Be to, akivaizdu, kad padėties nepakeisime, jeigu likęs pasaulis neseks mūsų pavyzdžiu. ES yra didžiausia žemės ūkio maisto produktų importuotoja bei eksportuotoja ir didžiausia jūrų gėrybių rinka pasaulyje. Tam tikros prekės jų gamybos šalyse gali neigiamai veikti aplinką ir visuomenę. Todėl griežtinant ES maisto sistemos tvarumo reikalavimus turėtų būti imamasi ir politinių priemonių, kad visame pasaulyje būtų sugriežtinti standartai, o veikla ir netvari praktika nebūtų perkeliamos į kitas šalis.

Europos maisto saugos, gausos, maistingumo ir kokybės lygis jau dabar yra laikomas pasauliniu standartu. Pasiekti tokį rezultatą leido daug metų plėtojama ES žmonių, gyvūnų ir augalų sveikatos apsaugos politika ir mūsų ūkininkų, žvejų bei akvakultūros produktų gamintojų pastangos. Dabar Europos maisto produktų sritis turėtų tapti pasauliniu tvarumo standartu. Šia strategija siekiama atlyginti tiems ūkininkams, žvejams ir kitiems maisto grandinės dalyviams, kurie jau perėjo prie tvarios praktikos, sudaryti kitiems subjektams reikalingas pertvarkos sąlygas ir kurti papildomas galimybes jų verslui. ES žemės ūkis yra vienintelė didelė sistema pasaulyje, sumažinusi išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų (ŠESD) kiekį (20 proc. nuo 1990 m.). Tačiau atskirų ES valstybių narių išmetamas ŠESD kiekis mažėja netolygiai ir nevienodai. Be to, maisto gamyba, perdirbimas, mažmeninė prekyba, pakavimas ir vežimas nulemia didelę dalį oro, dirvožemio ir vandens taršos ir išmetamo ŠESD kiekio bei daro didelį poveikį biologinei įvairovei. Nors Europos Sąjungoje daugelyje sričių pradedama pereiti prie tvarių maisto sistemų, maisto sistemos vis dar yra svarbiausias klimato kaitos ir aplinkos būklės blogėjimo veiksnys. Reikia skubiai mažinti priklausomybę nuo pesticidų ir antimikrobinių medžiagų, naudoti mažiau trąšų, plėsti ekologinį ūkininkavimą, didinti gyvūnų gerovę ir stabdyti biologinės įvairovės nykimą.

Žemės ūkyje naudojami cheminiai pesticidai prisideda prie dirvožemio, vandens ir oro taršos, biologinės įvairovės nykimo ir gali pakenkti netiksliniams augalams, vabzdžiams, paukščiams, žinduoliams ir varliagyviams. Komisija jau nustatė suderintą rizikos rodiklį, kad būtų galima kiekybiškai įvertinti pažangą mažinant su pesticidais susijusią riziką. Tas rodiklis rodo, kad pesticidų naudojimo rizika per pastaruosius penkerius metus sumažėjo 20 proc. Komisija imsis papildomų veiksmų, kad iki 2030 m. 50 proc. sumažėtų naudojamų cheminių pesticidų kiekis ir jų keliama rizika ir 50 proc. sumažėtų naudojamų pavojingesnių pesticidų kiekis. Komisija imsis įvairių veiksmų siekdama sudaryti sąlygas alternatyvoms ir apsaugoti ūkininkų pajamas. Ji peržiūrės Tausiojo pesticidų naudojimo direktyvą, išplės integruotosios kenkėjų kontrolės nuostatas ir skatins dažniau naudoti saugius alternatyvius būdus derliui nuo kenkėjų ir ligų apsaugoti. Pagal integruotosios kenkėjų kontrolės principą bus skatinama naudoti alternatyvius kontrolės metodus, pavyzdžiui, sėjomainą ir mechaninį ravėjimą. Tai bus viena iš pagrindinių priemonių mažinant cheminių pesticidų (ypač pavojingesnių) naudojimą ir priklausomybę nuo jų apskritai. Žemės ūkio praktika, kurią taikant pagal BŽŪP naudojama mažiau pesticidų, bus nepaprastai svarbi, o strateginiai planai turėtų atspindėti šiuos pokyčius ir numatyti daugiau galimybių gauti konsultacijas. Komisija taip pat sudarys palankesnes sąlygas pateikti rinkai pesticidus, kurių sudėtyje yra biologinių veikliųjų medžiagų, ir griežčiau vertins pesticidų riziką aplinkai. Ji imsis veiksmų, kad valstybės narės sutrumpintų pesticidų registracijos procesą. Komisija taip pat pasiūlys pakeisti 2009 m. reglamentą dėl pesticidų statistikos, kad būtų galima surinkti trūkstamus duomenis, o politika būtų grindžiama įrodymais.

Augalai negali veiksmingai absorbuoti visų žemės ūkyje gausiai naudojamų maisto medžiagų, tad aplinkoje susidaro jų (ypač azoto ir fosforo) perteklius, labai prisidedantis prie oro, dirvožemio ir vandens taršos ir klimato kaitos . Dėl to sumažėjo upių, ežerų, šlapynių ir jūrų biologinė įvairovė . Komisija sieks, kad prarandamų maisto medžiagų sumažėtų bent 50 proc. drauge užtikrinant, kad dirvožemio derlingumas neprastėtų. Dėl to iki 2030 m. naudojamų trąšų kiekis sumažės bent 20 proc. To bus siekiama visapusiškai įgyvendinant atitinkamus aplinkos ir klimato teisės aktus ir užtikrinant jų vykdymą, drauge su valstybėmis narėmis nustatant, kiek reikia sumažinti maisto medžiagų kiekį, kad būtų pasiekti šie tikslai, taikant subalansuoto tręšimo ir tvaraus maisto medžiagų valdymo praktiką ir geriau kontroliuojant azoto ir fosforo kiekį per visą jų gyvavimo ciklą. Komisija su valstybėmis narėmis parengs integruotą maisto medžiagų valdymo veiksmų planą, kad būtų sprendžiama taršos maisto medžiagomis šaltinio problema ir didinamas gyvulininkystės sektoriaus tvarumas. Komisija taip pat bendradarbiaus su valstybėmis narėmis, kad būtų plačiau taikomi tiksliojo tręšimo metodai ir tvari žemės ūkio praktika, visų pirma intensyvios gyvulininkystės ir organinių atliekų perdirbimo į atsinaujinančias trąšas vietovėse. Tam bus naudojamos į BŽŪP strateginius planus valstybių narių įtrauksimos priemonės, pavyzdžiui, ūkių tvarumo priemonė, skirta maisto medžiagų valdymui, investicijos, konsultavimo paslaugos ir ES kosmoso technologijos („Copernicus“, „Galileo“).

Žemės ūkiui tenka 10,3 proc. ES išmetamo ŠESD kiekio ir beveik 70 proc. šio kiekio tenka gyvūnų sektoriui . Tai kitos nei CO2 ŠESD (metanas ir azoto suboksidas). Be to, gyvūninei produkcijai naudojama 68 proc. visos žemės ūkio paskirties žemės. Siekdama padėti sumažinti gyvūninės produkcijos poveikį aplinkai ir klimatui, išvengti anglies dioksido nutekėjimo per importą ir remti palaipsnį perėjimą prie tvaresnės gyvulininkystės, Komisija sudarys palankesnes sąlygas teikti rinkai tvarius ir novatoriškus pašarų priedus. Ji išnagrinės ES taisykles, kuriomis siekiama sumažinti priklausomybę nuo svarbiausių pašarinių žaliavų (pvz., sojų, auginamų iškirstų miškų žemėje), skatinant naudoti ES auginamus augalinius baltymus ir alternatyvias pašarines žaliavas, pvz., vabzdžius, jūrines žaliavas (pvz., dumblius) ir šalutinius bioekonomikos produktus (pvz., žuvų atliekas). Be to, Komisija ketina peržiūrėti ES žemės ūkio produktų populiarinimo programą, kad ja būtų geriau prisidedama prie tvarios gamybos ir vartojimo ir būtų atsižvelgiama į kintančią mitybą. Toje peržiūroje daugiausia dėmesio turėtų būti skiriama tam, kaip ES galėtų pasinaudoti savo mėsos produktų populiarinimo programa, kad paremtų tvariausius ir ekologiškiausius gyvulininkystės produkcijos metodus. Atsižvelgdama į poreikį siekti bendro tvarumo, ji taip pat griežtai įvertins į strateginius planus įtrauktus pasiūlymus dėl susietosios paramos.

Dėl atsparumo antimikrobinėms medžiagoms, susijusio su pernelyg dideliu ir netinkamu antimikrobinių medžiagų naudojimu gyvūnų ir žmonių sveikatos priežiūros srityje, ES/EEE kasmet miršta apie 33 000 žmonių ir patiriama didelių sveikatos priežiūros išlaidų. Todėl Komisija imsis veiksmų, kad visoje ES ūkiniams gyvūnams ir akvakultūrai skirtų antimikrobinių medžiagų pardavimas iki 2030 m. sumažėtų 50 proc. Naujuose reglamentuose dėl veterinarinių vaistų ir vaistinių pašarų numatyta įvairių priemonių šiam tikslui pasiekti ir bendrai sveikatos koncepcijai propaguoti.

Didesnė gyvūnų gerovė reiškia geresnę gyvūnų sveikatą ir maisto kokybę, mažesnį vaistų poreikį ir ji gali padėti išsaugoti biologinę įvairovę. Piliečiai irgi akivaizdžiai to pageidauja. Komisija persvarstys gyvūnų gerovės teisės aktus, įskaitant aktus dėl gyvūnų vežimo ir skerdimo, siekdama suderinti juos su naujausiais moksliniais įrodymais, išplėsti jų taikymo sritį, sudaryti palankesnes sąlygas juos įgyvendinti ir galiausiai užtikrinti aukštesnį gyvūnų gerovės lygį. Šis procesas bus grindžiamas strateginiais planais ir naujomis ES strateginėmis akvakultūros gairėmis. Komisija taip pat apsvarstys, kaip gyvūnų gerovės ženklinimas galėtų geriau atspindėti maisto grandinės vertę.

Klimato kaita kelia naujų grėsmių augalų sveikatai. Tvarumo principas reikalauja imtis inovacijų ir priemonių, kad augalai būtų geriau apsaugoti nuo naujų kenkėjų ir ligų. Komisija nustatys taisykles, kad būtų budriau stebimas augalų importas ir sugriežtinta priežiūra Sąjungos teritorijoje. Nauji novatoriški metodai, įskaitant biotechnologijas ir biologinių produktų kūrimą, gali padėti pasiekti didesnio tvarumo, jei jie yra saugūs vartotojams ir aplinkai ir kartu naudingi visai visuomenei. Jie taip pat gali padėti sparčiau mažinti priklausomybę nuo pesticidų. Reaguodama į valstybių narių prašymą, Komisija atlieka tyrimą, kuriame bus nagrinėjamas naujų genominių metodų potencialas siekiant padidinti visų maisto tiekimo grandinės grandžių tvarumą. Tvarios maisto sistemos taip pat priklauso nuo aprūpinimo sėklomis ir sėklų įvairovės. Ūkininkams būtina turėti galimybę gauti įvairių kokybiškų augalų veislių sėklų, kurios būtų atsparios klimato kaitos poveikiui. Komisija imsis priemonių, kad būtų paprasčiau įregistruoti augalų veislių sėklas (įskaitant skirtas ekologiniam ūkininkavimui), ir kad tradicinėms ir vietos sąlygoms pritaikytoms veislėms būtų lengviau patekti į rinką.

Ekologiško maisto rinka turėtų toliau augti, tad reikia toliau skatinti ekologinį ūkininkavimą. Jis padeda išsaugoti biologinę įvairovę, kurti darbo vietas ir yra patrauklus jauniems ūkininkams. Vartotojai pripažįsta jo vertę. Pereiti prie šios rūšies ūkininkavimo padeda teisinė sistema, tačiau reikia padaryti daugiau. Panašūs pokyčiai turi vykti vandenynuose ir vidaus vandenyse. Komisija parengs ekologinio ūkininkavimo veiksmų planą, papildysiantį BŽŪP priemones (pavyzdžiui, ekologines sistemas, investicijų bei konsultavimo paslaugas) ir bendros žuvininkystės politikos (BŽP) priemones. Tai padės valstybėms narėms didinti ekologiškų produktų pasiūlą ir paklausą. Reklaminės kampanijos ir žalieji viešieji pirkimai padės vartotojams įgyti daugiau pasitikėjimo ir padidins paklausą. Šie veiksmai padės pasiekti tikslą, kad iki 2030 m. bent 25 proc. ES žemės ūkio paskirties žemės būtų naudojama ekologiniam ūkininkavimui, ir gerokai išplėsti ekologinę akvakultūrą.

Akivaizdu, kad pertvarka turi būti grindžiama į Žaliąjį kursą orientuota BŽŪP. 2018 m. birželio mėn. Komisija pasiūlė naują BŽŪP, kuria siekiama padėti ūkininkams sumažinti jų daromą poveikį aplinkai ir klimatui taikant labiau į rezultatus orientuotą modelį, geriau naudojant ir analizuojant duomenis, griežtinant privalomus aplinkosaugos standartus, įvedant naujas savanoriškas priemones ir daugiau dėmesio skiriant investicijoms į ekologiškas ir skaitmenines technologijas bei praktiką. Šia politika taip pat siekiama užtikrinti deramas pajamas, kad ūkininkai galėtų aprūpinti savo šeimas ir įveikti įvairias krizes.Esminis būsimos BŽŪP reikalavimas tebėra tas pats – veiksmingiau skirti tiesiogines išmokas apribojant jų dydį ir tikslingiau teikiant pajamų paramą tiems ūkininkams, kuriems jos reikia ir kurie įgyvendina žaliuosius tikslus, o ne subjektams ir bendrovėms, kuriems tiesiog priklauso žemės ūkio paskirties žemė. Strateginiuose planuose reikia kruopščiai įvertinti valstybių narių pajėgumus laikytis šio reikalavimo ir visą įgyvendinimo laikotarpį juos stebėti. Naujausioje Komisijos analizėje padaryta išvada, kad reforma iš tiesų gali padėti sparčiau įgyvendinti Žaliojo kurso strategiją, tačiau derybose turi būti išsaugotos pagrindinės pasiūlymų nuostatos, ir kad reikia parengti tam tikrus patobulinimus ir praktines iniciatyvas.

Pagal naujas ekologines sistemas bus finansuojama tvari praktika, pvz., tikslusis ūkininkavimas, agroekologija (įskaitant ekologinį ūkininkavimą), anglies dioksido kiekį dirvožemyje didinantis ūkininkavimas ir agrarinė miškininkystė. Valstybės narės ir Komisija turės užtikrinti, kad strateginiuose planuose būtų numatyta pakankamai išteklių ekologinėms sistemoms įgyvendinti. Komisija padės nustatyti šioms sistemoms skirtą minimalų rezervinį biudžetą.

Prieš valstybėms narėms oficialiai pateikiant strateginių planų projektus, Komisija kiekvienai valstybei narei taip pat pateiks rekomendacijas dėl devynių konkrečių BŽŪP tikslų. Komisija ypač daug dėmesio skirs Žaliojo kurso, šios strategijos ir 2030 m. biologinės įvairovės strategijos tikslams įgyvendinti. Ji prašys, kad valstybės narės nacionaliniu lygmeniu nustatytų konkrečias tikslų skaitines vertes, atsižvelgdamos į savo konkrečią padėtį ir pirmiau minėtas rekomendacijas. Pagal šias vertes valstybės narės savo strateginiuose planuose nustatys reikiamas priemones.

Keistis turi ne tik žemės ūkis – būtina sparčiau pereiti prie tvarios žuvų ir jūrų gėrybių gamybos. Ekonominiai duomenys rodo, kad perėjus prie tausios žvejybos, kartu padidėjo ir pajamos. Tose srityse, kuriose bendra žuvininkystės politika (BŽP) nėra iki galo įgyvendinta, Komisija dės daugiau pastangų, kad žuvų ištekliai būtų naudojami tausiai (pvz., kad būtų mažinamas priegaudos išmetimas). Bendradarbiaudama su visomis jūrinėmis valstybėmis Komisija pagerins žuvininkystės valdymą Viduržemio jūros regione ir iki 2022 m. pakartotinai įvertins, kaip BŽP mažina klimato kaitos keliamą riziką. Buvo pasiūlyta peržiūrėti ES žuvininkystės kontrolės sistemą – įdiegus sugriežtintą atsekamumo sistemą bus lengviau kovoti su sukčiavimu. Įvedus privalomus skaitmeninius laimikio sertifikatus bus paprasčiau apsaugoti ES rinką nuo neteisėtų žuvų produktų.

Ūkiuose auginamų žuvų ir jūrų gėrybių anglies pėdsakas yra mažesnis nei sausumos gyvūninės produkcijos. Iš kito Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondo bus gausiai remiama tvari jūrų gėrybių akvakultūra, o Komisija, siekdama skatinti tikslingai naudoti šio fondo lėšas, planuoja priimti ES gaires, kuriomis valstybės narės galės vadovautis rengdamos planus dėl tvarios akvakultūros plėtros. Ji taip pat parengs tikslinę paramą dumblių pramonei, nes dumbliai turėtų tapti svarbiu alternatyviu baltymų šaltiniu tvariose maisto sistemose ir padėti aprūpinti maistu visą pasaulį.

Galiausiai, siekdama paremti persitvarkančius pirminius gamintojus, Komisija ketina patikslinti konkurencijos taisykles, taikomas kolektyvinėms tvarių tiekimo grandinių iniciatyvoms. Komisija taip pat padės ūkininkams ir žvejams geriau įsitvirtinti tiekimo grandinėje ir gauti jiems teisėtai priklausančią tvarios gamybos pridėtinės vertės dalį – ji skatins bendradarbiauti bendros žemės ūkio , žuvininkystės ir akvakultūros produktų rinkos organizacijose. Komisija stebės, kaip valstybės narės įgyvendina Nesąžiningos prekybos praktikos direktyvą . Ji taip pat bendradarbiaus su abiem teisėkūros institucijomis, kad patobulintų žemės ūkio taisykles, kad ūkininkai (pvz., geografines nuorodas turinčių produktų gamintojai), jų kooperatyvai ir gamintojų organizacijos geriau įsitvirtintų maisto tiekimo grandinėje.

2.2.Apsirūpinimo maistu užtikrinimas

Sukūrus tvarią maisto sistemą turi būti užtikrinta, kad žmonės bet kuriuo metu, ypač kilus krizei, galėtų už prieinamą kainą įsigyti pakankamą kiekį saugių, maistingų ir tvarių maisto produktų. Įvykiai, darantys poveikį maisto sistemų tvarumui, nebūtinai būna susiję su pačia maisto tiekimo grandine: juos gali nulemti politinės, ekonominės, aplinkos ar sveikatos krizės. Nors dabartinė COVID-19 pandemija ir nesusijusi su maisto sauga Europos Sąjungoje, dėl tokios krizės gali būti sunkiau apsirūpinti maistu ir užsitikrinti pragyvenimą. Dėl klimato kaitos ir nykstančios biologinės įvairovės apsirūpinimui maistu ir žmonių pragyvenimo šaltiniams yra iškilusi ilgalaikė grėsmė. Pagal šią strategiją Komisija toliau atidžiai stebės apsirūpinimą maistu ir ūkininkų bei maisto tvarkymo subjektų konkurencingumą.

Kadangi maisto vertės grandinė yra sudėtinga ir jai priklauso daug dalyvių, krizės ją veikia skirtingai. Iš esmės tiekiama pakankamai maisto produktų, tačiau ši pandemija sukėlė daug įvairių problemų: sutriko tiekimo grandinių logistika, pritrūko darbo jėgos, buvo prarastos tam tikros rinkos, pasikeitė vartotojų įpročiai, padarytas poveikis maisto sistemų veikimui. Ši padėtis neturi precedento, o maisto grandinės kasmet susiduria su vis didesnėmis grėsmėmis: pasikartojančiomis sausromis, potvyniais, miškų gaisrais, nykstančia biologine įvairove ir naujais kenkėjais. Padidėjus maisto produktų gamintojų tvarumui galiausiai padidės ir jų atsparumas. Pagal šią strategiją siekiama sukurti naują šios srities sistemą, kurią papildys Biologinės įvairovės strategijoje nustatytos priemonės.

COVID-19 pandemija taip pat parodė, kokie reikalingi yra svarbiausiuose sektoriuose, pvz., žemės ūkio maisto produktų sektoriuje, dirbantys darbuotojai. Todėl bus itin svarbu sušvelninti socioekonomines pasekmes maisto grandinei ir užtikrinti, kad būtų paisoma Europos socialinių teisių ramsčiu įtvirtintų svarbiausių principų, ypač siekiant apsaugoti mažų garantijų, nedeklaruojamą ir sezoninį darbą dirbančius asmenis. Siekiant sukurti sąžiningas, patikimas ir tvarias maisto sistemas bus itin svarbu atsižvelgti į darbuotojų socialinę apsaugą, darbo ir būsto sąlygas ir sveikatos apsaugą ir saugą.

Komisija aktyviau koordinuos bendrą Europos atsaką į maisto sistemas veikiančias krizes, kad būtų užtikrintas aprūpinimas maistu ir jo sauga, pagerėtų visuomenės sveikata ir sušvelnėtų tų krizių socialinis bei ekonominis poveikis Europos Sąjungoje. Remdamasi įgyta patirtimi, Komisija įvertins maisto sistemos atsparumą ir parengs nenumatytų atvejų planą, skirtą užtikrinti maisto tiekimą ir aprūpinimą maistu krizės atveju. Bus pertvarkytas žemės ūkio krizių rezervas, kad žemės ūkio rinkų krizės atveju būtų galima iš karto išnaudoti visą jo potencialą. Be krizės metu aktyvuojamų rizikos vertinimo ir valdymo priemonių, plane bus nustatytas Komisijos koordinuojamas valstybių narių reagavimo į maisto krizes mechanizmas. Priklausomai nuo krizės pobūdžio, jis apims įvairius sektorius (žemės ūkio, žuvininkystės, maisto saugos, darbo jėgos, sveikatos ir transporto).

2.3.Tvaraus maisto perdirbimo, didmeninės ir mažmeninės prekybos, apgyvendinimo ir maitinimo paslaugų skatinimas

Rinką formuoja ir vartotojų mitybos įpročius nulemia maisto perdirbėjai, maitinimo paslaugų teikėjai ir mažmenininkai – tai, koks yra jų gaminamų produktų tipas ir maistinė sudėtis, kokius tiekėjus jie pasirenka, kokius taiko gamybos metodus ir pakavimo, vežimo, prekybos bei rinkodaros praktiką. ES maisto ir gėrimų pramonė yra didžiausia pasaulyje pagal importuojamą ir eksportuojamą kiekį ir per pasaulinę prekybą daro didelį poveikį aplinkai ir visuomenei. Tvaresnės mūsų maisto sistemos gali dar labiau padidinti įmonių reputaciją bei produktų įvaizdį ir akcininkų turto vertę, pagerinti darbo sąlygas, pritraukti darbuotojų ir investuotojų, suteikti įmonėms konkurencinį pranašumą, padidinti jų našumą ir leisti sumažinti jų išlaidas.