Pagal tarptautinę viešąją teisę juridinę galią turi tik JT EEK tekstų originalai. Šios taisyklės statusas ir įsigaliojimo data turėtų būti tikrinami pagal paskutinę statusą nurodančio JT EEK dokumento TRANS/WP.29/343 versiją, kurią galima rasti

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos (JT EEK) taisyklė Nr. 96 „Suvienodintos dyzelinių (CI) variklių, įrengiamų žemės ir miškų ūkio traktoriuose ir ne kelių mobiliosiose mašinose, patvirtinimo, atsižvelgiant į variklio išmetamus teršalus, nuostatos“

Įtrauktas visas galiojantis tekstas iki:

taisyklės 04 serijos pakeitimų. Įsigaliojimo data – 2014 m. vasario 13 d.

TURINYS

PRIEDAI

1. TAIKYMO SRITIS

Ši taisyklė taikoma dujiniams teršalams ir kietosioms dalelėms, išmetamiems CI variklių:

2. APIBRĖŽTYS IR SANTRUMPOS

2.1. Šioje taisyklėje:

2.1.1. patikslinimo koeficientai– adityvieji (patikslinimo padidinant ir patikslinimo sumažinant koeficientai) arba multiplikaciniai koeficientai, į kuriuos atsižvelgiama taikant periodinį (nedažną) regeneravimą;

2.1.2. sendinimo ciklas– kaupiamojo eksploatavimo laikotarpiu užtikrinamas mašinos arba variklio veikimas (sūkių dažnis, apkrova, galia);

2.1.3. taikytina išmetamųjų teršalų riba– varikliui taikoma išmetamųjų teršalų riba;

2.1.4. variklio patvirtinimas– variklio tipo arba šeimos patvirtinimas, atsižvelgiant į variklio išmetamų dujinių teršalų ir kietųjų dalelių lygį;

2.1.5. vandens kondensatas– vandeningų komponentų nusodinimas, pereinant iš dujinės į skystąją fazę. Vandens kondensatas – drėgnio, slėgio, temperatūros ir kitų komponentų, kaip antai sulfato rūgšties, koncentracijų funkcija. Šie parametrai kaip funkcija kinta priklausomai nuo variklio įsiurbiamo oro drėgmės, praskiesto oro drėgmės, oro ir degalų variklyje santykio ir degalų sudėties, įskaitant vandenilio ir sieros kiekį degaluose;

2.1.6. atmosferos slėgis– drėgnasis, absoliutusis, statinis atmosferos slėgis. Pastaba: jeigu atmosferos slėgis matuojamas angoje, turi būti imtasi priemonių, kad slėgio nuostoliai atmosferą ir matavimo vietą skiriančiame taške būtų nereikšmingi ir būtų atsižvelgta į susidariusį dėl srauto statinį slėgį angoje;

2.1.7. kalibravimas– matavimo sistemos atsako nustatymo procesas, kurio metu išvesties signalas patenka į atskaitos signalų intervalą. Skiriasi nuo „patikrinimo“ sąvokos;

2.1.8. kalibravimo dujos– išgrynintasis dujų mišinys, naudojamas dujų analizatoriams kalibruoti. Kalibravimo dujos turi atitikti 4B priedo 9.5.1 punkte pateiktas specifikacijas. Pastaba: kalibravimo dujos ir patikros dujos iš principo yra tapačios, tačiau skiriasi savo pirmine paskirtimi. Įvairūs dujų analizatorių ir mėginių tvarkymo priemonių veiksmingumo patikrinimai gali būti susiję arba su kalibravimo dujomis, arba su patikros dujomis;

2.1.9. dyzelinis (CI) variklis– variklis, veikiantis slėginio uždegimo principu (pvz., dyzelinis variklis);

2.1.10. patvirtintas ir aktyvus DTK– DTK, išsaugomas tuo metu, kai NKDS nustato triktį;

2.1.11. pastovaus greičio variklis– variklis, kurio tipo patvirtinimas arba sertifikavimas atliekamas tik jam veikiant pastoviu greičiu. Varikliai, kurių pastovaus greičio reguliatorius yra pašalintas ar išjungtas, nebelaikomi pastovaus greičio varikliais;

2.1.12. veikimas pastoviu greičiu– variklio veikimas, kai, siekiant išlaikyti variklio greitį net ir kintamos apkrovos sąlygomis, reguliatorius automatiškai kontroliuoja valdymo komandą. Reguliatoriais palaikomas greitis ne visuomet būna vienodai pastovus. Paprastai greitis gali sumažėti tam tikru (0,1–10) procentiniu dydžiu esant nulinei apkrovai, t. y. tiek, kad minimalus greitis bus pasiektas tada, kai variklis pasieks aukščiausios galios tašką;

2.1.13. nenutrūkstamasis regeneravimas– papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemos regeneravimo procesas, taikomas pastoviai arba bent kartą per taikomą pereinamųjų režimų ciklą arba nuolydinio režimo ciklą; skiriasi nuo periodinio (nedažno) regeneravimo;

2.1.14. angliavandenilių be metano skyriklio (NMC) virsmo efektyvumas (E)– NMC, naudojamo mėginio angliavandeniliams be metano atskirti nuo dujų ėminio, oksiduojant juos visus, išskyrus metaną, virsmo efektyvumas. Geriausia, kai metano virsmas lygus 0 proc. (E CH4 = 0), o visų kitų angliavandenilių, kuriems atstovauja etanas, virsmas būtų 100 proc. (E C2H6 = 100 proc.). Norint tiksliai išmatuoti NMHC, nustatomos dvi veiksmingumo vertes, kurios būtų taikomos skaičiuojant NMHC teršalų masės srautą metano ir etano atvejais. Skiriasi nuo „penetracijos frakcijos“ sąvokos;

2.1.15. teršalų išmetimui svarbios sudedamosios dalys– visų pirma išmetamųjų teršalų kontrolei skirtos sudedamosios dalys, t. y. bet kokia papildoma išmetamųjų teršalų apdorojimo sistema, elektroninis variklio kontrolės įtaisas ir su juo susiję jutikliai ir paleidikliai, taip pat EGR sistema, įskaitant visus susijusius filtrus, aušintuvus, reguliavimo vožtuvus ir vamzdžius;

2.1.16. teršalų išmetimui svarbi priežiūra– teršalų išmetimui svarbioms sudedamosioms dalims skirta priežiūra;

2.1.17. delsos trukmė– laiko skirtumas tarp atskaitos taške išmatuotino komponento pokyčio ir sistemos atsako, sudarančio 10 proc. galutinio rodmens (t10 ), kai ėminių ėmimo zondas apibrėžiamas kaip atskaitos taškas. Jei tai dujiniai komponentai, delsimo trukmė – išmatuoto komponento tekėjimo iš ėminių ėmimo zondo į detektorių trukmė (žr. 3.1 pav.);

2.1.18. deNOx sistema– papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistema, skirta išmetamam azoto oksidų (NO x ) kiekiui sumažinti (pvz., aktyvieji ir pasyvieji NO x katalizatoriai, NO x adsorberiai ir selektyviosios katalizinės redukcijos (SKR) sistemos);

2.1.19. rasos taškas– drėgnio matas, atitinkantis pusiausvyros temperatūrą, kuriai esant nurodyto slėgio sąlygomis iš drėgno oro, turinčio nurodytą absoliutųjį drėgnį, susidaro vandens kondensatas. Rasos taškas žymimas °C arba K temperatūros laipsniais ir galioja tik slėgio, kuriam esant jis buvo išmatuotas, sąlygomis;

2.1.20. diagnostinis trikties kodas (DTK)– skaitmeninis arba raidinis ir skaitmeninis kodas, žymintis arba rodantis NOx kontrolės triktį;

2.1.21. diskretusis režimas– režimas, susijęs su pastovios būsenos bandymo diskrečiojo režimo tipu, aprašytu 4B priedo 7.4.1.1 punkte ir 5 priede;

2.1.22. rodmenų slinkis– skirtumas tarp nulinio arba kalibravimo signalo ir atitinkamos matavimo prietaiso nurodytos vertės iškart po to, kai ji panaudojama atliekant išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymą, jeigu prieš pat bandymą buvo nustatyta nulinė prietaiso vertė ir matavimo intervalas;

2.1.23. elektroninis valdymo įtaisas– elektroninis variklio valdymo prietaisas, kuriuo, naudojantis variklio jutiklių teikiamais duomenimis, kontroliuojami variklio parametrai;

2.1.24. išmetamųjų teršalų kontrolės sistema– bet koks įtaisas, sistema arba konstrukcinis elementas, kuriuo reguliuojamas arba mažinamas variklio išmetamų kontroliuojamų teršalų kiekis;

2.1.25. išmetamųjų teršalų kontrolės strategija– išmetamųjų teršalų kontrolės sistema, turinti vieną pagrindinę išmetamųjų teršalų strategiją ir vieną papildomų išmetamųjų teršalų kontrolės strategijų rinkinį, įdiegta į bendrą variklio ar ne kelių mobiliųjų mašinų, kuriose įrengtas variklis, konstrukciją;

2.1.26. teršalų išmetimo sistemos ilgaamžiškumo laikotarpis– valandų skaičius, nurodytas 8 priede, naudojamas nusidėvėjimo koeficientams nustatyti;

2.1.27. su išmetamaisiais teršalais susijusi techninė priežiūra– techninė priežiūra, turinti esminės įtakos teršalų išmetimui arba galinti pabloginti transporto priemonės arba variklio išmetamųjų teršalų sistemos veikimą normaliosiomis naudojimo sąlygomis;

2.1.28. papildomo apdorojimo sistemą turinčių variklių šeima– gamintojo sudaryta ir variklių šeimos reikalavimus atitinkanti grupė variklių, dar priskiriamų variklių, turinčių panašią papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemą, šeimai;

2.1.29. variklių šeima– gamintojo vienai grupei priskirti varikliai, kurie dėl konstrukcijos turėtų turėti panašias išmetamųjų teršalų charakteristikas ir atitikti šios taisyklės 7 punkto reikalavimus;

2.1.30. variklio valdomas sūkių dažnis– variklio darbinis dažnis, kai jis kontroliuojamas įrengtu reguliatoriumi;

2.1.31. variklio sistema– variklis, išmetamųjų teršalų kontrolės sistema ir ryšių sąsaja (aparatinė įranga ir pranešimai) tarp variklio sistemos elektroninio valdymo įtaiso (-ų) (toliau – EVĮ) ir bet kurio kito jėgos pavaros arba transporto priemonės valdymo įtaiso;

2.1.32. variklio tipas– variklių, kurie nesiskiria šios taisyklės 1A priedo 3 priedėlio 1–4 punktais apibrėžtomis pagrindinėmis variklio charakteristikomis, kategorija;

2.1.33. papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistema– katalizatorius, kietųjų dalelių filtras, deNOx sistema, kombinuotasis deNOx ir kietųjų dalelių filtras arba kitoks už variklio įrengtas išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo prietaisas. Pagal šią apibrėžtį nepriskiriama išmetamųjų dujų recirkuliacija (EGR) ir turbokompresoriai, laikomi sudedamosiomis variklio sistemos dalimis;

2.1.34. išmetamųjų dujų recirkuliacija– technologija, kuri padeda sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį, iš degimo kameros (-ų) išmestas dujas nukreipdama atgal į variklį, kur jos susimaišo su oru, patekusiu prieš degimą arba degant. Taikant šią taisyklę, išmetamųjų dujų recirkuliacija nelaikomas vožtuvų sinchronizavimas, kurio tikslas – padidinti degimo kameroje (-se) likutinių išmetamųjų dujų, kurios susimaišo su oru, įsiurbiamu prieš degimą arba degant, kiekį;

2.1.35. viso srauto skiedimo būdas– viso išmetamųjų dujų srauto maišymo su skiedimo oru procesas prieš atskiriant analizės tikslais praskiestų išmetamųjų dujų srauto frakciją;

2.1.36. dujiniai teršalai– anglies monoksidas, angliavandeniliai (tariamasis santykis yra C1H1.85) ir azoto oksidai; pastarieji išreiškiami azoto dioksido (NO2) ekvivalentu;

2.1.37. geroji inžinerinė praktika– prie visuotinai priimtų mokslinių ir inžinerinių principų ir turimos atitinkamos informacijos priderinti sprendimai;

2.1.38. HEPA filtras– didelio veiksmingumo kietųjų dalelių filtras, kurio apskaičiuotas pradinis mažiausiasis filtravimo veiksmingumas pagal ASTM F 1471-93 ar lygiavertį standartą yra 99,97 proc.;

2.1.39. angliavandenilis (HC)– kai taikoma, THC, NMHS. Angliavandenilis paprastai reiškia angliavandenilių grupę, kuria remiantis kiekvienos rūšies degalams ir variklių tipui nustatomos išmetamųjų teršalų kiekio ribinės vertės;

2.1.40. didelis variklio sūkių dažnis (n hi)– didžiausiasis variklio sūkių dažnis, kuriuo varikliui veikiant užtikrinama 70 proc. vardinės galios (4A priedas) arba didžiausiosios galios (4B priedas);

2.1.41. tuščioji eiga– mažiausiasis variklio sūkių dažnis esant mažiausiai apkrovai (apkrova viršija nulinę apkrovą arba yra jai lygi), kai variklio sūkių dažnis kontroliuojamas variklyje įrengtu reguliatoriumi. Jeigu varikliuose tuščiosios eigos reguliatorius nėra įrengtas, tuščioji eiga – gamintojo nurodytas mažiausias variklio sūkių dažnis esant mažiausiai apkrovai. Pastaba: įšylant ir važiuojant tuščiąja eiga gaunamas sūkių dažnis – tai įšildyto variklio sūkių dažnis;

2.1.42. tarpinis sūkių dažnis– variklio sūkių dažnis, atitinkantis vieną iš šių reikalavimų:

2.1.43. tiesiškumas– išmatuotų verčių atitikimo atitinkamoms pamatinėms vertėms laipsnis. Kiekybiškai tiesiškumas išreiškiamas taikant išmatuotų ir pamatinių verčių porų tiesinę regresiją atliekant per bandymą tikėtinų ar pastebėtų verčių intervale;

2.1.44. mažas variklio sūkių dažnis (n lo)– mažiausiasis variklio sūkių dažnis, kuriuo varikliui veikiant užtikrinama 50 proc. vardinės galios (4A priedas) arba didžiausiosios galios (4B priedas);

2.1.45. didžiausioji galia (Pmax )– didžiausia gamintojo nurodyta galios vertė, išreikšta kW;

2.1.46. didžiausiasis sūkių dažnis– variklio sūkių dažnis, kuriuo pasiekiamas gamintojo nurodytas didžiausiasis variklio sukimo momentas;

2.1.47. kiekybės vidurkis, pagrįstas pagal srautą nustatytomis svertinėmis vidutinėmis vertėmis– vidutinis kiekybės lygis, nustatytas proporcingai pasvėrus kiekybės ir atitinkamo srauto santykį;

2.1.48. NKDS turinčių variklių šeima– gamintojo sudaryta variklių sistemų, taikančių bendrus NKT stebėjimo ir diagnozavimo metodus, grupė;

2.1.49. naudingoji galia– ant bandymų stendo alkūninio veleno arba jam lygiaverčio įtaiso gale perduodama galia, išreikšta ECE kW, nustatoma pagal metodą, aprašytą Taisyklėje Nr. 120 dėl naudingosios galios, vardinio sukimo momento ir savitojo degalų suvartojimo vidaus degimo varikliuose, įrengiamuose žemės ir miškų ūkio traktoriuose ir ne kelių mobiliosiose mašinose, išmatavimo;

2.1.50. su išmetamaisiais teršalais nesusijusi techninė priežiūra– atlikta techninė priežiūra, neturinti esminės įtakos teršalų išmetimui arba ilgalaikio neigiamo poveikio mašinos arba variklio išmetamųjų teršalų sistemos veikimui normaliosiomis naudojimo sąlygomis;

2.1.51. angliavandeniliai be metano (NMHC)– visų rūšių angliavandenilių, išskyrus metaną, suma;

2.1.52. NOx kontrolės ir diagnostikos sistema (NKDS)– variklyje sumontuota sistema, gebanti:

2.1.53. NOx kontrolės triktis (NKT)– mėginimas pabloginti variklio NOx kontrolės sistemos veikimą arba su tokiu mėginimu potencialiai susijusi sistemos veikimo triktis, kurią aptikus, remiantis šia taisykle, turi įsijungti perspėjimo arba raginimo imtis veiksmų sistema;

2.1.54. atvirai išmetamos karterio dujos– bet kokios iš variklio karterio tiesiogiai į aplinką išmetamos dujos;

2.1.55. valdymo komanda– variklio operatoriaus pateikiamas įvedinys variklio galiai valdyti. Operatorius – asmuo (rankinis valdymas) arba reguliatorius (automatinis valdymas), mechaniniu arba elektroniniu būdu perduodantys įvedamos jėgos, kuria valdoma variklio galia, signalą. Įvedama jėga gali būti perduodama akceleratoriaus pedalu ar signalu, droselinės sklendės svirtimi ar signalu, degalų valdymo svirtimi ar signalu, greičio reguliavimo svirtimi ar signalu arba reguliatoriaus nustatymu ar signalu;

2.1.56. azoto oksidai– junginiai, kurių sudėtyje yra tik azotas ir deguonis, išmatuoti taisyklėje nustatyta tvarka. Azoto oksidai kiekybiškai išreiškiami taip, tarsi NO būtų NO2 pavidalo, tam, kad būtų pateikiama visų azoto oksidų, lygiaverčių NO2 oksidams, efektyvioji molekulinė masė;

2.1.57. pirminis variklis– variklis, kuris iš variklių šeimos yra taip parinktas, kad jo išmetamųjų dujų charakteristikos būtų būdingos tai variklių šeimai ir variklis atitiktų šios taisyklės 1B priedo reikalavimus;

2.1.58. dalinis slėgis– slėgis p, siejamas su vienomis iš dujų jų mišinyje. Idealiųjų dujų dalinis slėgis, padalytas iš bendro slėgio, yra lygus komponentų molekulinei koncentracijai x;

2.1.59. papildomo kietųjų dalelių apdorojimo prietaisas– papildomo išmetamųjų dujinių teršalų apdorojimo sistema, skirta išmetamųjų kietųjų dalelių kiekiui sumažinti naudojant mechaninio, aerodinaminio, difuzinio arba inercinio atskyrimo funkciją;

2.1.60. dalies srauto skiedimo būdas– dalies išmetamųjų dujų atskyrimo nuo viso srauto ir sumaišymo su atitinkamu kiekiu skiedimo oro prieš kietųjų dalelių ėminių filtrą procesas;

2.1.61. kietosios dalelės– bet kokia medžiaga, surinkta ant nurodytos filtruojančiosios medžiagos, prieš filtravimą CI variklio išmetamas dujas atskiedus švariu filtruotu oru, kad temperatūra būtų ne didesnė nei 325 K (52 °C);

2.1.62. penetracijos frakcija– tikslaus angliavandenilių be metano skyriklio veikimo nuokrypis (žr. punktą apie angliavandenilių be metano skyriklio (NMC) virsmo efektyvumą (E)). Tiksliai veikiančio angliavandenilių be metano skyriklio metano penetracijos frakcija PFCH4 būtų 1 000 (metano virsmo efektyvumas ECH4 – 0), o visų kitų angliavandenilių penetracijos frakcija būtų 0,000, išreikšta kaip PFC2H6 (metano virsmo efektyvumas EC2H6 – 1). Štai, santykis:

ir ;

2.1.63. apkrovos procentinė dalis– didžiausio sukimo momento dalis esant tam tikram variklio sūkių dažniui;

2.1.64. periodinis (nedažnas) regeneravimas– papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemos regeneravimo procesas, vykstantis reguliariai, ne rečiau nei kas 100 variklio įprasto eksploatavimo valandų. Per regeneravimo ciklus gali būti viršytos išmetamųjų teršalų kiekio ribinės vertės;

2.1.65. pateikimas rinkai– veiksmas, kai gaminys, kuriam taikoma ši taisyklė, už mokestį arba nemokamai patenka į šią taisyklę taikančios šalies rinką, ketinant jį šalyje platinti ir (arba) naudoti;

2.1.66. zondas– pirmoji tiekimo linijos, kuria mėginys perduodamas kitai ėminių ėmimo sistemos daliai, sekcija;

2.1.67. PTFE– politetrafluoretilenas, įprastai vadinamas teflonu TM;

2.1.68. nuolydinis pastovios būsenos bandymo ciklas– bandymo ciklas, kurį sudaro pastovios būsenos variklio bandymo režimų seka, kuriai būdingi kiekvienam režimui nustatyti sūkių dažnio ir sukimo momento kriterijai, taikomi pasirinkant režimus ir apibrėžtus greičio ir sukimo momento nuolydžius tarp šių režimų;

2.1.69. vardinis sūkių dažnis– didžiausias reguliatoriaus leidžiamas variklio sūkių dažnis esant pilnutinei apkrovai, nurodytas gamintojo, arba, jei tokio reguliatoriaus nėra, gamintojo nurodytas sūkių dažnis, kuriam esant variklis pasiekia didžiausiąją galią;

2.1.70. reagentas– bet kokia sunaudojamoji arba neatsinaujinanti medžiaga, reikalinga ir naudojama tam, kad papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistema veiktų efektyviai;

2.1.71. regeneracija– procesas, kurio metu išmetamųjų teršalų lygis kinta, kol automatiškai atkuriamas išmetamųjų teršalų sistemos veiksmingumas. Gali būti dviejų tipų regeneracija: nenutrūkstamasis regeneravimas (žr. 4B priedo 6.6.1 punktą) ir nedažnas (periodinis) regeneravimas (žr. 4B priedo 6.6.2 punktą);

2.1.72. atsako trukmė– laiko skirtumas tarp atskaitos taške išmatuotino komponento pokyčio ir sistemos atsako, sudarančio 90 proc. galutinio rodmens (t90), kai ėminių ėmimo zondas apibrėžiamas kaip atskaitos taškas, jeigu išmatuotos sudedamosios dalies pokytis sudaro bent 60 proc. skalės vertės, o dujų keitimo prietaisai, kaip nurodyta, dujas pakeis per mažiau nei 0,1 s. Į sistemos atsako trukmę įskaičiuojama sistemos delsos trukmė ir sistemos signalo kilimo trukmė;

2.1.73. signalo kilimo trukmė– laikas, per kurį išmatuota vertė pasiekia nuo 10 iki 90 proc. galutinio rodmens vertės (t 90 – t 10 );

2.1.74. skaitytuvas– išorinė bandymo įranga, naudojama ryšiui su NKDS per išorės sąsają palaikyti;

2.1.75. bandymų per kaupiamąjį eksploatavimo laikotarpį programa– senėjimo ciklas ir kaupiamasis eksploatavimo laikotarpis, kuriais nustatomi variklių, turinčių papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemą, šeimos nusidėvėjimo koeficientai;

2.1.76. bendro atmosferos slėgio matuoklis– atmosferos slėgio matuoklis, kuriuo išmatuotas atmosferos slėgis naudojamas visai bandymo įrangai, sudarytai iš daugiau nei vieno bandymų dinamometro;

2.1.77. bendras drėgnio matas– drėgnumo matas, kuris kaip drėgnis naudojamas visai bandymo įrangai, sudarytai iš daugiau nei vieno bandymų dinamometro;

2.1.78. nustatyti matavimo intervalą– sureguliuoti prietaisą taip, kad jo atsako trukmė atitiktų kalibravimo ribą, lygią 75–100 proc. didžiausios vertės prietaiso intervale arba tikėtiname veikimo intervale;

2.1.79. patikros dujos– išgrynintasis dujų mišinys, naudojamas dujų analizatorių matavimo intervalui nustatyti. Patikros dujos atitinka 9.5.1 punkte pateiktas specifikacijas. Pastaba: kalibravimo dujos ir patikros dujos iš principo yra tapačios, tačiau skiriasi savo pirmine paskirtimi. Įvairūs dujų analizatorių ir mėginių tvarkymo priemonių veiksmingumo patikrinimai gali būti susiję arba su kalibravimo dujomis, arba su patikros dujomis;

2.1.80. išmetamųjų teršalų savitoji masė– išmetamųjų teršalų masė, išreikšta g/kWh;

2.1.81. savarankiškas– nuo nieko nepriklausantis, galintis veikti savarankiškai;

2.1.82. pastovios būsenos– susijęs su išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymais, kuriuos atliekant naudojamas apibrėžtas nominaliai pastovių variklio sūkių dažnio ir apkrovos verčių intervalas. Diskrečiojo režimo arba nuolydinio režimo bandymai būna pastovios būsenos bandymai;

2.1.83. stechiometrinis– susijęs su konkrečiu oro ir degalų santykiu taip, kad jei degalai visiškai oksiduotųsi, degalų arba deguonies nebeliktų;

2.1.84. laikykla– kietųjų dalelių filtras, ėminių ėmimo maišas arba bet koks kitas periodiškai imamiems ėminiams laikyti skirtas įtaisas;

2.1.85. bandymų (arba darbo) ciklas– seka bandymo taškų, atitinkančių tam tikrą variklio sūkių dažnį ir sukimo momentą, kuriais variklis turi veikti pastoviu arba pereinamuoju režimu; Darbo ciklai nurodyti 5 priede. Į vieną darbo ciklą gali įeiti vienas ar daugiau bandymo intervalų;

2.1.86. bandymo intervalas– laiko tarpas, per kurį nustatoma su stabdymu susijusi išmetamųjų teršalų savitoji masė. Jei darbo ciklas susideda iš daugelio bandymo intervalų, taisyklėje gali būti nurodyta, kokius papildomus skaičiavimus reikia atlikti, siekiant pasverti ir apibendrinti rezultatus, kad būtų gautos sudėtinės vertės, kurias galima palyginti su taikomomis išmetamųjų teršalų ribinėmis vertėmis;

2.1.87. leidžiamoji nuokrypa– intervalas, kuriame turi būti 95 proc. užregistruotų konkrečių tam tikros kokybės verčių, o likę 5 proc. užregistruotų verčių į minėtą intervalą gali nepakliūti. Siekiant nustatyti, ar kokybė atitinka taikomą leidžiamąją nuokrypą, taikomas nustatytas registravimo dažnumas ir laiko tarpsniai;

2.1.88. bendras angliavandenilių kiekis (THC)– bendra organinių junginių masė, išmatuota taikant bendro angliavandenilių kiekio matavimo procedūrą ir išreikšta kaip angliavandenilių ir vandenilio bei anglies masės santykis, lygus 1,85:1;

2.1.89. transformacijos trukmė– laiko skirtumas tarp atskaitos taške išmatuotino komponento pokyčio ir sistemos atsako, sudarančio 50 proc. galutinio rodmens (t50), kai ėminių ėmimo zondas apibrėžiamas kaip atskaitos taškas. Transformacijos trukmė naudojama derinant skirtingus matuoklius. Žr. 3.1 pav.;

2.1.90. pereinamųjų režimų bandymo ciklas– bandymo ciklas, per kurį normalizuoto sūkių dažnio ir sukimo momento vertės laiko požiūriu kinta santykinai greitai (NRTC);

2.1.91. tipo patvirtinimas– variklio tipo patvirtinimas, atsižvelgiant į jo išmetamus teršalus, išmatuotus šioje taisyklėje nurodyta tvarka;

2.1.92. atnaujinimas ir užregistravimas– dažnumas, kuriuo analizatorius pateikia naujas, aktualias vertes;

2.1.93. eksploatavimo trukmė– atitinkamas atstumas ir (arba) laiko tarpas, kuriuo turi būti užtikrinama atitiktis nustatytoms išmetamų dujinių teršalų ir kietųjų dalelių kiekio ribinėms vertėms;

2.1.94. kintamo greičio variklis– variklis, kuris nėra pastovaus greičio variklis;

2.1.95. patikrinimas– įvertinimas, ar matavimo sistemos išvesties signalas patenka į taikomų atskaitos signalų intervalą, neviršydamas vienos ar daugiau iš anksto nustatytų priimtinumo ribų. Skiriasi nuo „kalibravimo“ sąvokos;

2.1.96. nustatyti nulinę padėtį– sureguliuoti prietaisą taip, kad jo atsakas būtų nulinis ir atitiktų nulinę kalibravimo ribą, pvz., naudojant išgrynintąjį azotą arba išgrynintąjį orą, kai matuojama išmetamųjų teršalų komponentų koncentracija;

2.1.97. nulinės vertės nustatymo dujos– dujos, kurių atsakas analizatoriuje yra nulinis. Tai gali būti išgrynintasis azotas, išgrynintasis oras arba jų derinys.

1 pav.

Sistemos atsako apibrėžtys. Delsos trukmė (2.1.17 punktas), atsako trukmė (2.1.72), signalo kilimo trukmė (2.1.73 punktas) ir transformacijos trukmė (2.1.89 punktas)

2.2. Simboliai ir santrumpos

2.2.1. Simboliai

Simbolių paaiškinimai atitinkamai pateikti 4A priedo 1.4 punkte ir 4B priedo 3.2 punkte.

2.2.2. Cheminių elementų simboliai ir santrumpos

Ar: argonas

C1: 1 anglies atomą turinčio angliavandenilio kiekiui ekvivalentiškas angliavandenilio kiekis

CH4: metanas

C2H6: etanas

C3H8: propanas

CO: anglies monoksidas

CO2: anglies dioksidas

DOP: dioktilftalatas

H: atominis vandenilis

H2: molekulinis vandenilis

HC: angliavandenilis

H2O: vanduo

He: helis

N2: molekulinis azotas

NMHC: angliavandeniliai be metano

NOx: azoto oksidai

NO: azoto monoksidas

NO2: azoto dioksidas

O2: deguonis

PM: kietosios dalelės

PTFE: politetrafluoretilenas

S: siera

THC: visas angliavandenilių kiekis

2.2.3. Santrumpos

ASTM: Amerikos bandymų ir medžiagų draugija (angl. American Society for Testing and Materials)

BMD: maišinis mini skiestuvas

BSFC: su stabdymu susijusios degalų sąnaudos

CFV: kritinio srauto Venturio difuzorius

CI: slėginis uždegimas

CLD: chemiliuminescencinis detektorius

CVS: nenutrūkstamo srauto ėminių ėmiklis

DeNOx: papildomo NOx apdorojimo sistema

DF: nusidėvėjimo koeficientas

ECM: elektroninis valdymo modulis

EFC: elektroninis srauto valdymas

EGR: išmetamųjų dujų recirkuliacija

FID: liepsnos jonizacinis detektorius

GC: dujų chromatografas

HCLD: šildomas chemiliuminescencinis detektorius

HFID: šildomas liepsnos jonizacinis detektorius

IBP: pradinė virimo temperatūra

ISO: Tarptautinė standartizacijos organizacija

LPG: suskystintosios naftos dujos

NDIR: nedirspersinis infraraudonosios spinduliuotės (analizatorius)

NDUV: nedirspersinis ultravioletinės spinduliuotės (analizatorius)

NIST: JAV nacionalinis standartų ir technologijos institutas

NMC: angliavandenilių be metano skyriklis

PDP: tūrinis siurblys

%FS: proc. visos skalės

PFD: dalies srauto skiedimas

PFS: dalies srauto sistema

PTFE: politetrafluoretilenas, įprastai vadinamas teflonu ™

RMC: nuolydinio režimo ciklas

RMS: vidutinis kvadratinis dydis

RTD: varžinis temperatūros detektorius

SAE: Automobilių inžinierių draugija

SSV: ikigarsinis Venturio difuzorius

UCL: viršutinis pasikliautinasis lygmuo

UFM: ultragarso srauto matuoklis

3. PATVIRTINIMO PARAIŠKA

3.1. Variklio, kaip atskiro techninio agregato, patvirtinimo paraiška

4. PATVIRTINIMAS

Pranešimas dėl variklio tipo ar variklių šeimos patvirtinimo, patvirtinto tipo išplėtimo arba atsisakymo suteikti patvirtinimą pagal šią taisyklę perduodamas šią taisyklę taikančioms 1958 m. Susitarimo šalims naudojant šios taisyklės 2 priede pateikto pavyzdžio blanką. Be to, nurodomos atliekant tipo bandymus išmatuotos vertės.

5. SPECIFIKACIJOS IR BANDYMAI

5.1. Bendroji informacija

Sudedamosios dalys, galinčios paveikti dujinių teršalų ir kietųjų dalelių išmetimą, turi būti suprojektuotos, pagamintos ir surinktos taip, kad variklis, naudojamas įprastomis sąlygomis, nepaisant įmanomo vibracijos poveikio, atitiktų šios taisyklės nuostatas.

5.1.1. Pagal šią taisyklę gamintojo taikomomis techninėmis priemonėmis užtikrinamas veiksmingas minėtų išmetamųjų teršalų kiekio ribojimas normaliomis naudojimo sąlygomis tiek, kiek trunka normalus variklio eksploatavimas. Laikoma, kad variklis šias nuostatas atitinka:

be to, jeigu dėl L ir didesnio galios intervalo variklių paisoma 5.3 punkto nuostatų.

5.1.2. Dėl H ir didesnio galios intervalo variklių gamintojas įrodo variklio ir, jeigu taikoma, papildomo teršalų apdorojimo prietaiso ilgaamžiškumą pagal 8 priedo nuostatas.

5.1.3. Praėjus tam tikram variklio eksploatavimo laikotarpiui, leidžiama reguliariai pakeisti su teršalų išmetimu susijusias sudedamąsias dalis. Bet koks periodinis variklio sudedamųjų dalių ar sistemų reguliavimas, remontas, ardymas, valymas ar keitimas, kad būtų išvengta variklio darbo sutrikimų, atliekamas tik tiek, kiek tai technologiškai būtina užtikrinant tinkamą išmetamųjų teršalų kontrolės sistemos veikimą. Todėl planinės techninės priežiūros reikalavimai įtraukiami į naudotojo vadovą ir patvirtinami prieš suteikiant patvirtinimą. Dėl L ir didesnio galios intervalo variklių pagal 5.3.3 punkto reikalavimus įtraukiama papildoma informacija.

5.1.4. Atitinkama ištrauka iš vadovo apie papildomo teršalų apdorojimo įtaiso (–ų) priežiūrą (keitimą) įtraukiama į informacinį dokumentą, nurodytą šios taisyklės 1A priedo priedėliuose.

5.2. Išmetamųjų teršalų specifikacijos

Bandymams pateikto variklio išmetami dujiniai ir kietųjų dalelių komponentai matuojami taikant 4A priede (jei galios intervalas ne didesnis kaip P) ir 4B priede (jei galios intervalai yra Q ir R) aprašytus metodus. Gamintojui paprašius ir pritarus tipo patvirtinimo institucijai, galima taikyti 4B priede aprašytus metodus, jei galios intervalas ne didesnis kaip P.

5.2.1. Gauti išmetamo anglies monoksido, angliavandenilių, azoto oksidų ir kietųjų dalelių kiekiai turi neviršyti šioje lentelėje nurodytų dydžių:

Į ribines vertes, taikomas galios intervalams nuo H iki R, įtraukiami pagal 8 priedą apskaičiuoti nusidėvėjimo koeficientai.

5.2.2. Jei, kaip apibrėžta 1B priede, viena variklių šeima veikia daugiau kaip viename galios intervale, pirminio variklio (tipo patvirtinimas) ir visų tos pačios šeimos tipų variklių (COP) išmetamų teršalų vertės turi atitikti griežtesnius didesniosios galios intervalo reikalavimus.

5.2.3. Be to, taikomi šie reikalavimai:

5.3. Galios intervalų nuo L iki R tipo patvirtinimo reikalavimai

5.3.1. Šis punktas taikomas suteikiant elektroniniu būdu valdomų variklių, kuriuose elektroniniu būdu reguliuojamas degalų įpurškimo kiekis ir laikas (toliau – variklis), tipo patvirtinimą. Šis punktas taikomas nepaisant to, kokia technologija naudojama minėtuose varikliuose siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi šios taisyklės 5.2.1 punkte nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių.

5.3.2. Bendrieji reikalavimai

5.3.2.1. Pagrindinės išmetamųjų teršalų kontrolės strategijos reikalavimai

5.3.2.1.1. Pagrindinė išmetamųjų teršalų kontrolės strategija, naudojama varikliui dirbant visame sūkių dažnio ir sukimo momentų darbiniame intervale, parengiama taip, kad variklis atitiktų šios taisyklės nuostatas.

5.3.2.1.2. Draudžiama naudoti pagrindinę išmetamųjų teršalų kontrolės strategiją, kuri gali atskirti, kada variklis dirba standartinėmis tipo patvirtinimo bandymo sąlygomis, o kada – kitokiomis sąlygomis, ir kuri paskiau sumažina išmetamųjų teršalų kontrolės lygį, varikliui nustojus dirbti esant sąlygoms, iš esmės numatytoms pagal tipo patvirtinimo bandymo procedūrą.

5.3.2.2. Papildomos išmetamųjų teršalų kontrolės strategijos reikalavimai

5.3.2.2.1. Papildoma išmetamųjų teršalų kontrolės strategija gali būti naudojama variklyje arba ne kelių mobiliosiose mašinose, jeigu jai įsijungus, reaguodama į konkrečias aplinkos ir (arba) veikimo sąlygas, pasikeičia pagrindinė išmetamųjų teršalų kontrolės strategija, bet ilgam nesumažina išmetamųjų teršalų kontrolės sistemos efektyvumo.

5.3.2.2.2. L–P ir Q–R galios intervalams taikomos kontrolės sąlygos

5.3.2.2.3. Papildoma išmetamųjų teršalų kontrolės strategija gali įsijungti visų pirma šiais tikslais:

5.3.2.2.4. Atliekant tipo patvirtinimo bandymą gamintojas įrodo technikos tarnybai, kad bet kokia taikoma papildoma išmetamųjų teršalų strategija atitinka 5.3.2.2 punkto nuostatas. Įrodymas – 5.3.2.3 punkte nurodytų dokumentų vertinimas.

5.3.2.2.5. Draudžiama naudoti 5.3.2.2 punkto nuostatų neatitinkančią papildomą išmetamųjų teršalų kontrolės strategiją.

5.3.2.3. Dokumentų reikalavimai

5.3.2.3.1. Teikdamas tipo patvirtinimo paraišką kartu su ja gamintojas technikos tarnybai pateikia informacinį aplanką, kuria remiantis galima susipažinti su bet kuria konstrukcine detale, išmetamųjų teršalų kontrolės strategija ir papildomos strategijos priemonėmis, kuriomis tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojami galios kintamieji. Informacijos aplankas turi būti iš dviejų dalių:

5.3.2.3.2. 5.3.2.3.1 punkto b papunktyje nurodyta papildoma medžiaga yra itin konfidenciali. Tipo patvirtinimo institucijai ši medžiaga išduodama šiai institucijai to paprašius. Tipo patvirtinimo institucija užtikrina šios medžiagos konfidencialumą.

5.3.3. Varikliams, kurių galios intervalas nuo L iki P, taikomi reikalavimai dėl NOx kontrolės priemonių

5.3. 3.1. Gamintojas, naudodamas dokumentus, nurodytus 1A priedo 1 priedėlio 2 punkte ir 3 priedėlio 2 punkte, pateikia informaciją su išsamiu NOx kontrolės priemonių funkcinių veikimo charakteristikų aprašu.

5.3.3.2. Jeigu išmetamųjų teršalų kontrolės sistemoje turi būti naudojamas reagentas, gamintojas 1A priedo 1 priedėlio 2.2.1.13 punkte ir 3 priedėlio 3.2.1.13 punkte nurodo to reagento charakteristikas, įskaitant reagento tipą, informaciją apie reagento koncentraciją tirpale, darbinės temperatūros sąlygas ir nuorodą į tarptautinius sudėties ir kokybės standartus.

5.3.3.3. Variklio išmetamų teršalų kontrolės sistema turi veikti visomis susitariančiųjų šalių teritorijose būdingomis aplinkos, ypač žemos aplinkos temperatūros, sąlygomis.

5.3.3.4. Gamintojas įrodo, kad naudojant reagentą per taikomą tipo patvirtinimo procedūros išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymo ciklą išmetamo amoniako kiekis neviršija vidutinės 25 ppm vertės.

5.3.3.5. Jeigu ne kelių mobiliojoje mašinoje įrengiamos arba prie jos prijungiamos atskiros reagentų talpyklos, pridedamos priemonės reagento ėminiams iš talpyklų imti. Ėminio ėmimo vieta turi būti lengvai pasiekiama nenaudojant specialaus įrankio arba įtaiso.

5.3.3.6. Naudojimo ir priežiūros reikalavimai

5.3.3.6.1. Pagal 5.1.3 punktą tipo patvirtinamas suteikiamas su sąlyga, kad kiekvienam ne kelių mobiliųjų mašinų operatoriui bus pateiktos raštiškos instrukcijos, į kurias įtraukta:

Instrukcijos turi būti aiškios, parašytos ne technine, o tokia pačia kalba, kokia parašytas ne kelių mobiliųjų mašinų ar variklio naudotojo vadovas.

5.3.3.7. Reagento kontrolė (jeigu taikoma)

5.3.3.7.1. Pagal 6.1 punkto nuostatas tipas patvirtinamas, jeigu, atsižvelgiant į ne kelių mobiliųjų mašinų konfigūraciją, pateikiami rodikliai ar kitos tinkamos priemonės ir tų mašinų operatorius informuojamas:

5.3.3.7.2. Gamintojas pasirenka, kuriuo iš toliau nurodytų būdų užtikrins reagento atitiktį deklaruotoms charakteristikoms ir susijusiai leidžiamajai NOx išmetamųjų teršalų nuokrypai:

5.3.4. Varikliams, kurių galios intervalas nuo Q iki R, taikomi reikalavimai dėl NOx kontrolės priemonių

5.3.4.1. Gamintojas, naudodamas dokumentus, nurodytus 1A priedo 1 priedėlio 2 punkte ir 1A priedo 3 priedėlio 2 punkte, pateikia informaciją su išsamiu NOx kontrolės priemonių funkcinių veikimo charakteristikų aprašu.

5.3.4.2. Variklio išmetamų teršalų kontrolės strategija turi veikti visomis susitariančiųjų šalių teritorijose būdingomis aplinkos, ypač žemos aplinkos temperatūros, sąlygomis. Šis reikalavimas galioja ne tik sąlygoms, kuriomis privalo būti taikoma pagrindinė išmetamųjų teršalų kontrolės strategija, kaip nurodyta 5.3.2.2.2 punkte.

5.3.4.3. Gamintojas įrodo, kad naudojant reagentą ir taikant tipo tvirtinimo procedūrą per įšilusio variklio NRTC arba NRSC bandymą išmetamo amoniako kiekis neviršija vidutinės 10 ppm vertės.

5.3.4.4. Jeigu ne kelių mobiliojoje mašinoje įrengiamos arba prie jos prijungiamos atskiros reagentų talpyklos, turi būti pridėtos priemonės reagento ėminiams iš talpyklų imti. Ėminio ėmimo vieta turi būti lengvai pasiekiama ir be specialaus įrankio arba įtaiso.

5.3.4.5. Vadovaujantis 6.1 punktu, tipo patvirtinimui taikomos šios sąlygos:

5.3.5. Galios intervalų nuo Q iki R kontrolės sritis

Variklių, kurių galios intervalas nuo Q iki R, išmetamų teršalų ėminiai, paimti 5.3.5 punkte nustatytoje kontrolės srityje, šios taisyklės 5.2.1 punkte nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių neturi viršyti daugiau kaip 100 proc.

5.3.5.1 Įrodinėjimo reikalavimai

Technikos tarnyba atrinks iki trijų atsitiktinių apkrovos ir greičio taškų bandymų kontrolės srityje. Technikos tarnyba taip pat nustatys atsitiktinę bandymo taškų naudojimo eilės tvarką. Bandymas atliekamas pagal pagrindinius NRSC reikalavimus, tačiau kiekvienas bandymų taškas bus vertinamas atskirai. Kiekvienas bandymų taškas turi atitikti 5.3.5 punkte nustatytas ribines vertes.

5.3.5.2 Bandymų reikalavimai

Bandymas atliekamas taip:

5.3.5.3. Kontrolės srities reikalavimai

5.3.5.3.1. Variklio kontrolės sritis

Kontrolės sritis (žr. 2 pav.) apibrėžiama taip:

sūkių dažnio intervalas: nuo sūkių dažnio A iki aukšto sūkių dažnio;

Čia:

.

Taikomas aukštas sūkių dažnis ir žemas sūkių dažnis, kaip nustatyta šios taisyklės 4B priede.

Jeigu išmatuotasis variklio sūkių dažnis A nesiskiria daugiau kaip ± 3 proc. nuo gamintojo nurodyto variklio sūkių dažnio, naudojamas nurodytas variklio sūkių dažnis. Jeigu viršijama leidžiamoji kurio nors bandymų sūkių dažnio nuokrypa, naudojamas išmatuotasis variklio sūkių dažnis.

5.3.5.3.2. Atliekant bandymus netaikomos šios variklio veikimo sąlygos:

Gamintojas gali paprašyti, kad technikos tarnyba, atlikdama sertifikavimą ir (arba) tipo tvirtinimą, iš 5.5.1 punkte nustatytos kontrolės srities pašalintų veikimo taškus. Technikos tarnyba gali taikyti šią išimtį, jeigu gamintojas gali įrodyti, kad, taikant minėtus taškus, mašinoje sumontuotas variklis jokiais būdais negalės veikti.

2 pav.

Kontrolės sritis

5.3.6 Variklių, kurių galios intervalas nuo Q iki R, karterių išmetamų dujų tikrinimas

5.3.6.1. Išmetamosios karterio dujos neturi būti išmetamos tiesiog į aplinką, išskyrus 5.3.6.3 punkte nurodytą atvejį.

5.3.6.2. Bet kuriuo veikimo momentu variklių karterių dujos gali būti išmetamos į išmetamųjų teršalų srautą prieš bet kokį papildomo apdorojimo įtaisą.

5.3.6.3. Variklių, kuriuose įrengti turbokompresoriai, siurbliai, pūstuvai arba kompresoriai, skirti orui tiekti, karterio dujos gali būti išmestos į aplinką. Tokiu atveju, atliekant visų išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymus, karterio išmetamos dujos pridedamos prie išmetamųjų teršalų (fiziškai arba matematiškai), vadovaujantis šios taisyklės 4B priedo 6.10 punktu.

5.4. Variklio galios kategorijos parinkimas

5.4.1. Siekiant nustatyti šios taisyklės 1.1 ir 1.2 punkte nustatytų kintamo greičio variklių atitiktį šios taisyklės 5.2.1 punkte nurodytoms išmetamųjų teršalų ribinėms vertėms, minėtų variklių galios intervalas nustatomas pagal didžiausią naudingosios galios, išmatuotos pagal šios taisyklės 2.1.49 punktą, vertę.

5.4.2. Jei tai yra kitų tipų varikliai, naudojama vardinė naudingoji galia.

6. MONTAVIMAS TRANSPORTO PRIEMONĖJE

7. GAMYBOS ATITIKTIS

8. BAUDOS UŽ GAMYBOS NEATITIKTĮ

9. PAKEITIMAI IR PATVIRTINTO TIPO IŠPLĖTIMAS

10. VISIŠKAS GAMYBOS NUTRAUKIMAS

Jeigu patvirtinimo turėtojas visiškai nutraukia pagal šią taisyklę patvirtinto tipo ar šeimos gamybą, apie tai jis informuoja tipo patvirtinimą suteikusią instituciją. Tokį pranešimą gavusi institucija apie tai praneša kitoms šią taisyklę taikančioms susitariančiosioms šalims šios taisyklės 2 priede pateikto pavyzdžio pranešimu.

11. PEREINAMOJO LAIKOTARPIO NUOSTATOS

12. UŽ PATVIRTINIMO BANDYMUS ATSAKINGŲ TECHNIKOS TARNYBŲ IR TIPO PATVIRTINIMO INSTITUCIJŲ PAVADINIMAI BEI ADRESAI

Šią taisyklę taikančios 1958 m. Susitarimo šalys Jungtinių Tautų Sekretoriatui praneša už patvirtinimo bandymus atsakingų technikos tarnybų ir patvirtinimą suteikiančių tipo patvirtinimo institucijų, kurioms siunčiami pranešimai, liudijantys apie kitose šalyse suteiktą patvirtinimą ar patvirtinto tipo išplėtimą, ar atsisakymą suteikti patvirtinimą, ar jo panaikinimą, pavadinimus ir adresus.

(1) Kaip apibrėžta Suvestinėje rezoliucijoje dėl transporto priemonių konstrukcijos (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, para. 2.), www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.

(2) Skiriamieji 1958 m. Susitarimo susitariančiųjų šalių numeriai yra nurodyti Suvestinės rezoliucijos dėl transporto priemonių konstrukcijos (R.E.3) 3 priede, dokumentas ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2./Amend.1, www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

(3) Traktoriaus sunkio centras pagal standartą ISO 789-6: 1982.

Be to, tipo patvirtinimo institucijai pateikiama pagal 1B priedo 3 priedėlį reikalinga informacija apie kiekvieną tai pačiai šeimai priklausančio variklio tipą.

Pagrindinis kriterijus, pagal kurį atrenkamas šeimos pirminis variklis, – tai didžiausias per taktą įpurkštų degalų kiekis esant nurodytam didžiausiajam sūkių dažniui. Jei du ar daugiau variklių pagal šį pagrindinį kriterijų nesiskiria, pasirenkant pirminį variklį taikomas antrinis kriterijus – didžiausiasis per taktą tiekiamų degalų kiekis esant vardiniam sūkių dažniui. Esant tam tikroms aplinkybėms patvirtinimą suteikianti institucija gali nuspręsti, kad šeimai blogiausias išmetamųjų teršalų kiekio požiūriu atvejis gali būti geriausiai nustatytas bandant antrą variklį. Taigi patvirtinimą suteikianti institucija bandymui gali išsirinkti papildomą variklį, remdamasi savybėmis, kurios rodytų, kad tos pačios šeimos variklio išmetamų teršalų lygis gali būti didžiausias.

Pastaba. Jei PSP, PTT, SDT ir FH aplinkoje temperatūra yra mažesnė kaip 239 K (20 °C), reikia imtis atsargumo priemonių, kad būtų išvengta kietųjų dalelių nuostolių ant šaltų šių dalių sienelių. Todėl šias dalis rekomenduojama šildyti ir (arba) izoliuoti laikantis ankstesniuose aprašymuose nurodytų ribų. Be to, rekomenduojama, kad imant ėminį filtro paviršiaus temperatūra būtų ne mažesnė kaip 293 K (20 °C).

Praskiestų išmetamųjų dujų ėminys iš viso srauto skiedimo sistemos skiedimo tunelio DT kietųjų dalelių ėminių ėmimo zondu PSP ir kietųjų dalelių tiekimo vamzdžiu PTT perkeliamas į antrinio skiedimo tunelį SDT, kuriame ėminys skiedžiamas dar kartą. Po to mėginys perleidžiamas per filtro laikiklį (-ius) FH, kuriame (-iuose) yra kietųjų dalelių ėminių filtrai. Skiedimo oro srautas paprastai yra pastovus, tuo tarpu ėminio srautas reguliuojamas srauto reguliatoriumi FC3. Jei taikomas elektroninis srauto kompensavimas EFC (13 pav.), visas praskiestų išmetamųjų dujų srautas naudojamas kaip FC3 valdymo signalas.

Rekomenduojama per visą bandymo procedūrą neišjungti ėminių siurblio, kad kokiu nors būdu nebūtų paveikti reguliavimo kontūrai. Taikant vieno filtro metodą, naudojama aplenkimo sistema, kad ėminys per ėminių filtrus galėtų būti nukreiptas norimu laiku. Perjungimo poveikis reguliavimo kontūrams turi būti kuo mažesnis.

Kietųjų dalelių ėminių ėmimo sistema reikalinga kietosioms dalelėms ant kietųjų dalelių filtro rinkti. Jei taikomas viso ėminio ėmimas ir dalies srauto skiedimas, kai per filtrus leidžiamas visas praskiestų išmetamųjų dujų ėminys, skiedimo (1.2.1.1 punktas, 7 ir 11 pav.) ir ėminių ėmimo sistema paprastai yra vientisas blokas. Jei taikomas dalies ėminio ėmimo ir dalies ar viso srauto skiedimas, kai per filtrus perleidžiama tik dalis praskiesto išmetamųjų dujų srauto, skiedimo (1.2.1.1 punktas, 4, 5, 6, 8, 9, 10 ir 12 pav. ir 1.2.1.2 punktas, 13 pav.) ir ėminių ėmimo sistemos paprastai yra skirtingi blokai.

Jei taikomas dvigubas skiedimas, ėminys iš skiedimo tunelio perkeliamas į antrinio skiedimo tunelį, kuriame jis papildomai skiedžiamas ir po to praleidžiamas per ėminių filtrus (1.2.2 punktas, 15 pav.). PDP, CFV arba SSV srauto pralaidumas turi būti pakankamas, kad ėminių ėmimo zonoje praskiesto išmetamųjų dujų srauto DT viduje temperatūra būtų ne didesnė kaip 464 K (191 °C). Antrinio skiedimo sistema turi tiekti užtektinai antrinio skiedimo oro, kad prieš pat pirminį kietųjų dalelių filtrą dvigubai praskiesto išmetamųjų dujų srauto temperatūra būtų ne didesnė kaip 325 K (52 °C).

Be to, išmetamieji dujiniai teršalai gali būti nustatomi viso srauto skiedimo sistemos skiedimo tunelyje. Todėl dujinių komponentų ėminių ėmimo zondai yra parodyti 13 paveiksle, bet jų nėra aprašomajame sąraše. Atitinkami reikalavimai aprašyti 1.1.1 punkte.

Nepraskiestos išmetamosios dujos iš išmetimo vamzdžio EP per tiekimo vamzdį TT į skiedimo tunelį DT patenka srauto dalikliu FD3, kurį sudaro keletas vienodų matmenų (tokio pat skersmens, ilgio ir kreivio spindulio) vamzdžių, įrengtų EP. Išmetamosios dujos per vieną iš šių vamzdžių leidžiamos į DT, likusiais vamzdžiais jos teka per slopinimo kamerą DC. Taigi išmetamųjų dujų padalijimas nustatomas pagal bendrą vamzdžių skaičių. Pastovaus padalijimo kontrolei užtikrinti būtina, kad tarp DC ir TT išėjimo angų skirtuminio slėgio rele DPT matuojamas skirtuminis slėgis būtų lygus nuliui. Į DT ties TT išėjimo anga įpurškus šviežio oro gaunamas nulinis slėgio skirtumas. Išmetamųjų dujų analizatoriumi (-iais) EGA matuojama pėdsakinių dujų (CO2 arba NOx) koncentracija nepraskiestose išmetamosiose dujose, praskiestose išmetamosiose dujose ir skiedimo ore. Jos būtinos tikrinant išmetamųjų dujų padalijimą ir gali būti panaudotos PCV1 ir PCV2 reguliavimui, kad būtų galima užtikrinti tikslų srauto padalijimą. Skiedimo santykis apskaičiuojamas pagal pėdsakinių dujų koncentraciją.

Dėl Venturio difuzoriaus VN veikimo skiedimo tunelyje DT atsiradus neigiamam slėgiui, nepraskiestos išmetamosios dujos iš išmetimo vamzdžio EP per tiekimo vamzdį TT ėminių ėmimo zondu SP patenka į DT. Dujų srautas per TT priklauso nuo kinetinės energijos mainų Venturio difuzoriaus zonoje ir todėl yra veikiamas dujų absoliučiosios temperatūros ties TT išėjimo anga. Vadinasi, tam tikro išmetamųjų dujų srauto tunelyje padalijimas nėra pastovus ir skiedimo santykis, esant mažai apkrovai, yra šiek tiek mažesnis nei esant didelei apkrovai. Išmetamųjų dujų analizatoriumi (-iais) EGA matuojama pėdsakinių dujų (CO2 ar NOx) koncentracija nepraskiestose išmetamosiose dujose, praskiestose išmetamosiose dujose ir skiedimo ore, o skiedimo santykis apskaičiuojamas pagal taip išmatuotas vertes.

Nepraskiestos išmetamosios dujos iš išmetimo vamzdžio EP per tiekimo vamzdį TT izokinetiniu ėminių ėmimo zondu ISP patenka į skiedimo tunelį DT. Naudojant slėgio relę DPT pamatuojamas slėgių išmetimo vamzdyje ir zondo įėjimo angoje skirtumas. Šis signalas perduodamas srauto reguliatoriui FC1, kuriuo reguliuojama siurbiamoji orpūtė PB, siekiant gauti nulinį slėgių skirtumą zondo gale. Šiuo tikslu mažas kiekis skiedimo oro, kurio srautas jau buvo pamatuotas srauto matavimo įtaisu FM1, nukreipiamas į TT, naudojant pneumatinę droseliavimo sklendę. Šiomis sąlygomis išmetamųjų dujų greičiai EP ir ISP yra vienodi ir srautas per ISP ir TT yra pastovi išmetamųjų dujų srauto dalis (padalijimas). Padalijimo santykį lemia EP ir ISP skerspjūvio plotai. Skiedimo oras įsiurbimo orpūte SB siurbiamas per DT, o srautas DT angoje matuojamas FM1. Skiedimo santykis apskaičiuojamas pagal skiedimo oro srauto ir padalijimo santykio vertes.

Nepraskiestos išmetamosios dujos iš išmetimo vamzdžio EP per tiekimo vamzdį TT izokinetiniu ėminių ėmimo zondu ISP patenka į skiedimo tunelį DT. Naudojant slėgio relę DPT pamatuojamas slėgių išmetimo vamzdyje ir zondo įėjimo angoje skirtumas. Šis signalas perduodamas srauto reguliatoriui FC1, kuriuo reguliuojama siurbiamoji orpūtė SB, siekiant gauti nulinį slėgių skirtumą zondo gale. Šiomis sąlygomis išmetamųjų dujų greičiai EP ir ISP yra vienodi ir srautas per ISP ir TT yra pastovi išmetamųjų dujų srauto dalis (padalijimas). Padalijimo santykį lemia EP ir ISP skerspjūvio plotai. Skiedimo oro srautas matuojamas srauto matavimo įtaisu FM1. Skiedimo santykis apskaičiuojamas pagal skiedimo oro srauto ir padalijimo santykio vertes.

Skirtas srauto per NO2 virsmo į NO katalizatorių ir aplenkiamąjį įtaisą pusiausvyrai nustatyti.

(2) Jei tai NOx, NOx koncentracija (NOx conc arba NOx conc c) turi būti dauginama i K HNOx (NOx drėgnio pataisos koeficientas, nurodytas 1.3.3 punkte): K HNOx · conc arba K HNOx · conc c

(1) Jei tai NOx, NOx koncentracija (NOx conc arba NOx conc c) turi būti dauginama i KHNOx (NOx drėgnio pataisos koeficientas, nurodytas 1.3.3 punkte): K HNOx · conc arba K HNOx · conc c

per įšilusio variklio paleidimo NRTC bandymo ciklą išmestų kietųjų dalelių masė (g per bandymą);

per šalto variklio paleidimo NRTC bandymo ciklą išmestų kietųjų dalelių masė (g per bandymą);

Jei tai sistemos, neturinčios šilumokaičio, teršalų masė M GAS (g per bandymą) nustatoma apskaičiuojant akimirkinę išmetamųjų teršalų masę ir integruojant per ciklą gautas akimirkines vertes. Be to, akimirkinei koncentracijos vertei tiesiogiai taikoma fono koncentracijos pataisa. Taikoma ši formulė:

Jei naudojama sistema, turinti srauto kompensavimo funkciją (t. y. be šilumokaičio), apskaičiuojama ir per ciklą integruojama akimirkinė išmetamųjų teršalų masė. Šiuo atveju akimirkinė praskiestų išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama taip:

Jei naudojama sistema, turinti srauto kompensavimo funkciją (t. y. be šilumokaičio), apskaičiuojama ir per ciklą integruojama akimirkinė išmetamųjų teršalų masė. Šiuo atveju akimirkinė praskiestų išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama taip:

Jei naudojama sistema, turinti srauto kompensavimo funkciją (t. y. be šilumokaičio), apskaičiuojama ir per ciklą integruojama akimirkinė išmetamųjų teršalų masė. Šiuo atveju akimirkinė praskiestų išmetamųjų dujų masė apskaičiuojama taip:

per vieną sūkį bandymo sąlygomis įsiurbtų dujų tūris (m3 per sūkį);

Apskaičiuojant išmetamųjų teršalų kiekį praskiestose išmetamosiose dujose, būtina žinoti praskiestų išmetamųjų dujų masės srautą. Bendras praskiestų išmetamųjų dujų srautas per ciklą (kg per bandymą) apskaičiuojamas išmatavus ciklo vertes ir atitinkamus srauto matavimo įtaiso kalibravimo duomenis (PDP – V 0, CFV – K V, SSV – C d); gali būti taikomi atitinkami metodai, aprašyti 2.2.1 punkte. Jei bendra kietųjų dalelių (M SAM) ir dujinių teršalų ėminio masė didesnė kaip 0,5 proc. viso CVS srauto (M TOTW), daroma CVS srauto pataisa dėl M SAM arba kietųjų dalelių ėminio srautas sugrąžinamas į CVS prieš srauto matavimo įtaisą.

per įšilusio variklio paleidimo ciklą išmestų kietųjų dalelių masė (g per bandymą);

per šalto variklio paleidimo ciklą išmestų kietųjų dalelių masė (g per bandymą);

Norint įvertinti išmetamųjų dujinių teršalų kiekį, reikia suvidurkinti per paskutines 60 s gautų kiekvieno režimo verčių rodmenis diagramoje ir, jei taikomas anglies balanso metodas, pagal vidutinius diagramos rodmenis bei atitinkamus kalibravimo duomenis nustatyti vidutines HC, CO ir NOx ir CO2 koncentracijos vertes (conc), gautas taikant kiekvieną režimą Galima taikyti skirtingų tipų duomenų registravimo būdus, jei jie užtikrina lygiavertį duomenų rinkimą.

Tiekimo vamzdis TT atjungiamas nuo išmetimo vamzdžio; prie tiekimo vamzdžio prijungiamas sukalibruotas srauto matavimo įtaisas, turintis intervalą, tinkamą matuoti GSE. Tuomet nustatoma per bandymą naudojama GTOTW vertė ir paeiliui bent penkios G DILW vertės, atitinkančios skiedimo santykį q nuo 3 iki 50. Užuot darius tai, galima naudoti specialų kalibravimo srauto kelią ir apeiti tunelį, tačiau, kaip ir atliekant tikrąjį bandymą, turi būti užtikrintas visas srautas ir skiedimo oro srautas per atitinkamus matuoklius.

Visos skalės 20–100 proc. intervale kalibravimo kreivė nuo kiekvieno kalibravimo taško vardinės vertės neturi skirtis daugiau kaip ± 1 proc. visos skalės. Be to, visos skalės 4–20 proc. intervale kalibravimo kreivė nuo vardinės vertės neturi skirtis daugiau kaip ± 2 proc.

Nustatomieji sistemos parametrai atsako trukmei įvertinti turi būti tokie patys, kaip taikytieji atliekant matavimus per bandymą (t. y. slėgis, srautai, nustatomieji analizatoriaus filtro parametrai ir visi kiti atsako trukmei galintys turėti poveikį parametrai). Atsako trukmė nustatoma dujoms pasikeičiant tiesiog ėminių ėmimo zondo įėjimo angoje. Dujos turi pasikeisti greičiau nei per 0,1 s. Bandymui naudojamos dujos koncentracijos vertę turi pakeisti bent 60 proc. visos skalės.

Šis tikrinimas atliekamas matuojant tik drėgnų dujų koncentraciją. Apskaičiuojant aušinimą vandeniu, atsižvelgiama į patikros dujų NO skiedimą vandens garais ir į vandens garų koncentracijos mišinyje perskaičiavimą pagal koncentracijos vertes, kurias tikimasi gauti per bandymą. Patikros dujos NO, kurių koncentracija yra nuo 80 iki 100 proc. visos normalaus darbinio intervalo skalės, turi būti leidžiamos per (H)CLD, o NO koncentracijos vertė turi būti užregistruojama kaip D. NO dujos kambario temperatūroje barbotuojamos į vandenį, leidžiamos per (H)CLD, o gauta NO koncentracijos vertė užregistruojama kaip C. Nustatoma vandens temperatūra ir užregistruojama kaip F. Turi būti nustatytas mišinio sočiųjų garų slėgis, atitinkantis barboterio vandens temperatūrą (F), ir užregistruotas kaip G. Vandens garų koncentracija mišinyje (%) apskaičiuojama pagal taip:

Patikros dujos CO2, kurių koncentracija yra nuo 80 iki 100 proc. visos didžiausio darbinio intervalo skalės, turi būti leidžiamos per NDIR analizatorių, o CO2 koncentracijos vertė turi būti užregistruojama kaip A. Po to maždaug 50 proc. jų skiedžiamos patikros dujomis NO ir leidžiamos per NDIR bei (H)CLD, o CO2 bei NO koncentracijų vertės užregistruojamos atitinkamai kaip B ir C. Tuomet nutraukiamas CO2 tiekimas, per (H)CLD leidžiamos tik patikros dujos NO, o NO vertė užregistruojama kaip D.

Bandymo dujų koncentracija turi būti tokio lygio, kad atsakas sudarytų maždaug 80 proc. visos skalės. Koncentracija turi būti žinoma ± 2 proc. tikslumu pagal gravimetrinį etaloną, išreikštą tūrio vienetais. Be to, atliekamas parengiamasis 24 val. trukmės baliono kondicionavimas esant 298 ± 5 K (25 °C) temperatūrai.

Išjungus ozonatorių, įjungiamas NO režimas, taip pat išjungiamas deguonies arba sintetinio oro srautas. Analizatoriaus NOx rodmuo nuo vertės, išmatuotos pagal 1.7.2. punktą, neturi skirtis daugiau kaip ± 5 proc. (Analizatorius yra nustatytas veikti NO režimu.)

Tuomet NO analizatorius perjungiamas veikti NOx režimu, tad dujų mišinys (sudarytas iš NO, NO2, O2 ir N2) dabar teka per katalizatorių. Užregistruojamas nurodytos koncentracijos a rodmuo. (Analizatorius yra nustatytas veikti NOx režimu.)

Tada įjungiamas ozonatorius, kuriuo tiekiama pakankamai ozono NO koncentracijai sumažinti iki maždaug 20 proc. (mažiausiai 10 proc.) 1.7.2 punkte nurodytos kalibravimo koncentracijos vertės. Užregistruojamas nurodytos koncentracijos d rodmuo. (Analizatorius yra nustatytas veikti NO režimu.)

Per trišakę jungtį į dujų srautą nuolat leidžiamas deguonis arba nulio patikros oras, kol rodoma koncentracija tampa maždaug 20 proc. mažesnė už pirmiau 1.7.2 punkte nurodytą kalibravimo koncentracijos vertę. (Analizatorius yra nustatytas veikti NO režimu.)

CLD ir HCLD kalibruojami pagal gamintojo specifikacijas dažniausiai naudojamame darbiniame intervale, naudojant nulinės vertės nustatymo ir patikros dujas (kai NO kiekis atitinka apie 80 proc. darbinio intervalo, o NO2 koncentracija dujų mišinyje yra mažesnė nei 5 proc. NO koncentracijos). NOx analizatorius turi būti nustatytas veikti NO režimu, kad patikros dujos nebūtų praleidžiamos per katalizatorių. Turi būti užregistruoti nurodyti koncentracijos rodmenys.

Turi būti atliktas sistemos sandarumo bandymas. Zondas atjungiamas nuo išmetimo sistemos ir jo galas užkemšamas. Įjungiamas analizatoriaus siurblys. Po pradinio stabilizavimosi tarpsnio visi srautmačiai turėtų rodyti nulį. Jei taip nėra, tikrinamos ėminių ėmimo linijos ir šalinamas defektas. Didžiausioji leidžiamoji nuotėkio dėl sumažėjusio slėgio norma turi būti 0,5 proc. normaliojo srauto toje tikrinamos sistemos dalyje. Normaliesiems srautams įvertinti galima taikyti srautus per analizatorių ir per aplenkiamuosius įtaisus.

Be to, kalibravimui ir patikrai naudojamos dujos gali būti gautos dujų dozatoriumi, skiedžiant jas išgrynintuoju N2 arba išgrynintuoju sintetiniu oru. Maišymo įtaiso tikslumas turi būti toks, kad praskiestų kalibravimo dujų koncentracija galėtų būti nustatyta ± 2 proc. tikslumu.

NO ir išgrynintasis azotas (NO2 kiekis šiose kalibravimo dujose turi būti ne didesnis kaip 5 proc. NO kiekio);

(priemaišos ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)

(priemaišos ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)

Matavimo intervalo slinkis per vieną valandą turi būti mažesnis kaip 2 proc. visos skalės vertės mažiausiame taikomame intervale. Matavimo intervalas apibrėžiamas kaip skirtumas tarp atsako į patikros dujas ir atsako į nulinės vertės nustatymo dujas. Atsakas į patikros dujas apibrėžiamas kaip vidutinis atsakas, įskaitant triukšmą, į patikros dujas per 30 s tarpsnį.

Nulinio atsako slinkis per vieną valandą turi būti mažesnis kaip 2 proc. visos skalės vertės mažiausiame taikomame intervale. Nulinis atsakas apibrėžiamas kaip vidutinis atsakas, įskaitant triukšmą, į nulinės vertės nustatymo dujas per 30 s tarpsnį.

Pakartojamumas, kaip nustatyta, didesnis 2,5 karto už standartinį 10 pakartotinių atsakų į naudojamas kalibravimo ar patikros dujas nuokrypį, neturi būti didesnis nei ± 1 proc. visos skalės koncentracijos vertės, kai taikant kiekvieną intervalą vertė viršija 155 ppm (arba ppm C) arba ± 2 proc., kai taikant kiekvieną intervalą vertė nesiekia 155 ppm (arba ppm C).

Apskaičiuojant išmetamųjų teršalų kiekį praskiestose išmetamosiose dujose, būtina žinoti praskiestų išmetamųjų dujų masės srautą. Bendrasis praskiestų išmetamųjų dujų srautas per ciklą (kg per bandymą) apskaičiuojamas išmatavus ciklo vertes ir atitinkamus srauto matavimo įtaiso kalibravimo duomenis (PDP – V 0, CFV – K V, SSV – C d); taikomi atitinkami metodai, aprašyti 3 priedėlio 2.2.1 punkte. Jei bendroji kietųjų dalelių ir dujinių teršalų ėminio masė didesnė kaip 0,5 proc. viso CVS srauto, daroma CVS srauto pataisa arba kietųjų dalelių ėminio srautas sugrąžinamas į CVS prieš srauto matavimo įtaisą.

Matavimo intervalo slinkis per vieną valandą turi būti mažesnis kaip 2 proc. visos skalės vertės mažiausiame taikomame intervale. Matavimo intervalas apibrėžiamas kaip skirtumas tarp atsako į patikros dujas ir atsako į nulinės vertės nustatymo dujas. Atsakas į patikros dujas apibrėžiamas kaip vidutinis atsakas, įskaitant triukšmą, į patikros dujas per 30 s tarpsnį.

Nulinio atsako slinkis per vieną valandą turi būti mažesnis kaip 2 proc. visos skalės vertės mažiausiame taikomame intervale. Nulinis atsakas apibrėžiamas kaip vidutinis atsakas, įskaitant triukšmą, į nulinės vertės nustatymo dujas per 30 s tarpsnį.

Pakartojamumas, kaip nustatyta, didesnis 2,5 karto už standartinį 10 pakartotinių atsakų į naudojamas kalibravimo ar patikros dujas nuokrypį, neturi būti didesnis nei ± 1 proc. visos skalės vertės kiekviename naudojamame didesnės nei 155 ppm (arba ppm C) koncentracijos intervale arba ± 2 proc. visos skalės vertės kiekviename naudojamame mažesnės nei 155 ppm (arba ppm C) koncentracijos intervale.

Bandymas atliekamas taikant etaloninį ciklą, kaip nustatyta 5 priede. Variklio sūkių dažnio ir sukimo momento reguliavimo komandos duodamos ne mažesniu kaip 5 Hz dažniu (rekomenduojama 10 Hz). Nustatytosios vertės apskaičiuojamos taikant tiesinį interpoliavimą tarp 1 Hz dažniu nustatytų etaloninio ciklo taškų. Išmatuotos variklio sūkių dažnio ir sukimo momento vertės per visą bandymo ciklą registruojamos bent kartą per sekundę, o signalai gali būti filtruojami elektroniniu būdu.

Jei vykstant šalto paleidimo bandymo ciklui variklis kuriuo nors momentu užgęsta, turi būti atliktas pradinis variklio kondicionavimas, po to pakartojama aušinimo procedūra; galiausiai variklis paleidžiamas iš naujo, o bandymas kartojamas. Jei per bandymo ciklą kuri nors reikalinga bandymo įranga sugenda, bandymo rezultatai laikomi negaliojančiais.

Jei naudojama viso srauto skiedimo sistema, mėginių siurblys (-iai) sureguliuojamas (-i) taip, kad per kietųjų dalelių ėminių ėmimo zondą ar per tiekimo vamzdį tekančio srauto vertė nuo nustatytosios srauto vertės skirtųsi ne daugiau kaip ± 5 proc. Jei taikomas srauto kompensavimas (t. y. mėginio srauto proporcinis reguliavimas), įrodoma, kad pagrindinio tunelio srauto ir kietųjų dalelių ėminių srauto santykis nuo nustatytosios vertės nesikeis daugiau kaip ± 5 proc. (išskyrus pirmąsias 10 s, kai imami ėminiai).

Jei naudojama dalies srauto skiedimo sistema, ėminių ėmimo siurblys (-iai) sureguliuojamas (-i) taip, kad per kietųjų dalelių ėmimo zondą ar per tiekimo vamzdį tekantis srautas būtų proporcingas išmetamųjų dujų masės srautui.

Jei naudojama viso srauto skiedimo sistema, HC ir NOx kiekis skiedimo tunelyje matuojamas nenutrūkstamai bent 2 Hz dažniu. Vidutinės koncentracijos vertės nustatomos integruojant viso bandymo ciklo analizatoriaus signalus. Sistemos atsako trukmė turi būti ne didesnė kaip 20 s ir prireikus turi būti derinama su CVS srauto svyravimais bei ėminio ėmimo trukmės ir (arba) bandymo ciklo nukrypimais. CO ir CO2 kiekiai nustatomi integruojant arba analizuojant per bandymo ciklą į ėminių ėmimo maišą patekusių išmetalų koncentraciją. Dujinių teršalų koncentracijos skiedimo ore nustatomos jas integruojant arba surenkant teršalus į foninės koncentracijos ėminių ėmimo maišą. Visi kiti matuotini parametrai registruojami bent vieno matavimo veiksmo per sekundę dažniu (1 Hz).

Bandymas atliekamas taikant etaloninį ciklą, kaip nustatyta 5 priede. Variklio sūkių dažnio ir sukimo momento reguliavimo komandos duodamos ne mažesniu kaip 5 Hz dažniu (rekomenduojama 10 Hz). Nustatytosios vertės apskaičiuojamos taikant tiesinį interpoliavimą tarp 1 Hz dažniu nustatytų etaloninio ciklo taškų. Išmatuotos variklio sūkių dažnio ir sukimo momento vertės per visą bandymo ciklą registruojamos bent kartą per sekundę, o signalai gali būti filtruojami elektroniniu būdu.

Jei gamintojas mano, kad pirmiau nurodyti kurio nors konkretaus variklio charakteristikų grafikų sudarymo metodai yra nepatikimi ar nėra tipiniai, galima taikyti kitus charakteristikų grafikų sudarymo metodus. Šie kiti metodai turi atitikti nurodytų charakteristikų grafikų sudarymo procedūrų tikslą – nustatyti didžiausią įmanomą sukimo momentą visais variklio sūkių dažniais, kurie būna per bandymo ciklus. Metodus, kurie dėl patikimumo ar tipiškumo skiriasi nuo šiame punkte nurodytų charakteristikų grafikų sudarymo metodų, turi patvirtinti suinteresuotieji subjektai, be to, jų taikymas turi būti pagrįstas. Tačiau mažėjančio variklio sūkių dažnio jokiu būdu negalima taikyti varikliams, turintiems reguliatorių arba turbokompresorių.

Taikant pilnutinę apkrovą, bent 15 s taikomas mažiausiasis sūkių dažnis, taikomas sudarant charakteristikų grafikus, ir užregistruojamas vidutinis sukimo momentas per paskutines 5 s. Didžiausio sukimo momento kreivė nuo mažiausiojo iki didžiausiojo sūkių dažnio, taikomo sudarant charakteristikų grafikus, nustatoma esant ne didesniems kaip 100 ± 20 min–1 sūkių dažnio pokyčiams. Kiekviename bandymo taške variklis dirba bent 15 s ir užregistruojamas vidutinis sukimo momentas per paskutines 5 s.

n hi x 1,02 arba sūkių dažnis, kuriuo sukimo momentas esant pilnutinei apkrovai sumažėja iki nulio, taikoma mažesnioji vertė (n hi – didžiausiasis variklio sūkių dažnis, kuriuo gaunama 70 proc. vardinės galios).

Analizatoriaus rodmenys registruojami juostiniu rašytuvu arba nustatomi lygiaverte duomenų gavimo sistema išmetamosioms dujoms tekant per analizatorių bent paskutinėmis trimis kiekvieno režimo minutėmis. Jei praskiesto CO ir CO2 koncentracijai išmatuoti skirti ėminiai renkami į maišą (žr. 4A priedo 1 priedėlio 1.4.4 punktą), ėminys surenkamas į maišą paskutinėmis trimis kiekvieno režimo minutėmis, maiše esantis paimtas mėginys analizuojamas, o rezultatai užregistruojami.

Pastaba. Kondicionuojant taip pat turėtų būti pašalintas per ankstesnius bandymus išmetimo sistemoje susidariusių nuosėdų poveikis. Be to, siekiant sumažinti dviejų gretimų bandymo taškų tarpusavio įtaką, turi būti nustatytas jų tarpusavio stabilizavimosi laikas.

Kai visais režimais veikiančiose viso srauto sistemose taikomi vieno filtro ir kelių filtrų metodai, ėminio masės srauto per filtrą ir praskiestų išmetamųjų dujų masės srauto santykis turi būti pastovus. Šis masių santykis neturi skirtis daugiau kaip ± 5 proc. nuo suvidurkintos režimo vertės, išskyrus pirmąsias 10 sekundžių veikiant bet kuriuo režimu, kai sistemose nėra aplenkiamojo įtaiso. Dalies srauto skiedimo sistemų, kuriose taikomas vieno filtro metodas, masės srautas per filtrą turi būti pastovus ir neturi skirtis daugiau kaip ± 5 proc. nuo suvidurkintos režimo vertės, išskyrus pirmąsias 10 sekundžių veikiant bet kuriuo režimu, kai sistemose nėra aplenkiamojo įtaiso.

Taikant vieno filtro metodą, kietųjų dalelių ėminių ėmimo sistema turi būt paleista ir veikti per aplenkiamąjį įtaisą (taikant kelių filtrų metodą, ši procedūra neprivaloma). Galima nustatyti kietųjų dalelių foninės koncentracijos lygį per dalelių filtrus leidžiamame skiedimo ore. Jei naudojamas filtruotas skiedimo oras, užtenka tik vieno matavimo bet kuriuo metu prieš bandymą, jam vykstant arba jį pabaigus. Jei skiedimo oras nefiltruojamas, matuojamas vienas ėminys, imamas visą bandymo laiką.

Pirmiau minėti teršalai tiriami vykstant šiai bandymo eigai. Bandymo eigą sudaro šalto variklio paleidimo ciklas, atliekamas po natūralaus arba priverstinio variklio aušinimo, variklio įšildymo laikotarpis ir įšilusio variklio paleidimo ciklas, po kurio apskaičiuojamas bendras išmetamųjų teršalų kiekis. Remiantis išmatuotais variklio dinamometro sukimo momento ir greičio signalais, variklio galia integruojama pagal visą ciklo trukmę, taip gaunant per ciklą variklio atliktą darbą. Dujinių komponentų koncentracija nustatoma per ciklą, naudojant nepraskiestas išmetamąsias dujas ir integruojant analizatoriaus signalą pagal šio priedo 3 priedėlį arba naudojant CVS viso srauto skiedimo sistemos praskiestas išmetamąsias dujas ir integruojant ar renkant ėminį maišu pagal šio priedo 3 priedėlį. Matuojant kietąsias daleles, iš praskiestų išmetamųjų dujų į specialų filtrą paimamas proporcinis ėminys, praskiedžiant srauto dalį arba visą srautą. Atsižvelgiant į taikomą metodą, siekiant apskaičiuoti išmetamųjų teršalų masės vertes, nustatomas per ciklą praskiestų arba nepraskiestų išmetamųjų dujų srautas. Išmetamųjų teršalų masės vertės susiejamos su variklio darbu, kad būtų apskaičiuotas kiekvieno teršalo kiekis gramais per vieną kilovatvalandę.

Matuojamus variklio išmetamus teršalus sudaro dujiniai komponentai (anglies monoksidas, visi angliavandeniliai ir azoto oksidai) ir kietosios dalelės. Be to, nustatant dalies srauto ir viso srauto skiedimo sistemų skiedimo santykį, kaip pėdsakinės dujos dažnai naudojamas anglies dioksidas. Vadovaujantis gerąja inžinerine praktika, bandant kylančias matavimo problemas puikiai galima nustatyti taikant bendro anglies dioksido kiekio matavimo metodą.

4B PRIEDAS

Dyzelinių variklių, įrengiamų žemės ir miškų ūkio traktoriuose ir ne kelių mobiliosiose mašinose, bandymų, atsižvelgiant į variklio išmetamus teršalus, procedūra

1. REZERVUOTA

2. REZERVUOTA

3. APIBRĖŽTYS, SIMBOLIAI IR SANTRUMPOS

3.1. Apibrėžtys

Žr. šios taisyklės 2.1 punktą

3.2. Bendrieji simboliai (1)

Simbolis Vienetas Sąvoka a 0 — regresijos kreivės atkarpa y ašyje. a 1 — tiesinės regresijos kreivės koeficientas α sp rad/s2 variklio sūkių dažnio išvestinė nustatytame taške A/Fst — stechiometrinis oro ir degalų santykis c ppm, proc. tūrio koncentracija (taip pat μmol/mol = ppm) D — skiedimo koeficientas d m skersmuo E proc. virsmo efektyvumas e g/kWh su stabdymu susijusi aplinkybė egas g/kWh išmetamųjų dujinių teršalų savitoji masė ePM g/kWh išmetamųjų kietųjų dalelių savitoji masė ew g/kWh svertinė išmetamųjų teršalų savitoji masė F F kriterijus F — regeneravimo ciklų dažnis, išreikštas dalimi bandymų, kurių metu vyksta regeneracija f a — laboratorijos atmosferos koeficientas k r — multiplikacinis regeneravimo koeficientas k Dr — regeneracijos perskaičiavimo (mažinimo) koeficientas k Ur — regeneracijos perskaičiavimo (didinimo) koeficientas λ — oro pertekliaus koeficientas L — sukimo momentas, % M a g/mol įsiurbiamo oro molinė masė M e g/mol išmetamųjų teršalų molinė masė M gas g/mol dujinių komponentų molinė masė m kg masė m gas g dujinių išmetamųjų teršalų masė per bandymo ciklą m PM g išmetamųjų kietųjų dalelių masė per bandymo ciklą n min-1 variklio sukimosi dažnis n hi min-1 didelis variklio sūkių dažnis n lo min-1 mažas variklio sūkių dažnis P kW galia P max kW didžiausia bandymo sąlygomis išmatuota arba nurodyta galia esant bandymo sūkių dažniui (nurodyta gamintojo) P AUX kW nurodyta bendra galia, suvartota bandymams atlikti skirtų pagalbinių prietaisų p kPa slėgis p a kPa sauso oro atmosferos slėgis PF proc. penetracijos frakcija q maw kg/s įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojamas drėgnam orui q mdw kg/s skiedimo oro masės srautas, skaičiuojamas drėgnam orui q mdew kg/s praskiestų išmetamųjų dujų masės srautas, skaičiuojamas drėgnoms dujoms q mew kg/s išmetamųjų dujų masės srautas, skaičiuojamas drėgnoms dujoms q mf kg/s degalų masės srautas. q mp kg/s į dalies srauto skiedimo sistemą patenkantis išmetamųjų dujų ėminio srautas qV m3/s tūrinis srautas RF — atsako koeficientas r d — skiedimo santykis r 2 — mišriosios koreliacijos koeficientas ρ kg/m3 tankis σ — standartinis nuokrypis S kW nustatomasis dinamometro parametras SEE — standartinė įverčio y ašyje pagal x ašį paklaida T °C temperatūra T a K absoliučioji temperatūra T N·m variklio sukimo momentas T sp N·m reikalaujamas sukimo momentas nustatytame „sp“ taške u — dujų komponento ir išmetamųjų dujų tankio verčių santykis t s laikas Δt s laiko tarpsnis t 10 s laikas nuo žingsnio įvesties iki 10 % galutinio rodmens t 50 s laikas nuo žingsnio įvesties iki 50 % galutinio rodmens t 90 s laikas nuo žingsnio įvesties iki 90 % galutinio rodmens V m3 tūris W kWh darbas y bendrasis kintamasis aritmetinis vidurkis

3.3. Apačioje užrašyti rodikliai

abs absoliutusis kiekis act faktinis kiekis air oro kiekis amb aplinkos oro kiekis atm atmosferos oro kiekis cor pataisytasis kiekis CFV kritinio srauto Venturio difuzorius denorm denormalizuotasis kiekis dry sausasis kiekis exp tikėtinas kiekis filter KD ėminių filtras i akimirkinis matavimas (pvz., 1 Hz) i eilės narys idle būsena tuščiosios eigos sąlygomis in įdėtas kiekis leak nuotėkio kiekis max didžiausioji (viršutinė) vertė meas išmatuotasis kiekis min mažiausioji vertė mix oro molinė masė out išimtas kiekis PDP tūrinis siurblys ref etaloninis kiekis SSV ikigarsinis Venturio difuzorius total visas kiekis uncor nepataisytasis kiekis vac vakuumo lygis weight kalibravimo svarelis wet drėgnasis kiekis

3.4. Cheminių komponentų simboliai ir santrumpos (taip pat naudojami kaip indeksai)

(Žr. šios taisyklės 2.2.2 punktą)

3.5. Santrumpos

(Žr. šios taisyklės 2.2.3 punktą)

4. BENDRIEJI REIKALAVIMAI

Variklio sistema turi būti suprojektuota, sukonstruota ir surinkta taip, kad galėtų atitikti šios taisyklės nuostatas Pagal šią taisyklę gamintojo taikomomis techninėmis priemonėmis užtikrinamas veiksmingas minėtų išmetamųjų teršalų kiekio ribojimas normaliosiomis naudojimo sąlygomis per variklio naudojimo laikotarpį. Šiuo tikslu varikliai, bandomi 6 punkte nustatytomis bandymų sąlygomis ir 7 punkte nustatyta bandymų tvarka, turi atitikti 5 punkte nustatytus veikimo reikalavimus.

5. VEIKIMO REIKALAVIMAI

5.1. Bendrieji reikalavimai

5.1.1. Rezervuota (2)

5.1.2. Dujinių teršalų ir kietųjų dalelių išmetimas

Teršalai:

a) azoto oksidai, NOx;

b) angliavandeniliai, galintys būti išreikšti kaip: i) bendras angliavandenilių kiekis, HC arba THC, ii) angliavandeniliai be metano, NMHC;

c) kietosios dalelės, KD;

d) anglies monoksidas, CO.

Išmatuotos variklio išmetamų dujinių teršalų ir kietųjų dalelių vertės – su stabdymu susijusių išmetamųjų teršalų savitoji masė gramais per kilovatvalandę (g/kWh). Gali būti naudojamos kitos vienetų sistemos, jei taikomas tinkamas perskaičiavimas.

Išmetamieji teršalai nustatomi taikant darbo ciklus (pastovios būsenos ir (arba) pereinamuosius), kaip aprašyta 7 punkte. Matavimo sistemos turi atitikti 8 punkte nustatytus kalibravimo ir veiksmingumo tikrinimo, naudojant 9 punkte nurodytą matavimo įrangą, reikalavimus.

Tipo patvirtinimo institucija gali patvirtinti kitas sistemas ar analizatorius, jei nustatoma, kad juos naudojant pagal 5.1.3 punktą gaunami lygiaverčiai rezultatai.

5.1.3. Lygiavertiškumas

Sistemos lygiavertiškumo nustatymas grindžiamas septynių (ar daugiau) ėminių porų koreliacijos tarp nagrinėjamos sistemos ir vienos iš šio priedo sistemų tyrimu.

„Rezultatais“ reikia laikyti išmetamųjų teršalų kiekio per ciklą svertinę savitąją vertę. Koreliacijos bandymai turi būti daromi toje pačioje laboratorijoje, naudojant tą pačią bandymo sąranką ir tą patį variklį, dar geriau, jei jie daromi vienu metu. Ėminių porų vidutinių verčių lygiavertiškumas nustatomas naudojant F kriterijaus ir t kriterijaus statistiką, kaip aprašyta 4B priedo A.2 priedėlyje, parengtą pirmiau aprašytomis bandymo sąrankos ir variklio naudojimo laboratorijoje sąlygomis. Riktai nustatomi pagal standartą ISO 5725 ir neįtraukiami į duomenų bazę. Koreliacijos bandymui naudotinas sistemas turi būti patvirtinusi tipo patvirtinimo institucija.

5.2. Rezervuota

6. BANDYMŲ SĄLYGOS

6.1. Laboratorinių bandymų sąlygos

Turi būti išmatuota į variklį įleidžiamo oro absoliučioji temperatūra (T a), išreikšta Kelvino laipsniais, ir sauso oro atmosferos slėgis (p s), išreikštas kPa, ir toliau nurodytomis sąlygomis turi būti nustatytas f a dydis. Jei variklis yra daugiacilindris ir turi atskiras įleidimo kolektorių grupes, pvz., varikliai, kurių cilindrai išdėstyti V forma, naudojama vidutinė atskirų grupių temperatūra. f a dydis nurodomas kartu su bandymo rezultatais. Dėl geresnio bandymų rezultatų pakartojamumo ir atkuriamumo rekomenduojama, kad f a dydis būtų toks: 0,93 ≤ f a ≤ 1,07.

Varikliai, turintys natūralaus įsiurbimo ir mechaninio pripūtimo funkcijas:

(6-1)

Varikliai, turintys turbokompresorių ir įsiurbiamo oro aušinimo funkciją arba jos neturintys:

(6-2)

Prieš bet kokią variklio sudedamąją dalį matuojamas įsiurbiamas oras turi būti pastovios 25 ± 5 °C temperatūros.

Leidžiama naudoti:

a) bendro atmosferos slėgio matuoklį, jeigu bandant variklį įsiurbiamo oro reguliavimo įranga galima užtikrinti aplinkos slėgį, atitinkantį bendrą atmosferos slėgį ± 1 kPa;

b) bendrą drėgnio matą, jeigu bandant variklį įsiurbiamo oro reguliavimo įranga galima užtikrinti rasos tašką, atitinkantį bendrą drėgnio matą ± 0,5 °C.

6.2. Varikliai, turintys pripučiamo oro aušinimo funkciją

a) Naudojama pripučiamo oro aušinimo sistema, turinti bendrą įleidžiamo oro pasisavinimo funkciją, atitinkanti serijinės gamybos variklių įrengimo reikalavimus įprastomis veikimo sąlygomis. Bet kokia laboratorinė pripučiamo oro aušinimo sistema turi būti suprojektuota taip, kad kondensato būtų kuo mažiau. Prieš pradedant išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymus visas susikaupęs kondensatas turi nutekėti, o visos drenos turi būti sandariai uždarytos. Atliekant išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymą drenos turi likti uždarytos. Aušalas turi atitikti šias sąlygas: i) atliekant bandymus pripučiamo oro aušintuvo įėjimo angoje turi būti palaikoma 20 °C aušalo temperatūra; ii) gamintojo nurodytomis variklio veikimo sąlygomis aušalo srautas turi būti toks, kad oro temperatūra už pripučiamo oro aušintuvo išėjimo angos nuo gamintojo nustatytos vertės nesiskirtų daugiau kaip ± 5 °C. Oro temperatūra išėjimo angoje matuojama gamintojo nurodytoje vietoje. Ši nustatytoji aušalo srauto vertė taikoma per visą bandymą. Jeigu variklio gamintojas nėra nurodęs variklio veikimo sąlygų arba atitinkamos temperatūros pripučiamo oro aušintuvo išėjimo angoje, aušalo srautas nustatomas varikliui veikiant didžiausia galia, kad pripučiamo oro aušintuvo išėjimo angoje būtų gauta temperatūra, atitinkanti įprastas veikimo sąlygas; iii) jei pripučiamo oro aušinimo sistemoje variklio gamintojas nustato slėgio kryčio ribas, turi būti užtikrinama, kad slėgio krytis pripučiamo oro aušinimo sistemoje, esant gamintojo nustatytoms variklio veikimo sąlygoms, atitiktų gamintojo nustatytą (-as) ribą (-as). Slėgio krytis matuojamas gamintojo nustatytose vietose;

b) siekiama, kad išmetamas teršalų kiekis atitiktų įprastas veikimo sąlygas. jei, remiantis gerąja inžinerine praktika, paaiškėja, kad pagal šios dalies reikalavimus bus gauti nereprezentatyvūs bandymų rezultatai (pvz., įsiurbiamas oras bus pernelyg atvėsintas), siekiant didesnio rezultatų reprezentatyvumo, gali būti naudojamos tikslesniu būdu nustatytos vertės ir pripučiamo oro slėgio kryčio valdymo parametrai, aušalo temperatūra ir srautas.

6.3. Variklio galia

6.3.1. Išmetamųjų teršalų matavimo pagrindas

Išmetamųjų teršalų savitosios masės matavimo pagrindas yra nepataisytoji galia.

6.3.2. Įmontuojama pagalbinė įranga

Atliekant bandymą, pagal 7 priedo reikalavimus bandymų stende įrengiami variklio veikimui būtini pagalbiniai prietaisai.

6.3.3. Išmontuojama pagalbinė įranga

Atliekant bandymus turi būti atsisakyta tam tikros pagalbinės įrangos, kuri būtina tik eksploatuojant aparatą ir kuri gali būti prijungta prie variklio.

Jeigu pagalbinės įrangos neįmanoma išmontuoti, galia, kurią ji sunaudoja būdama neapkrauta, gali būti nustatyta ir pridėta prie išmatuotos variklio galios (žr. g pastabą 7 priedo lentelėje). Jei ši vertė didesnė kaip 3 proc. didžiausiosios galios esant bandomajam sūkių dažniui, už bandymus atsakinga institucija gali ją patikrinti. Pagal pagalbinės įrangos sunaudotą galią reguliuojamos nustatytosios vertės ir apskaičiuojamas per bandymo ciklą variklio atliktas darbas.

6.4. Variklio įsiurbiamas oras

6.4.1. Įžanga

Turi būti naudojama variklyje sumontuota įsiurbiamo oro sistema arba įprastoms veikimo sąlygoms sukonfigūruota tipiška sistema. Jai priklauso pripučiamo oro atvėsinimo ir išmetamųjų dujų recirkuliacijos sistemos.

6.4.2. Įsiurbiamo oro apribojimas

Naudojama variklio oro įsiurbimo sistema arba bandymų laboratorijos sistema, kuriai taikoma oro įsiurbimo riba, naudojant švarų oro filtrą ir esant vardiniam sūkių dažniui bei pilnutinei apkrovai, atitiktų didžiausią gamintojo nustatytą vertę ± 300 Pa tikslumu. Statinis skirtuminis ribojimo slėgis matuojamas gamintojo nurodytoje vietoje, taikant jo nustatytas sūkių dažnio ir sukimo momento vertes. Jeigu gamintojas vietos nenurodo, šis slėgis matuojamas prieš bet kokio turbokompresoriaus arba išmetamųjų dujų recirkuliacijos sistemos jungtį su įsiurbiamo oro sistema. Jeigu gamintojas sūkių dažnio ir sukimo momento verčių nenurodo, šis slėgis matuojamas, kai variklis veikia didžiausia galia.

6.5. Variklio išmetimo sistema

Turi būti naudojama variklyje sumontuota išmetimo sistema arba įprastoms veikimo sąlygoms sukonfigūruota tipiška sistema. Papildomo apdorojimo įtaisams taikomą išmetimo ribą nustato gamintojas, atsižvelgdamas į papildomo apdorojimo sąlygą (pvz., kietųjų dalelių išdeginimo / sendinimo ir regeneravimo / apkrovimo lygis). Išmetimo sistema turi atitikti išmetamųjų dujų ėminių ėmimo reikalavimus, kaip nustatyta 9.3 punkte. Turi būti naudojama variklio išmetimo sistema arba bandymų laboratorijos sistema, kurios statinis išmetamųjų dujų priešslėgis atitinka 80–100 proc. didžiausios ribos, esant gamintojo nustatytam sūkių dažniui ir sukimo momentui. Jei didžiausia riba yra ≤ 5 kPa, nustatytoji vertė nuo didžiausiosios turi skirtis ne mažiau kaip 1,0 kPa. Jeigu gamintojas sūkių dažnio ir sukimo momento verčių nenurodo, šis slėgis matuojamas, kai variklis veikia didžiausia galia.

6.6. Variklis, turintis papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemą

Jei variklis turi papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo įtaisą, išmetimo vamzdis turi būti tokio pat skersmens, koks įprastomis veikimo sąlygomis yra bent keturgubo vamzdžio skersmens atstumu prieš įėjimo angos praplatėjimą, kuriame įtaisytas papildomo apdorojimo įtaisas. Atstumas nuo išmetimo kolektoriaus flanšo ar turbokompresoriaus išėjimo angos iki papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemos turi būti toks pat, koks yra transporto priemonės konstrukcijoje arba gamintojo pateiktose atstumų specifikacijose. Išmetamųjų dujų priešslėgiui arba ribai taikomi pirmiau nurodyti kriterijai ir jie gali būti reguliuojami vožtuvu. Fiktyviuose bandymuose ir atliekant variklio charakteristikų grafikų sudarymą papildomo apdorojimo talpykla gali būti išimta ir pakeista tokia pačia talpykla, užpildyta neaktyviu katalizatoriaus nešikliu.

Per bandymo ciklą matuojami išmetamieji teršalai turi atitikti lauko sąlygomis išmetamus teršalus. Jei variklyje yra papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistema, kuriai būtina naudoti reagentą, gamintojas nurodo, koks reagentas naudotas per visus bandymus.

Variklių, turinčių papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo, taikant nedažną (periodinį) regeneravimą, sistemą, aprašytą 6.6.2 punkte, išmetamų teršalų rezultatai perskaičiuojami atsižvelgiant į regeneravimo ciklus. Šiuo atveju vidutinis išmetamųjų teršalų kiekis priklauso nuo regeneravimo ciklų dažnio, išreikšto dalimi bandymų, kurių metu vyksta regeneravimas. Papildomo apdorojimo sistemoms, kuriose pagal 6.6.1 punktą vyksta nenutrūkstamasis regeneravimas, speciali bandymo tvarka nereikalinga.

6.6.1. Nenutrūkstamasis regeneravimas

Kai naudojama išmetamųjų teršalų papildomo apdorojimo sistema, kurioje vyksta nenutrūkstamojo regeneravimo procesas, išmetamųjų teršalų kiekis matuojamas papildomo apdorojimo sistemoje, kuri nustatoma taip, kad teršalų išmetimo ciklas kartotųsi. Regeneravimo procesas turi vykti bent kartą per įšilusio variklio paleidimo NRTC bandymą arba nuolydinio režimo ciklo (RMC) bandymą ir gamintojas turi nurodyti įprastas regeneravimo sąlygas (suodžių kiekį, temperatūrą, išmetamųjų dujų priešslėgį ir t. t.). Siekiant įrodyti, kad regeneravimo procesas yra nenutrūkstamas, atliekami bent trys įšilusio variklio paleidimo NRTC arba nuolydinio režimo ciklo (RMC) bandymai. Atliekant įšilusio variklio paleidimo NRTC bandymą, variklis įšildomas pagal 7.8.2.1 punktą ir laikomas įšildytas pagal 7.4.2 punktą, tada atliekamas pirmasis įšilusio variklio paleidimo NRTC bandymas. Paskesni įšilusio variklio paleidimo NRTC bandymai pradedami po to, kai variklis yra palaikomas įšildytu pagal 7.4.2 punktą. Atliekant bandymus registruojama išmetamųjų teršalų temperatūra ir slėgis (prieš papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemą ir už jos registruojama temperatūra, išmetamųjų dujų priešslėgis ir t. t.). Laikoma, kad papildomo apdorojimo sistema atitinka nustatytus reikalavimus, jeigu atliekant bandymą gamintojo nurodytos sąlygos veikia pakankamai ilgai, o teršalų išmetimo rezultatai nesiskiria daugiau kaip ± 25 proc. arba 0,005 g/kWh (taikoma didesnioji vertė). Jeigu papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistema gali veikti saugiuoju režimu, kuris persijungia į periodinio (nedažno) regeneravimo režimą, ji tikrinama pagal 6.6.2 punktą. Tuo konkrečiu atveju išmetamųjų teršalų kiekius galima viršyti ir jų nereikia perskaičiuoti naudojant svertinius koeficientus.

6.6.2. Periodinis (nedažnas) regeneravimas

Ši nuostata taikoma tik tiems varikliams, kuriuose įrengtas išmetamųjų teršalų valdymas ir kurie regeneruojami periodiškai. Jeigu varikliai veikia diskrečiojo režimo ciklu, šios procedūros jiems negalima taikyti.

Išmetamųjų teršalų kiekis, stabilizavus papildomo apdorojimo sistemą, matuojamas bent per tris įšilusio variklio paleidimo NRTC bandymus: vieną kartą – taikant regeneravimą, du – jo netaikant. Regeneravimo procesas turi vykti bent kartą per NRTC arba RMC bandymą. Jei regeneravimas trunka ilgiau nei vienas NRTC ar RMC bandymas, NRTC arba RMC bandymai atliekami vienas paskui kitą, o išmetamųjų teršalų kiekis toliau matuojamas neišjungus variklio tol, kol baigiamas regeneravimas, ir apskaičiuojamas bandymų rezultatų vidurkis. Jeigu regeneravimas baigiamas per bet kurį bandymą, bandymas tęsiamas iki pat pabaigos. Galima įrengti varikliui skirtą jungiklį, kuris leistų išvengti regeneravimo proceso arba jį atlikti, jeigu ši operacija neturi poveikio pirminiam variklio kalibravimui.

Gamintojas nurodo įprastas regeneravimo sąlygas, kuriomis vyksta regeneravimo procesas (suodžių kiekį, temperatūrą, išmetamųjų dujų priešslėgį ir t. t.). Gamintojas taip pat nurodo regeneravimo ciklų dažnumą, išreikštą bandymų, kurių metu vyksta regeneravimas, skaičiumi. Dėl tikslios dažnumo nustatymo procedūros tariamasi su tipo patvirtinimo institucija, atsižvelgiant į gerąją inžinerinę praktiką.

Atlikdamas regeneravimo bandymą, gamintojas pateikia pripildytą papildomo apdorojimo sistemą. Regeneravimo procesas netaikomas kondicionuojant variklį. Užuot tai daręs, gamintojas vieną po kito gali atlikti įšilusio variklio paleidimo NRTC arba RMC bandymus, kol užsipildo papildomo apdorojimo sistema. Išmetamųjų teršalų kiekio per visus bandymus galima nematuoti.

Vidutinis išmetamųjų teršalų kiekis tarp regeneravimo etapų nustatomas pagal kelių maždaug vienodais laiko tarpais atliktų įšilusio variklio paleidimo NRTC arba RMC bandymų aritmetinį vidurkį. Bent vienas įšilusio variklio paleidimo NRTC arba RMC bandymas atliekamas prieš pat regeneravimo bandymo pradžią, kitas – iškart po jo.

Atliekant regeneravimo bandymą registruojami visi duomenys, reikalingi regeneravimui nustatyti (išmetamas CO arba NOx kiekis, prieš papildomo apdorojimo sistemą ir už jos registruojama temperatūra, išmetamųjų dujų priešslėgis ir t. t.). Per regeneravimo procesą taikomos išmetamųjų teršalų ribos gali būti viršytos. Bandymo tvarkos schema parodyta 6.1 paveiksle.

6.1 pav

Nedažno (periodinio) regeneravimo, atliekant n matavimų ir nr matavimų, kai vyksta regeneravimas, schema

Vidutinis savitasis išmetamųjų teršalų kiekis, susijęs su įšilusio variklio paleidimu (g/kWh), perskaičiuojamas taikant svertinius koeficientus (žr. 6.1 pav.):

(6-3)

Čia:

n = bandymų, kurių metu nevyksta regeneravimas, skaičius; nr = bandymų, kurių metu vyksta regeneravimas, skaičius (mažiausiai vienas bandymas); = vidutinė savitoji išmetamųjų teršalų masė per bandymą, kurio metu nevyksta regeneravimas (g/kWh); = vidutinė savitoji išmetamųjų teršalų masė per bandymą, kurio metu vyksta regeneravimas (g/kWh).

Gamintojo nuožiūra ir atsižvelgiant į gerąją inžinerinę analizę, regeneracijos perskaičiavimo koeficientas k r, žymintis vidutinį išmetamųjų teršalų kiekį, gali būti apskaičiuotas multiplikaciniu arba adityviuoju būdu.

Multiplikacinis būdas (regeneracijos perskaičiavimo (didinimo) koeficientas) (6-4a) (regeneracijos perskaičiavimo (mažinimo) koeficientas) (6-4b)

Adityvusis būdas (regeneracijos perskaičiavimo (didinimo) koeficientas) (6-5) (regeneracijos perskaičiavimo (mažinimo) koeficientas) (6-6)

Visų bandymų, per kuriuos nevyksta regeneravimas, metu regeneracijos perskaičiavimo (didinimo) koeficientai dauginami iš išmatuoto išmetamųjų teršalų kiekio arba prie jo pridedami. Visų bandymų, per kuriuos vyksta regeneravimas, metu regeneracijos perskaičiavimo (mažinimo) koeficientai dauginami iš išmatuoto išmetamųjų teršalų kiekio arba prie jo pridedami. Atliekant visus bandymus, iš anksto nustatytu būdu nurodoma, ar regeneravimas įvyko. Jeigu nenurodoma, kad įvyko regeneravimas, taikomas regeneracijos perskaičiavimo (didinimo) koeficientas.

Regeneracijos perskaičiavimo koeficientas, remiantis 4B priedo A.7–8 priedėliais dėl išmetamųjų teršalų, susijusių su stabdymu, savitosios masės apskaičiavimo:

a) taikomas svertinio NRTC bandymo ir RMC bandymų rezultatams;

b) gali būti taikomas nuolydiniams ciklams ir šalto variklio paleidimo NRTC, jeigu ciklo metu vyksta regeneravimas;

c) gali būti taikomas ir kitiems tos pačios variklių šeimos nariams;

d) gali būti taikomas kitoms variklių šeimoms, naudojančioms tokią pačią papildomo apdorojimo sistemą ir turinčioms ankstesnį tipo patvirtinimo institucijos patvirtinimą, pagrįstą gamintojo pateiktu techniniu įrodymu, kad išmetamųjų teršalų kiekis yra panašus.

Apsvarstomos šios galimybės:

a) gamintojas gali rinktis netaikyti patikslinimo koeficientų vienai ar kelioms variklių šeimoms (arba konfigūracijoms), nes regeneravimo poveikis nežymus arba kai iš esmės nesvarbu, kada įvyksta regeneravimas. Tokiais atvejais patikslinimo koeficientas netaikomas, o gamintojas yra atsakingas už išmetamųjų teršalų apribojimų paisymą per visus bandymus, nesvarbu, ar regeneravimas įvyko, ar ne;

b) gamintojui paprašius tipo patvirtinimo arba sertifikavimo institucija regeneravimo įvykius gali suskaičiuoti kitaip, nei nurodyta a papunktyje. Tačiau ši galimybė taikoma tik tiems įvykiams, kurie vyksta itin retai ir kurių iš esmės neįmanoma nustatyti taikant a papunktyje aprašytus patikslinimo koeficientus.

6.7. Aušinimo sistema

Turi būti naudojama pakankamo tūrio variklio aušinimo sistema, užtikrinanti gamintojo nustatytą įprastinę variklio eksploatavimo temperatūrą, įskaitant įsiurbiamo oro, aušalo, bloko ir galvučių temperatūras. Gali būti naudojami pagalbiniai laboratoriniai aušintuvai ir ventiliatoriai.

6.8. Tepalinė alyva

Tepalinę alyvą nurodo gamintojas; tai turi būti rinkoje parduodami tipiški tepalai; per bandymą naudotos tepalinės alyvos specifikacijos užregistruojamos ir pateikiamos su bandymo rezultatais.

6.9. Etaloninių degalų specifikacijos

Etaloniniai degalai nurodyti 6 priede pateiktoje 3 lentelėje.

Degalų temperatūra turi atitikti gamintojo rekomendacijas. Degalų temperatūra matuojama degalų purškimo siurblio angoje arba ten, kur nurodo gamintojas, o matavimo vieta užregistruojama.

6.10. Išmetamosios karterio dujos

Išmetamosios karterio dujos neturi būti išmetamos tiesiog į aplinką, išskyrus šį atvejį: variklių su turbokompresoriais, siurbliais, pūstuvais arba kompresoriais, skirtais orui tiekti, karterio dujos gali būti išmestos į aplinką, jeigu atliekant visų išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymus šie teršalai pridedami prie išmetamųjų teršalų (fiziškai arba matematiškai). Gamintojai, kurie pasinaudoja šia išimtimi, turi įrengti variklius taip, kad karterio dujas būtų galima nukreipti į išmetamųjų dujų ėminių ėmimo sistemą. Taikant šį punktą, karterio dujos, kurios bet kuriuo veikimo momentu nukreipiamos į teršalų išmetimo sistemą prieš papildomo išmetamųjų teršalų apdorojimo sistemą, nelaikomos išmetamomis tiesiog į aplinką.

Kad būtų galima išmatuoti išmetamuosius teršalus, atvirai išmetamos karterio dujos į teršalų išmetimo sistemą nukreipiamos taip:

a) vamzdžiai turi būti pagaminti iš lygaus paviršiaus medžiagos, laidžios elektrai ir nereaguojančios su karterio dujomis. Vamzdžiai turi būti kuo trumpesni;

b) laboratorinio karterio vamzdyno linkių turi būti kuo mažiau, o būtinų linkių spindulys – kuo didesnis;

c) laboratorinio karterio dujų išmetimo vamzdynas turi atitikti variklių gamintojo specifikacijų reikalavimus dėl karterio priešslėgio;

d) karterio dujų išmetimo vamzdynas sujungiamas su nepraskiestų išmetamųjų dujų kanalu už bet kurios papildomo apdorojimo sistemos ir išmetamųjų teršalų ribotuvo ir turi būti įrengtas prieš visus ėminių ėmimo zondus taip, kad prieš imant ėminius išmetamosios dujos visiškai susimaišytų. Karterio dujų išmetimo vamzdis turi išeiti į laisvąjį išmetamųjų dujų srautą, kad būtų išvengta pasienio sluoksnio efektų ir dujos geriau maišytųsi. Karterio dujų išmetimo vamzdžio anga gali būti nukreipta bet kuria kryptimi pagal nepraskiestų išmetamųjų dujų srautą.

7. BANDYMO PROCEDŪROS

7.1. Įžanga

Šiame punkte aprašomas su stabdymų susijusių dujinių teršalų ir kietųjų dalelių, išmetamų iš bandomų variklių, savitosios masės nustatymo metodas. Bandomas variklis turi būti sukonfigūruotas kaip pirminis variklių šeimos variklis, kaip nurodyta 5.2 punkte.

Atliekant laboratorinį išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo bandymą, matuojami išmetamieji teršalai ir kiti parametrai, taikant šiame priede nurodytus bandymų ciklus. Nagrinėjami šie aspektai (šiame 4B priede):

a) su stabdymu susijusių išmetamųjų teršalų savitajai masei išmatuoti skirtos laboratorinės įrangos konfigūracija (7.2 punktas);

b) prieš bandymą ir po bandymo taikomos patikrinimo procedūros (7.3 punktas);

c) bandymų ciklai (7.4 punktas);

d) bendroji bandymo eiga (7.5 punktas);

e) variklio charakteristikų grafikų sudarymas (7.6 punktas);

f) bandymo ciklų generavimas (7.7 punktas);

g) specialioji bandymo ciklų taikymo tvarka (7.8 punktas).

7.2. Išmetamųjų teršalų kiekio matavimo principas

Norint išmatuoti su stabdymu susijusių išmetamųjų teršalų savitąją masę, variklis turi veikti 7.4 punkte nustatytais bandymo ciklais, kai jie taikomi. Norint išmatuoti su stabdymu susijusių išmetamųjų teršalų savitąją masę, būtina nustatyti išmetamųjų teršalų masę (t. y. HC, NMHC, CO, NOx ir KT) ir atitinkamą variklio darbą.

7.2.1. Komponentų masė

Kiekvieno komponento bendroji masė bandymų ciklo metu nustatoma taikant šiuos metodus:

7.2.1.1. Nenutrūkstamasis ėminių ėmimas

Imant mėginius nenutrūkstamuoju būdu, komponentų koncentracija nenutrūkstamai matuojama nepraskiestose arba praskiestose išmetamosiose dujose. Ši koncentracija dauginama iš nenutrūkstamo (nepraskiestų ar praskiestų) išmetamųjų dujų srauto ėminių ėmimo vietoje ir nustatomas komponento masės srautas. Išmetamas komponento kiekis nenutrūkstamai sumuojamas per visą bandymo ciklą. Gauta suma yra bendroji išmesto komponento masė.

7.2.1.2. Periodinis ėminių ėmimas

Imant mėginius periodiniu būdu, nepraskiestų arba praskiestų išmetamųjų dujų ėminys imamas nenutrūkstamai ir kaupiamas, kad vėliau būtų išmatuotas. Paimtas mėginys turi būti proporcingas nepraskiestų arba praskiestų išmetamųjų dujų srautui. Periodinio ėminių ėmimo pavyzdys yra praskiestų išmetamųjų dujinių teršalų rinkimas maiše ir KD rinkimas ant filtro. Iš esmės išmetamųjų teršalų kiekis apskaičiuojamas šiuo būdu: periodiškai surinktų ėminių koncentracija dauginama iš bendrosios išmetamųjų dujų masės arba masės srauto (nepraskiesto arba praskiesto), iš kurio ėminys buvo imamas bandymo ciklo metu. Rezultatas yra bendroji išmesto komponento masė arba masės srautas. Siekiant apskaičiuoti KD koncentraciją, iš proporcingai paimto išmetamųjų dujų kiekio ant filtro nusėdusių KD kiekis turi būti padalytas iš filtruotų išmetamųjų dujų kiekio.

7.2.1.3. Derinamas ėminių ėmimas

Nenutrūkstamąjį ir periodinį ėminių ėmimą leidžiama visaip derinti (pvz., KD ėmimą bei periodinį ėminių ėmimą ir išmetamųjų dujinių teršalų ėmimą bei nenutrūkstamąjį ėminių ėmimą).

Šiame paveiksle parodyti du išmetamųjų teršalų matavimo bandymų procedūros ypatumai: įranga ir jai priklausančios ėminių ėmimo linijos, skirtos nepraskiestoms ir praskiestoms išmetamosioms dujoms, ir išmetamųjų teršalų kiekiui apskaičiuoti būtini veiksmai pastovios būsenos arba pereinamaisiais bandymų ciklais (7.1 pav.).

7.1 pav

Išmetamųjų teršalų matavimo bandymų procedūros

Pastaba dėl 7.1 paveikslo: į sąvoką „KD ėmimas dalies sraute“ įeina dalies srauto skiedimas, siekiant ištraukti tik nepraskiestas išmetamąsias dujas, taikant pastovų arba kintamą skiedimo koeficientą.

7.2.2. Darbo apskaičiavimas

Darbas per bandymo ciklą nustatomas sinchroniškai dauginant sūkių dažnio ir stabdymo momento vertes, siekiant apskaičiuoti akimirkines variklio stabdymo galios vertes. Variklio stabdymo galios vertės integruojamos per visą bandymo ciklą, siekiant nustatyti bendrą darbą.

7.3. Patikrinimas ir kalibravimas

7.3.1. Parengiamosios bandymų procedūros

7.3.1.1. Pirminis kondicionavimas

Siekiant užtikrinti pastovias sąlygas, prieš pradedant bandymo eigą ėminių ėmimo sistema ir variklis kondicionuojami, kaip nurodyta 7.3 ir 7.4 punktuose. Variklio ataušinimo prieš šalto variklio paleidimo bandymą, taikant pereinamąjį režimą, pirminis kondicionavimas aprašytas 7.4.2 punkte.

7.3.1.2. Užteršimo HC tikrinimas

Jeigu yra prielaidų manyti, kad išmetamųjų dujų matavimo sistema yra iš esmės užteršta HC, užteršimą HC galima tikrinti nulinės vertės nustatymo dujomis ir atlikti pataisą dėl delsos. Jeigu reikia patikrinti matavimo sistemos taršą ir HC fono sistemą, tai daroma ne anksčiau kaip prieš 8 val. iki kiekvieno bandymų ciklo pradžios. Vertės užregistruojamos, kad vėliau būtų galima atlikti pataisą. Prieš šią patikrą reikia atlikti nuotėkio patikrą ir sukalibruoti FID analizatorių.

7.3.1.3. Ėminiams imti skirtos matavimo įrangos parengimas

Prieš pradedant imti išmetamųjų teršalų ėminius, atliekami šie veiksmai:

a) ne anksčiau kaip prieš 8 val. iki išmetamųjų teršalų ėminių ėmimo pagal 8.1.8.7 punktą atliekamas nuotėkio tikrinimas;

b) jei ėminiai imami periodiškai, prijungiamos švarios laikyklos, pvz., ištuštinti maišai arba filtrai, kurių tuščioji masė yra žinoma;

c) visi matavimo prietaisai įjungiami pagal gamintojo instrukcijas ir gerąją inžinerinę praktiką;

d) įjungiamos skiedimo sistemos, ėminių siurbliai, aušinimo ventiliatoriai ir duomenų rinkimo sistema;

e) nustatomi norimo lygio ėminių srautai, prireikus panaudojamas apylankinis srautas;

f) ėminių ėmimo sistemos šilumokaičiai pašildomi arba ataušinami neviršijant bandymui nustatyto darbinės temperatūros intervalo;

g) leidžiama nustatyti stabilią šildomų arba vėsinamų įtaisų, pvz., ėminių linijų, filtrų, aušintuvų ir siurblių, darbinę temperatūrą;

h) išmetamųjų dujų skiedimo sistemos srautas įjungiamas ne vėliau kaip 10 min. iki bandymo eigos;

i) toliau 7.3.1.4 punkte nustatyta tvarka sukalibruojami dujų analizatoriai ir nunulinami nenutrūkstamojo veikimo analizatorių rodmenys;

j) prieš bet kurį bandymo tarpsnį visų elektroninių integravimo prietaisų rodmenys nunulinami arba pakartotinai nunulinami.

7.3.1.4. Dujų analizatorių kalibravimas

Pasirenkami tinkami dujų analizatorių intervalai. Leidžiama naudoti automatinio arba rankinio intervalo keitimo išmetamųjų dujų analizatorius. Nuolydinio režimo ciklo arba NRTC bandymo metu, taip pat imant išmetamųjų dujinių teršalų ėminius kiekvieno režimo pabaigoje, kai bandant taikomas diskretusis režimas, išmetamųjų teršalų analizatoriaus intervalo negalima keisti. Bandymų ciklo metu taip pat neturi būti keičiamas analizatoriaus analoginio veikimo stiprintuvo (-ų) stiprinimo koeficientas.

Naudojant 9.5.1 punkto specifikacijas atitinkančias tarptautiniu mastu pripažintas pėdsakines dujas turi būti nustatyta visų nuolatinių analizatorių nulinė vertė ir matavimo intervalas. FID analizatorių matavimo intervalas turi būti nustatytas vieną anglies atomą turinčios medžiagos pagrindu (C 1).

7.3.1.5. KD filtro pirminis kondicionavimas ir tuščio filtro pasvėrimas

KD filtro pirminio kondicionavimo ir tuščio filtro pasvėrimo procedūros atliekamos pagal 8.2.3 punktą.

7.3.2. Po bandymo atliekamos procedūros

Baigus imti išmetamųjų teršalų ėminius atliekami toliau nuodyti veiksmai.

7.3.2.1. Proporcinio ėminių ėmimo patikra

Patikrinama, ar kiekvienas proporcinis periodinis ėminys, pvz., maiše surinktas arba KD mėginys, buvo paimtas pagal 8.2.1 punktą. Taikant vieno filtro metodą ir pastovios būsenos diskretųjį bandymų ciklą, apskaičiuojamas efektyvusis svertinis KD koeficientas. Visi 8.2.1 punkto reikalavimų neatitinkantys ėminiai anuliuojami.

7.3.2.2. KD kondicionavimas ir svėrimas po bandymo

Panaudoti KD ėminių filtrai turi būti sudėti į uždengtas ar sandarias talpyklas arba turi būti uždaryti filtrų laikikliai, kad ėminių filtrai būtų apsaugoti nuo aplinkos taršos. Taip apsaugoti pripildyti filtrai turi būti grąžinti į KD filtrų kondicionavimo kamerą ar patalpą. Tada KD ėminių filtrai kondicionuojami ir sveriami pagal 8.2.4 punktą (KD filtrų kondicionavimo po bandymų ir bendro svorio nustatymo procedūros).

7.3.2.3. Periodiškai surinktų dujų ėminių analizė

Kai tik įmanoma, atliekami šie veiksmai:

a) jei įmanoma, ne vėliau kaip 30 minučių po bandymo ciklo pabaigos arba per sušildymo laikotarpį periodinių dujų analizatorių rodmenys nunulinami ir nustatomas matavimo intervalas, siekiant patikrinti, ar dujų analizatorių naudojimo sąlygos vis dar stabilios;

b) visi periodiškai surinkti įprastiniai dujų mėginiai išanalizuojami ne vėliau kaip praėjus 30 minučių po įšilusio variklio paleidimo bandymo ciklo pabaigos arba per variklio sušildymo laikotarpį;

c) foniniai mėginiai išanalizuojami ne vėliau kaip praėjus 60 minučių po įšilusio variklio paleidimo bandymo ciklo.

7.3.2.4. Rodmenų slinkio patikra

Apskaičiavus išmetamųjų dujų kiekį, patikrinamas rodmenų slinkis:

a) po to, kai nulinės vertės nustatymo dujos į analizatorių ima tekėti pastoviai, užregistruojama vidutinė analizatorių vertė, naudojant periodinio ir nuolatinio veikimo dujų analizatorius. Į stabilizavimo laiką gali būti įtrauktas bet kokio dujų ėminio prapūtimo analizatoriuje laikas ir bet koks papildomas sureagavimo į analizatoriaus atsaką laikas;

b) po to, kai patikros dujos į analizatorių ima tekėti pastoviai, užregistruojama vidutinė analizatoriaus vertė. Į stabilizavimo laiką gali būti įtrauktas bet kokio dujų ėminio prapūtimo analizatoriuje laikas ir bet koks papildomas sureagavimo į analizatoriaus atsaką laikas;

c) šie duomenys naudojami tada, kai rezultatus reikia patvirtinti ar patikslinti, atsižvelgiant į rodmenų slinkį, kaip aprašyta 8.2.2 punkte.

7.4. Bandymų ciklai

Taikomi šie darbo ciklai: