šiuo prašymu, be esamo reprezentatyvumo kriterijaus (50 proc. darbo jėgos, kuriai jau taikomas susitarimas), reikia pateikti numatomo poveikio ekonomikai ir darbo rinkai analizę. Kuriamas atitinkamai darbdavių asociacijų ir profesinių sąjungų viešasis registras, siekiant patikrinti jų reprezentatyvumą sudarant kolektyvines darbo sutartis. Kaip šie pakeitimai praktiškai paveiks kolektyvines derybas, kol kas neaišku. Reaguojant į COVID-19 krizę, ES kai kurios darbo užmokesčio nustatymo priemonės (suderintos kolektyviai arba vyriausybės iniciatyva) buvo skirtos sveikatos priežiūros ir jiems prilygintiniems darbuotojams. Kai kurios valstybės narės, įskaitant Bulgariją, Latviją ir Lietuvą, nustatė priemones, kuriomis laikinai padidinamas sveikatos priežiūros darbuotojų ir (arba) kitų kategorijų darbuotojų, tiesiogiai dalyvaujančių kovojant su pandemija, darbo užmokestis. Neseniai buvo sudarytos su sveikatos sektoriumi susijusios kolektyvinės sutartys, pavyzdžiui, Austrijoje, Belgijoje (federaliniu lygmeniu), Prancūzijoje ir Vokietijoje (dėl slaugytojų).

Neįgaliųjų užimtumą neigiamai veikia tai, kad didelė jų dalis nebaigia mokyklos ir per maža dalis įgyja aukštąjį išsilavinimą. ES 2018 m. mokyklos nebaigusių jaunų (18–24 m.) neįgaliųjų buvo 20,3 proc., o asmenų be negalios – 9,8 proc. (t. y. maždaug 10,5 proc. punkto skirtumas). Šis atotrūkis buvo mažiausias Danijoje (0,4 proc. punkto) ir Slovėnijoje (2,8 proc. punkto), tačiau palyginti didelis Maltoje (19,4 proc. punkto), Kroatijoje (18,2 proc. punkto), Vokietijoje (17,3 proc. punkto) ir Rumunijoje (15,5 proc. punkto). Tuo pat metu tik 29,4 proc. neįgaliųjų įgijo aukštąjį arba lygiavertį išsilavinimą, palyginti su 43,8 proc. negalios neturinčių asmenų. Šis atotrūkis buvo mažiausias Italijoje (4,3 proc. punkto), Slovėnijoje (4,4 proc. punkto) ir Portugalijoje (4,5 proc. punkto), o didžiausias Švedijoje (27,9 proc. punkto), Vokietijoje (27,2 proc. punkto), Bulgarijoje (25,8 proc. punkto) ir Airijoje (21,8 proc. punkto).

Socialinė, ekonominė ir migrantų padėtis tebėra stiprus mokymosi rezultatus lemiantis veiksnys, o daugelyje valstybių narių tarp miesto ir kaimo vietovių yra didelių rezultatų skirtumų. 21 pav. rodo, kad visose valstybėse narėse ekonominio, socialinio ir kultūrinio statuso (ESKS) indekso apatiniame ketvirtadalyje prastai skaitančių asmenų yra gerokai daugiau nei viršutiniame ketvirtadalyje. Bulgarijoje (44,9 proc. punkto), Rumunijoje (43,1 proc. punkto), Vengrijoje (38,6 proc. punkto), Slovakijoje (37,8 proc. punkto) ir Liuksemburge (37,5 proc. punkto) yra didžiausias rezultatų skirtumas tarp mokinių, priklausančių viršutiniam ir apatiniam kvartiliams. Nepaisant to, tokios šalys kaip Estija, Suomija, Airija, Lenkija, Kroatija ir Latvija sugebėjo sumažinti socialinės ir ekonominės padėties poveikį mokymosi rezultatams. Be to, valstybėse narėse, kuriose prastai skaitančių asmenų dalis yra maža, taip pat yra mažesni skirtumai tarp ESKS skalės viršutinės ir apatinės dalies. Tai rodo, kad geros švietimo sistemos vienu metu gali užtikrinti ir kokybę, ir teisingumą. 2018 m. prastai skaitančių migrantų kilmės mokinių dalis vis dar buvo daug didesnė nei ne migrantų kilmės mokinių daugelyje ES valstybių narių . Atrodo, kad lemiamos įtakos tam turi kalbos barjeras, o tai išryškina kalbų mokymo svarbą. Galiausiai daugelyje valstybių narių mokinių, lankančių mokyklas miestuose ir kaimo vietovėse, skaitymo gebėjimų skirtumas yra statistiškai reikšmingas ir gana didelis. Vengrijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, Slovakijoje ir Portugalijoje jis netgi viršijo 100 PISA vertinimo balų, o tai atitinka maždaug 2–3 mokslo metus.

Per pastarąjį dešimtmetį dalyvavimas ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje nuolat augo, tačiau prastesnės socialinės ir ekonominės padėties vaikų dalyvavimas vis dar yra mažesnis. 2009 m. Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginėje programoje („ET 2020“) nustatytas siekis iki 2020 m. užtikrinti, kad bent 95 proc. vaikų nuo ketverių metų amžiaus iki privalomojo pradinio ugdymo pradžios amžiaus dalyvautų ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje . 2018 m. ES 27 beveik pasiekė šį tikslą – vidurkis buvo 94,8 proc. (4,5 proc. punkto daugiau nei 2009 m.). 2018 m. Prancūzija, Danija ir Airija sudarė sąlygas visiems šios amžiaus grupės vaikams dalyvauti ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje. Be to, didelis pagerėjimas per pastaruosius dešimt metų stebimas Airijoje (+26,4 proc. punkto), Lenkijoje (+22,1 proc. punkto) ir Suomijoje (+17,4 proc. punkto). Dalyvavimo lygis šiek tiek smuko Italijoje (−4,9 proc. punkto), Estijoje (−3,3 proc. punkto), Nyderlanduose (−2,6 proc. punkto), Bulgarijoje (−1,8 proc. punkto), Rumunijoje (−1,7 proc. punkto), Belgijoje (−0,8 proc. punkto) ir Ispanijoje (−0,4 proc. punkto). Nepaisant šio bendro teigiamo vaizdo, išlieka svarbių įtraukties ir lygybės problemų. Tyrimų duomenų analizė rodo, kad prastesnės socialinės ir ekonominės padėties vaikų arba socialiai pažeidžiamų grupių vaikų dalyvavimas ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje yra gerokai mažesnis. Tikėtina, kad tokia nelygybė taip anksti gyvenime vėliau atsispindės prastesniuose mokymosi rezultatuose, išsilavinime ir darbo rinkos perspektyvose.

Per pastaruosius penkerius metus viešosios išlaidos švietimui ES lygmeniu išliko palyginti pastovios, nors investicijų poreikiai didėja. 2018 m. valstybės narės į švietimą ir mokymą investavo 4,6 proc. viso BVP, o ES vidutinė viešųjų išlaidų švietimui dalis sudarė 9,9 proc. Nepaisant to, tarp valstybių narių yra didelių skirtumų, nes kai kurios šalys susiduria su sunkumais užtikrindamos pakankamus išteklius savo investicijoms į švietimą ir mokymą. Europos investicijų banko (EIB) skaičiavimais, ES 27 investicijų į švietimo infrastruktūrą deficitas iki 2030 m. sudarys maždaug 8 mlrd. EUR per metus . Be to, pedagoginis skaitmeninių technologijų naudojimas taip pat priklauso nuo IRT išteklių turėjimo, prieinamumo ir kokybės. Išteklių trūkumas nevienodai veikia ES šalių mokyklas. 2018 m. TALIS duomenimis, vidutiniškai 35,9 proc. ES pagrindinių mokyklų mokytojų manė, kad investicijos į IRT yra labai svarbios. Kipre (66,3 proc.) ir Vengrijoje (56,3 proc.) daugiau nei 50 proc. mokytojų mano, kad tai yra prioritetas. Neseniai atliktoje mokytojų apklausoje taip pat pabrėžta santykinė IRT įrangos svarba ir pabrėžta, kad mokytojai su įranga susijusias kliūtis laiko svarbiausiomis, darant neigiamą poveikį skaitmeninių technologijų naudojimui.

Žemos kvalifikacijos ir darbo ieškantys asmenys yra prioritetinės politikos, kuria siekiama pagerinti bendrą dalyvavimą suaugusiųjų mokymosi veikloje, tikslinės grupės. Žemos kvalifikacijos darbuotojams ypač reikia kelti kvalifikaciją, kad jie galėtų visapusiškai dalyvauti visuomenės gyvenime ir darbo rinkoje. 2019 m. jų dalyvavimo mokymosi veikloje dalis per pastarąsias keturias savaites iki tyrimo svyravo nuo 0,5 proc. Kroatijoje iki beveik 23,7 proc. Švedijoje (ES 27 vidurkis – 4,3 proc., 32 pav. ). Daugumoje šalių mokymosi veikloje dalyvauja mažiau nei 10 proc. žemos kvalifikacijos suaugusiųjų. Kita vertus, Suomijoje, Danijoje ir Švedijoje atitinkamai dalyvauja 16,8 proc., 17,7 proc. ir 23,7 proc., o tai rodo, kad aukštą dalyvavimo mokymosi veikloje lygį galima pasiekti ir tarp žemos kvalifikacijos suaugusiųjų. Antroji prioritetinė mokymosi tikslinė grupė yra darbo ieškantys asmenys, kuriems mokymas gali būti labai veiksmingas didinant perspektyvas darbo rinkoje ir užkertant kelią ilgalaikiam nedarbui. Valstybėse narėse yra didelių skirtumų tarp bedarbių suaugusiųjų, kurie dalyvavo bet kokioje mokymo veikloje per pastarąsias keturias savaites iki tyrimo – nuo 2,4 proc. Kroatijoje iki beveik 46 proc. Švedijoje 2019 m. (ES 27 vidurkis – 10,7 proc.). Slovėnijoje, Vokietijoje, Latvijoje, Italijoje, Kipre, Čekijoje, Graikijoje, Lenkijoje, Lietuvoje, Kroatijoje, Rumunijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje mokymosi veikloje dalyvauja mažiau nei 10 proc. bedarbių suaugusiųjų. Kita vertus, Danijoje, Liuksemburge ir Suomijoje jų dalyvavimas yra didelis, t. y. daugiau kaip 25 proc. 2020 m. Europos įgūdžių darbotvarke siekiama užtikrinti, kad mokymosi procese dalyvautų gerokai daugiau žemos kvalifikacijos ir darbo ieškančių asmenų, ir siūloma iki 2025 m. ES 27 beveik padvigubinti darbo ieškančių asmenų, kurie neseniai mokėsi, dalyvavimą iki 20 proc.

2009–2019 m. pažanga skatinant dalyvavimą suaugusiųjų mokymosi veikloje buvo menka. Per dešimtmetį suaugusiųjų dalyvavimas suaugusiųjų mokymosi programose ES 27 padidėjo 3 proc. punktais nuo 7,8 proc. iki 10,8 proc., o tai labai didelis atotrūkis nuo „ET 2020“ tikslo – užtikrinti, kad 15 proc. 25–64 m. amžiaus grupės ES gyventojų per keturias savaites iki apklausos būtų dalyvavę formaliojo arba neformaliojo švietimo ir mokymo veikloje ( 31 pav. ). Žemiausias suaugusiųjų mokymosi lygis nustatytas Rumunijoje, Bulgarijoje, Kroatijoje, Slovakijoje, Graikijoje ir Lenkijoje (mažiau nei 5 proc. suaugusių gyventojų), aukščiausias – Švedijoje, Suomijoje ir Danijoje (daugiau kaip 25 proc.). Kai kuriose valstybėse narėse (Danijoje, Slovėnijoje ir Kipre) padėtis šioje srityje per praėjusį dešimtmetį pablogėjo, o didžiausią pažangą padarė tokios šalys kaip Estija, Suomija ir Švedija (daugiau kaip 5 proc. punktai). Suaugusiųjų mokymosi veikloje rečiau dalyvauja kai kurių pogrupių atstovai. Pavyzdžiui, ne ES gimę (25–64 m.) asmenys ES vidutiniškai tiek pat dažnai dalyvavo (per keturias savaites iki tyrimo) švietimo ir mokymo veikloje 2019 m. (11,1 proc.), kaip ir tie, kuriems ta šalis gimtoji (10,8 proc.). Tačiau padėtis įvairiose šalyse yra skirtinga. Prancūzijoje, Estijoje, Slovėnijoje, Italijoje ir Latvijoje gimę asmenys kur kas dažniau negu ne ES gimę asmenys naudojasi suaugusiųjų švietimo galimybėmis šiose šalyse. Skirtumai tarp moterų migrančių šiose šalyse dar didesni. 2016 m. tik 2,4 proc. 25–64 m. amžiaus neįgaliųjų dalyvavo mokymosi veikloje, palyginti su 4,1 proc. negalios neturinčių asmenų. 2020 m. įgūdžių darbotvarkėje siūloma patobulinti suaugusiųjų mokymosi rodiklį, keičiant vertinimo laikotarpį iš pastarųjų keturių savaičių į praėjusius metus. Taip siekiama gerokai padidinti suaugusiųjų dalyvavimo mokymosi veikloje rodiklį – nuo 38 proc. 2016 m. iki 50 proc. 2025 m.

Nepaisant darbo rinkos poreikių, IRT specialistų paklausa ES yra didesnė nei pasiūla. Gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos įgūdžiams, įskaitant IRT įgūdžius, tenka pagrindinis vaidmuo skatinant inovacijas ir užtikrinant žiniomis grindžiamą augimą ir našumo didinimą. CEDEFOP laisvų darbo vietų analizė rodo, kad kompiuteriniai įgūdžiai kokybės kontrolės, duomenų valdymo ir komunikacijos srityse yra trečioje vietoje (po gebėjimo prisitaikyti prie pokyčių ir anglų kalbos mokėjimo) iš visų reikalaujamų įgūdžių: jis nurodytas maždaug 13,5 mln. internetinių skelbimų apie laisvas darbo vietas nuo 2018 m. liepos mėn. iki 2019 m. gruodžio mėn.. Toje pačioje analizėje ir tuo pačiu laikotarpiu programinės įrangos kūrėjo profesija buvo įvardyta kaip antra paklausiausia profesija (1,6 mln. laisvų darbo vietų), o sistemų analitiko – trečia (1,3 mln. laisvų darbo vietų). Kartu IRT specialistai (2 skaitmenų ISCO) buvo antra labiausiai pageidaujama profesijų grupė, kuriai teko 8,2 proc. visų laisvų darbo vietų. Tačiau IRT specialistai sudaro mažiau nei 4 proc. ES darbo jėgos; nuo 2016 m. iki 2018 m. jų šiek tiek padaugėjo (nuo 3,7 proc. iki 3,9 proc.). IRT absolventų skaičius auga dar lėčiau – nuo 3,5 proc. 2017 m. iki 3,6 proc. 2019 m. Atotrūkis tarp paklausos ir pasiūlos yra akivaizdus: daugiau nei pusei ES įmonių (57 proc.) 2019 m. buvo sunku rasti IRT specialistų ( 30 pav. ). Didelių sunkumų kelia ir lyčių atotrūkis: nors aukštąjį išsilavinimą įgyja gerokai daugiau moterų nei vyrų, tik vienas iš trijų gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos absolventų yra moteris. Be to, moterys užima tik 17 proc. darbo vietų technologijų sektoriuje (nors tarp šalių yra didelių skirtumų). Kad išspręstų šią problemą, Komisija savo komunikate dėl Europos švietimo erdvės sukūrimo iki 2025 m. pasiūlė naujų lyčių lygybės veiksmų gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos ir skaitmeninėje srityse.

Šaltinis – Eurostatas (Darbo jėgos tyrimas, 2019 m., duomenų kodas internete [edat_lfse]). Pastaba. Neįtraukti asmenų, kurie tebedalyvauja švietimo ar mokymo programose, duomenys. Jei įmanoma, duomenys apima tik tuos asmenis, kurie mokslus baigė per vienerius – trejus metus iki apklausos. BG, CZ, EE, IE, EL, HR, CY, LV, LT, HU, MT, AT, RO, SI, SK ir FI nėra duomenų apie žemos kvalifikacijos neseniai mokslus baigusių absolventų užimtumo lygį, o šis rodiklis rodo visų žemos kvalifikacijos 20–34 m. absolventų užimtumo lygį šiose šalyse.

Po daugelį metų trukusio nuolatinio augimo, dėl krizės moterų užimtumo lygis sumažėjo, nors ir lėčiau nei vyrų. Nuo 2019 m. II ketv. iki 2020 m. II ketv. moterų (20–64 m.) užimtumo lygis sumažėjo 1,2 proc. punkto, o 2020 m. II ketv. ES 27 lygmeniu siekė 66,3 proc. Dėl šiek tiek didesnio vyrų užimtumo lygio sumažėjimo per tą patį laikotarpį (1,5 proc. punkto) šiek tiek pagerėjo socialinių rodiklių suvestinės esminis lyčių užimtumo skirtumo rodiklis ( 37 pav.). Moterų užimtumo lygis nuo 2019 m. II ketv. iki 2020 m. II ketv. sumažėjo visose valstybėse narėse, išskyrus tris (Kroatiją, Vokietiją ir Liuksemburgą). Daugiau kaip 3 proc. punktų sumažėjimas buvo užregistruotas Bulgarijoje ir Ispanijoje. Nepaisant 2 proc. punktų sumažėjimo, Švedija išlaiko geriausią rodiklį – čia moterų užimtumas siekia 77,9 proc., o Lietuvoje, Vokietijoje, Nyderlanduose ir Latvijoje jis viršija 75 proc. 2020 m. II ketv. mažiausias lyčių užimtumo lygio skirtumas nustatytas Lietuvoje (1,4 proc. punkto), Suomijoje (3,2 proc. punkto), Latvijoje (4 proc. punktai) ir Švedijoje (5,2 proc. punkto). Kitame skalės gale – Italija (19,9 proc. punkto), Malta (19,7 proc. punkto), Graikija (18,9 proc. punkto) ir Rumunija (18,4 proc. punkto). Socialinių rodiklių suvestinėje padėtis visose šiose šalyse įvertinta kaip kritinė, išskyrus Graikiją, kurioje per metus skirtumui sumažėjus net 1,5 proc. punkto nustatyti prasti, bet gerėjantys rezultatai. Iš 37 pav. matyti, kad šio rodiklio konvergencija nevyksta, nes keliose valstybėse narėse, kuriose vyrų ir moterų užimtumo lygio skirtumas iki tol buvo didelis ar artimas vidutiniam, padėtis 2020 m. pablogėjo.

Labiau tikėtina, kad nesimokys ir nedirbs migrantų kilmės jaunuoliai. Ne ES gimusių (15–24 m.) jaunuolių grupėje NEET dalis 2019 m. buvo 17,1 proc., o gimtojoje šalyje gyvenančių jaunuolių grupėje – 9,9 proc.. Keliose valstybėse narėse, kaip antai Graikijoje, Slovėnijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Maltoje ir Ispanijoje, šis skirtumas buvo didesnis kaip 10 proc. punktų. Be to, jaunų moterų migrančių padėtis vidutiniškai buvo prastesnė nei vyrų (NEET moterų dalis buvo 25,9 proc., taigi 13,2 proc. punkto daugiau, palyginti moterimis, kurioms ta šalis yra gimtoji). Kartu su asmenimis, gimusiais ne ES, į šią padėtį taip pat dažnai patenka ES šalyje gimę migrantų kilmės asmenys: daugumoje ES valstybių narių jie nei mokėsi, nei dirbo dažniau nei tie, kurių tėvai yra gimę toje šalyje. Šešiose valstybėse narėse (Belgijoje, Čekijoje, Prancūzijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir Slovėnijoje) jų atotrūkis buvo ypač didelis (daugiau kaip 8 proc. punktai). Rizika, kad į šią grupę pateks migrantų kilmės ir menko išsilavinimo jaunuoliai, buvo ypač didelė. NEET romų skaičius yra gerokai didesnis nei visų gyventojų (52 proc. punktų skirtumas).

Iš žemo neįgaliųjų užimtumo ir aktyvumo lygio galima spręsti, kad jų gebėjimų potencialas neišnaudojamas. 2018 m. neįgaliųjų užimtumo lygis ES 27 buvo 50,8 proc., o asmenų be negalios – 75 proc. Neįgaliųjų užimtumo atotrūkis valstybėse narėse yra labai nevienodas – nuo 15,2 proc. punkto (Italijoje) iki 40,3 proc. punkto (Airijoje). Nepaisant nežymaus padidėjimo, tik 62,4 proc. neįgaliųjų ES 27 buvo ekonomiškai aktyvūs, o negalios neturinčių asmenų aktyvumas – 82,2 proc., ir iš to matyti, kad iš esmės nesumažėjo didelių kliūčių neįgaliesiems patekti į darbo rinką. Neįgalių moterų užimtumas (47,8 proc.) tebebuvo mažesnis nei neįgalių vyrų (54,3 proc.). 2019 m. neįgalieji dažniau negu asmenys be negalios patyrė dirbančiųjų skurdo riziką (ES vidurkis – atitinkamai 10,5 proc. ir 8,9 proc.) .

Šaltinis – Eurostatas, ES SPGS. Laikotarpis: 2019 m. lygiai ir metiniai pokyčiai, palyginti su 2018 m. Pastaba. Ašių susikirtimo taškas yra nesvertinis ES vidurkis. BE duomenų eilutės yra su pertrūkiu. 2020 m. spalio 28 d. neturėta IE, FR, IT ir SK duomenų. Paaiškinimas pateiktas priede.

Moterų užimtumui didelę įtaką daro galimybė naudotis kokybiškomis ir įperkamomis ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros bei ilgalaikės priežiūros paslaugomis. Socialinių rodiklių suvestinės esminis vaikų priežiūros rodiklis rodo, kad vaikų iki trejų metų dalyvavimas oficialioje ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje 2019 m. ES 27 lygmeniu buvo 35,5 proc., taigi viršijo 33 proc. Barselonos tikslą ( 40 pav.). Tačiau tarp šalių vis dar yra skirtumų, o šis tikslas dar nepasiektas 15 valstybių narių. Socialinių rodiklių suvestinės analizėje nurodyta, kad Danijoje, Liuksemburge ir Ispanijoje vaikų iki trejų metų dalyvavimo oficialioje ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje lygis siekia 60 proc. ir daugiau, tačiau penkiose šalyse (Rumunijoje, Vengrijoje, Lenkijoje, Čekijoje, Kroatijoje) padėtis yra kritinė. Nyderlanduose, Ispanijoje, Maltoje ir Lietuvoje užfiksuotas daug didesnis nei vidutinis pagerėjimas. Neteikiamos arba nepakankamos (darbo valandų atžvilgiu) ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros paslaugos yra susijusios su neigiamu motinystės poveikiu moterų užimtumui ( 38 pav.). Nors vos kelios valandos per savaitę, praleistos dalyvaujant ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros veikloje, daro teigiamą poveikį vaikams jų socializacijos ir būsimo išsilavinimo atžvilgiu, siekiant sumažinti vyrų ir moterų užimtumo skirtumą labai svarbu, kad oficiali vaikų priežiūra būtų teikiama daugiau kaip 30 valandų per savaitę. Tai užtikrintų, kad vienas iš tėvų (paprastai motina) nebūtų priverstas dirbti ne visą darbo laiką, nes tai turi neigiamų pasekmių karjeros galimybėms ir uždarbiui visą gyvenimą. Profesinio ir asmeninio gyvenimo pusiausvyros politika, pavyzdžiui, lanksčios darbo sąlygos ar atostogų dėl šeiminių priežasčių galimybė, taip pat atlieka svarbų vaidmenį mažinant kliūtis priežiūros pareigų turintiems asmenims dalyvauti darbo rinkoje. Jei moterys ir vyrai šiomis priemonėmis naudotųsi subalansuotai, jos taip pat padėtų sumažinti lyčių nelygybę užimtumo srityje.

Nuolatinį užimtumo skirtumą taip pat atspindi didelis vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumas. Nekoreguotas darbo užmokesčio skirtumas ES 27 iš esmės nesikeitė ir 2018 m. sudarė 14,1 proc. (nuo 2017 m. sumažėjo 0,4 proc. punkto). Tai prieštarauja 2019 m. padidėjusiam 30–34 m. moterų ir vyrų išsilavinimo skirtumui (atitinkamai 45,6 proc. ir 35,1 proc.). COVID-19 pandemija dar labiau išryškino, kad neproporcingai daug moterų ir toliau dirba prasčiau apmokamuose sektoriuose ir verčiasi prasčiau apmokamomis profesijomis, o jų galimybės rinktis profesiją yra ribotos dėl artimųjų priežiūros pareigų. Be to, tyrimai rodo, kad tokie veiksniai, kaip skirtinga patirtis, išsilavinimas ir darbo sutarties tipas, nulėmė mažiau nei trečdalį vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumo. Skirtumo dalį, kurią galima paaiškinti, daugiausia lėmė ekonominė veikla ir darbo laikas.

Iki pandemijos valstybės narės pradėjo tobulinti informavimo veiklą ir skatinti sunkiausiai pasiekiamų jaunuolių aktyvumą, kartu stiprindamos lyčių aspektą įvairiose iniciatyvose. Graikija priėmė bandomąją programą, pagal kurią numatoma skirti laikiną verslumo paramą 3 000 bedarbių jaunuolių (18–29 m. amžiaus). Parama apima verslo planų vertinimą ir konsultavimą bei 2 500 jaunųjų verslininkų subsidijavimo programą. Pastarojoje dėmesys sutelkiamas, visų pirma, į jaunas moteris (bent 60 proc. vietų), suma sudaro 10 000 EUR per 12 mėnesių arba 17 000 EUR per 18 mėnesių. Austrija planavo reformuoti savo Arbeitsmarktservice siekdama tvariau mažinti nedarbą. Numatomos priemonės yra susijusios, visų pirma, su lyčių stereotipais, neįgaliaisiais ir ilgalaikiais bedarbiais, siekiama didinti veiksmingumą sukuriant vieno langelio sistemas darbo ieškantiems asmenims. Austrija taip pat planavo išsamiai pertvarkyti savo pameistrystės sistemą siekdama ją modernizuoti ir stiprinti savo pajėgumus padėti pažeidžiamoms grupėms, kaip antai specialiųjų poreikių turintiems jaunuoliams, mokyklos nebaigusiems asmenims ir prieglobsčio prašytojams. Vokietijos VUT taiko priemonę, skirtą švietimo ir profesinio orientavimo srities darbuotojams, kad jie galėtų greičiau nustatyti jaunuolius, kuriems kyla rizika nebaigti mokyklos, ir pasiūlyti jiems veiksmingas konsultavimo ir paramos priemones. Federalinės užimtumo tarnybos kolegija (Hochschule) atsako už pameistrystės programų nebaigimo prevenciją. Flandrijos vyriausybė ir socialiniai partneriai pasirašė ketinimų deklaraciją, kuria siekia suaktyvinti neaktyvius asmenis, ypač NEET jaunimą, ir kurią žadama įgyvendinti glaudžiai bendradarbiaujant su federaline socialinės apsaugos sistema (pvz., RIZIV) ir socialinės integracijos tarnybomis (OCMW).

2013 m. Jaunimo garantijų iniciatyva suteikė galimybių jaunimui ir veiksmingai paskatino struktūrines reformas ir inovacijas. Taigi dauguma valstybinių užimtumo tarnybų (VUT) patobulino savo paslaugas ir dabar jas siūlo jaunimui. Per septynerius metus iki COVID-19 pandemijos visoje ES buvo maždaug 1,7 mln. mažiau nesimokančių ir nedirbančių jaunuolių (NEET) nei dabar. Nors gerėjanti makroekonominė aplinka, žinoma, atliko tam tikrą vaidmenį, iš įrodymų matyti, kad Jaunimo garantijų iniciatyva padarė didžiulį perversmą. Daugiau nei 24 mln. jaunuolių, užsiregistravusių Jaunimo garantijų iniciatyvos programose, gavo darbo pasiūlymą, tęsė mokslus, tapo pameistriais ir stažuotojais. Vis dėlto prognozuojama NEET jaunimo, per metus užsiregistravusio dalyvauti šiose programose, dalis daugelyje valstybių narių vis dar nesiekia 50 proc. Iki COVID-19 pandemijos Jaunimo garantijų iniciatyvos politikos priemonės buvo tikslingiau orientuojamos į tam tikras pažeidžiamas grupes. 2020 m. liepos mėn. Komisija pasiūlė sustiprinti Jaunimo garantijų iniciatyvą ir taip pat įtraukti 15–29 m. amžiaus asmenis (anksčiau įtraukti asmenys tik iki 25 m.), kad iniciatyva būtų įtraukesnė, kad būtų glaudesnis ryšys su žaliąja ir skaitmenine pertvarka ir kad būtų teikiamos konsultavimo, orientavimo ir mentorystės paslaugos.

Valstybės narės taip pat remia galimybę asmenims pasirinkti mokymą, atitinkantį jų individualius mokymosi pageidavimus ir poreikius. 2019 m. Prancūzija priėmė potvarkius, kuriais įgyvendinamas 2018 m. įstatymas dėl laisvės pasirinkti būsimą karjerą, pagal kurį darbuotojai ir darbo ieškantys asmenys turi galimybę mokytis ir naudoti asmeninę mokymo sąskaitą. Nyderlandai nuo 2020 m. pradėjo taikyti SLIM sistemą, kuri yra MVĮ mokymosi ir tobulėjimo skatinimo sistema. Be to, tikimasi, kad nuo 2022 m. įsigalios naujasis STAP finansavimo mechanizmas dalyvavimui darbo rinkoje skatinti. Jį taikant bus teikiama galimybė visiems su Nyderlandų darbo rinka susijusiems asmenims mokytis siekiant tobulėti ir didinti savo įsidarbinamumą. Austrija planuoja pagal susitarimą su socialiniais partneriais sukurti vadinamąją mokymosi sąskaitą („Bildungskonto“), kurią naudojant bus finansuojamas profesinis perorientavimas, mokymas ir tolesnis švietimas. Švedijoje bus 700 mln. SEK (68,2 mln. EUR) padidintos investicijos į regioninį suaugusiųjų profesinį rengimą. 2020 m. valstybė panaikino savivaldybėms keliamą bendro finansavimo reikalavimą ir papildomai finansuos 1 500 vietų ir skirs atitinkamą studijų paramą.

Valstybės narės yra įsipareigojusios siekti bendrų politikos tikslų, apibrėžtų Tarybos rezoliucijoje dėl Europos suaugusiųjų mokymosi darbotvarkės (2011 m.), kuri yra didesnės bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje sistemos dalis („ET 2020“). Europos Komisijos darbo grupė suaugusiųjų mokymosi klausimais įvertino pažangą keturiose 2019 m. Europos suaugusiųjų mokymosi darbotvarkės prioritetinėse srityse (valdymo, pasiūlos ir įgyvendinimo, prieigos ir kokybės). Kalbant apie teigiamus dalykus, vis daugiau dėmesio politikos formuotojai skiria suaugusiųjų mokymuisi ir ši tendencija plinta dar sparčiau dėl iššūkių, susijusių su kintančiu darbo pobūdžiu, automatizavimu ir demografiniais pokyčiais. Keliose valstybėse narėse yra priimtos priemonės, kuriomis siekiama sustiprinti suaugusiųjų mokymosi valdymą, visų pirma atnaujinant ir patobulinant teisės aktus ir sukuriant geresnius koordinavimo mechanizmus. Europos finansavimas atlieka svarbų vaidmenį remiant suaugusiųjų mokymąsi daugelyje šalių, visų pirma taikant priemones, kuriomis įgyvendinamos įgūdžių tobulinimo kryptys. Iš darbo grupės surinktų įrodymų matyti, kad yra du tarpusavyje susiję iššūkiai: užtikrinti visiems suaugusiesiems vienodas galimybes mokytis ir remti pažeidžiamas grupes, labai nukentėjusias nuo COVID-19. Be to, suaugusiųjų mokymosi srities darbuotojų profesionalizacijos galimybės vis dar ribotos.

Profesinis mokymas yra itin svarbus siekiant plėtoti darbo rinkai svarbius įgūdžius, bet jį reikia pritaikyti atsižvelgiant į žaliąją ir skaitmeninę pertvarką ir COVID-19 keliamus iššūkius. Siekiant patenkinti sparčiai kintančius darbo rinkos poreikius ir norint tobulinti įgūdžius reikia, kad įvairūs suinteresuotieji subjektai sėkmingai bendradarbiautų. Įgūdžių paktu (Europos įgūdžių darbotvarkės 1 veiksmas) bus skatinamos didelio masto daugelio viešųjų ir privačiųjų suinteresuotųjų subjektų partnerystės svarbiausiose pramonės ekosistemose siekiant sutelkti žinias ir išteklius, kaip antai mokymo priemones ir finansavimą, kad būtų imamasi konkrečių kvalifikacijos kėlimo ir perkvalifikavimo veiksmų prisiimant aiškius įsipareigojimus. Mokymosi darbo vietoje ir pameistrystės programomis gali būti užtikrinami glaudžiausi švietimo ir darbo rinkos ryšiai. Taigi sustiprintas Europos pameistrystės aljansas toliau rems nacionalines koalicijas ir MVĮ ir didins socialinių partnerių dalyvavimą. Siekiant sudaryti palankesnes sąlygas valstybių narių reformoms pasiūlyme dėl Tarybos rekomendacijos dėl profesinio mokymo (4 veiksmas) siūlomi veiksmingo profesinio mokymo valdymo principai, glaudesni ryšiai su į ateitį orientuotomis ekonomikos strategijomis, lanksčios tobulėjimo galimybės, lygios galimybės ir kokybės užtikrinimas. Valstybės narės aktyviai modernizuoja savo profesinio mokymo sistemas ir pameistrystės programas; 25 iš jų dalyvauja pameistrystės rėmimo paslaugų lyginamojo mokymosi veikloje. Be to, reaguodamos į COVID-19 krizę dar kelios valstybės narės investavo finansinius išteklius, kad ir toliau užtikrintų pameistrystės pasiūlą: Vokietija pradėjo 500 mln. EUR programą, kad paremtų MVĮ mokėdama joms vienkartinę 2 000 EUR išmoką už kiekvieną naujai sudarytą mokymo sutartį ir po 3 000 EUR už naujas papildomas mokymo sutartis. Austrijos įmonės gauna 2 000 EUR premiją už kiekvieną naują pameistrį – taip siekiama išsaugoti maždaug 10 000 pameistrystės vietų, kurioms gresia pavojus išnykti. Danijoje pagal trišalį susitarimą perskirstomas Darbdavių švietimo dotacijos (AUB) lėšų perteklius siekiant pameistrystei taikyti darbo užmokesčio subsidijavimo sistemą. Prancūzija sukūrė 1 mlrd. EUR valstybės paramos programą pameistriams samdyti.

Darbo rinkai svarbūs įgūdžiai turi būti ugdomi kartu tinkamai juos pripažįstant ir naudojant. Tinkamai suteikiamos ir patikimos kvalifikacijos tebėra pagrindinė žmonių įgūdžių pripažinimo priemonė. Jų skaidrumas yra itin svarbus norint remti laisvą besimokančių asmenų ir darbuotojų judėjimą vidaus rinkoje. Visos valstybės narės, išskyrus Ispaniją, susiejo savo nacionalines kvalifikacijų sandaras su Europos kvalifikacijų sandara (EKS) ir dauguma (išskyrus Bulgariją ir Kroatiją) savo kvalifikacijos dokumentuose ar prieduose nurodo EKS lygį, tad kvalifikacijos yra aiškesnės ir jas lengviau palyginti. Be to, skiriant dėmesį mokymosi rezultatams, yra lengviau susieti formalias kvalifikacijas su įgūdžių, įgytų ne pagal formaliojo švietimo programas, patvirtinimu ir su kitomis naujomis pažangiomis įgūdžių pripažinimo formomis. Tai gali būti mikrokredencialai, galintys atlikti svarbų vaidmenį užtikrinant, kad pirminis ir tęstinis švietimas ir mokymas būtų lankstesni ir kad taip būtų tenkinami atsirandantys poreikiai. Taip gali būti sudaromos galimybės žmonėms dalyvauti trumpalaikėse tikslinėse kvalifikacijos kėlimo ir perkvalifikavimo programose, ypač vertingose asmenims, kuriems reikia pakeisti profesiją ar pereiti į kitą sektorių. Siekiant užtikrinti, kad pokyčiai vyktų nuosekliai, 2020 m. Įgūdžių darbotvarkėje ir Europos švietimo erdvėje numatoma sukurti Europos mikrokredencialų sistemą (10 veiksmas), užtikrinant minimalius sutartinius kokybės ir skaidrumo standartus.

Žalioji ir skaitmeninė pertvarka kelia sunkumų, bet atveria ir galimybių, kuriomis Europa turi būti pasiruošusi pasinaudoti. Tam pasiekti reikia tinkamo įgūdžių ugdymo visais lygmenimis: visi turi turėti gebėti vykdyti kasdienę veiklą taip, kad ji nekenktų aplinkai, bei gyventi ir dirbti vis labiau skaitmenizuotoje visuomenėje. Kita vertus, įmonėms ir įstaigoms reikia žmonių, turinčių tinkamus įgūdžius, kad būtų tenkinami su žaliąja ir skaitmenine pertvarka susiję poreikiai. Daugeliu Europos įgūdžių darbotvarkės veiksmų – pradedant Įgūdžių paktu ir baigiant patobulintu su įgūdžiais susijusios informacijos rinkimu ir su mikrokredencialais susijusių standartų rengimu – bus prisidedama prie šiai dvejopai pertvarkai reikalingų įgūdžių plėtojimo. Siekiant patikslinti terminą „žalieji įgūdžiai“ Įgūdžių darbotvarkėje numatoma parengti suderintą žaliosios pertvarkos įgūdžių taksonomiją ir pagrindinių darbo rinkai aktualių įgūdžių rinkinį. Kartu su veiksmais, susijusiais su Europos švietimo erdve, siekiama parengti rodiklių rinkinį ir sukurti Europos kompetencijos sistemą švietimo klimato kaitos ir darnaus vystymosi klausimais srityje. Skaitmeniniai įgūdžiai ir su jais susiję darbo rinkos poreikiai suprantami aiškiau. Be poreikio skubiai padidinti IRT specialistų rezervą ir sustiprinti IRT profesijos pripažinimą, Įgūdžių darbotvarkėje numatomi du veiksmai: tenkinti MVĮ poreikius rengiant intensyvius skaitmeninių įgūdžių kursus, kad jų darbuotojai įgytų tinkamo lygio skaitmeninę kompetenciją, ir padėti darbuotojams tobulinti skaitmeninius įgūdžius rengiant IRT įgūdžiams atgaivinti skirtus mokymus. Be to, naująja Skaitmeninės Europos programa bus remiamas puikių mokymo galimybių sudarymas tokiose skaitmeninėse srityse, kaip dirbtinis intelektas ir kibernetinis saugumas, kad ES būtų rengiami ir pritraukiami geriausi specialistai.

Tebėra svarbu veiksmingai įgyvendinti teisės aktų pakeitimus, kuriais užtikrinama romų įtrauktis į švietimo sistemą. Kelios valstybės narės neseniai įgyvendino reformas ir sumažino privalomąjį ikimokyklinio ugdymo įstaigų lankymo amžių; tai gali būti naudinga palankių sąlygų neturintiems moksleiviams. Nors pozityvioji diskriminacija padėjo pagerinti romų dalyvavimą švietime, reikia vengti skirti specialias vietas romams, kurie atitinka bendruosius priėmimo kriterijus. Taikant aktyvias priemones, kurios yra reikalingos kovojant su mokyklų ir klasių segregacija, kartu reikėtų papildoma finansine ir specialistų parama skatinti romų vaikų integraciją įprastinėse mokyklose. Bulgarijoje privalomasis ikimokyklinio ugdymo įstaigų lankymo amžius neseniai sumažintas iki ketverių metų. Šiuo metu taikomos moksleiviams romams naudingos priemonės apima švietimo proceso tarpininkus, stipendijas, užklasinę veiklą, papildomas bulgarų kalbos pamokas, o kai kuriose vietovėse ir nemokamą transportą. Nuo 2018 m. Bulgarijos švietimo ir mokslo ministerija pradėjo skirti papildomą finansavimą mokykloms , dirbančioms su pažeidžiamais vaikais ir (arba) kaimo vietovėse. Skirtingos mokyklų rajonų taisyklės, autonomija ir dydis mažina galimą priemonių poveikį veiksmingai švietimo desegregacijai Vengrijoje. Po to, kai 2017 m. buvo iš dalies pakeisti Vengrijos lygių galimybių ir Valstybinio švietimo įstatymai, 2018 m. mokyklų rajonuose pradėjo dirbti kovos su segregacija pareigūnai ir darbo grupės. Vis dėlto valstybinių ir bažnytinių mokyklų moksleivijos sudėtis vis dar labai skiriasi. Be to, 2020 m. liepos mėn. pakeitus Valstybinio švietimo įstatymą kyla pavojus, kad sumažės sankcijų dėl diskriminacijos švietimo srityje atgrasomasis poveikis. Rumunijoje, siekiant gerinti švietimo sistemą, įgyvendintos kelios programos ir priemonės, tačiau mokiniai romai vis dar susiduria su daugybe sunkumų ir yra reikšmingų skirtumų tarp kaimo ir miesto vietovių. Nacionalinė švietimo ministerija 2016 m. paskelbė naują pagrindinį įsakymą, kuriuo uždrausta segregacija mokyklose iki universitetinio lygmens, tačiau 2020 m. jis vis dar neįgyvendintas. Tačiau segregacijos vidurinėse mokyklose stebėsenos metodika buvo patvirtinta ministro įsakymu tik 2020 m. pradžioje. Pirmasis stebėsenos metodikos bandomojo taikymo etapas vyks kai kuriose pradinėse ir vidurinėse mokyklose trijose apskrityse. Slovakijoje, kur neproporcingai didelė romų vaikų dalis vis dar patenka į specialiąsias mokyklas ar į klases vaikams su psichikos negalia, pradėtas įgyvendinti atnaujintas Romų integracijos veiksmų planas, tačiau rezultatų dar nėra. Be to, Slovakijoje priimtu dešimties metų Nacionaliniu švietimo plėtros planu irgi turėtų būti stengiamasi spręsti švietimo įtraukumo ir kokybės, taip pat ir romų vaikams, klausimus. Nuo 2021 m. numatomas privalomas vaikų darželio lankymas nuo penkerių metų ir vadinamosios nulinės klasės, kurią daugiausia lanko romų vaikai, panaikinimas gali šiuo atžvilgiu turėti teigiamą poveikį, bet vis dar trūksta aktyvių desegregacijos priemonių.

Kai kurios valstybės narės padidino finansinius išteklius švietimui remti ir tai gali būti naudinga ir migrantų kilmės vaikams. Prancūzijoje priešmokyklinio ir pradinio ugdymo stiprinimas ir nelygybės panaikinimas yra 2020 m. biudžeto prioritetai, privalomojo švietimo biudžetas buvo padidintas 991 mln. EUR. Airijoje ir toliau dedamos pastangos teikti daugiau galimybių pažeidžiamoms grupėms studijuoti aukštojo mokslo įstaigose, be kita ko, skirta 27 mln. EUR 30 000 tokioms grupėms priklausančių studentų paremti. 2020 m. Švedija savivaldybėms skyrė 460 mln. EUR lygybės dotaciją siekdama pagerinti kokybę mokyklose, kuriose yra daugiau migrantų kilmės vaikų. Be to, 2019 m. liepos mėn. Švedija patvirtino naują garantiją, kurią taikant intervencinių priemonių dėl konkretaus asmens mokymosi imamasi anksčiau ir jis gali sulaukti paramos nuo pat pradžios. Danija investavo 2 mlrd. DKK (268 mln. EUR), kad būtų daugiau pedagogų rajonuose, kuriuose yra pažeidžiamų vaikų, ir kad būtų keliama pedagogų kvalifikacija. 2019 m. gruodžio mėn. Italija padidino metinio ikimokyklinio ugdymo įstaigų lankymo kupono, vadinamojo Bonus Nido, sumą mažas pajamas turinčioms šeimoms papildomai skirdama po 1 500 EUR.

Užtikrinti, kad kiekvienas moksleivis pasiektų tam tikrą bazinių įgūdžių, kaip antai skaitymo, matematikos ir gamtos mokslų, taip pat skaitmeninės kompetencijos lygį – vienas svarbiausių ES prioritetų. Slovėnija priėmė Nacionalinę skaitymo gebėjimų ugdymo strategiją iki 2030 m., kurioje nustatyti tikslai įvairioms amžiaus grupėms ir tikslinėms grupėms (pvz., iki 2030 m. 90 proc. penkiolikmečių turėtų bent bazinius įgūdžius pagal PISA, o 10 proc. – pasiektų aukščiausią lygį). 2020 m. sausio mėn. Italijos valdžios institucijos pristatė veiksmų planą, kurio tikslas – mažinti regionų kompetencijos lygių skirtumus (Piano di intervento per la riduzione dei divari territoriali in istruzione). Pagal jį bus nustatomos probleminės mokyklos penkiuose pietų regionuose (Kampanijoje, Kalabrijoje, Sicilijoje, Sardinijoje ir Apulijoje), kiekviename regione bus sukurta speciali darbo grupė, kuri siūlys tikslinius intervencinius veiksmus, pradedant paskutine pagrindinės mokyklos klase (8 klase). Lietuvoje 2021 m. bus vykdomas bandomasis naujos kompetencija grindžiamos mokymo programos projektas ir nuo 2022 m. programa bus įgyvendinama kartu taikant naujus ugdomojo vertinimo metodus. Siekiama įdiegti naujus pedagogikos metodus, kad būtų geriau tenkinami moksleivių mokymosi poreikiai ir jau pradinėje mokykloje gerinama jų skaitmeninė kompetencija. Maltos pagrindinėse mokyklose įgyvendinta nauja nacionalinė iniciatyva „Mano kelionė. Pasiekimai einant skirtingais keliais“, kuria siekiama sukurti įtraukesnę ir į lygybę orientuotą mokymo programą. 2020 m. birželio mėn. Graikijoje buvo priimtas naujas mokyklų įstatymas, kuriame numatoma visais lygmenimis (įskaitant ikimokyklinį ugdymą ir priežiūrą) peržiūrėti mokymo programas ir vadovėlius siekiant ateityje skirti mažiau dėmesio turiniui ir daugiau – įgūdžių ugdymui keturiose pagrindinėse teminėse srityse: aplinkos, gerovės, kūrybiškumo ir pilietinio ugdymo. Taip pat tobulinamas skaitmeninis švietimas ir jau priešmokyklinio ugdymo lygmeniu pradedama mokytis užsienio kalbos (anglų). Nuo 2020–2021 m. Liuksemburge kodavimu matematikos pamokose bus užsiimama ketvirtoje klasėje (10–11 m. amžiaus grupėje), o nuo 2021–2022 m. jis bus įtraukiamas į visų dalykų pamokas pirmoje – trečioje klasėse (4–9 m. amžiaus grupėje). Mokytojus apmokys ir jiems padės mokytojai specialistai, kuriuos numatoma priimti į darbą 2020 m. 2021–2022 m. vidurinėje mokykloje atsiras naujas dalykas – informatika, įskaitant kodavimą ir informatinį mąstymą.

Valstybės narės priėmė skirtingas galimybių mokytis izoliacijos sąlygomis užtikrinimo strategijas. Graikija skubos tvarka priėmė teisės aktą, pagal kurį savivaldybės dėl sustabdytos veiklos sutaupytą sumą mokyklų uždarymo laikotarpiu gali panaudoti IRT įrangai įsigyti ir paskolinti ją socialiai remtiniems moksleiviams. Be to, Graikijoje, su privačių įmonių parama moksleiviams (daugiausia iš palankių sąlygų neturinčių grupių) ir mokytojams nuotolinio mokymo(si) tikslais buvo paskolinta daugiau nei 17 000 planšetinių ir knyginių kompiuterių. 2020 m. balandžio mėn. Airijoje taip pat paskelbta, kad sukuriamas specialus 10 mln. EUR fondas technologijoms ir įtaisams įsigyti palankių sąlygų neturintiems pradinių ir vidurinių mokyklų moksleiviams, visų pirma iniciatyvai „Lygių galimybių sudarymas mokyklose“ (DEIS). Italijoje skirta 85 mln. EUR nuotoliniam mokymuisi remti, įskaitant skaitmeninių prietaisų įsigijimą. Nyderlandai skyrė maždaug 244 mln. EUR paramą, kuria siekiama užkirsti kelią mokymosi trukdžiams ir mokymosi atidėjimui. Rumunija patvirtino nacionalinę programą „Mokykla namie“ ir skyrė finansavimą iš vyriausybės tvarkomo Biudžeto rezervo fondo. Lenkijoje vyriausybė skyrė maždaug 81 mln. EUR vietos valdžios institucijoms, kad šios nupirktų IRT įrangą palankių sąlygų neturintiems moksleiviams bei mokykloms ir mokytojams pagal ERPF veiksmų programą „Skaitmeninė Lenkija“. Bendradarbiaudama su nevyriausybinėmis organizacijomis Slovakijos švietimo ministerija sukūrė nuotolinio mokymosi svetainę. IT sektorius nemokamai padėjo mokykloms ir mokytojams programinės įrangos ir skaitmeninių sprendimų srityje. Kai kuriose valstybėse narėse, siekiant apriboti poveikį kalbos mokymosi procesui, vasarą buvo taip pat organizuoti palankių sąlygų neturintiems vaikams skirti kalbos kursai. Pavyzdžiui, Austrijoje vyko dviejų savaičių vasaros mokykla, kuri padėjo 24 000 pažeidžiamų moksleivių pagerinti kalbinius įgūdžius prieš rugsėjo mėn. vėl atsidarant mokykloms. O Bulgarijoje, vykdant Europos socialinio fondo bendrai finansuojamą projektą „Parama sėkmei“, moksleiviams, kurie negalėjo mokytis nuotoliniu būdu, buvo surengti atsilikimo mažinimo užsiėmimai. Slovakijoje ministerija skyrė 500 000 EUR vasaros mokyklų organizavimui, kad kompensuotų laikiną mokyklų uždarymą. Prancūzijoje praėjusią vasarą įgyvendinta programa „Mokymosi atostogos“, skirta vienam milijonui 6–16 m. vaikų (200 mln. EUR).

COVID-19 krizė atskleidė mokyklų ir įvairių visuomenės grupių skaitmeninio pasirengimo skirtumų, dėl kurių gali padidėti su nepalankiomis socialinėmis ekonominėmis sąlygomis susijusi švietimo nelygybė. Valstybėse narėse mokytis nuotoliniu būdu pradėjo maždaug 58 mln. vaikų ir pažeidžiami vaikai akivaizdžiai atsidūrė nepalankioje padėtyje. Valstybės narės ėmėsi įvairių veiksmų siekdamos sušvelninti mokyklų uždarymo poveikį. Tokios šalys, kaip Bulgarija, Kipras, Prancūzija, Lietuva, Malta, Austrija, Lenkija, Belgija, Rumunija ir Ispanija, aprūpino, nors ir skirtingu mastu, palankių sąlygų neturinčius mokinius nuotoliniam mokymuisi reikalinga įranga (paprastais ar planšetiniais kompiuteriais, interneto ryšiu, SIM kortelėmis ir kt.). Pažeidžiami moksleiviai buvo aprūpinti IT įranga (Kroatijoje, Vokietijoje, Graikijoje, Airijoje, Lietuvoje, Maltoje, Lenkijoje), privatūs asmenys skatinti paaukoti kompiuterių (Belgijoje, Estijoje, Graikijoje, Ispanijoje) arba skiriamos klasės, kad moksleiviai galėtų ramiai ruošti namų darbus arba dalyvauti vaizdo konferencijose (Liuksemburge). Be to, 11 valstybių narių (Bulgarijoje, Estijoje, Suomijoje, Vengrijoje, Airijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Maltoje, Portugalijoje, Slovakijoje ir Ispanijoje) palankių sąlygų neturintys moksleiviai buvo ir toliau vienaip ar kitaip maitinami nemokamai. Kai kuriose valstybėse narėse (pvz., Prancūzijoje, Latvijoje, Liuksemburge, Portugalijoje) už šios problemos sprendimą atsako savivaldybės arba pačios mokyklos. Vis dėlto apskritai tokios skubios priemonės paklausos nepatenkino (pvz., atokiuose Vengrijos regionuose mokytis nuotoliniu būdu negalėjo trečdalis vaikų).

COVID-19 sukelta ekonomikos krizė padarė didelį neigiamą poveikį jaunuoliams ir jie tapo prioritetine remtina grupe visose valstybėse narėse. Prancūzija paskelbė, kad papildomai įsteigs 300 000 contrats d'insertion professionnelle (subsidijuojamų darbo vietų), kad padėtų jauniems žmonėms integruotis į darbo rinką. Be to, numatoma, kad jų galimybės patekti į darbo rinką padidės, jeigu žemos kvalifikacijos jaunuolių, kuriems mokama iki 1,6 minimaliojo darbo užmokesčio, atlyginimas nebus apmokestinamas. Belgija penkiais mėnesiais pailgino bedarbio pašalpos (inschakelingsuitkering) mokėjimo darbo ieškantiems abiturientams trukmę. Latvijoje nedirbantys dieninių studijų studentai turi galimybę savo universitete ar kolegijoje dalyvauti skaitmeninių įgūdžių tobulinimo programose. Dalyvaujantiems studentams bus mokama 10 EUR stipendiją už kiekvieną dalyvavimo dieną (maždaug 200 EUR per mėnesį). Latvijoje taip pat numatyta laikina paramos bedarbiams išmoka, skirta jauniems absolventams ir mokama iš viso keturis mėnesius, bet tik iki 2020 m. gruodžio 31 d.: 500 EUR per mėnesį pirmuosius du mėnesius ir 375 EUR per mėnesį kitus du mėnesius.

Valstybėse narėse priimtos priemonės, kuriomis siekiama padidinti dalyvavimą ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros sistemoje ir pagerinti jos kokybę, nes tai yra itin svarbu ruošiant vaikus sėkmingam gyvenimui. Bulgarija ir Belgija sumažino privalomą ikimokyklinio ugdymo įstaigų lankymo amžių atitinkamai nuo penkerių iki ketverių ir nuo šešerių iki penkerių metų. Kroatijoje statoma ar renovuojama beveik 500 vaikų darželių, daugelis – miestuose, kuriuose mažiau nei 5 000 gyventojų. Be to, vietos valdžios institucijoms skirta 1,8 mln. EUR dotacija, kuria siekiama užtikrinti daugiau galimybių dalyvauti ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros sistemoje ir gerinti jos kokybę. Airija 2019 m. lapkričio mėn. pradėjo įgyvendinti nacionalinę vaikų priežiūros sistemą, kurią taikant šeimoms, kurių patvirtintos namų ūkio pajamos per metus neviršija 60 000 EUR, skiriamos nuo pajamų priklausančios subsidijos vaikų priežiūros ne ikimokyklinio ar mokyklinio ugdymo valandomis išlaidoms padengti. Tikslas – visoms šeimoms užtikrinti kokybišką, prieinamą ir įperkamą ikimokyklinį ugdymą ir priežiūrą bei popamokinę priežiūrą; pirmaisiais etapais numatoma registruoti po 70 000–80 000 vaikų per metus. Be to, Airijos nacionalinės valdžios institucijos priėmė Darbo jėgos plėtros planą (2020–2028 m.), kurio tikslas – suteikti populiarinti karjerą ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros srityje nustatant kvalifikacijos reikalavimus, karjeros sandarą ir galimybes tapti vadovais. Italijoje 1 500 EUR metinio ikimokyklinio ugdymo kupono (Bonus Nido) suma mažas pajamas turinčioms šeimoms buvo padidinta iki 3 000 EUR. Nyderlanduose nuo 2020 m. biudžetas ikimokykliniam ugdymui ir priežiūrai ir su vaikais susijęs biudžetas vidutines pajamas gaunantiems tėvams remti bus padidintas beveik 500 mln. EUR. Šeimos, turinčios daugiau nei du vaikus, nuo 2021 m. pradedant nuo trečiojo vaiko papildomai gaus 617 EUR per metus už vaiką – tai gerokai daugiau nei šiuo metu. Teisė gauti išmoką ikimokykliniam ugdymui ir priežiūrai taip pat išplečiama ir dabar suteikiama namų ūkiams, kuriuose vienas partneris dirba, o kitam reikia ilgalaikės priežiūros. Pagal Maltos 2019 m. Švietimo aktą siekiant pagerinti sektoriaus kokybę buvo sugriežtinti minimalieji ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros srities specialistų stojimo į bakalauro studijas reikalavimai.

Daugelyje valstybių narių reaguojant į COVID-19 krizę priimtos laikinos priemonės, taikomos tėvams ir artimuosius prižiūrintiems asmenims. Tokios laikinos priemonės buvo, pavyzdžiui, priimtos Čekijoje siekiant paremti tėvus skiriant jiems priežiūros namuose išmoką už jaunesnius nei 13 m. vaikus ar neįgalų globėją turinčius vaikus tol, kol buvo uždarytos mokyklos. Savarankiškai dirbantys asmenys, kuriems teko dirbti namie su 6–13 m. vaikais, taip pat gavo 424 CZK (16 EUR) paramą per dieną. Lietuvoje buvo įtvirtintos naujos socialinės apsaugos nuostatos dirbantiems tėvams ir pagyvenusius ar neįgalius asmenis prižiūrintiems asmenims (daugiausia moterims): uždarius mokyklas ir nutraukus priežiūros paslaugų teikimą, jiems buvo mokama 65,9 proc. deklaruotų pajamų dydžio ligos išmoka. Prancūzijoje per nepaprastosios sanitarinės padėties laikotarpį ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros paslaugos buvo užtikrintos svarbiausiems darbuotojams ir buvo padidinti individualių paslaugų pajėgumai iki šešių vaikų vienu metu. Italijoje šeimoms buvo siūlomas 1 200 EUR kuponas, o sveikatos priežiūros darbuotojams jo suma buvo didesnė ir siekė 2 000 EUR.

Per COVID nepaprastosios padėties laikotarpį atostogos dėl šeiminių priežasčių buvo pagrindinė profesinio ir asmeninio gyvenimo pusiausvyros užtikrinimo priemonė. Reaguodama į krizę Belgija sukūrė specialią su COVID-19 susijusią vaiko priežiūros atostogų sistemą (visą ar ne visą darbo laiką), kad dirbantys tėvai (turintys jaunesnių nei 12 m. vaikų) galėtų per pandemijos laikotarpį derinti darbą ir priežiūrą. Taikant šią sistemą 2020 m. gegužės–rugsėjo mėn. bent vieną mėnesį atidirbę darbuotojai galėjo iš dalies susitrumpinti darbo laiką arba eiti atostogų. Kadangi reikalavimus atitinka ir tik vieną mėnesį dirbę asmenys, o išmoka yra 25 proc. didesnė nei pagal ankstesnį modelį, šiuo pasiūlymu ėmė naudotis ne tik motinos, bet ir tėvai. Italijoje jaunesnių nei 12 m. vaikų turintys darbuotojai iki liepos mėn. pabaigos galėjo pasiimti iki 30 dienų vaiko priežiūros atostogas ir gauti pusę darbo užmokesčio. Šeimos, kurių ekvivalentinės pajamos neviršija 40 000 EUR, gauna atostogų mokesčio kreditą. Kipre (jaunesnių nei 15 m. vaikų turintiems) tėvams, negalintiems dirbti nuotoliniu būdu dėl ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros įstaigų ir mokyklų uždarymo, atsižvelgiant į jų darbo užmokestį, buvo suteiktos mokamos specialios atostogos. Liuksemburge privačiajame sektoriuje ir savarankiškai dirbantiems asmenims, kurie buvo priversti nutraukti darbą, kad galėtų rūpintis neįgaliu ar nuo jų priklausomu pagyvenusiu asmeniu savo namų ūkyje dėl įstaigų uždarymo, numatytos mokamos atostogos dėl šeiminių priežasčių. Tėvai, kuriems dėl ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros įstaigų ir mokyklų uždarymo reikėjo rūpintis vaikais (jaunesniais nei 13 m.), tam tikromis sąlygomis galėjo pasiimti atostogas dėl šeiminių priežasčių. Rumunijoje per švietimo įstaigų uždarymo laikotarpį, dėl nepalankių meteorologinių sąlygų ar kitų ekstremalių situacijų, kaip antai COVID-19 pandemijos, buvo leidžiama pasiimti mokamus laisvadienius. Išmoka yra 75 proc. bazinės algos iki 75 proc. vidutinio bendrojo nacionalinio atlyginimo (t. y. 5 429 RON arba 1 115 EUR). Tėvai arba nemokyklinio amžiaus vaikų ar neįgalių suaugusiųjų, kuriems reikia priežiūros, teisiniai atstovai taip pat gauna mokamus laisvadienius. Ispanijoje darbuotojams leidžiama lanksčiai pritaikyti ar sumažinti savo darbo valandas (iki 100 proc.), atitinkamai sumažinant atlyginimą, jeigu dėl pandemijos jie turi priežiūros pareigų. Bulgarijoje siekiant kuo labiau sumažinti neigiamą pandemijos poveikį leidžiamų nemokamų atostogų trukmė buvo padidinta nuo 30 iki 60 dienų.

Valstybėse narėse vis dažniau taikomos nuolatinės atostogų dėl šeiminių priežasčių priemonės. Tai galėtų iš dalies atitikti 2019 m. priimtą Direktyvą dėl tėvų ir prižiūrinčiųjų asmenų profesinio ir asmeninio gyvenimo pusiausvyros. Čekijoje vaiko priežiūros pašalpa padidėjo iki 300 000 CZK (11 300 EUR, gimus dvyniams ar daugiau vaikų – 50 proc. daugiau). Jaunesniems nei 2 m. vaikams, dalyvaujantiems ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros sistemoje, skirta mėnesinė riba buvo padidinta nuo 46 iki 92 valandų, o vaiko priežiūros išmokos riba sveikatos draudimo neturintiems tėvams padidinta iki 10 000 CZK (376 EUR). Italijoje vaiko priežiūros atostogų trukmė buvo padidinta nuo penkių iki septynių dienų, tad politika buvo labiau suderinta su Direktyva dėl tėvų ir prižiūrinčiųjų asmenų profesinio ir asmeninio gyvenimo pusiausvyros, kurioje numatytos 14 dienų mokamos vaiko priežiūros atostogos. Lietuvoje teise į 30 dienų vaiko priežiūros atostogas galima pasinaudoti ne per tris mėnesius po vaiko gimimo, kaip anksčiau, o per metus. Nyderlanduose nuo 2020 m. liepos 1 d. tėvas arba antrasis iš tėvų gali pasiimti iki penkių savaičių papildomų atostogų per pirmuosius šešis mėnesius po vaiko gimimo. Darbdaviai gali kreiptis į darbuotojų draudimo tarnybą dėl darbuotojams skirtos atostogų išmokos, sudarančios iki 70 proc. dienos darbo užmokesčio (ne daugiau nei 70 proc. didžiausio dienos darbo užmokesčio).

Kai kuriose valstybėse narėse reaguojant į COVID-19 krizę buvo pradėtos taikyti lanksčios darbo sąlygos. Maltoje sukurta sistema, kuria siekiama paremti darbdavius ir savarankiškai dirbančius asmenis, jiems kompensuojant 45 proc. tinkamų finansuoti išlaidų iki 500 EUR už kiekvieną nuotolinio darbo susitarimą ir 4 000 EUR kiekvienai įmonei už nuotolinio darbo technologijas. Slovakijoje priimtos priemonės, pagal kurias darbdaviams ir darbuotojams leidžiama tarpusavyje susitarti dėl darbo iš namų sistemos. Čekija pasiūlė darbo kodekse įtvirtinti galimybę dalytis darbo vieta, kad darbuotojai galėtų geriau derinti profesinį ir asmeninį gyvenimą. Dalijimasis darbo vieta turėtų padėti darbdaviams siūlyti kai kuriems darbuotojams trumpesnį darbo laiką kaip pasitraukimo iš darbo rinkos alternatyvą, visų pirma dėl priežiūros pareigų šeimoje. Jau įvyko pirmasis pakeitimo svarstymas Atstovų Rūmuose, siūloma, kad jis įsigaliotų nuo 2021 m. sausio mėn.

Keliose valstybėse narėse priimtos priemonės, kuriomis siekiama mažinti vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumą. Čekijoje rengiamas vienodo darbo užmokesčio veiksmų planas, kuriame bus pasiūlytos konkrečios priemonės vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumui mažinti. Pagrindiniai dalyvaujantys subjektai – Valstybinė darbo inspekcija (SLIO), Valstybinio teisių kontrolieriaus tarnyba, užimtumo tarnyba, socialiniai partneriai ir tam tikri viešojo ir privačiojo sektorių darbdaviai. Estijoje vykdomas bandomasis projektas taikant skatinamąsias priemones, kad IRT sektoriuje studijuotų ir dirbtų daugiau moterų. Prancūzijoje nustatytas indeksas, kurį taikant padidės daugialypės darbo užmokesčio nelygybės matomumas įmonėse, kuriose dirba daugiau nei 50 darbuotojų. Ispanijoje spalio mėn. priėmus du potvarkius visi darbdaviai privalo registruoti vidutinį vyrų i