4B PRIEDAS

Slėginio uždegimo (su) variklių ir priverstinio uždegimo (pu) variklių, degalams naudojančių gamtines dujas (gd) arba suskystintąsias naftos dujas (snd), turinčių visame pasaulyje suderintą didelio galingumo variklių sertifikatą (WHDC, visame pasaulyje suderinta techninė taisyklė nr. 4), bandymų metodika

1. TAIKYMAS

Šiuo metu šis priedas netaikomas tipui tvirtinti pagal šią taisyklę. Jis bus taikomas ateityje.

2. Rezervuota (1)

3. APIBRĖŽTYS, SIMBOLIAI IR SANTRUMPOS

3.1. Apibrėžtys

Šioje taisyklėje:

3.1.1. „Nenutrūkstamoji regeneracija“ – papildomo išmetamųjų teršalų valymo sistemos regeneravimo procesas, kuris šiai sistemai taikomas nuolat arba bent kartą per WHTC karšto varikio užvedimo bandymą. Šiam regeneravimo procesui neprivaloma taikyti specialios bandymo metodikos.

3.1.2. „Delsos trukmė“ – laiko skirtumas tarp etaloniniame taške išmatuotinos sudedamosios dalies pokyčio ir sistemos atsako, sudarančio 10 % galutinio rodmens (t10), kai mėginių ėmimo zondas apibrėžiamas kaip etaloninis taškas. Jei tai dujinės sudedamosios dalys, delsos trukmė iš esmės – tai išmatuotos sudedamosios dalies tekėjimo iš mėginių ėmimo zondo į detektorių trukmė.

3.1.3. „deNOx sistema“ – papildomo išmetamųjų teršalų valymo sistema, skirta išmetamam azoto oksidų (NOx) kiekiui sumažinti (pvz., aktyvieji ir pasyvieji NOx katalizatoriai, NOx adsorberiai ir selektyviosios katalizinės redukcijos (SCR) sistemos).

3.1.4. „Dyzelinis variklis“ – variklis, veikiantis pagal slėginio uždegimo principą.

3.1.5. „Slinkis“ – skirtumas tarp matavimo prietaiso nulinio arba matavimo intervalo atsako po teršalų išmetimo bandymo ir prieš jį.

3.1.6. „Variklių šeima“ – gamintojo vienai grupei priskirti varikliai, kurie dėl jų konstrukcijos, apibrėžtos šio priedo 5.2 punkte, pasižymi panašiomis išmetamųjų teršalų charakteristikomis; visi šeimos nariai turi atitikti išmetamųjų teršalų kiekiui taikomas ribines vertes.

3.1.7. „variklio sistema“ – variklis, išmetamųjų dujinių teršalų kontrolės sistema ir ryšių sąsaja (techninė įranga ir pranešimai) tarp variklio sistemos elektroninio valdymo įtaiso (-ų) (VEVĮ) ir bet kokios galios sistemos arba transporto priemonės valdymo įtaiso.

3.1.8. „variklio tipas“ – variklių, kurių pagrindinės charakteristikos nesiskiria, kategorija.

3.1.9. „papildomo išmetamųjų teršalų valymo sistema“ – katalizatorius (oksidavimo arba trigubo veikimo katalizatorius), kietųjų dalelių filtras, deNOx sistema, kombinuotasis deNOx kietųjų dalelių filtras arba bet koks kitas už variklio įrengtas išmetamųjų teršalų kiekį mažinantis įtaisas. Pagal šią apibrėžtį pirmiau minėtai sistemai nepriskiriama išmetamųjų dujų recirkuliacijos (EGR) sistema, kuri, jeigu įrengta, laikoma sudedamąja variklio dalimi.

3.1.10. „viso srauto skiedimo būdas“ – viso išmetamųjų dujų srauto maišymo su skiedikliu procesas prieš atskiriant praskiestų išmetamųjų dujų srautą analizei.

3.1.11. „dujiniai teršalai“ – anglies monoksidas, angliavandeniliai ir (arba) angliavandeniliai be metano (darant prielaidą, kad santykis dyzeliniams degalams yra CH1,85, SND – CH2,525, GD – CH2,93 ir kad etanolį degalams naudojančių dyzelinių variklių atveju molekulė yra CH3O0,5), metanas (darant prielaidą, kad GD atveju santykis lygus CH4) ir azoto oksidai (kurių kiekis išreiškiamas azoto dioksido (NO2) ekvivalentiniu kiekiu).

3.1.12. „didelis variklio sukimosi dažnis (n hi)“ – didžiausias variklio sukimosi dažnis, kuriuo varikliui veikiant užtikrinama 70 % deklaruotosios didžiausiosios galios.

3.1.13. „mažas variklio sukimosi dažnis (n lo)“ – mažiausias variklio sukimosi dažnis, kuriuo varikliui veikiant užtikrinama 55 % deklaruotos didžiausiosios galios.

3.1.14. „didžiausioji galia (Pmax)“ – didžiausioji galios vertė, išreikšta kW, kurią nurodė gamintojas.

3.1.15. „didžiausiojo sukamojo momento dažnis“ – gamintojo nurodytas variklio sukimosi dažnis, kuriam esant pasiekiamas didžiausiasis variklio sukamasis momentas.

3.1.16. „normalizuotas sukamasis momentas“ – variklio sukamasis momentas procentais, normalizuotas pagal didžiausiąjį sukamąjį momentą, galimą tuo sukimosi dažniu.

3.1.17. „valdymo poreikis“ – valdančiojo variklį įvestis variklio galiai valdyti. Valdantysis gali būti žmogus (t. y. rankinis valdymas) arba reguliatorius (t. y. automatinis valdymas), mechaniniu arba elektroniniu būdu perduodantis įvesties signalą, reguliuojantį variklio galią. Įvestis gali būti perduodama akceleratoriaus pedalu ar signalu, droselinės sklendės svirtimi ar signalu, degalų valdymo svirtimi ar signalu, greičio reguliavimo svirtimi ar signalu arba reguliatoriaus nustatymu ar signalu.

3.1.18. „pirminis variklis“ – variklis, kuris iš variklių šeimos yra parinktas taip, kad jo išmetamųjų dujų charakteristikos būtų būdingosios visos variklių šeimos charakteristikos.

3.1.19. „papildomo kietųjų dalelių valymo įrenginys“ – papildomo išmetamųjų dujinių teršalų valymo sistema, skirta išmetamųjų kietųjų dalelių teršalų (KD) kiekiui sumažinti mechaniniu, aerodinaminiu, difuziniu arba inerciniu atskyrimu.

3.1.20. „dalies srauto skiedimo būdas“ – dalies išmetamųjų dujų atskyrimo nuo viso srauto ir sumaišymo su atitinkamu kiekiu skiediklio prieš kietųjų dalelių mėginių ėmimo filtrą procesas.

3.1.21. „kietosios dalelės (KD)“ – bet kokia medžiaga, surinkta ant nustatytos filtruojančios medžiagos, prieš filtravimą išmetamuosius teršalus atskiedus švariu filtruotu skiedikliu, kad temperatūra būtų nuo 315 K (42 °C) iki 325 K (52 °C); daugiausia tai anglis, kondensuoti angliavandeniliai ir sulfatai su susijusiu vandeniu.

3.1.22. „periodinė regeneracija“ – papildomo išmetamųjų dujinių teršalų valymo sistemai ne rečiau nei kas 100 valandų variklio įprasto eksploatavimo taikomas regeneravimo procesas. Per regeneravimo ciklus išmetimo standartų reikalavimai gali būti viršyti.

3.1.23. „nuolydinis pastovios būsenos bandymo ciklas“ – bandymo ciklas, kurį sudaro pastovios būsenos variklio bandymo režimų su kiekvienam režimui nustatytais sukimosi dažnio ir sukamojo momento kriterijais ir nuolydžiais tarp šių režimų seka (WHSC).

3.1.24. „vardinis sukimosi dažnis“ – didžiausias reguliatoriaus leidžiamas variklio sukimosi dažnis esant visiškajai apkrovai, nurodytas gamintojo pardavimo ir techninės priežiūros dokumentuose, arba, jei tokio reguliatoriaus nėra, sukimosi dažnis, kuriam esant variklis pasiekia didžiausiąją galią, nurodytą gamintojo pardavimo ir techninės priežiūros dokumentuose.

3.1.25. „atsako trukmė“ – laiko skirtumas tarp etaloniniame taške išmatuotinos sudedamosios dalies pokyčio ir sistemos atsako, sudarančio 90 % galutinio rodmens (t90), kai mėginių ėmimo zondas apibrėžiamas kaip etaloninis taškas, jeigu išmatuotinos sudedamosios dalies pokytis sudaro bent 60 % didžiausiosios skalės vertės ir jeigu atsako pokytis trunka ne ilgiau nei 0,1 s. Sistemos atsako trukmė – tai sistemos delsos trukmė, prie kurios pridedama sistemos signalo kilimo trukmė.

3.1.26. „signalo kilimo trukmė“ – laikas, per kurį išmatuota vertė pasiekia nuo 10 % iki 90 % galutinio rodmens vertės (t90 – t10).

3.1.27. „matavimo intervalo atsakas“ – vidutinis atsakas į patikros dujas per 30 s laiko atkarpą.

3.1.28. „išmetamųjų teršalų savitoji masė“ – išmetamųjų teršalų masė, išreikšta g/kWh.

3.1.29. „bandymų ciklas“ – seka bandymo taškų, atitinkančių tam tikrą variklio sukimosi dažnį ir sukamąjį momentą, kuriais turi veikti variklis pastoviu režimu (WHSC bandymas) ar pereinamaisiais režimais (WHTC).

3.1.30. „transformacijos trukmė“ – laiko skirtumas tarp etaloniniame taške išmatuotinos sudedamosios dalies pokyčio ir sistemos atsako, sudarančio 50 % galutinio rodmens (t50), kai mėginių ėmimo zondas apibrėžiamas kaip etaloninis taškas. Transformacijos trukmė naudojama derinant skirtingus matuoklius.

3.1.31. „pereinamųjų režimų bandymo ciklas“ – bandymo ciklas, kai normalizuotos sukimosi dažnio ir sukamojo momento vertės per laiką kinta santykinai greitai (WHTC).

3.1.32. „eksploatavimo trukmė“ – atitinkamas atstumas ir (arba) laiko tarpas, per kuriuos turi būti užtikrinamas nustatytas išmetamųjų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų kiekio apribojimo laikymasis.

3.1.33. „nulinis atsakas“ – vidutinis atsakas į nulinės vertės nustatymo dujas per 30 s laiko atkarpą.

3.2. Bendrieji simboliai

Simbolis Vienetas Terminas a 1 — Regresijos kreivės krypties koeficientas a 0 — Regresijos kreivės atkarpa y ašyje A/F st — Stechiometrinis oro ir degalų santykis c ppm/tūrio % Koncentracija c d ppm/tūrio % Sausoji koncentracija c w ppm/tūrio % Drėgnoji koncentracija c b ppm/tūrio % Koncentracija aplinkoje C d — Ištekėjimo koeficientas c gas ppm/tūrio % Dujinių išmetamųjų teršalų koncentracija d m Skersmuo d V m Difuzoriaus angos skersmuo D 0 m3/s Tūrinio siurblio (PDP) kalibravimo atidėjimas D — Skiedimo koeficientas Δt s Laiko atkarpa e gas g/kWh Išmetamųjų dujinių teršalų savitoji masė e PM g/kWh Išmetamųjų kietųjų dalelių teršalų savitoji masė e r g/kWh Išmetamųjų teršalų savitoji masė regeneracijos metu e w g/kWh Svertinė išmetamųjų teršalų savitoji masė E CO2 % NOx analizatoriaus gesinimas CO2 E E % Veiksmingumas pagal etaną E H2O % NOx analizatoriaus gesinimas vandeniu E M % Veiksmingumas pagal metaną E NOx % NOx analizatoriaus veiksmingumas f Hz Duomenų fiksavimo dažnis f a — Laboratorijos atmosferos koeficientas F s — Stechiometrinis koeficientas H a g/kg Įsiurbiamo oro absoliutusis drėgnis H d g/kg Skiediklio absoliutusis drėgnis i — Akimirkinį matą žymintis indeksas (pvz., 1 Hz) k c — Anglies koeficientas k f,d m3/kg degalų Papildomas sausų išmetamųjų teršalų degimo tūris k f,w m3/kg degalų Papildomas drėgnų išmetamųjų teršalų degimo tūris k h,D — SU variklių NOx drėgnio pataisos koeficientas k h,G — PU variklių NOx drėgnio pataisos koeficientas k r,u — Regeneracijos perskaičiavimo (didinimo) koeficientas k r,d — Regeneracijos perskaičiavimo (mažinimo) koeficientas k w,a — Įsiurbiamo oro drėgnio pataisos koeficientas k w,d — Skiediklio drėgnio pataisos koeficientas k w,e — Praskiestų išmetamųjų dujų drėgnio pataisos koeficientas k w,r — Nepraskiestų išmetamųjų dujų drėgnio pataisos koeficientas K V — Ribinio srauto Venturi (CFV) kalibravimo funkcija λ — Oro pertekliaus koeficientas m b mg Surinktų skiediklio kietųjų dalelių mėginio masė m d kg Per kietųjų dalelių mėginio ėmimo filtrus pratekėjusio skiediklio mėginio masė m ed kg Visa praskiestų išmetamųjų teršalų masė per ciklą m edf kg Visa lygiaverčių praskiestų išmetamųjų dujų masė per ciklą m ew kg Visa išmetamųjų teršalų masė per ciklą m gas g Dujinių išmetamųjų teršalų masė per bandymo ciklą m f mg Kietųjų dalelių mėginių ėmimo filtro masė m p mg Surinktų kietųjų dalelių mėginio masė m PM g Kietųjų dalelių išmetamųjų teršalų masė per bandymo ciklą m se kg Išmetamųjų teršalų mėginio masė per bandymo ciklą m sed kg Skiedimo tuneliu tekančių praskiestų išmetamųjų dujų masė m sep kg Per kietųjų dalelių surinkimo filtrus tekančių praskiestų išmetamųjų dujų masė m ssd kg Antrinio skiediklio masė M Nm Sukamasis momentas M a g/mol Įsiurbiamo oro molinė masė M d g/mol Skiediklio molinė masė M e g/mol Išmetamųjų teršalų molinė masė M f Nm Sukamasis momentas, kurį suvartoja primontuotina pagalbinė įranga M gas g/mol Dujinių sudedamųjų dalių molinė masė M r Nm Sukamasis momentas, kurį suvartoja išmontuotina pagalbinė įranga n — Matavimų skaičius nr — Matavimų skaičius regeneracijos metu n min–1 Variklio sukimosi dažnis n hi min–1 Didelis variklio sukimosi dažnis n lo min–1 Mažas variklio sukimosi dažnis n pref min–1 Tinkamiausias variklio sukimosi dažnis n p r/s PDP siurblio sukimosi dažnis p a kPa Variklio įsiurbiamo oro sočiųjų garų slėgis p b kPa Bendras atmosferinis slėgis p d kPa Skiediklio sočiųjų garų slėgis P f kW Pagalbinės įrangos, kuri turi būti primontuota, suvartojama galia p p kPa Absoliutusis slėgis p r kW Vandens garų slėgis po aušinimo vonelės p s kPa Sauso oro atmosferinis slėgis P kW Galia P r kW Pagalbinės įrangos, kuri turi būti išmontuota, suvartojama galia q mad kg/s Įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojamas sausam orui q maw kg/s Įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojamas drėgnam orui q mCe kg/s Anglies masės srautas nepraskiestose išmetamosiose dujose q mCf kg/s Anglies masės srautas variklyje q mCp kg/s Anglies masės srautas dalies srauto skiedimo sistemoje q mdew kg/s Praskiestų išmetamųjų dujų masės srautas, skaičiuojamas drėgnoms dujoms q mdw kg/s Skiediklio masės srautas, skaičiuojamas drėgnam orui q medf kg/s Praskiestų išmetamųjų dujų lygiavertis masės srautas, skaičiuojamas drėgnoms dujoms q mew kg/s Išmetamųjų dujų masės srautas, skaičiuojamas drėgnoms dujoms q mex kg/s Iš skiedimo tunelio ištraukiamo mėginio masės srautas q mf kg/s Degalų masės srautas q mp kg/s Išmetamųjų dujų mėginio srautas į dalies srauto skiedimo sistemą q vCVS m3/s CVS tūrio srautas q vs dm3/min Išmetamųjų dujų analizatoriaus sistemos srautas q vt cm3/min Bandymo dujų srautas r2 — Nustatymo koeficientas r d — Skiedimo santykis r D — SSV skersmens santykis r h — FID angliavandenilių atsako koeficientas r m — FID metanolio atsako koeficientas r p — SSV slėgio santykis r s — Vidutinis mėginio santykis ρ kg/m3 Tankis ρ e kg/m3 Išmetamųjų dujų tankis σ — Standartinis nuokrypis s Standartinis nuokrypis T K Absoliučioji temperatūra T a K Įsiurbiamo oro absoliučioji temperatūra t s Laikas t 10 s Laikas nuo žingsnio įvesties iki 10 % galutinio rodmens t 50 s Laikas nuo žingsnio įvesties iki 50 % galutinio rodmens t 90 s Laikas nuo žingsnio įvesties iki 90 % galutinio rodmens u — Dujų sudedamųjų dalių ir išmetamųjų dujų tankio (molinės masės) santykis, padalintas iš 1 000 V 0 m3/r Vienu PDP sūkiu perpumpuojamas dujų tūris V s dm3 Išmetamųjų dujų analizatoriaus stendo sistemos tūris W act kWh Tikrasis vieno bandymo ciklo darbas W ref kWh Etaloninis vieno bandymo ciklo darbas X 0 m3/r PDP kalibravimo funkcija

3.3. Degalų sudėties simboliai ir santrumpos

wALF vandenilio kiekis degaluose, masės % wBET anglies kiekis degaluose, masės % wGAM sieros kiekis degaluose, masės % wDEL azoto kiekis degaluose, masės % wEPS deguonies kiekis degaluose, masės % α molinis vandenilio santykis (H/C) γ molinis sieros santykis (S/C) δ molinis azoto santykis (N/C) ε molinis deguonies santykis (O/C)

skirta degalams CH α O ε N δ S γ

3.4. Cheminių sudedamųjų dalių simboliai ir santrumpos

C1 1 anglies atomą turinčio angliavandenilio kiekiui ekvivalentiškas angliavandenilio kiekis CH4 Metanas C2H6 Etanas C3H8 Propanas CO Anglies monoksidas CO2 Anglies dvideginis DOP Dioktilftalatas HC Angliavandeniliai H2O Vanduo NMHC Angliavandeniliai be metano NOx Azoto oksidai NO Azoto monoksidas NO2 Azoto dioksidas KD Kietosios dalelės

3.5. Santrumpos

CFV Ribinio srauto Venturi debitmatis CLD Chemiliuminescencinis detektorius CVS Pastovus tūrio mėginio ėmimas deNOx NOx papildomo valymo sistema EGR Išmetamųjų dujų recirkuliacija FID Liepsnos jonizacinis detektorius GC Dujų chromatografas HCLD Šildomas chemiliuminescencinis detektorius HFID Šildomas liepsnos jonizacinis detektorius SND Suskystintosios naftos dujos NDIR Nedisperguojantis infraraudonųjų spindulių analizatorius NG Gamtinės dujos NMC Metano atskyriklis PDP Tūrinis siurblys % FS Procentų didžiausiosios skalės vertės PFS Dalies srauto sistema SSV Ikigarsinis Venturi debitmatis VGT Kintamosios geometrijos turbina

4. BENDRIEJI REIKALAVIMAI

Variklio sistema turi būti suprojektuota, pagaminta ir sumontuota taip, kad įprastai naudojamas variklis (taip pat ir įmontuotas transporto priemonėje) visą eksploatavimo trukmę atitiktų šio priedo sąlygas, kaip apibrėžta šioje taisyklėje.

5. Eksploataciniai REIKALAVIMAI

5.1. Dujinių ir kietųjų dalelių teršalų išmetimas

Variklio išmetami dujiniai ir kietųjų dalelių teršalai nustatomi WHTC ir WHSC bandymų ciklais, kaip aprašyta 7 punkte. Matavimo sistemos turi atitikti 9.2 punkto tiesiškumo reikalavimus ir 9.3 punkto (dujinių išmetamųjų teršalų matavimas), 9.4 punkto (kietųjų dalelių matavimas) ir 3 priedo specifikacijas.

Tipo patvirtinimo institucija gali patvirtinti kitas sistemas ar analizatorius, jei nustatoma, kad su jais pagal 5.1.1 punktą gaunami lygiaverčiai rezultatai.

5.1.1. Lygiavertiškumas

Sistemos lygiavertiškumo nustatymas grindžiamas septynių (ar daugiau) mėginių porų koreliacijos tarp nagrinėjamos sistemos ir vienos iš šiame priede nurodytų sistemų tyrimu.

„Rezultatai“ yra ciklo išmetamųjų teršalų kiekio savitoji svertinė vertė. Koreliacijos bandymas turi būti daromas vienoje laboratorijoje, vienoje bandymų patalpoje ir su tuo pačiu varikliu, o dar geriau, jei bandymas daromas vienu metu. Mėginių porų vidutinių verčių lygiavertiškumas nustatomas naudojant F kriterijaus ir t kriterijaus statistiką, kaip aprašyta 4 priedėlio A.4.3 punkte, parengtą laboratorijos bandymų patalpoje ir esant pirmiau aprašytoms variklio sąlygoms. Išskirtys nustatomos pagal standartą ISO 5725 ir neįtraukiamos į duomenų bazę. Koreliacijos bandymui naudotinas sistemas turi būti patvirtinusi tipo patvirtinimo institucija.

5.2. Variklių šeima

5.2.1. Bendrosios nuostatos

Variklių šeimą apibūdina konstrukcijos parametrai. Jie turi būti bendri visiems šeimai priklausantiems varikliams. Variklio gamintojas gali nuspręsti, kurie 5.2.3 punkte išvardytus narystės kriterijus atitinkantys varikliai priklauso variklių šeimai. Variklių šeimą turi patvirtinti tipo patvirtinimo institucija. Gamintojas tipo patvirtinimo institucijai pateikia reikiamą informaciją, susijusią su variklių šeimos narių išmetamųjų teršalų lygiais.

5.2.2. Ypatingi atvejai

Kai kuriais atvejais parametrai gali būti susiję tarpusavyje. Į tai taip pat turi būti atsižvelgiama siekiant, kad į variklių šeimą būtų įtraukti tik varikliai su panašiomis išmetamųjų teršalų charakteristikomis. Gamintojas nustato šiuos atvejus ir praneša apie juos tipo patvirtinimo institucijai. Tai laikoma kriterijumi naujai variklių šeimai kurti.

Kai išmetamųjų teršalų lygiui didelį poveikį turi 5.2.3 punkte neišvardyti prietaisai arba funkcijos, gamintojas, remdamasis nusistovėjusia inžinerine praktika, nustato šią įrangą ir informuoja apie ją tipo patvirtinimo instituciją. Tai laikoma kriterijumi naujai variklių šeimai kurti.

Be 5.2.3 punkte išvardytų parametrų, gamintojas gali įtraukti papildomų kriterijų, leidžiančių apibrėžti mažesnio dydžio šeimas. Šie parametrai nebūtinai turi poveikį išmetamųjų teršalų lygiui.

5.2.3. Variklių šeimą apibrėžiantys parametrai

5.2.3.1. Degimo ciklas

a) 2 taktų ciklas

b) 4 taktų ciklas

c) Rotorinio variklio

d) Kiti

5.2.3.2. Cilindrų konfigūracija

5.2.3.2.1. Cilindrų išdėstymas bloke

a) V formos

b) Linijinis

c) Spindulinis

d) Kitoks (F, W ir kt.)

5.2.3.2.2. Santykinė cilindrų padėtis

Tokį patį bloką turintys varikliai gali priklausyti tai pačiai šeimai, jeigu atstumai tarp jų cilindrams skirtų kiaurymių centrų yra vienodi.

5.2.3.3. Pagrindinė aušinimo terpė

a) Oras

b) Vanduo

c) Alyva

5.2.3.4. Atskiro cilindro tūris

5.2.3.4.1. Variklis, kurio cilindro tūris ≥ 0,75 dm3

Kad varikliai, kurių cilindro tūris ≥ 0,75 dm3, būtų laikomi priklausančiais tai pačiai variklių šeimai, jų atskirų cilindrų tūris neturi viršyti didžiausio atskiro šeimos cilindro tūrio daugiau kaip 15 %.

5.2.3.4.2. Variklis, kurio cilindro tūris < 0,75 dm3

Kad varikliai, kurių cilindro tūris < 0,75 dm3, būtų laikomi priklausančiais tai pačiai variklių šeimai, jų atskirų cilindrų tūris neturi viršyti didžiausio atskiro šeimos cilindro tūrio daugiau kaip 30 %.

5.2.3.4.3. Varikliai, kuriems taikomi kiti cilindrų tūrio apribojimai

Varikliai, kurių atskiro cilindro tūris viršija 5.2.3.4.1 ir 5.2.3.4.2 punktuose nustatytas ribas, patvirtinus tipo patvirtinimo institucijai gali būti laikomi priklausančiais tai pačiai šeimai. Patvirtinimas turi būti pagrįstas techniniais elementais (skaičiavimais, imitavimu, eksperimentiniais rezultatais ir kt.), įrodančiais, kad apribojimų viršijimas neturi esminio poveikio išmetamiesiems teršalams.

5.2.3.5. Oro įsiurbimo metodas

a) Be pripūtimo

b) Su turbopripūtimu

c) Su turbopripūtimu ir pripučiamo oro aušintuvu

5.2.3.6. Degalų tipas

a) Dyzelinas

b) Gamtinės dujos (GD)

c) Suskystintosios naftos dujos (SND)

d) Etanolis

5.2.3.7. Degimo kameros tipas

a) Tiesioginio įpurškimo kamera

b) Padalyta kamera

c) Kiti tipai

5.2.3.8. Uždegimo tipas

a) Priverstinis uždegimas

b) Slėginis uždegimas

5.2.3.9. Vožtuvai ir kanalų konfigūracija

a) Konfigūracija

b) Vožtuvų skaičius cilindre

5.2.3.10. Degalų tiekimo tipas

a) Skystųjų degalų tiekimo tipas i) Siurbliu ir (aukšto slėgio) linija ir purkštuvu ii) Sekcijiniu arba skirstomuoju siurbliu iii) Siurblio arba purkštuvo sistema iv) Bendrosios magistralės tiesioginio įpurškimo sistema v) Karbiuratoriumi (-iais) vi) Kiti

b) Dujinių degalų tiekimo tipas i) Dujinis ii) Skysčiu iii) Maišymo įtaisais iv) Kiti

c) Kiti tipai

5.2.3.11. Įvairūs įrenginiai

a) Išmetamųjų dujų recirkuliacijos (EGR)

b) Vandens įpurškimo

c) Oro įpūtimo

d) Kiti

5.2.3.12. Elektroninio valdymo strategija

Elektroninio valdymo įrenginio (EVĮ) buvimas variklyje arba nebuvimas laikomas pagrindiniu šeimos parametru.

Jei varikliai valdomi elektroniniu būdu, gamintojas pateikia techninius elementus ir paaiškina šių variklių priskyrimą tai pačiai šeimai, t. y. priežastis, dėl kurių šie varikliai turėtų atitikti tokius pačius išmetamųjų teršalų reikalavimus.

Šie elementai gali būti skaičiavimai, imitavimas, apytikriai įvertinimai, įpurškimo parametrų aprašas, eksperimentiniai rezultatai ir kt.

Kontroliuojamų funkcijų pavyzdžiai:

a) Sinchronizavimas

b) Įpurškimo slėgis

c) Dauginis įpurškimas

d) Padidintasis įpurškimo slėgis

e) VGT

f) EGR

5.2.3.13. Išmetamųjų dujų papildomo valymo sistemos

Šių įrenginių veikimas ir derinimas laikomas priskyrimo variklių šeimai kriterijais:

a) Oksidavimo katalizatorius

b) Trigubo veikimo katalizatorius

c) DeNOx sistema su selektyviąja NOx redukcija (reduktoriaus pridėjimas)

d) Kitos DeNOx sistemos

e) Pasyviosios regeneracijos kietųjų dalelių gaudyklė

f) Aktyviosios regeneracijos kietųjų dalelių gaudyklė

g) Kitos kietųjų dalelių gaudyklės

h) Kiti prietaisai

Jei variklis sertifikuotas be papildomo valymo sistemos, kaip pirminis variklis arba kaip šeimos narys, šis variklis, kai jame įtaisytas oksidavimo katalizatorius, gali būti įtrauktas į tą pačią variklių šeimą, jeigu jo degalų charakteristikos yra tokios pačios.

Jeigu variklio degalų charakteristikos yra kitokios (pvz., kietųjų dalelių gaudyklės, kurioms reikia, kad degaluose būtų specialių priedų, siekiant užtikrinti regeneracijos procesą), sprendimas tokį variklį įtraukti į tą pačią šeimą turi būti pagrįstas gamintojo pateiktais techniniais elementais. Šie elementai turi rodyti, kad numatomas variklio su prietaisu išmetamųjų teršalų lygis atitinka tokią pačią ribinę vertę, kaip variklio be prietaiso.

Jei variklis sertifikuotas su papildomo valymo sistema, kaip pirminis variklis arba kaip šeimos, kurios pirminiame variklyje įtaisyta tokia pati papildomo valymo sistema, narys, šis variklis, kai jame neįrengiama papildomo valymo sistema, neturi būti įtrauktas į tą pačią variklių šeimą.

5.2.4. Pirminio variklio pasirinkimas

5.2.4.1. Slėginio uždegimo varikliai

Kai variklių šeimą patvirtino tipo patvirtinimo institucija, pirminis šeimos variklis atrenkamas pagal didžiausio degalų tiekimo vienam taktui, esant deklaruotam didžiausiojo sukamojo momento variklio sukimosi dažniui, pirminį kriterijų. Jei dviejų ar daugiau variklių šis pagrindinis kriterijus yra vienodas, pasirenkant pirminį variklį taikomas antrinis kriterijus – didžiausias per vieną taktą įpurkštų degalų kiekis esant vardiniam sukimosi dažniui.

5.2.4.2. Priverstinio uždegimo varikliai

Kai variklių šeimą patvirtino tipo patvirtinimo institucija, pirminis šeimos variklis atrenkamas taikant pirminį didžiausio darbinio tūrio kriterijų. Jei dviejų ar daugiau variklių šis pagrindinis kriterijus yra vienodas, pasirenkant pirminį variklį antrinis kriterijus taikomas tokia tvarka:

a) didžiausias per taktą tiekiamų degalų kiekis esant deklaruotos vardinės galios sukimosi dažniui;

b) didžiausia priverstinio uždegimo skuba;

c) mažiausias EGR laipsnis.

5.2.4.3. Pastabos dėl pirminio variklio pasirinkimo

Tipo patvirtinimo institucija gali nuspręsti, kad šeimai išmetamųjų teršalų kiekio atžvilgiu blogiausias atvejis gali būti geriausiai apibūdintas bandant papildomus variklius. Šiuo atveju variklio gamintojas pateikia atitinkamą informaciją, kad būtų nustatyti šeimos varikliai, kurių išmetamųjų teršalų lygis gali būti didžiausias.

Jei šeimai priklausantys varikliai gali turėti kitų savybių, kurios galėtų būti laikomos turinčiomis poveikį išmetamųjų teršalų susidarymui, šios savybės taip pat turi būti nustatomos ir į jas atsižvelgiama renkantis pirminį variklį.

Jeigu šeimai priklausantys varikliai tokias pačias teršalų išmetimo vertes atitinka skirtingais eksploatavimo trukmės laikotarpiais, į tai atsižvelgiama renkantis pirminį variklį.

6. BANDYMŲ SĄLYGOS

6.1. Laboratorinių bandymų sąlygos

Matuojama į variklį įleidžiamo oro absoliučioji temperatūra (T a), išreikšta Kelvino laipsniais, ir sauso oro atmosferinis slėgis (p s), išreikštas kPa, ir toliau nurodytomis sąlygomis nustatomas f a dydis. Jei tai kelias cilindrų grupes ir skirtingus įleidimo kolektorius turintys varikliai, pvz., varikliai, kurių cilindrai išdėstyti V forma, naudojama vidutinė skirtingų grupių temperatūra. Apie f a dydį pranešama su bandymo rezultatais. Dėl geresnio bandymų rezultatų pakartojamumo ir atkuriamumo rekomenduojama, jog f a dydis būtų toks, kad: 0,93 ≤ f a ≤ 1,07.

a) Slėginio uždegimo varikliai: Varikliai be pripūtimo ir su mechaniniu pripūtimu: (1) Varikliai su turbokompresoriumi ir su įsiurbiamo oro aušinimu arba be jo: (2)

b) Priverstinio uždegimo varikliai: (3)

6.2. Varikliai su pripučiamo oro aušinimu

Registruojama pripučiamo oro temperatūra, kuri vardinio sukimosi dažnio ir visiškosios apkrovos sąlygomis nuo gamintojo nustatytos didžiausios pripučiamo oro temperatūros neturi skirtis daugiau kaip ± 5 K. Aušinimo terpės temperatūra turi būti bent 293 K (20 °C).

Jei naudojama bandymų laboratorijos sistema arba išorinis pūstuvas, vardinio sukimosi dažnio ir visiškosios apkrovos sąlygomis pripučiamo oro temperatūra nuo gamintojo nustatytos didžiausios pripučiamo oro temperatūros neturi skirtis daugiau kaip ± 5 K. Pripučiamo oro aušintuvo aušinimo skysčio temperatūra ir aušinimo skysčio srautas pirmiau nurodytame nustatytajame taške neturi būti keičiamas per visą bandymo ciklą, nebent dėl to būtų neįprastai daug atvėsinamas pripučiamas oras. Pripučiamo oro aušintuvo tūris turi būti pagrįstas nusistovėjusia inžinerine praktika ir turi būti būdingas gaminamam varikliui, įrengtam naudojimo vietoje. Laboratorijos sistema turi būti suprojektuota taip, kad kuo mažiau kauptųsi kondensatas. Prieš pradedant išmetamųjų teršalų bandymus visas susikaupęs kondensatas turi nutekėti, o visi nuotakai visiškai uždaryti.

Jei variklio gamintojas nustato slėgio kryčio pripučiamo oro aušinimo sistemoje ribas, turi būti užtikrinama, kad slėgio krytis pripučiamo oro aušinimo sistemoje, esant gamintojo nustatytoms variklio sąlygoms, atitiktų gamintojo nustatytą (-as) ribą (-as). Slėgio krytis matuojamas gamintojo nustatytose vietose.

6.3. Variklio galia

Išmetamųjų teršalų savitosios masės matavimo pagrindas yra variklio galia ir ciklo darbas, apibrėžti pagal 6.3.1–6.3.5 punktus.

6.3.1. Bendrasis variklio įrengimas

Variklis turi būti bandomas su 7 priedėlyje nurodyta pagalbine įranga.

Jei reikiama pagalbinė įranga nėra sumontuota, į jos galią turi būti atsižvelgiama pagal 6.3.2–6.3.5 punktus.

6.3.2. Pagalbinė įranga, kuri turi būti sumontuota atliekant išmetamųjų teršalų bandymą

Jei bandymų stende sumontuoti 7 priedėlyje išvardytos pagalbinės įrangos neįmanoma, jos suvartojama galia turi būti nustatyta ir atimta iš išmatuotos variklio galios (etaloninės ir tikrosios) per visą WTHC variklio sukimosi dažnio intervalą ir visais WHSC bandomaisiais sukimosi dažniais.

6.3.3. Pagalbinė įranga, kurią atliekant bandymą reikia išmontuoti

Jei pagal 7 priedėlį nereikalingos pagalbinės įrangos išmontuoti neįmanoma, jos suvartojama galia gali būti nustatyta ir pridėta prie išmatuotos variklio galios (etaloninės ir tikrosios) per visą WTHC variklio sukimosi dažnio intervalą ir visais WHSC bandomaisiais sukimosi dažniais. Jei ši vertė didesnė kaip 3 % didžiausiosios galios esant bandomajam sukimosi dažniui, tai turi būti įrodyta tipo patvirtinimo institucijai.

6.3.4. Pagalbinės galios nustatymas

Pagalbinės įrangos suvartojamą galią reikia nustatyti tik tuomet, jei:

a) prie variklio nėra primontuota 7 priedėlyje reikalaujama pagalbinė įranga; ir (arba)

b) prie variklio yra primontuota 7 priedėlyje nereikalaujama pagalbinė įranga.

Variklio gamintojas turi nurodyti, o tipo patvirtinimo institucija – patvirtinti visų bandymo ciklų eksploatavimo intervalo pagalbinės galios vertes ir matavimo ar skaičiavimo būdą, naudotą joms nustatyti.

6.3.5. Variklio ciklo darbas

Etaloninio ir tikrojo ciklo darbo skaičiavimas (žr. 7.4.8 ir 7.8.6 punktus) turi būti grindžiamas variklio galia laikantis 6.3.1 punkto. Šiuo atveju P f ir P r vertės 4 lygtyje lygios nuliui, o P = P m.

Jei pagalbinė įranga įrengta, kaip nurodyta 6.3.2 ir (arba) 6.3.3 punktuose, jų suvartojama galia turi būti taikoma kiekvienai akimirkinei ciklo galios vertei P m,i perskaičiuoti taip:

(4)

čia:

P m,i išmatuotoji variklio galia, kW; P f,i pagalbinės įrangos, kuri turi būti primontuota, suvartojama galia, kW; P r,i pagalbinės įrangos, kuri turi būti išmontuota, suvartojama galia, kW.

6.4. Variklio oro įsiurbimo sistema

Naudojama variklio oro įsiurbimo sistema arba bandymų laboratorijos sistema, kurioje įsiurbimas ribojamas didžiausia gamintojo nustatyta ± 300 Pa verte, taikoma švariam oro filtrui, esant vardiniam sukimosi dažniui ir visiškajai apkrovai. Statinis skirtuminis ribojimo slėgis turi būti matuojamas gamintojo nurodytoje vietoje.

6.5. Variklio dujų išmetimo sistema

Naudojama variklio dujų išmetimo sistema arba bandymų laboratorijos sistema, kuriose išmetamųjų dujų priešslėgis atitiktų 80 %–100 % gamintojo nustatytos didžiausios vertės, esant vardiniam sukimosi dažniui ir visiškajai apkrovai. Jei didžiausiasis apribojimas yra ≤ 5 kPa, nustatytoji vertė turi skirtis nuo didžiausiosios ne mažiau kaip 1,0 kPa. Išmetimo sistema turi atitikti išmetamųjų dujų mėginių ėmimo reikalavimus, kaip nustatyta 9.3.10 ir 9.3.11 punktuose.

6.6. Variklis su išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistema

Jei variklyje yra išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistema, išmetimo vamzdis turi būti tokio paties skersmens, koks iš tiesų naudojamas arba kokį nurodo gamintojas, bent keturgubo vamzdžio skersmens atstumu aukštyn nuo plečiamosios dalies, kurioje įtaisytas papildomas valymo įtaisas, įtekėjimo angos. Atstumas nuo išmetimo kolektoriaus flanšo ar nuo turbokompresoriaus išleidžiamosios angos iki išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistemos turi būti toks pat, koks yra transporto priemonės konstrukcijoje arba gamintojo pateiktose atstumų specifikacijose. Pirmiau nurodyti kriterijai taikomi išmetamųjų dujų priešslėgiui ar srauto ribojimui, ir jie gali būti reguliuojami sklende. Kintamo apribojimo papildomo valymo įtaisų didžiausiasis išmetimo ribojimas apibrėžiamas gamintojo nurodytai papildomo valymo būsenai (nužalinimo / senėjimo ir regeneravimo / apkrovos lygiui). Jei didžiausiasis apribojimas yra ≤ 5 kPa, nustatytoji vertė turi skirtis nuo didžiausiosios ne mažiau kaip 1,0 kPa. Fiktyviuose bandymuose ir atliekant variklio charakteristikų grafikų sudarymą papildomo valymo talpykla gali būti išimta ir pakeista tokia pačia talpykla, užpildyta neaktyviu katalizatoriaus nešikliu.

Per bandymo ciklą išmatuojami išmetamieji teršalai turi atitikti lauko sąlygomis išmetamus teršalus. Jei variklyje yra išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistema, su kuria būtina naudoti reagentą, per visus bandymus naudojamas gamintojo nurodytas reagentas.

Varikliams, kuriuose įrengta nenutrūkstamojo regeneravimo išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistema, speciali bandymų procedūra nebūtina, tačiau regeneravimo procesas turi būti parodytas pagal 6.6.1 punktą.

Variklių, kuriuose įrengta periodinio regeneravimo išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistema, aprašyta 6.6.2 punkte, išmetamų teršalų rezultatai turi būti perskaičiuoti atsižvelgiant į regeneravimo ciklus. Šiuo atveju vidutinis išmetamųjų teršalų kiekis priklauso nuo regeneravimo ciklų dažnio, išreiškiamo dalimi bandymų, kurių metu vyksta regeneracija.

6.6.1. Nenutrūkstamasis regeneravimas

Išmetamųjų teršalų kiekis turi būti matuojamas papildomo valymo sistemoje, kuri yra stabilizuota taip, kad teršalų išmetimo elgsena būtų pakartojama. Regeneravimo procesas turi vykti bent kartą per karšto variklio užvedimo WHTC bandymą ir gamintojas turi nurodyti įprastas regeneravimo proceso sąlygas (suodžių kiekį, temperatūrą, išmetamųjų dujų priešslėgį ir t. t.).

Siekiant parodyti, kad regeneravimo procesas yra nenutrūkstamas, atliekami bent trys karšto variklio užvedimo WHTC bandymai. Šiuo tikslu variklis turi būti įšildytas pagal 7.4.1 punktą, sušildytas pagal 7.6.3 punktą, ir atliekamas pirmasis WHTC karšto variklio užvedimo bandymas. Paskesni karšto variklio užvedimo bandymai atliekami po sušildymo pagal 7.6.3 punktą. Atliekant bandymus yra registruojama išmetamųjų teršalų temperatūra ir slėgis (temperatūra prieš išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistemą ir už jos, išmetamųjų dujų priešslėgis ir t. t.).

Jei bandymų metu susidaro gamintojo deklaruotos sąlygos ir trijų (ar daugiau) WHTC karšto variklio užvedimo bandymų rezultatai neišsiskiria daugiau kaip ± 25 % arba 0,005 g/kWh (taikant didesnę vertę), papildomo valymo sistema laikoma nenutrūkstamojo tipo ir taikomos bendrosios bandymų nuostatos iš 7.6 (WHTC) ir 7.7 (WHSC) punktų.

Jeigu išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistema gali veikti saugiuoju režimu, iš kurio periodiškai persijungia veikti regeneravimo režimu, ji turi būti patikrinta pagal 6.6.2 punktą. Tuo konkrečiu atveju taikomus išmetamųjų teršalų kiekius galima viršyti ir jų nereikėtų perskaičiuoti naudojant svertinius koeficientus.

6.6.2. Periodinis regeneravimas

Jei papildomas išmetamųjų teršalų valymas pagrįstas periodiniu regeneravimo procesu, išmetamųjų teršalų kiekis, stabilizavus išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistemą, matuojamas bent per tris karšto variklio užvedimo WHTC bandymus: vieną kartą – taikant regeneravimo procesą, du kartus – be šio proceso, ir rezultatai perskaičiuojami taikant svertinius koeficientus pagal 5 lygtį.

Regeneravimo procesas turi vykti bent kartą per karšto variklio užvedimo WHTC bandymą. Galima įrengti varikliui skirtą jungiklį, kuriuo būtų galima pradėti arba užbaigti regeneravimo procesą, jeigu ši operacija neturi poveikio pirminiam variklio kalibravimui.

Gamintojas nurodo įprastų regeneravimo sąlygų parametrus, kurie taikomi pradėjus regeneravimo procesą (suodžių kiekį, temperatūrą, išmetamųjų dujų priešslėgį ir t. t.), ir jo trukmę. Gamintojas taip pat nurodo regeneravimo ciklų dažnumą, išreikštą bandymų, kurių metu regeneracija vyksta, skaičiaus santykiu su bandymų be regeneracijos skaičiumi. Tiksli šio dažnio nustatymo procedūra turi būti pagrįsta naudojimo duomenimis, remiantis nusistovėjusia inžinerine praktika, ir jai turi pritarti tipo pavirtinimo arba sertifikavimo institucija.

Gamintojas pateikia išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistemą su išmetamaisiais teršalais, kad atliekant WHTC bandymą būtų galima taikyti regeneraciją. Šiuo tikslu variklis turi būti įšildytas pagal 7.4.1 punktą, sušildytas pagal 7.6.3 punktą, ir atliekamas pirmasis WHTC karšto variklio užvedimo bandymas. Regeneravimo procesas netaikomas įšildant variklį.

Vidutinis išmetamųjų teršalų kiekis tarp dviejų regeneravimo proceso etapų nustatomas pagal kelių WHTC karšto variklio užvedimo bandymų, kurie buvo atlikti maždaug vienodais laiko tarpais, aritmetinį vidurkį (g/kWh). Bent vienas WHTC karšto variklio užvedimo bandymas atliekamas prieš pat regeneravimo bandymo pradžią, o kitas – iš karto po regeneravimo bandymo. Taip pat gamintojas gali pateikti duomenų, kuriais parodoma, kad išmetamųjų teršalų kiekis tarp regeneravimo etapų išlieka nepakitęs (±25 % arba 0,005 g/kWh, imant didesnę vertę). Šiuo atveju galima taikyti tik vieno WHTC karšto variklio užvedimo bandymo išmetamųjų teršalų kiekį.

Atliekant regeneravimo bandymą registruojami visi duomenys, reikalingi regeneravimo procesui nustatyti (išmetamas CO arba NOx kiekis, temperatūra, registruojama prieš išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistemą ir už jos, išmetamųjų dujų priešslėgis ir t. t.).

Per regeneravimo procesą taikomi išmetamųjų teršalų apribojimai gali būti viršyti.

Bandymo procedūros schema parodyta 2 paveiksle.

WHTC karšto variklio užvedimo išmetamųjų teršalų kiekis perskaičiuojamas taikant svertinius koeficientus:

(5)

čia:

n WHTC karšto variklio užvedimo bandymų skaičius be regeneracijos; nr WHTC karšto variklio užvedimo bandymų skaičius su regeneracija (bent vienas bandymas); vidutinė išmetamųjų teršalų savitoji masė be regeneracijos, g/kWh; vidutinė išmetamųjų teršalų savitoji masė su regeneracija, g/kWh.

nustatoma laikantis šių nuostatų:

a) jei regeneracijai reikia daugiau kaip vieno karšto variklio užvedimo WHTC bandymo, karšto variklio užvedimo WHTC bandymai turi būti atliekami vienas paskui kitą ir išmetamųjų teršalų kiekis toliau matuojamas be sušildymo ir neišjungiant variklio tol, kol regeneracijai baigiama, o po to apskaičiuojamas karšto variklio užvedimo WHTC bandymų rezultatų vidurkis;

b) jei regeneracija baigiama per vieną karšto variklio užvedimo WHTC, bandymas tęsiamas visą jo trukmę.

Tipo patvirtinimo institucijai pritarus, regeneracijos perskaičiavimo koeficientai gali būti daugikliniai (c) arba pridedamieji (d), pagrįsti tinkama inžinerine analize.

c) Daugikliniai perskaičiavimo koeficientai apskaičiuojami taip: (didinimo) (6) (mažinimo) (6a)

d) Pridedamieji perskaičiavimo koeficientai apskaičiuojami taip: (didinimo) (7) (mažinimo) (8)

Atliekant išmetamųjų teršalų savitosios masės skaičiavimus pagal 8.6.3 punktą, regeneracijos perskaičiavimo koeficientai taikomi taip:

e) atliekant bandymą be regeneracijos, k r,u turi būti atitinkamai padauginamas iš išmetamųjų teršalų savitosios masės e arba pridedamas prie jos 69 arba 70 lygtyje;

f) atliekant bandymą su regeneracija, k r,d turi būti atitinkamai padauginamas iš išmetamųjų teršalų savitosios masės e arba atimamas iš jos 69 arba 70 lygtyje.

Gamintojo prašymu regeneracijos perskaičiavimo koeficientai:

g) gali būti taikomi ir kitiems tos pačios variklių šeimos nariams;

h) gali būti taikomi kitoms variklių šeimoms, naudojančioms tokią pačią papildomo valymo sistemą ir turinčioms ankstesnį tipo patvirtinimo ar sertifikavimo institucijos patvirtinimą, pagrįstą techniniu gamintojo įrodymu, kad išmetamieji teršalai yra panašūs.

6.7. Aušinimo sistema

Turi būti naudojama pakankamo tūrio variklio aušinimo sistema, užtikrinanti gamintojo nustatytą įprastinę variklio eksploatavimo temperatūrą.

6.8. Tepimo alyva

Tepimo alyvą nurodo gamintojas, ir tai turi būti tipiška rinkoje parduodama tempimo alyva; per bandymą naudotos tepimo alyvos specifikacijos užregistruojamos ir pateikiamos su bandymo rezultatais.

6.9. Etaloninių degalų specifikacijos

SU variklių etaloniniai degalai nurodyti šio priedo 2 priedėlyje, o SGD ir SND degalus naudojančių variklių – 6 ir 7 prieduose.

Degalų temperatūra turi atitikti gamintojų rekomendacijas.

6.10. Karterio dujų išmetimas

Karterio dujos neturi būti išmetamos tiesiogiai į aplinkos atmosferą; taikoma tik ši išimtis: iš variklių su turbokompresoriais, siurbliais, pūstuvais ar kompresoriais, skirtais orui tiekti, karterio dujos gali būti išmetamos į aplinkos atmosferą, jei atliekant visų išmetamųjų teršalų bandymus šie teršalai pridedami prie išmetamųjų teršalų (fiziškai arba matematiškai). Gamintojai, kurie pasinaudoja šia išimtimi, turi įrengti variklius taip, kad karterio dujas būtų galima nukreipti į išmetamųjų dujų mėginių ėmimo sistemą.

Šiame punkte karterio dujos, kurios viso veikimo metu nukreipiamos į išmetimo sistemą po išmetamųjų dujų papildomo valymo, nelaikomos išmetamomis tiesiog į aplinkos atmosferą.

Atvirai išmetamos karterio dujos nukreipiamos į išmetimo sistemą išmetamiesiems teršalams matuoti taip:

a) Vamzdžių medžiaga turi būti lygiomis sienelėmis, laidi elektrai ir nereaguoti su karterio dujomis. Vamzdžiai turi būti kuo trumpesni.

b) Laboratorinio karterio vamzdyno linkių skaičius turi būti kuo mažesnis, o būtinų linkių spindulys – kuo didesnis.

c) Laboratorinio karterio dujų išmetimo vamzdynas turi būti šildomas, plonasienis arba izoliuotas ir turi atitikti variklio gamintojo pateiktas karterio priešslėgio specifikacijas.

d) Karterio dujų išmetimo vamzdynas turi būti sujungtas su nepraskiestų išmetamųjų dujų kanalu žemiau bet kurios papildomo valymo sistemos, išmetamųjų teršalų ribotuvo ir pakankamu atstumu – prieš visus mėginių ėmimo zondus, kad prieš imant mėginius išmetamosios dujos visiškai susimaišytų. Karterio dujų vamzdis turi išeiti į laisvąjį išmetamųjų dujų srautą, kad būtų išvengta pasienio sluoksnio efektų ir dujos geriau maišytųsi. Karterio dujų vamzdžio išleidimo anga gali būti nukreipta bet kuria kryptimi nepraskiestų išmetamųjų dujų srauto atžvilgiu.

7. BANDYMO PROCEDŪROS

7.1. Išmetamųjų teršalų matavimo principai

Norint išmatuoti išmetamųjų teršalų savitąją masę, variklis turi būti išbandytas 7.2.1 ir 7.2.2 punktuose nustatytais bandymo ciklais. Išmetamųjų teršalų savitajai masei išmatuoti būtina nustatyti išmetamųjų dujų sudedamųjų dalių masę ir atitinkamą variklio ciklo darbą. Sudedamųjų dalių kiekis nustatomas 7.7.1 ir 7.1.2 punktuose aprašytais mėginių ėmimo būdais.

7.1.1. Nenutrūkstamasis mėginių ėmimas

Imant mėginius nenutrūkstamuoju būdu, sudedamųjų dalių koncentracija nenutrūkstamai matuojama nepraskiestose arba praskiestose išmetamosiose dujose. Ši koncentracija dauginama iš nenutrūkstamo (nepraskiestų ar praskiestų) išmetamųjų dujų srauto mėginių ėmimo vietoje ir nustatomas sudedamosios dalies masės srautas. Išmetamas sudedamosios dalies kiekis nenutrūkstamai sumuojamas per visą bandymo ciklą. Gauta suma yra bendra išmestos sudedamosios dalies masė.

7.1.2. Periodinis mėginių ėmimas

Imant mėginius periodiniu būdu, nepraskiestų arba praskiestų išmetamųjų dujų mėginys yra nenutrūkstamai imamas ir kaupiamas, kad vėliau būtų išmatuotas. Imamas mėginys turi būti proporcingas nepraskiestų arba praskiestų išmetamųjų dujų srautui. Periodinio mėginių ėmimo pavyzdys yra praskiestų dujinių sudedamųjų dalių surinkimas maiše ir kietųjų dalelių (KD) surinkimas ant filtro. Periodiniu būdu surinktų mėginių koncentracija dauginama iš bendros išmetamųjų dujų masės arba masės srauto (nepraskiesto arba praskiesto), iš kurio mėginys buvo imamas bandymo ciklo metu. Rezultatas yra bendra išmestos sudedamosios dalies masė arba masės srautas. KD koncentracijai apskaičiuoti ant filtro nusėdusių KD kiekis iš proporcingai paimto išmetamųjų dujų kiekio turi būti padalytas iš filtruotų išmetamųjų dujų kiekio.

7.1.3. Matavimo procedūros

Šis priedas taikomas dviem matavimo procedūroms, kurios yra funkciškai lygiavertės. Abu principai gali būti taikomi WHTC ir WHSC bandymo ciklui:

a) dujinių sudedamųjų dalių mėginiai nenutrūkstamai imami iš nepraskiestų išmetamųjų dujų, o kietųjų dalelių kiekis nustatomas taikant dalies srauto skiedimo sistemą;

b) dujinių sudedamųjų dalių ir kietųjų dalelių kiekis nustatomas taikant viso srauto skiedimo sistemą (CVS sistemą).

Leidžiamas bet koks abiejų principų derinys (pvz., nepraskiestų išmetamųjų dujų ir viso kietųjų dalelių srauto matavimas).

7.2. Bandymo ciklai

7.2.1. Pereinamųjų režimų bandymo ciklas WHTC

Pereinamųjų režimų bandymo ciklas WHTC 1 priedėlyje nurodytas kaip normalizuoto sukimosi dažnio ir sukamojo momento verčių sekundinė seka. Norint atlikti bandymą variklio bandymų patalpoje, normalizuotos vertės perskaičiuojamos į tikrąsias atskiro bandomo variklio vertes, remiantis variklio charakteristikų kreive. Perskaičiavimas vadinamas denormalizacija, o toks bandymo ciklas – bandomojo variklio etaloniniu ciklu. Taikant tas etalonines sukimosi dažnio ir sukamojo momento vertes, ciklas atliekamas bandymų patalpoje ir registruojamos tikrosios sukimosi dažnio, sukamojo momento ir galios vertės. Kad bandymas būtų patvirtintas, po jo atliekama etaloninių ir tikrųjų sukimosi dažnio, sukamojo momento ir galios verčių regresijos analizė.

Skaičiuojant su stabdymu susijusį išmetamųjų teršalų kiekį, tikrasis ciklo darbas apskaičiuojamas integruojant tikrąją variklio galią per ciklą. Kad ciklas būtų patvirtintas, tikrasis ciklo darbas turi atitikti nustatytas etaloninio ciklo darbo ribas.

Dujinių teršalų mėginiai gali būti imami nenutrūkstamuoju (nepraskiestų ar praskiestų išmetamųjų dujų) arba periodiniu (praskiestų išmetamųjų dujų) būdu. Kietųjų dalelių mėginys praskiedžiamas kondicionuotu aplinkos oru ir surenkamas vienu tinkamu filtru. WHTC schematiškai parodytas 3 paveiksle.

7.2.2. Nuolydinis pastovios būsenos bandymo ciklas WHSC

Nuolydinis pastovios būsenos bandymo ciklas WHSC susideda iš keleto normalizuoto sukimosi dažnio ir apkrovos režimų, kurie turi būti perskaičiuojami į atskiro bandomo variklio etalonines vertes remiantis variklio charakteristikų kreive. Variklis kiekvienu režimu turi veikti nustatytą laiką, variklio sukimosi dažnis ir apkrova nuosekliai pakeičiami per 20 s ± 1 s. Kad bandymas būtų patvirtintas, po jo turi būti atliekama etaloninių ir tikrųjų sukimosi dažnio, sukamojo momento ir galios verčių regresijos analizė.

Bandymo ciklo metu turi būti nustatyta kiekvieno dujinio teršalo koncentracija, išmetamųjų dujų srautas ir galia. Dujiniai teršalai gali būti registruojami nenutrūkstamai arba jų mėginiai paimami į mėginių maišą. Kietųjų dalelių mėginys praskiedžiamas kondicionuotu skiedikliu (pvz., aplinkos oru). Per visą bandymo procedūrą paimamas vienas mėginys, jis surenkamas ant vieno tinkamo filtro.

Skaičiuojant su stabdymu susijusį išmetamųjų teršalų kiekį, tikrasis ciklo darbas apskaičiuojamas integruojant tikrąją variklio galią per ciklą.

WHSC parodytas 1 lentelėje. Išskyrus 1 režimą, kiekvieno režimo pradžia apibrėžiama kaip nuolydžio nuo ankstesnio režimo pradžia.

1 lentelė

WHSC bandymo ciklas

Reži-mas Normalizuotas sukimosi dažnis (%) Normalizuotas sukamasis momentas (%) Režimo trukmė, įskaitant 20 s nuolydį 1 0 0 210 2 55 100 50 3 55 25 250 4 55 70 75 5 35 100 50 6 25 25 200 7 45 70 75 8 45 25 150 9 55 50 125 10 75 100 50 11 35 50 200 12 35 25 250 13 0 0 210 Suma 1 895

7.3. Bendroji bandymo seka

Pateikta darbo eiga yra bendrosios rekomendacijos, kurių reikėtų laikytis atliekant bandymą. Išsamiau kiekvienas etapas yra aprašytas susijusiuose punktuose. Tam tikrais atvejais leidžiama nukrypti nuo rekomendacijų, bet specialūs susijusių punktų reikalavimai yra privalomi.

WHTC bandymo procedūrą sudaro šalto variklio užvedimo bandymas, atliekamas po natūralaus arba dirbtinio variklio atvėsinimo, sušildymo laikotarpis ir karšto variklio užvedimo bandymas.

WHSC bandymo procedūrą sudaro karšto variklio užvedimo bandymas, atliekamas po variklio kondicionavimo WHSC 9 režimu.

7.4. Variklio charakteristikų grafikų sudarymas ir etaloninis ciklas

Prieš variklio charakteristikų grafikų sudarymą, taikant 7.3 punkte pateiktą bendrąją seką, atliekami variklio matavimai, variklio veikimo patikrinimai ir sistemos kalibravimas.

WHTC ir WHSC etaloniniam ciklui sudaryti variklio charakteristikų grafikai turi būti sudaryti veikiant visiškajai apkrovai ir nustatant sukimosi dažnio sąryšio su didžiausiuoju sukamuoju momentu ir sukimosi dažnio sąryšio su didžiausiąja galia kreives. Charakteristikų kreivė turi būti taikoma variklio sukimosi dažniui (7.4.6 punktas) ir sukamajam momentui (7.4.7 punktas) denormalizuoti.

7.4.1. Variklio įšildymas

Norint variklio parametrus stabilizuoti pagal gamintojo rekomendaciją ir nusistovėjusią inžinerinę praktiką, variklis turi būti įšildomas esant 75 %–100 % didžiausiosios galios. Baigiantis įšildymui variklis turi būti įjungiamas, kad aušalo ir tepimo alyvos temperatūra nusistovėtų ± 2 % ribose nuo vidutinių verčių bent 2 minutėms arba kol variklio termostatas ima valdyti variklio temperatūrą.

7.4.2. Į charakteristikų grafiką įtraukiamo sukimosi dažnio intervalo nustatymas

Mažiausiasis ir didžiausiasis charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažniai apibrėžiami taip:

mažiausiasis charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažnis = sukimosi dažnis tuščiąja eiga didžiausiasis charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažnis = n hi × 1,02 arba sukimosi dažnis, kuriuo sukamasis momentas esant visiškajai apkrovai sumažėja iki nulio (taikoma mažesnė vertė).

7.4.3. Variklio charakteristikų kreivė

Kai variklis stabilizuotas pagal 7.4.1 punktą, variklio charakteristikų grafikai sudaromi šia tvarka:

a) variklis turi veikti neapkrautas esant tuščiosios eigos sukimosi dažniui;

b) variklis turi veikti didžiausiuoju valdymo poreikiu esant mažiausiajam charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažniui;

c) variklio greitis nuo mažiausiojo iki didžiausiojo charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažnio turi būti didinamas vidutine 8 ± 1 min–1/s sparta arba pastovia sparta, kad pasiekti didžiausiajam sukimosi dažniui nuo mažiausiojo prireiktų nuo 4 min iki 6 min. Variklio sukimosi dažnio ir sukamojo momento taškai turi būti registruojami bent vieno taško per sekundę greičiu.

7.4.7 punkte pasirinkus b) variantą neigiamajam etaloniniam sukamajam momentui nustatyti, charakteristikų kreivė nuo didžiausiojo iki mažiausiojo charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažnio gali tiesiogiai tęstis mažiausiuoju valdymo poreikiu.

7.4.4. Kiti charakteristikų grafikų sudarymo būdai

Jei gamintojas mano, kad pirmiau nurodyti charakteristikų grafikų sudarymo metodai yra nepatikimi ar nėra tipiniai kuriam nors konkrečiam varikliui, galima taikyti kitus charakteristikų grafikų sudarymo metodus. Šie kiti metodai turi atitikti nurodytų charakteristikų grafikų sudarymo procedūrų tikslą – nustatyti didžiausią įmanomą sukamąjį momentą visais variklio sukimosi dažniais, kurie būna per bandymo ciklus. Metodus, kurie dėl patikimumo ar tipiškumo skiriasi nuo šiame punkte nurodytų charakteristikų grafikų sudarymo metodų, turi patvirtinti tipo patvirtinimo institucija, be to, jų taikymas turi būti pagrįstas. Tačiau varikliams su reguliatoriumi arba su turbokompresoriumi jokiu būdu negalima taikyti mažėjančio variklio sukimosi dažnio sukamojo momento kreivės.

7.4.5. Bandymų kartojimas

Variklio charakteristikų grafikų nereikia sudaryti prieš kiekvieną bandymo ciklą. Šie grafikai prieš bandymo ciklą sudaromi iš naujo, jei:

a) vertinant inžineriniu požiūriu, nuo paskutinio charakteristikų grafikų sudarymo praėjo pernelyg daug laiko arba

b) variklis buvo fiziškai pakeistas ar naujai kalibruotas, nes tai gali turėti poveikį variklio darbui.

7.4.6. Variklio sukimosi dažnio denormalizavimas

Etaloniniams ciklams sudaryti 1 priedėlyje (WHTC) ir 1 lentelėje (WHSC) nurodyti normalizuoti sukimosi dažniai turi būti denormalizuoti taikant šią lygtį:

(9)

n pref nustatyti didžiausiojo sukamojo momento integralas turi būti apskaičiuotas nuo n idle iki n 95h variklio charakteristikų kreivėje, gautoje pagal 7.4.3 punktą.

4 ir 5 paveiksluose pavaizduoti variklio sukimosi dažniai apibrėžiami taip:

n lo mažiausias sukimosi dažnis, kai galia siekia 55 % didžiausiosios galios; n pref variklio sukimosi dažnis, kai didžiausiojo sukamojo momento iš charakteristikų grafiko integralas lygus 51 % viso integralo nuo n idle iki n 95h; n hi didžiausias sukimosi dažnis, kai galia siekia 70 % didžiausiosios galios; n idle tuščiosios eigos sukimosi dažnis; n 95h didžiausias sukimosi dažnis, kai galia siekia 95 % didžiausiosios galios.

Varikliams (daugiausia priverstinio uždegimo), kurių reguliatoriaus nusvirimo kreivė staigi ir kurie dėl degalų tiekimo nutraukimo negali išvystyti n hi arba n 95h, taikomos šios nuostatos:

n hi 9 lygtyje pakeičiamas į n Pmax × 1,02; n 95h pakeičiamas į n Pmax × 1,02.

7.4.7. Variklio sukamojo momento denormalizavimas

1 priedėlio variklio dinamometriniame grafike (WHTC) ir 1 lentelėje (WHSC) pateiktos sukamojo momento vertės normalizuojamos iki atitinkamo sukimosi dažnio didžiausio sukamojo momento. Etaloniniams ciklams sudaryti kiekvieną atskirą etaloninio sukimosi dažnio vertę, nurodytą 7.4.6 punkte, atitinkančios sukamojo momento vertės turi būti denormalizuotos taikant charakteristikų kreivę, sudarytą pagal 7.4.3 punktą:

(10)

čia:

M norm,i normalizuotas sukamasis momentas, %; M max,i didžiausiasis sukamasis momentas iš charakteristikų kreivės, Nm; M f,i sukamasis momentas, kurį suvartoja primontuotina pagalbinė įranga, Nm; M r,i sukamasis momentas, kurį suvartoja išmontuotina pagalbinė įranga, Nm.

Jei pagalbinė įranga primontuota pagal 6.3.1 punktą ir 7 priedėlį, M f ir M r lygūs nuliui.

Kad būtų galima sukurti etaloninių verčių ciklą, neigiamoms sukamo variklio taškų (1 priedėlyje pažymėtų „m“) sukamojo momento vertėms suteikiamos pakeistos vertės, nustatytos vienu iš šių būdų:

a) neigiama vertė suteikiama 40 % teigiamo sukamojo momento, atitinkančio tą patį sukimosi dažnio tašką, vertei;

b) neigiamo sukamojo momento, kuris reikalingas varikliui įsibėgėti nuo mažiausiojo iki didžiausiojo charakteristikų grafikų sudarymo sukimosi dažnio, charakteristikų grafikų sudarymu;

c) nustatomas neigiamas sukamasis momentas, kurio reikia, kad variklį būtų galima sukti tuščiosios eigos ir n hi sukimosi dažniu, ir tarp šių dviejų taškų tiesiškai interpoliuojama.

7.4.8. Etaloninio ciklo darbo skaičiavimas

Etaloninis ciklo darbas turi būti nustatytas ciklo metu sinchroniškai skaičiuojant akimirkines variklio galios vertes pagal etaloninį sukimosi dažnį ir sukamąjį momentą, nustatytus pagal 7.4.6 ir 7.4.7 punktus. Akimirkinės variklio galios vertės integruojamos per bandymo ciklą ir apskaičiuojamas etaloninis ciklo darbas W ref (kWh). Jei pagalbinė įranga neprimontuota pagal 6.3.1 punktą, akimirkinės galios vertės turi būti perskaičiuotos pagal 6.3.5 punkto (4) lygtį.

Tas pat metodas taikomas integruojant etaloninę ir tikrąją variklio galią. Jei reikia nustatyti vertes tarp gretimų etaloninių ar gretimų išmatuotų verčių, taikoma tiesinė interpoliacija. Integruojant tikrąjį ciklo darbą, visos neigiamos sukamojo momento vertės turi būti prilygintos nuliui ir įtrauktos. Jei integruojama, kai dažnis mažesnis kaip 5 Hz, ir jei per nustatytą laiko atkarpą sukamojo momento vertė pasikeičia iš teigiamos į neigiamą arba iš neigiamos į teigiamą, neigiamoji dalis turi būti apskaičiuota ir prilyginta nuliui. Teigiamoji dalis įtraukiama į integruotą vertę.

7.5. Prieš bandymą atliekamos procedūros

7.5.1. Matavimo įrangos įrengimas

Bandymų įranga ir mėginių zondai turi būti įrengti pagal reikalavimus. Išmetimo vamzdis prijungiamas prie viso srauto skiedimo sistemos, jeigu ji naudojama.

7.5.2. Matavimo įrangos parengimas mėginiams imti

Prieš pradedant imti išmetamų teršalų mėginius turi būti atliekami šie veiksmai:

a) nuotėkio patikrinimai turi būti atlikti ne anksčiau kaip prieš 8 valandas iki imant mėginius pagal 9.3.4 punktą;

b) jei mėginiai imami periodiniu būdu, turi būti prijungtos švarios kaupimo priemonės, pvz., ištuštinti maišai;

c) visi matavimo prietaisai įjungiami pagal jų gamintojų instrukcijas ir nusistovėjusią inžinerinę praktiką;

d) įjungiamos skiedimo sistemos, mėginių siurbliai, aušinimo ventiliatoriai ir duomenų rinkimo sistema;

e) mėginių srautai nustatomi norimo lygio, jei reikia, panaudojant apylankinį srautą;

f) mėginių ėmimo sistemos šilumokaičiai pašildomi arba atvėsinami iki darbinės temperatūros iš bandymui skirto intervalo;

g) šildomiems arba šaldomiems įtaisams, pvz., mėginio linijoms, filtrams, aušintuvams ir siurbliams leidžiama stabilizuotis darbinėje temperatūroje;

h) išmetamųjų dujų skiedimo sistemos srautas įjungiamas ne vėliau kaip 10 min iki bandymo sekos;

i) prieš pradedant bet kurį bandymo intervalą, visų elektroninių integravimo prietaisų rodmenys grąžinami į nulį arba pakartotinai grąžinami į nulį.

7.5.3. Dujų analizatorių tikrinimas

Turi būti pasirenkami dujų analizatoriaus intervalai. Leidžiama naudoti automatinio arba rankinio intervalo keitimo išmetamųjų dujų analizatorius. Bandymo ciklo metu išmetamųjų dujų analizatoriaus intervalas neturi būti keičiamas. Tuo metu taip pat neturi būti keičiamas analizatoriaus analoginio veikimo stiprintuvo (-ų) stiprinimo koeficientas.

Naudojant 9.3.3 punkto specifikacijas atitinkančias tarptautiniu mastu atsekamas dujas turi būti nustatytas visų analizatorių nulinis ir matavimo intervalo atsakas. FID analizatorių matavimo intervalas turi būti nustatytas vieną anglies atomą turinčios medžiagos pagrindu (C1).

7.5.4. Kietųjų dalelių mėginių ėmimo filtro paruošimas

Likus bent valandai iki bandymo pradžios, filtras turi būti įdedamas į nuo dulkių apsaugotą Petrio lėkštelę, kurioje leidžiama cirkuliuoti orui, o lėkštelė įdedama į svėrimo kamerą stabilizuoti. Pasibaigus stabilizavimo laikui, kiekvienas filtras sveriamas ir užregistruojama tuščio filtro masė. Tada filtras laikomas uždarytoje Petrio lėkštelėje ar užsandarintame filtro laikiklyje, kol bus panaudotas atliekant bandymą. Filtras turi būti panaudotas per aštuonias valandas nuo jo išėmimo iš svėrimo kameros.

7.5.5. Skiedimo sistemos nustatymas

Nustatomas viso srauto skiedimo sistemos praskiestų išmetamųjų dujų srautas arba srauto dalies skiedimo sistemos praskiestų išmetamųjų dujų srautas, kad iš sistemos būtų pašalintas vandens kondensatas, o filtro paviršiaus temperatūra būtų nuo 315 K (42 °C) iki 325 K (52 °C).

7.5.6. Kietųjų dalelių mėginių ėmimo sistemos paleidimas

Paleidžiama kietųjų dalelių mėginių ėmimo sistema ir jai leidžiama veikti per apylankos grandinę. Kietųjų dalelių fono lygį skiediklyje galima nustatyti paimant skiediklio mėginį prieš išmetamosioms dujoms patenkant į skiedimo tunelį. Matuoti galima prieš bandymą arba po jo. Jeigu matuojama ciklo pradžioje ir pabaigoje, gali būti apskaičiuotas verčių vidurkis. Jei matuojant fono koncentraciją naudojamos skirtingos mėginių ėmimo sistemos, matavimas atliekamas bandymo metu.

7.6. WHTC ciklo eiga

7.6.1. Variklio atvėsinimas

Gali būti taikomas natūralus arba dirbtinis atvėsinimas. Naudojant dirbtinį atvėsinimą, taikoma nusistovėjusi inžinerinė praktika konfigūruojant sistemas tiekti orą varikliui aušinti, o aušinimo alyvą – variklio tepimo sistemai aušinti, kad būtų pašalintas karštis iš variklio aušinimo sistemos ir išmetamųjų teršalų papildomo valymo sistemos. Taikant dirbtinį papildomos valymo sistemos vėsinimą, aušinimo oras netiekiamas tol, kol papildomo valymo sistema atvėsta iki žemesnės nei katalizinio suaktyvinimo temperatūra. Neleidžiama taikyti jokios aušinimo procedūros, kuri sukelia nebūdingą teršalų išmetimą.

7.6.2. Šalto variklio užvedimo bandymas

Šalto variklio užvedimo bandymas pradedamas, kai variklio tepalo, aušinimo skysčio ir papildomo valymo sistemų temperatūra yra nuo 293 K iki 303 K (20 °C–30 °C). Variklis užvedamas vienu iš šių būdų:

a) pagal naudotojo instrukcijos rekomendacijas, naudojant starterį ir tinkamai įkrautą akumuliatorių, tinkamą maitinimo tiekimą; arba

b) naudojant dinamometrą. Variklis sukamas būdingu jo sukimosi dažniu, nenukrypstant daugiau kaip ± 25 %. Sukimas sustabdomas per 1 s nuo variklio užvedimo. Jei variklis neužsiveda per 15 sukimo sekundžių, sukimas nutraukiamas ir nustatoma nesėkmės priežastis; to nepaisoma, jei naudotojo instrukcijoje arba techninės priežiūros ir remonto instrukcijoje nurodyta ilgesnė nei įprasta sukimo trukmė.

7.6.3. Sušildymo laikotarpis

Iš karto po šalto variklio užvedimo bandymo per 10 ± 1 minučių sušildymo laikotarpį variklis kondicionuojamas karštam užvedimui.

7.6.4. Karšto variklio užvedimo bandymas

Variklis užvedamas pasibaigus 7.6.3 punkte apibrėžtam sušildymo laikotarpiui, taikant vieną iš 7.6.2 punkte nustatytų būdų.

7.6.5. Bandymo seka

Tiek šalto, tiek karšto variklio užvedimo bandymo seka prasideda užvedus variklį. Varikliui veikiant įjungiamas ciklo valdymas, kad variklio veikimas atitiktų pirmąjį ciklo nustatytąjį tašką.

WHTC atliekamas taikant 7.4 punkte aprašytą etaloninį ciklą. Variklio sukimosi dažnio ir sukamojo momento reguliavimo komandos duodamos ne mažesniu kaip 5 Hz dažniu (rekomenduojama 10 Hz). Nustatytieji taškai apskaičiuojami taikant tiesinį interpoliavimą tarp etaloninio ciklo 1 Hz dažniu nustatytų taškų. Tikrosios variklio sukimosi dažnio ir sukamojo momento vertės visą bandymo ciklą registruojamos bent kartą per sekundę (1 Hz), ir signalai gali būti elektroniniu būdu filtruojami.

7.6.6. Išmetamųjų dujų duomenų rinkimas

Bandymo sekos pradžioje vienu metu paleidžiama matavimo įranga:

a) pradedanti rinkti arba analizuoti skiediklį, jei naudojama viso srauto skiedimo sistema;

b) pradedanti rinkti arba analizuoti nepraskiestas arba praskiestas išmetamąsias dujas – tai priklauso nuo taikomo būdo;

c) pradedanti matuoti praskiestų išmetamųjų dujų kiekį ir reikiamą temperatūrą bei slėgį;

d) pradedanti registruoti išmetamųjų dujų srautą, jei taikoma nepraskiestų išmetamųjų dujų analizė;

e) pradedanti registruoti dinamometro sukimosi dažnio ir sukamojo momento išmatuotus duomenis.

Jei taikomas nepraskiestų išmetamųjų dujų matavimas, išmetamųjų teršalų ((NM)HC, CO ir NOx) koncentracijos bei išmetamųjų dujų masės srautas matuojamas nenutrūkstamai ir bent 2 Hz dažniu išsaugomas kompiuteryje. Visi kiti duomenys registruojami bent 1 Hz dažniu. Registruojamas analoginio tipo analizatorių atsakas, o kalibravimo duomenys gali būti taikomi tiesiogiai arba autonomiškai, atliekant duomenų įvertinimą.

Jei naudojama viso srauto skiedimo sistema, HC ir NOx kiekis skiedimo tunelyje matuojamas nenutrūkstamai bent 2 Hz dažniu. Vidutinės koncentracijos nustatomos integruojant viso bandymo ciklo analizatoriaus signalus. Sistemos atsako trukmė turi būti ne didesnė kaip 20 s ir prireikus turi būti derinama su CVS srauto svyravimais bei mėginio ėmimo trukmės / bandymo ciklo nukrypimais. CO, CO2 ir NMHC turi būti nustatytos integruojant nenutrūkstamo matavimo signalus arba analizuojant į mėginių ėmimo maišą per ciklą surinktų dujų koncentracijas. Skiediklyje esančių dujinių teršalų koncentracija turi būti nustatyta pirmiau tos vietos, kurioje išmetamosios dujos patenka į skiedimo tunelį; tai atliekama integruojant arba surenkant dujas į foninį maišą. Visi kiti matuotini parametrai registruojami bent vieno matavimo per sekundę dažniu (1 Hz).

7.6.7. Kietųjų dalelių mėginių ėmimas

Pradedant bandymo seką, kietųjų dalelių mėginių ėmimo sistema perjungiama iš apylankos grandinės į kietųjų dalelių ėmimo grandinę.

Jei naudojama srauto dalies skiedimo sistema, mėginių ėmimo siurblys (-iai) valdomas (-i) taip, kad per kietųjų dalelių mėginių ėmimo zondą ar per tiekimo vamzdį tekantis srautas būtų proporcingas išmetamųjų dujų masės srautui pagal 9.4.6.1 punktą.

Jei naudojama viso srauto skiedimo sistema, mėginių ėmimo siurblys (-iai) sureguliuojamas (-i) taip, kad per kietųjų dalelių mėginių ėmimo zondą ar per tiekimo vamzdį tekančio srauto vertė nuo nustatytosios srauto vertės neskirtų daugiau kaip ±2,5 %. Jei taikomas srauto kompensavimas (t. y. mėginio srauto proporcinis reguliavimas), turi būti įrodyta, kad pagrindinio tunelio srauto ir kietųjų dalelių mėginių ėmimo srauto santykis nesikeičia daugiau kaip , % nustatytos vertės (išskyrus pirmąsias 10 mėginio ėmimo sekundžių). Užregistruojama vidutinė temperatūra ir slėgis dujų matuoklio (-ių) ar srauto matavimo prietaisų įleidžiamosiose angose. Jei nustatyto dydžio srautas dėl didelio kietųjų dalelių kiekio ant filtro visą ciklo laiką negali būti palaikomas ±2,5 % tikslumu, bandymas anuliuojamas. Bandymas pakartojamas taikant mažesnį mėginių srautą.

7.6.8. Variklio gesimas ir įrangos triktis

Jei bet kuriuo šalto variklio WHTC bandymo metu variklis užgęsta, bandymas anuliuojamas. Variklis kondicionuojamas, vėl užvedamas vienu iš 7.6.2 punkte nurodytų užvedimo būdų ir bandymas kartojamas.

Jei bet kuriuo karšto variklio WHTC bandymo metu variklis užgęsta, bandymas anuliuojamas. Variklis sušildomas, kaip nurodyta 7.6.3 punkte, ir pakartojamas karšto variklio užvedimo bandymas. Šiuo atveju šalto variklio užvedimo bandymo nereikia kartoti.

Jei per bandymo ciklą sugenda kuri nors reikalinga bandymo įranga, bandymas anuliuojamas ir pakartojamas pagal pirmiau išdėstytas sąlygas.

7.7. WHSC ciklo eiga

7.7.1. Skiedimo sistemos ir variklio kondicionavimas prieš bandymą

Skiedimo sistema ir variklis paleidžiami ir įšildomi pagal 7.4.1 punktą. Po įšildymo variklis ir mėginių ėmimo sistema kondicionuojami varikliui veikiant 9 režimu (žr. 7.2.2 punktą, 1 lentelę) ne trumpiau kaip 10 minučių ir kartu naudojant skiedimo sistemą. Galima paimti fiktyvių kietųjų dalelių teršalų mėginius. Tie mėginių filtrai neturi būti stabilizuojami arba sveriami, juos galima išmesti. Nustatomi bandymui pasirinkti apytikriai srauto greičiai. Po kondicionavimo variklis išjungiamas.

7.7.2. Variklio užvedimas

Praėjus 5 ± 1 min po kondicionavimo 9 režimu, kaip aprašyta 7.7.1 punkte, variklis užvedamas taikant gamintojo rekomenduojamą naudotojo instrukcijoje aprašytą užvedimo tvarką, naudojant arba starterį, arba dinamometrą, kaip nurodyta 7.6.2 punkte.

7.7.3. Bandymo seka

Bandymo seka turi prasidėti varikliui veikiant ir ne vėliau kaip per vieną minutę po to, kai variklio veikimas imamas valdyti, kad atitiktų pirmąjį ciklo režimą (tuščiosios eigos).

WHSC atliekamas eilės tvarka taikant 7.2.2 punkto 1 lentelėje išvardytus bandymo režimus.

7.7.4. Išmetamųjų dujų duomenų rinkimas

Bandymo sekos pradžioje vienu metu paleidžiama matavimo įranga:

a) pradedanti rinkti arba analizuoti skiediklį, jei naudojama viso srauto skiedimo sistema;

b) pradedanti rinkti arba analizuoti nepraskiestas arba praskiestas išmetamąsias dujas – tai priklauso nuo taikomo būdo;

c) pradedanti matuoti praskiestų išmetamųjų dujų kiekį ir reikiamą temperatūrą bei slėgį;

d) pradedanti registruoti išmetamųjų dujų srautą, jei taikoma nepraskiestų išmetamųjų dujų analizė;

e) pradedanti registruoti dinamometro sukimosi dažnio ir sukamojo momento išmatuotus duomenis.

Jei taikomas nepraskiestų išmetamųjų dujų matavimas, išmetamųjų teršalų ((NM)HC, CO ir NOx) koncentracijos bei išmetamųjų dujų masės srautas matuojamas nenutrūkstamai ir bent 2 Hz dažniu išsaugomas kompiuteryje. Visi kiti duomenys registruojami bent 1 Hz dažniu. Registruojamas analoginio tipo analizatorių atsakas, o kalibravimo duomenys gali būti taikomi tiesiogiai arba autonomiškai, atliekant duomenų įvertinimą.

Jei naudojama viso srauto skiedimo sistema, HC ir NOx kiekis skiedimo tunelyje matuojamas nenutrūkstamai bent 2 Hz dažniu. Vidutinės koncentracijos nustatomos integruojant viso bandymo ciklo analizatoriaus signalus. Sistemos atsako trukmė turi būti ne didesnė kaip 20 s ir prireikus turi būti derinama su CVS srauto svyravimais bei mėginio ėmimo trukmės / bandymo ciklo nukrypimais. CO, CO2 ir NMHC turi būti nustatytos integruojant nenutrūkstamo matavimo signalus arba analizuojant į mėginių ėmimo maišą per ciklą surinktų dujų koncentracijas. Skiediklyje esančių dujinių teršalų koncentracija turi būti nustatyta pirmiau tos vietos, kurioje išmetamosios dujos patenka į skiedimo tunelį; tai atliekama integruojant arba surenkant dujas į foninį maišą. Visi kiti matuotini parametrai registruojami bent vieno matavimo per sekundę dažniu (1 Hz).

7.7.5. Kietųjų dalelių mėginių ėmimas

Pradedant bandymo seką, kietųjų dalelių mėginių ėmimo sistema perjungiama iš apylankos grandinės į kietųjų dalelių ėmimo grandinę. Jei naudojama srauto dalies skiedimo sistema, mėginių ėmimo siurblys (-iai) valdomas (-i) taip, kad per kietųjų dalelių mėginių ėmimo zondą ar per tiekimo vamzdį tekantis srautas būtų proporcingas išmetamųjų dujų masės srautui pagal 9.4.6.1 punktą.

Jei naudojama viso srauto skiedimo sistema, mėginių ėmimo siurblys (-iai) sureguliuojamas (-i) taip, kad per kietųjų dalelių mėginių ėmimo zondą ar per tiekimo vamzdį tekančio srauto vertė nuo nustatytosios srauto vertės neskirtų daugiau kaip ±2,5 %. Jei taikomas srauto kompensavimas (t. y. mėginio srauto proporcinis reguliavimas), turi būti įrodyta, kad pagrindinio tunelio srauto ir kietųjų dalelių mėginių ėmimo srauto santykis nesikeičia daugiau kaip , % nustatytos vertės (išskyrus pirmąsias 10 mėginio ėmimo sekundžių). Užregistruojama vidutinė temperatūra ir slėgis dujų matuoklio (-ių) ar srauto matavimo prietaisų įleidžiamosiose angose. Jei nustatyto dydžio srautas dėl didelio kietųjų dalelių kiekio ant filtro visą ciklo laiką negali būti palaikomas ±2,5 % tikslumu, bandymas anuliuojamas. Bandymas pakartojamas taikant mažesnį mėginių srautą.

7.7.6. Variklio gesimas ir įrangos triktis

Jei bet kuriuo ciklo metu variklis užgęsta, bandymas anuliuojamas. Variklis kondicionuojamas pagal 7.7.1 punktą, vėl užvedamas vienu iš 7.7.2 punkte nurodytų užvedimo būdų ir bandymas kartojamas.

Jei per bandymo ciklą sugenda kuri nors reikalinga bandymo įranga, bandymas anuliuojamas ir pakartojamas pagal pirmiau išdėstytas sąlygas.

7.8. Procedūros po bandymo

7.8.1. Veiksmai po bandymo

Atlikus bandymą sustabdomas išmetamųjų dujų masės srauto, praskiestų išmetamųjų dujų tūrio matavimas, dujų srauto rinkimas į mėginių ėmimo maišus ir išjungiamas kietųjų dalelių mėginių ėmimo siurblys. Integruojančiojo analizatoriaus sistemoje mėginio ėmimas turi tęstis, kol baigiasi sistemos atsako laikas.

7.8.2. Proporcinio mėginių ėmimo patikra

Turi būti patikrinama, ar kiekvienas proporcinis periodinis mėginys, pvz., maiše surinktas arba KD mėginys, buvo paimtas laikantis 7.6.7 ir 7.7.5 punktų. Visi reikalavimų neatitinkantys mėginiai turi būti anuliuojami.

7.8.3. KD kondicionavimas ir svėrimas

Dalelių filtrai turi būti sudedami į uždengtas ar sandarias talpyklas arba uždaromi filtrų laikikliai, kad mėginių filtrai būtų apsaugoti nuo aplinkos teršalų. Taip apsaugoti filtrai grąžinami į svėrimo kamerą. Jie turi būti kondicionuojami bent vieną valandą ir po to pasveriami pagal 9.4.5 punktą. Užregistruojamas bendrasis filtro svoris.

7.8.4. Slinkio patikra

Kai tik įmanoma, bet ne vėliau kaip 30 minučių po bandymo ciklo pabaigos arba sušildymo laikotarpio turi būti nustatyti taikomų dujų analizatorių intervalų nulinis ir matavimo intervalo atsakai. Šiame punkte bandymo ciklas apibrėžiamas taip:

a) WHTC: visa seka šaltas–sušildymas–karštas;

b) dauginės regeneracijos WHTC karšto variklio užvedimo bandymas (6.6 punktas): seka sušildymas–karštas;

c) dauginės regeneracijos WHTC karšto variklio užvedimo bandymas (6.6 punktas): bendras karšto variklio užvedimo bandymų skaičius;

d) WHSC: bandymo ciklas.

Analizatoriaus slinkiui taikomos šios nuostatos:

a) prieš bandymą nustatyti nulinis ir matavimo intervalo atsakai gali būti tiesiogiai įterpti į 8.6.1 punkto lygtį, nenustatinėjant slinkio;

b) jei slinkio skirtumas tarp prieš bandymą ir po jo gautų rezultatų yra mažesnis kaip 1 % didžiausiosios skalės vertės, išmatuotos koncentracijos vertės gali būti taikomos neperskaičiuotos arba su slinkio pataisa, kaip nurodyta 8.6.1 punkte;

c) jei slinkio skirtumas tarp prieš bandymą ir po jo gautų rezultatų yra ne mažesnis kaip 1 % didžiausiosios skalės vertės, bandymas anuliuojamas arba išmatuotoms koncentracijos vertėms pritaikoma slinkio pataisa, kaip nurodyta 8.6.1 punkte.

7.8.5. Dujų maišuose surinktų mėginių analizė

Kai tik įmanoma, turi būti atliekami šie veiksmai:

a) dujų maišuose surinkti mėginiai išanalizuojami ne vėliau kaip praėjus 30 minučių po karšto variklio užvedimo bandymo pabaigos arba šalto variklio užvedimo bandymo sušildymo laikotarpio metu;

b) foniniai mėginiai išanalizuojami ne vėliau kaip praėjus 60 minučių po karšto variklio užvedimo bandymo pabaigos.

7.8.6. Ciklo darbo patvirtinimas

Prieš skaičiuojant ciklo darbo vertę pašalinami visi taškai, užregistruoti užvedant variklį. Tikrasis ciklo darbas per bandymo ciklą nustatomas sinchroniškai taikant tikrąsias sukimosi dažnio ir sukamojo momento vertes variklio galios akimirkinėms vertėms nustatyti. Akimirkinės variklio galios vertės integruojamos per visą bandymo ciklą ir apskaičiuojamas tikrasis ciklo darbas W act (kWh). Jei pagalbinė įranga neprimontuota pagal 6.3.1 punktą, akimirkinės galios vertės turi būti perskaičiuotos taikant 6.3.5 punkto (4) lygtį.

Tikrajai variklio galiai integruoti taikoma 7.4.8 punkte aprašyta tokia pati metodika.

Tikroji ciklo darbo vertė W act yra taikoma norint palyginti su etalonine ciklo darbo verte W ref ir apskaičiuoti su stabdymu susijusį išmetamųjų teršalų kiekį (žr. 8.6.3 punktą).

W act vertė turi būti nuo 85 % iki 105 % W ref vertės.

7.8.7. Bandymo ciklo tinkamumo patvirtinimo statistika

Turi būti gautos tiek WHTC, tiek WHSC tikrųjų verčių (n act, M act, P act) bei jų etaloninių verčių (n ref, M ref, P ref) tiesinės regresijos lygtys.

Norint sumažinti paklaidą dėl ciklo matavimo ir etaloninių verčių signalų tarpusavio delsos, visa variklio sukimosi dažnio ir sukamojo momento išmatuotų signalų seka gali būti paskubinta ar uždelsta etaloninių sukimosi dažnio ir sukamojo momento sekos atžvilgiu. Jei daromas tikrųjų signalų poslinkis, sukimosi dažnio ir sukamojo momento vertės turi būti paslinktos tuo pačiu dydžiu ir ta pačia kryptimi.

Taikant mažiausių kvadratų metodą gaunama tokia geriausios sutapties lygtis:

(11)

čia:

y tikroji sukimosi dažnio (min–1), sukamojo momento (Nm) arba galios (kW) vertė; a1 regresijos kreivės krypties koeficientas; x sukimosi dažnio (min–1), sukamojo momento (Nm) ar galios (kW) etaloninė vertė; a0 regresijos kreivės atkarpa y ašyje.

Apskaičiuojama kiekvienos regresijos kreivės standartinė įverčio y pagal x paklaida (SEE) ir mišriosios koreliacijos koeficientas (r 2).

Rekomenduojama šią analizę daryti 1 Hz dažniu. Kad bandymas būtų laikomas galiojančiu, turi būti laikomasi 2 lentelės (WHTC) arba 3 lentelės (WHSC) kriterijų.

2 lentelė

WHTC regresijos kreivės leidžiamosios nuokrypos

Sukimosi dažnis Sukamasis momentas Galia Y pagal x įverčio standartinė paklaida (SEE) ≤ 5 % didžiausiojo bandymo sukimosi dažnio ≤ 10 % variklio didžiausiojo sukamojo momento ≤ 10 % variklio didžiausiosios galios Regresijos kreivės krypties koeficientas, m 0,95–1,03 0,83–1,03 0,89–1,03 Mišriosios koreliacijos koeficientas, r2 ≥ 0,97 ≥ 0,85 ≥ 0,91 Regresijos kreivės atkarpa Y ašyje, a0 ≤ 10 % tuščiosios eigos sukimosi dažnio ± 20 Nm arba ± 2 % didžiausiojo sukamojo momento (taikoma didesnė vertė) ± 4 kW arba ± 2 % didžiausiosios galios (taikoma didesnė vertė)





3 lentelė

WHSC regresijos kreivės leidžiamosios nuokrypos

Sukimosi dažnis Sukamasis momentas Galia Y pagal x įverčio standartinė paklaida (SEE) ≤ 1 % didžiausiojo bandymo sukimosi dažnio ≤ 2 % variklio didžiausiojo sukamojo momento ≤ 2 % variklio didžiausiosios galios Regresijos kreivės krypties koeficientas, m 0,99–1,01 0,98–1,02 0,98–1,02 Mišriosios koreliacijos koeficientas, r2 ≥ 0,99 ≥ 0,95 ≥ 0,95 Regresijos kreivės atkarpa Y ašyje, a0 ≤ 1 % tuščiosios eigos sukimosi dažnio ± 20 Nm arba ± 2 % didžiausiojo sukamojo momento (taikoma didesnė vertė) ± 4 kW arba ± 2 % didžiausiosios galios (taikoma didesnė vertė)

Tik regresijos tikslais prieš apskaičiuojant regresiją leidžiama pašalinti taškus, jeigu jie pažymėti 4 lentelėje. Tačiau šie taškai neturi būti šalinami apskaičiuojant ciklo darbą ir teršalų išmetimą. Taško šalinimas gali būti taikomas visam ciklui arba bet kuriai jo daliai.

4 lentelė

Taškai, kuriuos leidžiama pašalinti iš regresijos analizės

Įvykis Sąlygos Leidžiami pašalinti taškai Mažiausiasis valdymo poreikis (tuščiosios eigos taškas) n ref = 0 % ir M ref = 0 % ir M act > (M ref – 0,02M max, mapped torque) ir M act < (M ref + 0,02M max, mapped torque) sukimosi dažnio ir galios Mažiausiasis valdymo poreikis (važiavimo taškas) M ref < 0 % galios ir sukamojo momento Mažiausiasis valdymo poreikis n act ≤ 1,02 n ref ir M act > M ref arba n act > n ref ir M act ≤ M ref' arba n act > 1,02 n ref ir M ref < M act ≤ (M ref + 0,02M max, mapped torque) galios ir sukamojo momento arba sukimosi dažnio Didžiausias valdymo poreikis n act < n ref ir M act ≥ M ref arba n act ≥ 0,98 n ref ir M act < M ref arba n act < 0,98 n ref ir M ref > M act ≥ (M ref – 0,02M max, mapped torque) galios ir sukamojo momento arba sukimosi dažnio

8. IŠMETAMŲJŲ TERŠALŲ SKAIČIAVIMAS

Galutinis rezultatas suapvalinamas iki taikomame išmetamųjų teršalų standarte nurodyto į dešinę nuo dešimtainio skaičiaus kablelio esančių skaitmenų skaičiaus ir vieno papildomo reikšminio skaičiaus pagal ASTM E 29-06. Neleidžiama apvalinti tarpinių verčių, pagal kurias bus gautas galutinis su stabdymu susijusių išmetamųjų teršalų rezultatas.

Skaičiavimo būdų pavyzdys pateiktas 6 priedėlyje.

Skaičiuoti išmetamuosius teršalus moliniu pagrindu, kaip nurodyta visame pasaulyje suderintoje techninėje taisyklėje Nr. [xx] dėl ne keliams skirtų mobiliųjų mašinų (NRMM) išmetamųjų teršalų bandymo protokolo 7 priede, leidžiama pritarus tipo patvirtinimo institucijai.

8.1. Sausumo arba drėgnumo pataisa

Jeigu teršalų išmetimas išmatuotas pagal sausas dujas, išmatuotos koncentracijos drėgnoms dujoms perskaičiuojamos pagal šią lygtį:

(12)

čia:

c d sausų dujų koncentracija, išreikšta milijoninėmis dalimis (pmm) arba tūrio procentais; k w sausumo arba drėgnumo pataisos koeficientas (k w,a, k w,e arba k w,d, atsižvelgiant į atitinkamą taikomą lygtį).

8.1.1. Nepraskiestos išmetamosios dujos

(13)

arba

(14)

arba

(15)

čia:

(16)

ir

(17)

čia:

H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro; w ALF vandenilio kiekis degaluose, masės %; q mf,i akimirkinis degalų masės srautas, kg/s; q mad,I akimirkinis sauso įsiurbiamo oro masės srautas, kg/s; p r vandens garų slėgis po aušinimo vonios, kPa; p b bendras atmosferinis slėgis, kPa; w DEL azoto kiekis degaluose, masės %; w EPS deguonies kiekis degaluose, masės %; α degalų molinis vandenilio santykis; c CO2 sauso CO2 koncentracija, %; c CO sauso CO koncentracija, %.

(13) ir (14) lygtys iš esmės vienodos, tik (13) ir (15) lygtyse taikomas koeficientas 1,008 yra apytikrė tikslesnio (14) lygties vardiklio reikšmė.

8.1.2. Praskiestos išmetamosios dujos

(18)

arba

(19)

čia:

(20)

čia:

α degalų molinis vandenilio santykis; c CO2w drėgno CO2 koncentracija, %; c CO2d sauso CO2 koncentracija, %; H d skiediklio drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro; H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro; D skiedimo koeficientas (žr. 8.5.2.3.2 punktą).

8.1.3. Skiediklis

(21)

čia:

(22)

čia:

H d skiediklio drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro.

8.2. NOx drėgnio pataisa

Kadangi išmetamas NOx kiekis priklauso nuo aplinkos oro sąlygų, NOx koncentracija turi būti perskaičiuota atsižvelgiant į drėgnį, taikant 8.2.1 arba 8.2.2 punkte nurodytus koeficientus. Įsiurbiamo oro drėgnį H a galima išvesti iš santykinio drėgnio, rasos taško, garų slėgio arba sausojo (drėgnojo) termometro rodmenų, taikant visuotinai pripažintą lygtį.

8.2.1. Slėginio uždegimo varikliai

(23)

čia:

H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro.

8.2.2. Priverstinio uždegimo varikliai

(24)

čia:

H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro.

8.3. Dalelių filtro plūdrumo pataisa

Mėginių ėmimo filtro masė turi būti perskaičiuota atsižvelgiant į jo plūdrumą ore. Plūdrumo pataisa priklauso nuo mėginių ėmimo filtro tankio, oro tankio ir svarstyklių kalibravimo svorio tankio, bet neatsižvelgiama į pačių KD plūdrumą. Plūdrumo pataisa taikoma tiek tuščio filtro, tiek filtro su dalelėmis masei.

Jei filtro medžiagos tankis nežinomas, taikomi tokie tankiai:

a) teflonu padengtas stiklo pluošto filtras: 2 300 kg/m3;

b) teflono membranos filtras: 2 144 kg/m3;

c) teflono membranos filtras su atraminiu polimetilpenteno žiedu: 920 kg/m3.

Nerūdijančiojo plieno kalibravimo svarmenims taikomas 8 000 kg/m3 tankis. Jei kalibravimo svarmens medžiaga kitokia, reikia žinoti jos tankį.

Taikoma ši lygtis:

(25)

čia:

(26)

čia:

m uncor neperskaičiuota kietųjų dalelių mėginio masė, mg; ρ a oro tankis, kg/m3; ρ w svarstyklių kalibravimo svarmens tankis, kg/m3; ρ f kietųjų dalelių mėginių ėmimo filtro tankis, kg/m3; p b bendras atmosferinis slėgis, kPa; T a oro temperatūra svarstyklių aplinkoje, K; 28,836 molinė oro masė esant etaloniniam drėgniui (282,5 K), g/mol; 8,3144 molinė dujų konstanta.

Dalelių mėginio masė m p, taikoma 8.4.3 ir 8.5.3 punktuose, apskaičiuojama taip:

(27)

čia:

m f,G pagal plūdrumą perskaičiuota bendra filtro su dalelėmis masė, mg; m f,T pagal plūdrumą perskaičiuota tuščio filtro masė, mg.

8.4. Dalies srauto skiedimas (PFS) ir nepraskiestų dujų matavimas

Dujinių sudedamųjų dalių akimirkinės koncentracijos signalai naudojami išmetamųjų teršalų masei apskaičiuoti dauginant iš akimirkinės išmetamųjų teršalų masės srauto. Išmetamųjų dujų masės srautas matuojamas tiesiogiai arba apskaičiuojamas taikant įsiurbiamo oro ir degalų srauto rodmenis, bandymo dujų būdą arba įsiurbiamo oro ir oro bei degalų santykio matavimą. Ypatingas dėmesys turi būti atkreiptas į skirtingų prietaisų atsako trukmę. Į šiuos skirtumus turi būti atsižvelgiama lyginant signalus. Kietųjų dalelių atveju išmetamųjų dujų masės srauto signalai naudojami dalies srauto skiedimo sistemai valdyti, kad būtų paimtas išmetamųjų dujų masės srautui proporcingas mėginys. Proporcingumo kokybė patikrinama taikant mėginio ir išmetamųjų dujų srauto regresijos analizę pagal 9.4.6.1 punktą. Visas bandymas schematiškai parodytas 6 paveiksle.

8.4.1. Išmetamųjų dujų srauto masės nustatymas

8.4.1.1. Įvadas

Apskaičiuojant teršalų kiekį nepraskiestose išmetamosiose dujose ir valdant dalies srauto skiedimo sistemą, būtina žinoti išmetamųjų dujų masės srautą. Išmetamųjų dujų masės srautą galima nustatyti bet kuriuo iš 8.3.1.3–8.4.1.7 punktuose aprašytų būdų.

8.4.1.2. Atsako trukmė

Apskaičiuojant išmetamųjų teršalų kiekį bet kurio iš 8.3.1.3–8.4.1.7 punktuose aprašytų būdų, atsako trukmė turi būti ne trumpesnė kaip analizatoriaus atsako trukmė (≤ 10 s), kaip reikalaujama 9.3.5 punkte.

Norint valdyti dalies srauto skiedimo sistemą, būtina taikyti trumpo atsako sistemą. Tinkle valdomų dalies srauto skiedimo sistemų atsako trukmė turi būti ≤ 0,3 s. Dalies srauto skiedimo sistemų, jeigu taikoma išankstinė kontrolė, pagrįsta etaloninio bandymo duomenimis, išmetamųjų dujų srauto matavimo sistemos atsako trukmė turi būti ≤ 5 s, o kilimo trukmė – ≤ 1 s. Sistemos atsako trukmę nustato prietaiso gamintojas. Išmetamųjų dujų srautui ir dalies srauto skiedimo sistemai taikomos bendros atsako trukmės reikalavimai yra nurodyti 9.4.6.1 punkte.

8.4.1.3. Tiesioginio matavimo metodas

Akimirkinį išmetamųjų dujų srautą galima tiesiogiai matuoti šiomis sistemomis:

a) prietaisais, kuriais matuojamas slėgio skirtumas, pvz., srauto matavimo tūta (informacijos žr. ISO 5167);

b) ultragarsiniu srauto matavimo prietaisu;

c) sūkuriniu debitmačiu.

Privaloma imtis atsargumo priemonių, kad būtų išvengta matavimo paklaidų, galinčių turėti poveikį išmatuotos išmetamųjų teršalų vertės paklaidoms. Minėtos priemonės – tai kruopštus įtaiso įmontavimas variklio išmetamųjų dujų sistemoje pagal prietaiso gamintojo rekomendacijas ir atsižvelgiant į nusistovėjusią inžinerijos praktiką. Ypač turi būti atkreipiamas dėmesys į tai, kad įmontavus įtaisą nebūtų daroma poveikio variklio darbui ir išmetamųjų teršalų kiekiui.

Debitmačiai turi atitikti 9.2 punkto tiesiškumo reikalavimus.

8.4.1.4. Oro ir degalų matavimo metodas

Tinkamais debitmačiais matuojamas oro ir degalų srautas. Akimirkinis išmetamųjų dujų srautas apskaičiuojamas taip:

(28)

čia:

q mew,i akimirkinis išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; q maw,i akimirkinis įsiurbiamo oro masės srautas, kg/s; q mf,i akimirkinis degalų masės srautas, kg/s.

Debitmačiai turi atitikti 9.2 punkto tiesiškumo reikalavimus, bet turi būti pakankamai tikslūs, kad taip pat atitiktų ir išmetamųjų dujų srauto tiesiškumo reikalavimus.

8.4.1.5. Bandomųjų dujų matavimo metodas

Pagal šį metodą išmetamosiose dujose matuojama bandomųjų dujų koncentracija.

Žinomas kiekis inertinių dujų (pvz., gryno helio) įpurškiamas į išmetamąsias dujas kaip bandomosios dujos. Dujos sumaišomos ir praskiedžiamos išmetamosiomis dujomis, tačiau neturi reaguoti išmetimo vamzdyje. Po to išmetamųjų dujų mėginyje matuojama dujų koncentracija.

Siekiant visiškai sumaišyti bandomąsias dujas, išmetamųjų dujų ėmimo zondas turi būti įrengtas bent 1 m arba 30 išmetimo vamzdžio skersmenų atstumu (taikoma didesnė vertė) pasroviui nuo bandomųjų dujų įpurškimo vietos. Mėginių ėmimo zondas gali būti įrengtas arčiau įpurškimo vietos, jei visiškas sumaišymas tikrinamas lyginant bandomųjų dujų koncentraciją ir etaloninę koncentraciją, kai bandomosios dujos įpurškiamos prieš variklį.

Bandomųjų dujų srautas turi būti tokio dydžio, kad po sumaišymo bandomųjų dujų koncentracija varikliui veikiant tuščiąja eiga būtų mažesnė negu bandomųjų dujų analizatoriaus skalės didžiausia vertė.

Išmetamųjų dujų srautas apskaičiuojamas taip:

(29)

čia:

q mew,i akimirkinis išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; q vt bandomųjų dujų srautas, cm3/min; c mix,i akimirkinė bandymo dujų koncentracija po sumaišymo; ρ e išmetamųjų dujų tankis, kg/m3 (plg. su 4 lentele); c b bandomųjų dujų foninė koncentracija įleidžiamame ore, ppm.

Bandomųjų dujų fono koncentracija (c b) gali būti nustatyta apskaičiuojant foninę koncentraciją, išmatuotą iš karto prieš bandymą ir po bandymo.

Kai foninė koncentracija sudaro mažiau kaip 1 % bandomųjų dujų po sumaišymo koncentracijos (c mix,i) esant didžiausiam išmetamųjų dujų srautui, į foninę koncentraciją galima neatsižvelgti.

Visa sistema turi atitikti 9.2 punkto išmetamųjų dujų srauto tiesiškumo reikalavimus.

8.4.1.6. Oro srauto ir oro bei degalų santykio matavimo metodas

Pagal šį metodą išmetamųjų dujų masės srautas apskaičiuojamas pagal oro srautą ir oro bei degalų santykį. Akimirkinis išmetamųjų dujų srautas apskaičiuojamas taip:

(30)

čia:

(31)

(32)

čia:

q maw,i akimirkinis įsiurbiamo oro masės srautas, kg/s; A/F st stechiometrinis oro ir degalų santykis, kg/kg; λ i akimirkinio perteklinio oro koeficientas; c CO2d sauso CO2 koncentracija, %; c COd sauso CO koncentracija, ppm; c HCw drėgnų HC koncentracija, ppm.

Oro debitmatis ir analizatoriai turi atitikti 9.2 punkto tiesiškumo reikalavimus, o visa sistema turi atitikti 9.2 punkto išmetamųjų dujų srauto tiesiškumo reikalavimus.

Jeigu perteklinio oro koeficientui matuoti naudojama oro ir degalų santykio matavimo įranga, pvz., cirkonio tipo jutiklis, ji turi atitikti 9.3.2.7 punkto reikalavimus.

8.4.1.7. Anglies balanso metodas

Šiuo metodu išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama iš degalų srauto ir dujinių išmetamųjų teršalų sudedamųjų dalių, kuriuose yra anglies. Akimirkinis išmetamųjų dujų srautas apskaičiuojamas taip:

(33)

čia:

(34)

ir

(35)

čia:

q mf,i akimirkinis degalų masės srautas, kg/s; H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro; w BET deguonies kiekis degaluose, masės %; w ALF vandenilio kiekis degaluose, masės %; w DEL azoto kiekis degaluose, masės %; w EPS deguonies kiekis degaluose, masės %; c CO2d sauso CO2 koncentracija, %; c CO2d,a sauso CO2 koncentracija įsiurbiame ore, %; c CO sauso CO koncentracija, ppm; c HCw drėgnų HC koncentracija, ppm.

8.4.2. Dujinių sudedamųjų dalių nustatymas

8.4.2.1. Įvadas

Bandyti pateikto variklio išmetamose nepraskiestose dujose esančios dujinės sudedamosios dalys matuojamos 9.3 punkte ir 3 priedėlyje aprašytomis matavimo ir mėginių ėmimo sistemomis. Duomenų įvertinimas aprašytas 8.4.2.2 punkte.

8.4.2.3 ir 8.4.2.4 punktuose aprašytos dvi skaičiavimo metodikos, kurios yra lygiavertės 2 priedėlyje nurodytiems etaloniniams degalams. 8.4.2.3 punkte aprašyta metodika yra paprastesnė, nes sudedamosios dalies ir išmetamųjų dujų tankio santykiui naudojamos lentelėse pateikiamos u vertės. 8.4.2.4 punkto metodika galima tiksliau nustatyti degalų savybes, kurios skiriasi nuo 2 priedėlio specifikacijų, tačiau tada reikalinga pirminė degalų sudėties analizė.

8.4.2.2. Duomenų įvertinimas

Išmetamųjų teršalų duomenys užregistruojami ir saugomi pagal 7.6.6 punktą.

Dujinių sudedamųjų dalių masės srautui apskaičiuoti užregistruotų koncentracijų kreivės ir išmetamųjų dujų masės srauto kreivė sulygiuojama laiko atžvilgiu pagal transformacijos trukmę, kaip apibrėžta 3.1.30 punkte. Dėl to kiekvieno išmetamųjų dujų kiekį nustatančio analizatoriaus ir išmetamųjų dujų masės srauto sistemos atsako trukmė nustatoma atitinkamai pagal 8.4.1.2 ir 9.3.5 punktų nuostatas bei užregistruojama.

8.4.2.3. Išmetamųjų teršalų masės skaičiavimas remiantis lentelėse pateikiamomis vertėmis

Teršalų masė (g/per bandymą) nustatoma akimirkinę išmetamųjų teršalų masę apskaičiuojant iš teršalų ir išmetamųjų dujų masės srauto nepraskiestų koncentracijų, pritaikytų pagal transformacijos trukmę, kaip nustatyta remiantis 8.4.2.2 punktu, integruojant akimirkines ciklo vertes ir integruotas vertes padauginant iš 5 lentelėje pateiktų u verčių. Jei matuojamos sausos dujos, prieš tolesnius skaičiavimus akimirkinėms koncentracijos vertėms pagal 8.1 punktą taikomas sausumo arba drėgnumo pataisos koeficientas.

Apskaičiuojant NOx, išmetamųjų teršalų masė padauginama iš drėgnio pataisos koeficiento k h,D arba k h,G, kaip nustatyta 8.2 punkte.

Taikoma ši lygtis:

(36)

čia:

u gas atitinkama išmetamųjų dujų sudedamosios dalies vertė iš 5 lentelės; c gas,i išmetamųjų dujų sudedamosios dalies akimirkinė koncentracija, ppm; q mew,i akimirkinis išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; f duomenų rinkimo dažnis, Hz; n matavimų skaičius.

5 lentelė.

Nepraskiestų išmetamųjų dujų u vertės ir sudedamųjų dalių tankis

Degalai ρ e Dujos NOx CO HC CO2 O2 CH4 ρ gas [kg/m3] 2,053 1,250 (2) 1,9636 1,4277 0,716 u gas (3) Dyzelinas 1,2943 0,001586 0,000966 0,000479 0,001517 0,001103 0,000553 Etanolis 1,2757 0,001609 0,000980 0,000805 0,001539 0,001119 0,000561 SGD (4) 1,2661 0,001621 0,000987 0,000528 (5) 0,001551 0,001128 0,000565 Propanas 1,2805 0,001603 0,000976 0,000512 0,001533 0,001115 0,000559 Butanas 1,2832 0,001600 0,000974 0,000505 0,001530 0,001113 0,000558 SND (6) 1,2811 0,001602 0,000976 0,000510 0,001533 0,001115 0,000559

8.4.2.4. Išmetamųjų teršalų masės skaičiavimas remiantis tiksliomis lygtimis

Teršalų masė (g/per bandymą) nustatoma akimirkinę išmetamųjų teršalų masę apskaičiuojant iš teršalų nepraskiestų koncentracijų, u verčių ir išmetamųjų dujų masės srauto, atsižvelgiant į transformacijos trukmę, kaip nustatyta pagal 8.4.2.2 punktą, integruojant akimirkines ciklo vertes. Jei matuojamos sausos dujos, prieš tolesnius skaičiavimus akimirkinėms koncentracijos vertėms pagal 8.1 punktą taikomas sausumo arba drėgnumo pataisos koeficientas.

Apskaičiuojant NOx, išmetamųjų teršalų masė padauginama iš drėgnio pataisos koeficiento k h,D arba k h,G, kaip nustatyta 8.2 punkte.

Taikoma ši lygtis:

(g/per bandymą) (37)

čia:

u gas,i apskaičiuojamas pagal (38) ir (39) lygtis; c gas,i išmetamųjų dujų sudedamosios dalies akimirkinė koncentracija, ppm; q mew,i akimirkinis išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; f duomenų rinkimo dažnis, Hz; n matavimų skaičius.

Akimirkinės u vertės apskaičiuojamos pagal šias lygtis:

) (38)

arba

(39)

čia:

(40)

čia:

M gas dujų sudedamosios dalies molinė masė (plg. su 6 priedėliu); M e,i išmetamųjų dujų akimirkinė molinė masė, g/mol; ρ gas dujų sudedamosios dalies tankis, kg/m3; ρ e,i išmetamųjų dujų akimirkinis tankis, kg/m3.

Išmetamųjų dujų molinė masė, M e, gaunama bendrajai degalų sudėčiai CH α O ε N δ S γ taikant prielaidą, kad sudega viskas:

(41)

čia:

q maw,i akimirkinis įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojamas drėgnam orui, kg/s; q mf,i akimirkinis degalų masės srautas, kg/s; H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro; M a molinė sauso įsiurbiamo oro masė = 28,965 g/mol.

Išmetamųjų dujų tankis ρ e gaunamas taip:

(42)

čia:

q mad,i akimirkinis įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojamas sausam orui, kg/s; q mf,i akimirkinis degalų masės srautas, kg/s; H a įsiurbiamo oro drėgnis, vandens kiekis (g) kilograme sauso oro; k fw specialus degalų koeficientas pagal 8.1.1 punkto (16) lygtį.

8.4.3. Kietųjų dalelių kiekio nustatymas

8.4.3.1. Duomenų įvertinimas

Kietųjų dalelių masė skaičiuojama pagal 8.3 punkto (27) lygtį. Siekiant nustatyti kietųjų dalelių koncentraciją, užregistruojama bendra filtro mėginio masė (m sep) per bandymo ciklą.

Turint ankstesnį tipo patvirtinimo institucijos patvirtinimą, kietųjų dalelių masė gali būti perskaičiuota atsižvelgiant į skiediklio kietųjų dalelių lygį, kaip nustatyta 7.5.6 punkte, taikant nusistovėjusią inžinerinę praktiką ir specialias naudojamos kietųjų dalelių matavimo sistemos konstrukcijos ypatybes.

8.4.3.2. Išmetamųjų teršalų masės skaičiavimas

Atsižvelgiant į sistemos konstrukciją, kietųjų dalelių masė (g/per bandymą) apskaičiuojama taikant 8.4.3.2.1 arba 8.4.3.2.2 punkto metodus po kietųjų dalelių mėginio masės plūdrumo pataisos pagal 8.3 punktą.

8.4.3.2.1. Skaičiavimas, pagrįstas mėginio santykiu

(43)

čia:

m p ciklo kietųjų dalelių mėginio masė, mg; r s vidutinis mėginio santykis per bandymo ciklą;

čia:

(44)

čia:

m se mėginio masė per ciklą, kg; m ew visas išmetamųjų teršalų masės srautas per ciklą, kg; m sep per kietųjų dalelių surinkimo filtrus tekančių praskiestų išmetamųjų dujų masė, kg; m sed skiedimo tuneliu tekančių praskiestų išmetamųjų dujų masė, kg.

Jei tai viso mėginio ėmimo sistema, m sep ir m sed yra vienodi.

8.4.3.2.2. Skaičiavimas, pagrįstas skiedimo santykiu

(45)

čia:

m p ciklo kietųjų dalelių mėginio masė, mg; m sep per kietųjų dalelių surinkimo filtrus tekančių praskiestų išmetamųjų dujų masė, kg; m edf lygiaverčių praskiestų išmetamųjų dujų masė per ciklą, kg.

Bendra lygiaverčių praskiestų išmetamųjų dujų masė per ciklą apskaičiuojama taip:

(46)

(47)

(48)

čia:

q medf,i akimirkinis lygiavertis išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; q mew,i akimirkinis išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; r d,i akimirkinio praskiedimo santykis; q mdew,i akimirkinis praskiestų išmetamųjų dujų masės srautas, kg/s; q mdw,i akimirkinis skiediklio masės srautas, kg/s; f duomenų rinkimo dažnis, Hz; n matavimų skaičius.

8.5. Viso srauto skiedimo matavimas (CVS)

Dujinių sudedamųjų dalių koncentracijos signalai, integruojant ciklui arba kaupiant mėginį maiše, naudojami apskaičiuoti išmetamųjų teršalų masę dauginant iš praskiesto išmetamųjų teršalų masės srauto. Išmetamųjų dujų masės srautas matuojamas pastovaus tūrio mėginio ėmimo (CVS) sistema, kuri gali naudoti tūrinį siurblį (PDP), ribinio srauto Venturi debitmatį (CFV) arba ikigarsinį Venturi debitmatį (SSV) su srauto kompensavimu arba be kompensavimo.

Imant mėginius į maišą ir imant kietųjų dalelių mėginius, proporcingas mėginys paimamas iš CVS sistemos praskiestų išmetamųjų dujų. Sistemoje be srauto kompensavimo mėginio srauto ir CVS srauto santykis nuo bandymo nustatytojo taško turi skirtis ne daugiau kaip ±2,5 %. Sistemoje su srauto kompensavimu kiekvienas atskiras srautas nuo savo atitinkamo tikslinio srauto gali skirtis ne daugiau kaip ±2,5 %.

Visas bandymas schematiškai parodytas 7 paveiksle.

8.5.1. Praskiestų išmetamųjų dujų srauto nustatymas

8.5.1.1. Įvadas

Apskaičiuojant išmetamųjų teršalų kiekį praskiestose išmetamosiose dujose, būtina žinoti praskiestų išmetamųjų dujų masės srautą. Visas ciklo praskiestų išmetamųjų dujų srautas (kg/per bandymą) apskaičiuojamas remiantis per ciklą atliktais matavimais ir atitinkamais srauto matavimo įtaiso kalibravimo duomenimis (V 0, jei tai PDP (tūrinis siurblys), K V, jei tai CFV (ribinio srauto Venturi debitmatis), C d, jei tai SSV), bet kuriuo 8.5.1.2–8.5.1.4 punktuose apibrėžtu metodu. Jei bendras mėginio kietųjų dalelių mėginio srautas (m sep) didesnis kaip 0,5 % viso CVS (pastovaus tūrio mėginio ėmimas) srauto (m ed), CVS srautui padaroma m sep pataisa arba kietųjų dalelių mėginio srautas sugrąžinamas į CVS prieš srauto matavimo įtaisą.

8.5.1.2. PDP-CVS sistema

Ciklo masės srauto skaičiavimas, jei praskiestų išmetamųjų teršalų temperatūra cikle svyruoja ne daugiau kaip ± 6 K naudojant šilumokaitį, atliekamas taip:

(49)

čia:

V 0 dujų, bandymo sąlygomis perpumpuojamų per vieną apsisukimą, tūris, m3/per apsisukimą; n P bendras siurblio sukimosi dažnis per bandymą; p p absoliutusis slėgis siurblio įtekėjimo angoje, kPa; T vidutinė praskiestų išmetamųjų dujų temperatūra siurblio įtekėjimo angoje, K.

Jei naudojama sistema su srauto kompensavimu (t. y. be šilumokaičio), apskaičiuojama akimirkinė išmetamųjų teršalų masė ir ji integruojama per ciklą. Šiuo atveju akimirkinė praskiestų išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama pagal šią lygtį:

(50)

čia:

n P,i bendras siurblio apsisukimų skaičius per laiko atkarpą.

8.5.1.3. CFV-CVS sistema

Jei praskiestų išmetamųjų teršalų temperatūra per ciklą naudojant šilumokaitį svyruoja ne daugiau kaip ± 11 K, ciklo masės srauto skaičiavimas atliekamas taip:

(51)

čia:

t ciklo trukmė, s; K V ribinio srauto Venturi debitmačio kalibravimo koeficientas standartinėmis sąlygomis; p p absoliutusis slėgis Venturi debitmačio įtekėjimo angoje, kPa; T absoliučioji temperatūra Venturi debitmačio įtekėjimo angoje, K.

Jei naudojama sistema su srauto kompensavimu (t. y. be šilumokaičio), apskaičiuojama akimirkinė išmetamųjų teršalų masė ir ji integruojama per ciklą. Šiuo atveju akimirkinė praskiestų išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama pagal šią lygtį:

(52)

čia:

Δti laiko atkarpa, s.

8.5.1.4. SSV-CVS sistema

Jei praskiestų išmetamųjų teršalų temperatūra per ciklą naudojant šilumokaitį svyruoja ne daugiau kaip ± 11 K, ciklo masės srauto skaičiavimas atliekamas taip:

(53)

čia:

(54)

čia:

A0 = 0,006111 SI vienetais; d V SSV tūtos skersmuo, m; C d SSV ištekėjimo koeficientas; p p absoliutusis slėgis Venturi debitmačio įtekėjimo angoje, kPa; T temperatūra Venturi debitmačio įtekėjimo angoje, K; r p SSV tūtos ir įtekėjimo angos absoliučiojo statinio slėgio santykis r D SSV tūtos skersmens d ir įleidžiamojo vamzdžio vidinio skersmens D santykis.

Jei naudojama sistema su srauto kompensavimu (t. y. be šilumokaičio), apskaičiuojama akimirkinė išmetamųjų teršalų masė ir ji integruojama per ciklą. Šiuo atveju akimirkinė praskiestų išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama pagal šią lygtį:

(55)

čia:

Δt i laiko atkarpa, s.

Skaičiavimas tikruoju laiku pradedamas taikant pagrįstą C d vertę, pvz., 0,98, arba pagrįstą Q ssv vertę. Jei skaičiavimas pradedamas taikant Q ssv, pradinė Q ssv vertė naudojama Reinoldso skaičiui įvertinti.

Atliekant visus išmetamų teršalų kiekio nustatymo bandymus, srauto prie SSV tūtos Reinoldso skaičius turi atitikti Reinoldso skaičių intervalą, naudojamą kalibravimo kreivei pagal 9.5.4 punktą gauti.

8.5.2. Dujinių sudedamųjų dalių nustatymas

8.5.2.1. Įvadas

Praskiestose bandyti pateikto variklio išmetamosiose dujose esančios dujinės sudedamosios dalys matuojamos 3 priedėlyje aprašytais būdais. Išmetamosios dujos skiedžiamos filtruotu aplinkos oru, sintetiniu oru arba azotu. Viso srauto sistemos pralaidumas turi būti pakankamai didelis, kad skiedimo ir mėginių ėmimo sistemose būtų visiškai užkirstas kelias susidaryti vandens kondensatui. Duomenų vertinimo ir skaičiavimo procedūros aprašytos 8.5.2.2 ir 8.5.2.3 punktuose.

8.5.2.2. Duomenų įvertinimas

Išmetamųjų teršalų duomenys užregistruojami ir saugomi pagal 7.6.6 punktą.

8.5.2.3. Išmetamųjų teršalų masės skaičiavimas

8.5.2.3.1. Pastovaus masės srauto sistemos

Sistemoms su šilumokaičiu teršalų masė nustatoma pagal šią lygtį:

(g/per bandymą) (56)

čia:

u gas atitinkama išmetamųjų dujų sudedamosios dalies vertė iš 6 lentelės; c gas vidutinė išmetamųjų dujų sudedamųjų dalių koncentracija su fono pataisa, ppm; m ed visa praskiestų išmetamųjų teršalų masė per ciklą, kg.

Jei matuojamos sausos dujos, pagal 8.1 punktą taikomas sausumo / drėgnumo pataisos koeficientas.

Apskaičiuojant N