4 PRIEDAS

I TIPO BANDYMAS

(išmetamųjų teršalų kiekio patikra po šaltojo užvedimo)

1. ĮVADAS

Šiame priede aprašoma I tipo bandymo metodika, apibrėžta šios taisyklės 5.3.1 punkte. Kai naudojami etaloniniai degalai yra SND arba GD, papildomai taikomos 12 priedo nuostatos.

Kai transporto priemonėje yra įrengta reguliariai atsinaujinanti sistema, kaip apibrėžta 2.20 punkte, taikomos 13 priedo nuostatos.

2. VEIKIMO CIKLAS ANT VAŽIUOKLĖS DINAMOMETRO

2.1. Ciklo aprašas

Taikomas veikimo ciklas ant važiuoklės dinamometro, nurodytas šio priedo 1 priedėlyje.

2.2. Bendrosios sąlygos, kuriomis atliekamas ciklas

Turėtų būti atliekami parengiamieji bandymo ciklai, jei būtina nustatyti, kaip geriausiai įjungti akceleratoriaus ir stabdžių valdiklius, kad ciklas būtų kuo panašesnis į teorinį ciklą ir nepažeistų nustatytų ribų.

2.3. Pavarų dėžės naudojimas

2.3.1. Jei pirmąja pavara pasiekiamas ne didesnis kaip 15 km/h greitis, miesto ciklui (pirmoji dalis) naudojama antroji, trečioji ir ketvirtoji pavaros, o papildomam miesto ciklui (antroji dalis) – antroji, trečioji, ketvirtoji ir penktoji pavaros. Antroji, trečioji ir ketvirtoji pavaros taip pat gali būti naudojamos miesto ciklui (pirmoji dalis), o antroji, trečioji, ketvirtoji ir penktoji pavaros – papildomam miesto ciklui (antroji dalis), kai gamintojo instrukcijose rekomenduojama lygioje vietoje pradėti važiuoti antrąja pavara, arba kai pirmoji pavara apibrėžiama kaip atsarginė pavara, skirta važiuoti bekele arba vilkti.

Per veikimo ciklą greitėjimo ir didžiausio greičio verčių nepasiekiančios transporto priemonės turi važiuoti su iki galo nuspaustu akceleratoriaus valdikliu, kol vėl pasiekia reikalingą eksploatavimo kreivę. Nuokrypiai nuo veikimo ciklo registruojami bandymo ataskaitoje.

2.3.2. Transporto priemonės su pusiau automatinėmis pavarų dėžėmis bandomos naudojant pavaras, kurios paprastai naudojamos važiuojant, o pavarų perjungimo svirtis naudojama pagal gamintojo instrukcijas.

2.3.3. Transporto priemonės su automatinėmis pavarų dėžėmis bandomos įjungus aukščiausią (važiavimo) pavarą. Akceleratorius naudojamas taip, kad greitėjimas būtų kuo tolygesnis ir įvairios pavaros būtų įjungiamos įprasta tvarka. Šio priedo 1 priedėlyje nurodyti pavarų perjungimo momentai netaikomi; greitėjimas turi tęstis per visą periodą, kurį rodo tiesi linija, jungianti kiekvieno tuščiosios eigos periodo pabaigą su kito pastovaus greičio periodo pradžia. Taikomi leistinieji nuokrypiai, toliau pateikti 2.4 punkte.

2.3.4. Transporto priemonės su greitinančiąja pavara, kurią gali įjungti vairuotojas, bandomos tos pavaros nenaudojant miesto cikle (pirmoji dalis), o papildomame miesto cikle (antroji dalis) ji naudojama.

2.3.5. Gamintojo prašymu transporto priemonių tipo atveju, kai variklio tuščiosios eigos sūkių skaičius yra didesnis nei variklio sūkių skaičius 5, 12 ir 24 paprastojo miesto ciklo (pirmoji dalis) etapuose, sankaba gali būti išjungta ankstesniame etape.

2.4. Leistinieji nuokrypiai

2.4.1. Greitėjimo, pastovaus greičio ir lėtėjimo metu (kai naudojami transporto priemonės stabdžiai) leidžiamas ±2 km/h nuokrypis tarp rodomo greičio ir teorinio greičio. Jei transporto priemonė greičiau lėtėja nenaudojant stabdžių, taikomi tik 6.5.3 punkto reikalavimai. Didesni nei nurodytieji leistinieji nuokrypiai leidžiami keičiantis etapams, jei kiekvienu atveju tai netrunka ilgiau kaip 0,5 sekundės.

2.4.2. Laiko leistinasis nuokrypis yra ±1,0 s. Pirmiau nurodyti leistinieji nuokrypiai vienodai galioja kiekvieno pavaros perjungimo laikotarpio pradžioje ir pabaigoje (1) miesto cikle (pirmoji dalis) ir papildomo miesto ciklo (antroji dalis) 3, 5 ir 7 etapuose.

2.4.3. Greičio ir laiko leistinieji nuokrypiai derinami taip, kaip nurodyta šio priedo 1 priedėlyje.

3. TRANSPORTO PRIEMONĖ IR DEGALAI

3.1. Bandomoji transporto priemonė

3.1.1. Transporto priemonės mechaninė būklė turi būti gera. Ji turi būti įvažinėta ir iki bandymo nuvažiavusi ne mažiau kaip 3 000 km.

3.1.2. Išmetamasis įtaisas turi būti sandarus, kad surenkamų dujų kiekis būtų lygus iš variklio išeinančių dujų kiekiui.

3.1.3. Turi būti patikrintas įsiurbimo sistemos sandarumas, kad karbiuracijai neturėtų įtakos atsitiktinai įtrauktas oras.

3.1.4. Variklio ir transporto priemonės valdiklių nustatymai turi būti tokie, kokius nurodo gamintojas. Šis reikalavimas taip pat taikomas, visų pirma, tuščiosios eigos nustatymams (sūkių skaičiui ir anglies viendeginio kiekiui išmetamosiose dujose), šaltojo užvedimo įtaisui ir išmetamųjų dujų valymo sistemai.

3.1.5. Bandytinoje transporto priemonėje arba lygiavertėje transporto priemonėje turi būti įtaisytas įrenginys, kuriuo būtų galima matuoti būdinguosius parametrus, kurių reikia važiuoklės dinamometrui nustatyti pagal šio priedo 4.4.1 punktą.

3.1.6. Už bandymus atsakinga technikos tarnyba gali patikrinti, ar transporto priemonės naudojimo charakteristikos atitinka nurodytąsias gamintojo, ar ja galima įprastai važiuoti ir, svarbiausia, ar ją galima užvesti, kai variklis yra šaltas arba įšilęs.

3.2. Degalai

Kai transporto priemonė bandoma šios taisyklės 5.3.1.4 punkto lentelės A eilutėje pateiktų teršalų išmetimo ribinių verčių atžvilgiu, atitinkami etaloniniai degalai turi atitikti 10 priedo 1 skirsnyje pateiktas specifikacijas arba, dujinių etaloninių degalų atveju, 10a priedo 1.1.1 arba 1.2 punktų reikalavimus.

Kai transporto priemonė bandoma šios taisyklės 5.3.1.4 punkto lentelės B eilutėje pateiktų teršalų išmetimo ribinių verčių atžvilgiu, atitinkami etaloniniai degalai turi atitikti 10 priedo 2 skirsnyje pateiktas specifikacijas arba, dujinių etaloninių degalų atveju, 10a priedo 1.1.2 arba 1.2 punktų reikalavimus.

3.2.1. Transporto priemonės, kurios varomos benzinu, SND arba GD, bandomos pagal 12 priedą naudojant atitinkamus etaloninius degalus, kaip apibrėžta 10a priede.

4. BANDYMO ĮRANGA

4.1. Važiuoklės dinamometras

4.1.1. Dinamometras turi galėti imituoti kelio apkrovą pagal vieną iš tokių klasifikacijų:

dinamometras su nekintama apkrovos kreive, t. y. dinamometras, kurio fizinės savybės lemia nekintamą apkrovos kreivės formą,

dinamometras su reguliuojama apkrovos kreive, t. y. dinamometras, kurio bent du kelio apkrovos parametrai gali būti keičiami kartu keičiant ir apkrovos kreivės formą.

4.1.2. Dinamometro nustatymas ilgainiui neturi kisti. Jis neturi kelti jokių vibracijų, galinčių daryti įtaką transporto priemonei arba kurios gali sutrikdyti įprastą transporto priemonės darbą.

4.1.3. Dinamometre turi būti inercijos ir apkrovos imitavimo priemonės. Jei dinamometrą sudaro du ritiniai, tie imitavimo įrenginiai turi būti prijungti prie priekinio ritinio.

Tikslumas

4.1.4.1. Turi būti įmanoma apkrovą išmatuoti ir parodyti ±5 % tikslumu.

4.1.4.2. Jei dinamometras yra su nekintama apkrovos kreive, apkrovos nustatymo, esant 80 km/h greičiui, tikslumas turi būti ±5 %. Jei dinamometras yra su kintama apkrovos kreive, dinamometro apkrova turi atitikti kelio apkrovą tokiu tikslumu: kai greitis yra 120 km/h, 100 km/h, 80 km/h, 60 km/h ir 40 km/h ±5 %, o kai greitis 20 km/h ±10 %. Esant mažesniam greičiui, dinamometro sugertis turi būti teigiama.

4.1.4.3. Bendra besisukančių dalių inercija (įskaitant, kai taikoma, imituojamą inerciją) turi būti žinoma ir ji neturi skirtis nuo bandymo inercijos klasės daugiau kaip ±20 kg.

4.1.4.4. Transporto priemonės greitis turi būti matuojamas pagal ritinio (jei dinamometrą sudaro du ritiniai – priekinio ritinio) sukimosi greitį. Kai greitis yra didesnis kaip 10 km/h, jis turi būti matuojamas ±1 km/h tikslumu.

4.1.4.5. Realus transporto priemonės nuvažiuotas atstumas matuojamas pagal ritinio sukimąsi (jei dinamometrą sudaro du ritiniai – priekinio ritinio).

Apkrovos ir inercijos nustatymas

4.1.5.1. Dinamometras su nekintama apkrovos kreive: apkrovos imitatorius turi būti nustatytas sugerti galią, suteikiamą varomiesiems ratams esant pastoviam 80 km/h greičiui, o sugeriama energija registruojama esant 50 km/h greičiui. Šios apkrovos nustatymo priemonės yra aprašytos šio priedo 3 priedėlyje.

4.1.5.2. Dinamometras su kintama apkrovos kreive: apkrovos imitatorius turi būti nustatytas sugerti galią, suteikiamą varomiesiems ratams esant pastoviam 120 km/h, 100 km/h, 80 km/h, 60 km/h, 40 km/h ir 20 km/h greičiui. Šios apkrovos nustatymo priemonės yra aprašytos šio priedo 3 priedėlyje

4.1.5.3. Inercija

Turi būti įrodyta, kad dinamometrai, kuriuose inercija imituojama elektriniu būdu, yra lygiaverčiai mechaninės inercijos sistemoms. Lygiavertiškumo nustatymo priemonės yra aprašytos šio priedo 4 priedėlyje.

4.2. Išmetamųjų dujų mėginių ėmimo sistema

4.2.1. Išmetamųjų dujų mėginių ėmimo sistema turi būti suprojektuota taip, kad būtų galima išmatuoti tikrąjį su išmetamosiomis dujomis išmetamų teršalų kiekį. Turi būti naudojama nenutrūkstamo tūrinio mėginių ėmimo (CVS) sistema. Tam reikia, kad transporto priemonės išmetamosios dujos kontroliuojamomis sąlygomis būtų nenutrūkstamai skiedžiamos aplinkos oru. Taikant išmetamųjų teršalų masės matavimo nenutrūkstamu tūriniu mėginių ėmimu būdą, turi būti įvykdytos dvi sąlygos: turi būti matuojamas bendras išmetamųjų dujų ir skiesti naudojamo oro mišinio tūris ir analizei nenutrūkstamai imamas proporcinis tūrio mėginys. Teršalų kiekis nustatomas pagal mėginio koncentraciją, perskaičiuotą įvertinant teršalo kiekį aplinkos ore ir bendrą debitą per bandymo laiką.

Kietųjų dalelių teršalų lygis nustatomas naudojant tinkamus filtrus kietosioms dalelėms per bandymą surinkti iš proporcingos debito dalies ir apskaičiuojamas gravimetriškai pagal 4.3.1.1 punktą.

4.2.2. Sistemoje turi būti pakankamas debitas, kad visomis bandymo sąlygomis nebūtų vandens kondensavimosi, kaip apibrėžta šio priedo 5 priedėlyje.

4.2.3. 5 priedėlyje pateikti trijų tipų nenutrūkstamo tūrinio mėginių ėmimo sistemų, atitinkančių šio priedo reikalavimus, pavyzdžiai.

4.2.4. Dujų ir oro mišinys mėginių ėmimo zondo S2 taške turi būti vienalytis.

4.2.5. Zondas turi paimti tikrą atskiestų išmetamųjų dujų mėginį.

4.2.6. Sistemoje neturi būti dujų nuotėkio. Konstrukcija ir medžiagos turi būti tokios, kad sistema neturėtų įtakos teršalų koncentracijai atskiestose išmetamosiose dujose. Jei kuri nors sudedamoji dalis (šilumokaitis, pūstuvas ir kt.) keistų bet kurių teršalų dujų koncentraciją atskiestose dujose ir to nesklandumo nebūtų negalima ištaisyti, tų dujų mėginys turėtų būti imamas prieš tą sudedamąją dalį.

4.2.7. Jei bandomos transporto priemonės išmetamasis vamzdis sudarytas iš keleto atšakų, jungiamieji vamzdžiai turi būti sujungti kuo arčiau transporto priemonės, kad nebūtų neigiamo poveikio bandymui.

4.2.8. Statinio slėgio pokyčiai transporto priemonės išmetamajame (-uosiuose) vamzdyje (-iuose) neturi skirtis nuo statinio slėgio pokyčių, išmatuotų per važiavimo ciklą ant dinamometro, nieko neprijungus prie išmetamojo (-ųjų) vamzdžio (-ių), daugiau kaip ±1,25 kPa. Jei rašytiniame gamintojo reikalavime tvirtinančiajai kompetentingai institucijai įrodoma, kad reikia mažesnio leistinojo nuokrypio, naudojamos mėginių ėmimo sistemos, kurios gali išlaikyti statinį slėgį iki ±0,25 kPa ribos. Priešslėgis turi būti matuojamas išmetamajame vamzdyje, kuo arčiau prie jo galo, arba tokio paties skersmens tęsinyje.

4.2.9. Įvairios sklendės, naudojamos išmetamosioms dujoms nukreipti, turi būti greitai reguliuojamos ir greitai veikiančios.

4.2.10. Dujų mėginiai yra surenkami į tinkamos talpos mėginių maišus. Šie maišai turi būti pagaminti iš tokių medžiagų, kad per 20 minučių laikymo nepakeistų teršalų dujų daugiau kaip ±2 %.

4.3. Analizės įranga

Reikalavimai

4.3.1.1. Teršalų dujos turi būti analizuojamos tokiais įrenginiais:

Anglies viendeginio (CO) ir anglies dvideginio (CO2) analizė:

analizatoriai turi būti nedispersinio infraraudonųjų spindulių (NDIR) sugėrimo tipo.

Angliavandenilių (HC) analizė – kibirkštinio uždegimo varikliai:

Angliavandenilių analizatorius turi būti liepsninio jonizavimo (FID) tipo, sukalibruotas propano dujomis, išreikštomis anglies atomų (C1) ekvivalentu.

Angliavandenilių (HC) analizė – kompresinio uždegimo varikliai:

Angliavandenilių analizatorius turi būti liepsninio jonizavimo tipo su detektoriumi, sklendėmis, vamzdynu ir kt., įkaitinamas iki 463 K (190 °C) ±10 K (HFID). Jis turi būti sukalibruotas propano dujomis, išreikštomis anglies atomų (C1) ekvivalentu.

Azoto oksido (NOx) analizė:

Azoto oksido analizatorius turi būti cheminės liuminescencijos (CLA) arba nedispersinio ultravioletinių spindulių rezonanso sugėrimo (NDUVR) tipo su NOx-NO keitikliu.

Kietosios dalelės – gravimetrinė surinktų kietųjų dalelių analizė:

Kiekvienu atveju dalelės surenkamos mėginio dujų sraute nuosekliai įtaisytais dviem filtrais. Kiekviena filtrų pora turi būti surinktas toks kietųjų dalelių kiekis:

→

kur:

Kietųjų dalelių mėginių ėmimo dažnis (Vep/Vmix) nustatomas taip, kad M = Mlimit, 1 ≤ m ≤ 5 mg (kai naudojami 47 mm skersmens filtrai).

Filtro paviršius turi būti pagamintas iš hidrofobinės medžiagos, kuri, atsižvelgiant į sudedamąsias išmetamųjų dujų dalis, būtų inertiška (fluorangliavandeniliu dengtas stiklo pluoštas arba lygiavertė medžiaga).

4.3.1.2. Tikslumas

Analizatorių matavimo intervalas turi būti suderinamas su išmetamųjų dujų teršalų mėginių koncentracijai matuoti reikalingu tikslumu.

Matavimo paklaida neturi būti didesnė kaip ±2 % (būdinga analizatoriaus paklaida), neatsižvelgiant į tikrąją kalibravimo dujų vertę.

Jei koncentracija yra mažesnė kaip 100 ppm, matavimo paklaida neturi būti didesnė kaip ±2 ppm.

Aplinkos oro mėginys turi būti išmatuotas tuo pačiu analizatoriumi ir taikant atitinkamą intervalą.

Visų filtrų svoriui nustatyti naudojamų mikrograminių svarstyklių tikslumas turi būti 5 μg (standartinis nuokrypis), skaitomumas –1 μg.

4.3.1.3. Ledu šaldoma gaudyklė

Prieš analizatorius neturi būti naudojamas dujų džiovinimo įtaisas, nebent būtų įrodyta, kad jis nedaro įtakos teršalų kiekiui dujų sraute.

4.3.2. Kompresinio uždegimo variklių ypatingieji reikalavimai

Nenutrūkstamai HC analizei liepsninio jonizavimo detektoriumi (HFID) turi būti naudojama šildoma mėginių ėmimo linija, taip pat naudojamas registravimo prietaisas (R). Vidutinė išmatuotų angliavandenilių koncentracija turi būti nustatoma integravimo būdu. Per visą bandymą šildomos mėginių ėmimo linijos temperatūra turi būti palaikoma ties 463 K (190 °C) ±10 K. Šildomoje mėginių ėmimo linijoje turi būti įrengtas 99 % veiksmingumo šildomas filtras (FH), analizei reikalingų dujų sraute sulaikantis visas kietas ≥ 0,3 μm dydžio daleles.

Mėginių ėmimo sistemos reakcijos laikas (nuo zondo iki analizatoriaus įleidimo angos) turi trukti ne ilgiau kaip keturias sekundes.

HFID turi būti naudojamas su ištisinio srauto (šilumokaičio) sistema, kad mėginys būtų tipinis, nebent CFV arba CFO srautų pokyčiai būtų kompensuojami.

Kietųjų dalelių mėginių ėmimo įtaisas yra sudarytas iš skiedimo tunelio, mėginių ėmimo zondo, filtro, dalinio srauto siurblio, srauto reguliatorių ir matuoklių. Srautas, iš kurio imami kietųjų dalelių mėginiai, yra nukreipiamas per du nuosekliai įtaisytus filtrus. Mėginių ėmimo zondas, kuriuo iš bandymo dujų srauto imamas kietųjų dalelių mėginys, skiedimo tunelyje turi būti įtaisytas taip, kad dujų srauto tipinį mėginį būtų galima paimti iš vienalyčio oro/išmetamųjų dujų mišinio, ir oro/išmetamųjų dujų mišinio temperatūra prieš kietųjų dalelių filtrą neturi būti aukštesnė nei 325 K (52 °C). Dujų srauto temperatūra debitmatyje negali kisti daugiau nei ±3 K, o masės srautas – daugiau nei ±5 %. Jeigu dėl pernelyg didelės filtro apkrovos srauto tūrio pokytis neatitiktų nustatytų reikalavimų, bandymas turi būti nutrauktas. Kartojant bandymą, srautas turi būti sumažinamas ir (arba) naudojamas didesnis filtras. Filtrai iš kameros turi būti paimti iki bandymo pradžios likus ne daugiau nei valandai.

Reikalingi kietųjų dalelių filtrai iki bandymo likus bent aštuonioms, bet ne daugiau nei 56 valandoms, turi būti kondicionuojami (temperatūros ir drėgnio požiūriu) oro kondicionavimo kameroje atvirame ir nuo dulkių apsaugotame inde. Po šio kondicionavimo švarūs filtrai pasveriami ir laikomi tol, kol jų prireiks. Filtrai, jei nepanaudojami per valandą nuo išėmimo iš svėrimo kameros, turi būti pasverti iš naujo.

Vietoj vienos valandos galima taikyti aštuonių valandų ribą, jeigu laikomasi vienos arba abiejų toliau nurodytų sąlygų;

4.3.3. Kalibravimas

Visi analizatoriai turi būti kalibruojami taip dažnai, kiek būtina, ir kiekvienu atveju likus mėnesiui iki tipo patvirtinimo bandymų ir bent kartą per šešis mėnesius tikrinant produkcijos atitiktį.

Pirmiau 4.3.1 punkte nurodytiems analizatoriams taikytinas šio priedo 6 priedėlyje aprašytas kalibravimo metodas.

4.4. Tūrio matavimas

4.4.1. Nenutrūkstamo tūrinio mėginių ėmimo sistemoje taikomas bendro atskiestų išmetamųjų dujų tūrio matavimo metodas turi būti toks, kad matavimo tikslumas būtų ±2 %.

4.4.2. Nenutrūkstamo tūrinio mėginių ėmimo įrenginio kalibravimas

Nenutrūkstamo tūrinio mėginių ėmimo sistemos tūrio matavimo įrenginys turi būti kalibruojamas taikant tokį metodą, kuris garantuoja nustatytą tikslumą, ir taip dažnai, kad tas tikslumas būtų išlaikomas.

Reikiamą tikslumą garantuojančios kalibravimo metodikos pavyzdys yra pateiktas šio priedo 6 priedėlyje. Taikant šį metodą, naudojamas dinaminis debitmatis, tinkamas dideliam debitui, kuris būna bandant nenutrūkstamo tūrinio mėginių ėmimo būdu. Prietaiso tikslumas turi būti sertifikuotas pagal patvirtintą nacionalinį arba tarptautinį standartą.

4.5. Dujos

4.5.1. Grynos dujos

Kalibravimui ir darbui, jei reikia, turi būti paruoštos tokios grynos dujos:

(grynumas: ±1 ppm C, ±1 ppm CO, ± 400 ppm CO2, ±0,1 ppm NO);

(grynumas: ±1 ppm C, ±1 ppm CO, ± 400 ppm CO2, ±0,1 ppm NO); deguonies kiekis 18–21 tūrio proc.;

(grynumas ±1 ppm C, ± 400 ppm CO2).

4.5.2. Kalibravimas ir kalibravimo dujos

Turi būti paruošti tokios cheminės sudėties dujų mišiniai:

CO ir išvalytas azotas;

NO ir išvalytas azotas. (Šiose kalibravimo dujose esančio NO2 kiekis neturi viršyti 5 % NO kiekio.)

Tikroji kalibravimo dujų koncentracija neturi skirtis nuo nurodytos vertės daugiau kaip ±2 %.

Šio priedo 6 priedėlyje nurodyta koncentracija taip pat turi būti gaunama dujų skaidytuvu, skiedžiant išvalytu N2 arba išvalytu dirbtiniu oru. Maišymo įrenginio tikslumas turi būti toks, kad atskiestų kalibravimo dujų koncentraciją galima būtų nustatyti ±2 % tikslumu.

4.6. Papildoma įranga

4.6.1. Temperatūra

8 priedėlyje nurodyta temperatūra matuojama ±1,5 K tikslumu.

4.6.2. Slėgis

Atmosferos slėgis turi būti išmatuojamas ±0,1 kPa tikslumu.

4.6.3. Absoliutinis drėgnis

Absoliutinis drėgnis (H) turi būti išmatuojamas ±5 % tikslumu.

4.7. Išmetamųjų dujų mėginių ėmimo sistema turi būti tikrinama šio priedo 7 priedėlio 3 skirsnyje aprašytu metodu. Didžiausias leidžiamas skirtumas tarp įleistų ir išmatuotų dujų kiekio yra 5 %.

5. PASIRENGIMAS BANDYMUI

5.1. Inercijos imitatorių sureguliavimas pagal transporto priemonės tiesioginės eigos inercijos jėgas

Naudojamas inercijos imitatorius, kuris bendrą besisukančių masių inercijos jėgą padarytų proporcingą etaloninei masei, taikant tokius apribojimus:

Jei dinamometre nėra atitinkamos ekvivalentinės masės, turi būti naudojama didesnė vertė, artimiausia transporto priemonės etaloninei masei.

5.2. Dinamometro nustatymas

Apkrova nustatoma taikant pirmiau 4.1.5 punkte aprašytus metodus.

Taikomas metodas ir gautos vertės (ekvivalentinė inercija – būdingasis nustatymo parametras) įrašomi į bandymo ataskaitą.

5.3. Transporto priemonės kondicionavimas

Matuojant transporto priemonių su kompresinio uždegimo varikliais išmetamų kietųjų dalelių kiekį, daugiausia 36 ir mažiausiai 6 valandas prieš bandymą taikomas šio priedo 1 priedėlyje aprašytas antrosios dalies ciklas. Iš eilės atliekami trys ciklai. Dinamometras nustatomas taip, kaip pirmiau nurodyta 5.1 ir 5.2 punktuose.

Gamintojo prašymu transporto priemonės su priverstinio uždegimo varikliais gali būti prieš bandymą kondicionuojamos taikant vieną pirmosios dalies ir du antrosios dalies važiavimo ciklus.

Po šio specialaus priverstinio uždegimo variklių kondicionavimo transporto priemonės su kompresinio uždegimo ir priverstinio uždegimo varikliais laikomos patalpoje, kurios temperatūra santykinai pastovi: 293–303 K (20–30 °C). Šis kondicionavimas trunka bent šešias valandas ir tęsiasi tol, kol variklio alyvos ir aušinimo skysčio, jei yra, temperatūra nuo patalpos temperatūros skiriasi ne daugiau kaip ±2 K laipsniais.

5.3.1.1. Jei gamintojas reikalauja, bandymas turi būti atliekamas ne vėliau kaip po 30 valandų nuo transporto priemonės įvažinėjimo įprastoje temperatūroje.

5.3.1.2. Transporto priemonės su priverstinio uždegimo varikliais, varomos SND, GD arba pritaikytos naudoti tiek benziną, tiek SND ar GD ir bandomos naudojant pirmuosius dujinius etaloninius degalus ir antruosius dujinius etaloninius degalus, prieš bandymą su antraisiais etaloniniais degalais yra kondicionuojamos. Šis kondicionavimas prieš bandymą su antraisiais etaloniniais degalais atliekamas taikant ciklą, sudarytą iš bandymo ciklo vienos pirmosios dalies (miesto dalis) ir dviejų antrųjų dalių (papildoma miesto dalis), kaip aprašyta šio priedo 1 priedėlyje. Gamintojo prašymu ir sutikus technikos tarnybai šis kondicionavimas gali būti išplėstas. Dinamometras nustatomas taip, kaip nurodyta šio priedo 5.1 ir 5.2 punktuose.

5.3.2. Slėgis padangose turi būti toks, kokį nurodo gamintojas ir koks buvo atliekant parengiamąjį važiavimo keliu bandymą, skirtą stabdžiams sureguliuoti. Tačiau jei dinamometrą sudaro du ritiniai, slėgis padangose gali būti padidintas iki 50 %. Bandymo ataskaitoje registruojamas tikrasis naudotas slėgis.

6. BANDYMO, KURIS ATLIEKAMAS NAUDOJANT BANDYMŲ STENDĄ, METODIKA

6.1. Specialios ciklui taikomos sąlygos

6.1.1. Bandymo patalpos temperatūra per bandymą turi būti 293–303 K (20–30 °C). Bandymo patalpos arba variklio įsiurbiamo oro absoliutinis drėgnis (H) turi būti toks, kad:

6.1.2. Per bandymą transporto priemonė turi būti daugmaž horizontalioje padėtyje, kad būtų išvengta bet kokio neįprasto degalų pasiskirstymo.

6.1.3. Virš transporto priemonės kintamu greičiu pučiama oro srovė. Pūstuvo pūtimo greitis turi būti toks, kad 10–50 km/h intervale oro linijinis greitis ties ventiliatoriaus pūtimo anga skirtųsi nuo atitinkamo ritinio greičio ne daugiau kaip ±5 km/h. Pasirinkto pūstuvo charakteristikos turi būti tokios:

Kaip alternatyva nustatomas bent 6 m/s (21,6 km/h) pūstuvu pučiamo oro srauto greitis.

Gamintojo prašymu specialios paskirties transporto priemonėms (pvz., furgonams, visureigiams) aušinamojo ventiliatoriaus aukštį galima keisti.

6.1.4. Per bandymą greitis registruojamas laiko atžvilgiu arba duomenis kaupia duomenų rinkimo sistema, kad būtų įvertintas atliktų ciklų teisingumas.

6.2. Variklio užvedimas

6.2.1. Variklis užvedamas tam skirtais įrenginiais pagal gamintojo instrukcijas, pateikiamas serijinės gamybos transporto priemonių vairuotojo vadove.

6.2.2. Pirmasis ciklas pradedamas variklio užvedimo procedūra.

6.2.3. Kai naudojamos SND arba GD, varikliui užvesti leidžiama naudoti benziną ir tada po nustatyto laikotarpio, kurio vairuotojas negali keisti, įjungti SND arba GD režimą.

6.3. Tuščioji eiga

6.3.1. Mechaninė arba pusiau automatinė pavarų dėžė, žr. šio priedo 1 priedėlio 1.2 ir 1.3 lenteles.

6.3.2. Automatinė pavarų dėžė

Po pradinio įjungimo selektoriaus svirtis per bandymą nenaudojama, išskyrus toliau 6.4.3 punkte nurodytą atvejį arba tuo atveju, jei selektoriumi galima įjungti greitinančiąją pavarą, jei tokia yra.

6.4. Greitėjimas

6.4.1. Greitėjama turi būti taip, kad greitėjimo sparta visą greitėjimo laiką būtų kuo tolygesnė.

6.4.2. Jei greitėjimo negalima atlikti per nustatytą laiką, papildomas reikalingas laikas, jei įmanoma, atimamas iš pavarai perjungti skirto laiko ir bet kuriuo kitu atveju – iš kito pastovaus greičio laikotarpio.

6.4.3. Automatinės pavarų dėžės

Jei greitėjimo negalima atlikti per nustatytą laiką, pavaros selektorius naudojamas pagal mechaninių pavarų dėžių reikalavimus.

6.5. Lėtėjimas

6.5.1. Paprastajame miesto cikle (pirmoji dalis) visada lėtėjama visiškai nukeliant koją nuo akceleratoriaus pedalo, o sankabą paliekant įjungtą. Sankaba, neliečiant pavarų perjungimo svirties, išjungiama sulėtėjus iki: 10 km/h greičio arba iki greičio, atitinkančio variklio tuščiosios eigos sūkių skaičių.

Papildomame miesto cikle (antroji dalis) visada lėtėjama visiškai nukeliant koją nuo akceleratoriaus pedalo, o sankabą paliekant įjungtą. Sankaba, neliečiant pavarų perjungimo svirties, išjungiama sulėtėjus iki 50 km/h greičio.

6.5.2. Jei lėtėjimo laikotarpis yra ilgesnis nei nustatytas atitinkamam etapui, jam sutrumpinti naudojami transporto priemonės stabdžiai.

6.5.3. Jei lėtėjimo laikotarpis yra trumpesnis nei nustatytas atitinkamam etapui, teorinio ciklo laikas kompensuojamas pastovaus greičio arba tuščiosios eigos laikotarpį sujungiant su kitu etapu.

6.5.4. Paprastojo miesto ciklo (pirmoji dalis) lėtėjimo laikotarpio pabaigoje (transporto priemonei sustojus ant ritinių) įjungiama neutrali pavara ir įjungiama sankaba.

6.6. Pastovus greitis

6.6.1. Pereinant nuo greitėjimo prie pastovaus greičio laikotarpio turi būti vengiama spaudyti akceleratoriaus pedalą arba uždaryti droselinę sklendę.

6.6.2. Pastovus greitis išlaikomas užfiksavus akceleratorių tam tikroje padėtyje.

7. MĖGINIŲ ĖMIMO IR ANALIZĖS METODIKA

7.1. Mėginių ėmimas

Mėginių ėmimas pradedamas (BS) prieš užvedant variklį arba užvedimo metu, o baigiamas galutinio papildomo miesto ciklo (antroji dalis, mėginių ėmimo pabaiga (ES)) tuščiosios eigos laikotarpio pabaigoje arba, VI tipo bandymo atveju, baigiantis paskutinio paprastojo miesto ciklo (pirmoji dalis) galutiniam tuščiosios eigos laikotarpiui.

7.2. Analizė

7.2.1. Maiše esančios išmetamosios dujos išanalizuojamos kuo greičiau ir bet kuriuo atveju ne vėliau, kaip praėjus 20 minučių nuo bandymo ciklo pabaigos. Panaudoti kietųjų dalelių filtrai į kamerą turi būti padėti ne vėliau nei po valandos nuo su išmetamosiomis dujomis atlikto bandymo pabaigos, joje turi būti kondicionuojami nuo 2 iki 36 valandų ir tada pasveriami.

7.2.2. Prieš pradedant analizuoti kiekvieną mėginį, kiekvienam teršalui naudotina analizatoriaus skalė atitinkamomis nulio nustatymo dujomis turi būti nustatyta ties nuliu.

7.2.3. Paskui analizatoriai 70–100 % skalės vertės vardinės koncentracijos kalibravimo dujomis nustatomi atsižvelgiant į jų kalibravimo kreives.

7.2.4. Tada iš naujo patikrinama, ar skalė nustatyta ties nuliu. Jeigu rodmenys nuo 7.2.2 punkte nustatytos skalės vertės skiriasi daugiau nei 2 %, procedūra kartojama.

7.2.5. Tada analizuojami mėginiai.

7.2.6. Po analizės, naudojant tas pačias dujas, vėl patikrinami nulio ir kalibravimo taškai. Jeigu iš naujo patikrinus nustatytosios vertės nuo pirmiau 7.2.3 punkte nurodytųjų skiriasi ne daugiau kaip ±2 %, analizė laikoma priimtina.

7.2.7. Visuose šio skirsnio punktuose nurodytų dujų srautai ir slėgiai turi būti tokie patys kaip tie, kurie buvo naudojami kalibruojant analizatorius.

7.2.8. Kiekvieno teršalo, kurio kiekis buvo išmatuotas dujose, nustatyta koncentracijos vertė – tai rodmuo, kurį po stabilizavimo rodo matuoklis. Kompresinio uždegimo variklių angliavandenilių masės srautas apskaičiuojamas integruojant liepsninio jonizavimo detektoriaus (HFID) rodmenis ir, jeigu būtina, tas srautas pataisomas atsižvelgiant į pokyčius, kaip nurodyta šio priedo 5 priedėlyje.

8. IŠMETAMŲJŲ DUJINIŲ IR KIETŲJŲ DALELIŲ TERŠALŲ KIEKIO NUSTATYMAS

8.1. Tiriamas tūris

Tiriami tūriai turi būti perskaičiuoti, kad atitiktų nurodytas sąlygas – 101,33 kPa ir 273,2 K.

8.2. Bendroji išmestų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų masė

Transporto priemonės per bandymą išmesto kiekvieno dujinio teršalo masė M nustatoma tūrinę dujų koncentraciją padauginus iš atitinkamų dujų tūrio ir tinkamai atsižvelgiant į toliau nurodytus tankius (pirmiau minėtomis etaloninėmis sąlygomis):

Anglies viendeginis (CO):

Transporto priemonės per bandymą išmestų kietųjų dalelių teršalų masė m nustatoma pasvėrus kietąsias daleles, kurios buvo surinktos dviem filtrais, t. y. pirmu filtru m1 ir antru filtru m2:

Šio priedo 8 priedėlyje pateikti skaičiavimai su pavyzdžiais, naudojami išmetamųjų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų masei apskaičiuoti.

(1) Reikėtų pažymėti, kad dvi sekundės laiko suteikiama pavaroms perjungti ir, jei būtina, nuokrypiams nuo ciklo laiko reikalavimų pataisyti.

Teorinis per ciklą nuvažiuojamas atstumas:

Vidutinis greitis per bandymą:

Ekvivalentinis per keturis ciklus nuvažiuojamas atstumas:

Teorinis per ciklą nuvažiuojamas atstumas:

Vidutinis greitis per bandymą:

Per i tipo bandymą naudoto veikimo ciklo tyrimas

3.1.4.1. Patikrinami rezultatai, gauti pagal 3.1.3.2 ir 3.1.3.3 punktus. (Greitis neturi būti mažesnis kaip 79,5 km/h arba didesnis kaip 80,5 km/h ilgiau nei vieną sekundę). Per kiekvieną važiavimą vienos sekundės intervalais nuskaitomas vakuumo lygis, apskaičiuojamas vidutinis vakuumas ir standartinis nuokrypis (-iai). Šiam apskaičiavimui naudojama ne mažiau kaip 10 vakuumo rodmenų.

3.1.3.3. Pirmiau 3.1.3.2 punkte aprašyta procedūra kartojama tris kartus kiekviena kryptimi. Visi šeši važiavimai turi būti atlikti per keturias valandas.

laikas, per kurį dinamometro greitis sumažėja nuo 85 km/h iki 75 km/h.

2.2.8. Registruojamas laikas, per kurį dinamometro greitis sumažėja nuo 85 km/h iki 75 km/h.

Ritinių kinetinę energiją išsklaido galios sugėrimo įtaisas ir trintis. Taikant šį metodą nepaisoma ritinio vidinės trinties pokyčių, kuriuos sukelia ritiniai, esant transporto priemonei arba be jos. Kai galinis ritinys neapkrautas, nepaisoma jo trinties poveikio.

Įranga turi būti tokia pat, kaip naudojama per važiavimo keliu bandymą.

Įranga turi būti tokia pat, kaip naudojama per važiavimo keliu bandymą.

4.4.2. Per važiavimo keliu bandymus transporto priemonės langai turi būti uždaryti. Visi oro kondicionavimo sistemų dangčiai, priekiniai žibintai ir kt. turi būti nedarbinėje padėtyje.

Oro tankis per bandymą neturi skirtis nuo etaloninių sąlygų daugiau kaip ±7,5 %, P = 100 kPa ir T = 293,2 K.

Per bandymą vidutinis vėjo greitis turi būti mažesnis nei 3 m/s, o gūsiai ne stipresni kaip 5 m/s. Be to, vėjo greičio vektorinė dedamoji, statmena bandymo keliui, turi būti mažesnė kaip 2 m/s. Vėjo greitis matuojamas 0,7 m aukštyje virš kelio paviršiaus.

4.1. Patikra atliekama per kiekvieną ciklo bandymą, kaip apibrėžta 4 priedo 2.1 punkte.

Bendroji inercija (I) bus nustatyta per greitėjimo arba lėtėjimo bandymą, naudojant vertes, lygias gautoms per veikimo ciklą arba didesnes.

Jeigu neįmanoma kompensuoti srauto svyravimų, tada šio priedėlio 3.3.1 punkte aprašytu šilumokaičiu (H) ir temperatūros reguliavimo sistema (Tc) bus privaloma garantuoti pastovų srautą per difuzorių (Mv) ir taip pat proporcingą srautą S3 kietųjų dalelių mėginių ėmimo sistemoje.

3.2.3.18.1. du kartus didesnis už didžiausią išmetamųjų dujų srautą, susidarantį per važiavimo ciklą, greitėjant, arba

CFV-CVS sistemos našumas turi būti toks, kad visomis per bandymą galinčiomis nusistovėti sąlygomis nebūtų vandens kondensacijos. Paprastai tai garantuojama naudojant pūstuvą, kurio galingumas:

3.2.3.13. Maišai (B) atskiestų išmetamųjų dujų ir skiedimo oro mėginiams rinkti per bandymus; maišai turi būti pakankamai talpūs, kad nekliudytų mėginių srautui; maišų medžiaga turi būti tokia, kad neturėtų įtakos nei matavimams, nei cheminei dujų mėginių sudėčiai (pvz., laminuotos polietileno/poliamido plėvelės arba fluorinti polihidroangliavandeniliai);

3.2.3.10. Debitmačiai (FL), kuriais per bandymus reguliuojamas ir stebimas dujų mėginių srautas;

3.2.3.8. Srauto reguliatorius (N), per bandymą garantuojantis tolygų dujų mėginių, kurie imami iš mėginių ėmimo zondo S1, srautą; dujų mėginių srautas turi būti toks, kad bandymo pabaigoje mėginių kiekio pakaktų analizei atlikti (~ 10 litrų per minutę);

3.2.3.7. Siurbliai (P), skirti daliai oro ir atskiestų išmetamųjų dujų srauto per bandymą surinkti į maišus;

Kritinio srauto difuzoriaus naudojimas kartu su CVS mėginių ėmimo metodika yra pagrįstas kritiniam srautui taikomais tėkmių hidromechanikos principais. Kintamas skiedimo ir išmetamųjų dujų mišinio debitas palaikomas garso greičiu, kuris yra tiesiogiai proporcingas dujų temperatūros kvadratinei šakniai. Srautas per bandymą ištisai stebimas, apskaičiuojamas ir integruojamas.

3.1.3.17. Skaitmeninis skaitiklis (C), skirtas tūrinio siurblio per bandymą padarytam sūkių skaičiui registruoti.

3.1.3.16. Maišai (B) atskiestų išmetamųjų dujų ir skiedimo oro mėginiams rinkti per bandymą; maišai turi būti pakankamai talpūs, kad nekliudytų mėginių srautui; maišų medžiaga turi būti tokia, kad neturėtų įtakos nei matavimams, nei cheminei dujų mėginių sudėčiai (pvz., laminuotos polietileno/poliamido plėvelės arba fluorinti polihidroangliavandeniliai);

3.1.3.13. Debitmačiai (FL), kuriais per bandymą reguliuojamas ir stebimas pastovus dujų mėginių srautas;

3.1.3.12. Srauto reguliatoriai (N), per bandymą garantuojantys vienodą dujų mėginių, kurie imami iš mėginių ėmimo zondų S1 ir S2, srautą; dujų mėginių srautas turi būti toks, kad kiekvieno bandymo pabaigoje mėginių kiekio pakaktų analizei atlikti (~ 10 litrų per minutę);

3.1.3.11. Siurbliai (P), kuriais per bandymą surenkamas pastovus skiedimo oro ir atskiestų išmetamųjų dujų/oro mišinio srautas;

3.1.3.5.1. du kartus didesnis už didžiausią išmetamųjų dujų srautą, susidarantį per važiavimo ciklą, greitėjant arba

Tūrinis siurblys (PDP), garantuojantis pastovų oro/išmetamųjų dujų mišinio srautą; siurblio našumas turi būti pakankamai didelis, kad sistemoje nebūtų vandens kondensacijos bet kokiomis naudojimo sąlygomis, galimomis per bandymą; tai iš esmės galima garantuoti naudojant tūrinį siurblį, kurio našumas:

3.1.3.3. Šilumokaitis (H), kurio pajėgumas turi būti pakankamas garantuoti, kad per bandymą oro/išmetamųjų dujų mišinio temperatūra, matuojama prieš pat tūrinį siurblį, nuo projektinės darbinės temperatūros skirtųsi ne daugiau kaip 6 K. Šis įtaisas neturi daryti įtakos analizei paimtose atskiestose dujose esančių teršalų koncentracijai;

Zondas įtaisomas prie tunelio vidurio linijos, maždaug per 10 tunelio skersmenų nuo dujų įleidimo angos srauto tėkmės kryptimi, jo vidinis skersmuo turi būti ne mažesnis kaip 12 mm.

Dujų mėginiai surenkami į reikiamos talpos mėginių maišus, kad imant mėginius nebūtų mažinama srauto sparta. Šie maišai turi būti pagaminti iš tokių medžiagų, kad per 20 min. laikymo nepakeistų sintetinių teršalų dujų koncentracijos daugiau kaip 2 %.

2.3.4.3.3. Siurbliai reikalingi perkelti mėginį į mėginių ėmimo maišą (-us).

2.3.4.1.3. Mėginių ėmimo sparta neturi būti mažesnė kaip 5 litrai per minutę ir neturi daugiau kaip 0,2 % viršyti atskiestų išmetamųjų dujų debito.

2.3.3.3. Slėgio matavimų tikslumas per bandymą turi būti ne mažesnis kaip ±0,4 kPa.

2.2.6. Mėginių ėmimo sistema turi būti hermetiška. Kintamo skiedimo mėginių ėmimo sistemos konstrukcija ir komplektavimo medžiagos turi būti tokios, kad sistema neturėtų įtakos teršalų koncentracijai atskiestose išmetamosiose dujose. Jei kuri nors sistemos sudedamoji dalis (šilumokaitis, cikloninis filtras, pūstuvas ir kt.) keičia bet kurių teršalų koncentraciją atskiestose išmetamosiose dujose ir to nesklandumo negalima ištaisyti, dujų mėginys, norint nustatyti teršalo kiekį, turi būti imamas iki tos sudedamosios dalies.

2.2.2. Išmetamųjų dujų mėginių ėmimo sistema turi būti suprojektuota taip, kad būtų galima išmatuoti vidutinę tūrinę CO2, CO, HC ir NOx koncentraciją ir, kai transporto priemonėse įtaisyti kompresinio uždegimo varikliai, kietųjų dalelių kiekį išmetamose dujose per transporto priemonės bandymo ciklą.

Be to, kai transporto priemonės yra su kompresinio uždegimo varikliais, žymimas jų išmetamų kietųjų dalelių kiekis.

Dujinių teršalų masė apskaičiuojama iš proporcinių mėginio koncentracijų ir per bandymą išmatuoto bendrojo tūrio. Mėginio koncentracijos turi būti patikslinamos, atsižvelgiant į teršalų kiekį aplinkos ore.

1.2. Savo pranešimuose laboratorija turi nurodyti per atliekamus bandymus naudojamą mėginių ėmimo sistemą.

6 priedėlis

Įrangos kalibravimo metodas

1. KALIBRAVIMO KREIVĖS BRĖŽIMAS

1.1. Kiekvienas paprastai naudojamas darbinis intervalas yra kalibruojamas pagal 4 priedo 4.3.3 punkto reikalavimus tokia tvarka:

1.2. Analizatoriaus kalibravimo kreivė brėžiama naudojant bent penkis kuo tolygiau išdėstytus kalibravimo taškus. Didžiausios koncentracijos kalibravimo dujų vardinė koncentracija turi būti ne mažesnė kaip 80 % visos skalės vertės.

1.3. Kalibravimo kreivė apskaičiuojama mažiausiųjų kvadratų metodu. Jei gautas polinomo laipsnis yra didesnis kaip 3, kalibravimo taškų skaičius turi būti mažiausiai lygus šiam polinomo laipsniui plius 2.

1.4. Kalibravimo kreivė neturi skirtis nuo kiekvienų kalibravimo dujų vardinės vertės daugiau kaip ±2 %.

1.5. Kalibravimo kreivės trajektorija

Pagal kalibravimo kreivės trajektoriją ir kalibravimo taškus galima patikrinti, ar kalibravimas buvo atliktas teisingai. Turi būti nurodyti skirtingi būdingieji analizatoriaus parametrai, visų pirma:

— mastelis,

— jautrumas,

— nulinis taškas,

— kalibravimo data.

1.6. Jei technikos tarnybai priimtinu būdu gali būti įrodyta, kad pakaitine metodika (pvz., kompiuteriu, elektroniškai valdomu intervalų perjungikliu ar kt.) galima gauti lygiaverčio tikslumo rezultatus, tada galima taikyti tokius pakaitinius metodus.

Kalibravimo patikra

1.7.1. Kiekvienas paprastai naudojamas darbinis intervalas prieš kiekvieną analizę turi būti patikrinamas taip:

1.7.2. Kalibravimas patikrinamas naudojant nulio nustatymo dujas ir kalibravimo dujas, kurių vardinė vertė yra 80–95 % panaši į numanomą analizuoti ketinamą vertę.

1.7.3. Jei dviejuose nagrinėjamuose taškuose vertė nesiskiria nuo teorinės vertės daugiau kaip ±5 % visos skalės vertės, koregavimo parametrai gali būti keičiami. Jei taip nėra, pagal šio priedėlio 1 skirsnio nurodymus nustatoma nauja kalibravimo kreivė.

1.7.4. Po bandymo tos pačios nulio nustatymo dujos ir kalibravimo dujos naudojamos pakartotinei patikrai. Analizė laikoma priimtina, jei skirtumas tarp dviejų matavimo rezultatų yra mažesnis nei 2 %.

2. FID ANGLIAVANDENILIŲ ATSAKO PATIKRA

2.1. Detektoriaus atsako optimizavimas

FID turi būti sureguliuotas pagal gamintojo nurodymus. Dažniausiai naudojamo darbinio intervalo atsakui optimizuoti naudojamas propanas su oru.

2.2. HC analizatoriaus kalibravimas

Analizatorius turėtų būti kalibruojamas naudojant propaną su oru ir išvalytą dirbtinį orą. Žr. 4 priedo 4.5.2 punktą (kalibravimas ir kalibravimo dujos).

Pagal šio priedėlio 1.1–1.5 punktų nurodymus nubrėžiama kalibravimo kreivė.

2.3. Skirtingų angliavandenilių atsako koeficientai ir rekomenduojamos ribinės vertės

Konkrečios angliavandenilių rūšies atsako koeficientas (Rf) – tai liepsninio jonizavimo detektoriaus (FID) C1 rodmens ir koncentracijos, išreikštos kaip C1 mln–1, dujų balione santykis.

Bandymo dujų koncentracija turi būti tokio lygio, kad atsakas sudarytų maždaug 80 % nuokrypio per visą skalę (darbinis intervalas). Koncentracija turi būti žinoma ±2 % tikslumu pagal gravimetrinį standartą, išreikštą tūrio vienetais. Be to, dujų balionas prieš bandymą 24 val. turi būti kondicionuojamas 293–303 K (20–30 °C) temperatūroje.

Atsako koeficientai turėtų būti nustatomi pradedant analizatorių naudoti ir po ilgesnių naudojimo laikotarpių. Naudotinos bandymo dujos ir rekomenduojami atsako koeficientai:

Metanas ir išvalytas oras: 1,00 < Rf < 1,15 arba 1,00 < Rf < 1,05 GD varomoms transporto priemonėms Propilenas ir išvalytas oras: 0,90 < Rf < 1,00 Toluolas ir išvalytas oras: 0,90 < Rf < 1,00

Pagal propano ir išvalyto oro atsako koeficientą (Rf) 1,00.

2.4. Deguonies kiekio įtakos patikra ir rekomenduojamos ribinės vertės

Atsako koeficientas nustatomas pagal 2.3 punktą. Naudotinos bandymo dujos ir rekomenduojamas atsako koeficiento intervalas:

Propanas ir azotas: 0,95 < Rf < 1,05

3. NOx KEITIKLIO NAŠUMO BANDYMAS

NO2 paversti į NO naudojamo keitiklio veiksmingumas tikrinamas taip:

Keitiklių veiksmingumas gali būti patikrinamas ozonatoriumi naudojant 6.1 pav. pateiktą bandymo sistemą ir taikant toliau aprašytą metodiką.

3.1. Analizatorius sukalibruojamas labiausiai įprastame darbiniame intervale pagal gamintojo specifikacijas, naudojant nulio nustatymo ir kalibravimo dujas (kuriose NO kiekis turi būti maždaug 80 % darbinio intervalo, o NO2 koncentracija dujų mišinyje – mažesnė kaip 5 % NO koncentracijos). NOx analizatorius turi būti nustatytas į NO režimą, kad kalibravimo dujos neitų pro keitiklį. Užregistruojama parodyta koncentracija.

3.2. Per trišakę jungtį į kalibravimo dujų srautą nuolat leidžiamas deguonis arba dirbtinis oras, kol rodoma koncentracija tampa maždaug 10 % mažesnė už pirmiau 3.1 punkte nurodytą kalibravimo koncentraciją. Užregistruojama parodyta koncentracija (C). Per šį procesą ozonatorius yra išjungtas.

3.3. Dabar įjungiamas ozonatorius, kad sukurtų pakankamai ozono NO koncentracijai sumažinti iki 20 % (mažiausiai – iki 10 %) pirmiau 3.1 punkte nurodytos kalibravimo koncentracijos. Užregistruojama parodyta koncentracija (d).

3.4. Tada NOx analizatorius įjungiamas į NOx režimą; tai reiškia, kad dujų mišinys (sudarytas iš NO, NO2, O2 ir N2) dabar eina pro keitiklį. Užregistruojama parodyta koncentracija (a).

3.5. Ozonatorius išjungiamas. 3.2 punkte aprašytas dujų mišinys pro keitiklį teka į detektorių. Užregistruojama parodyta koncentracija (b).

Išjungus ozonatorių, išjungiamas ir deguonies arba dirbtinio oro srautas. Tada analizatoriaus rodoma NO2 vertė turi būti didesnė už pirmiau 3.1 punkte nurodytą skaičių ne daugiau kaip 5 %.

6.1 pav.

NOx keitiklio našumo patikros įtaisų schema

3.7. NOx keitiklio našumas apskaičiuojamas taip:

3.8. Keitiklio našumas turi būti ne mažesnis kaip 95 %.

3.9. Keitiklio našumas tikrinamas bent kartą per savaitę.

4. CVS SISTEMOS KALIBRAVIMAS

CVS sistema kalibruojama naudojant tikslų debitmatį ir ribojimo įtaisą. Srautas sistemoje turi būti matuojamas esant įvairiems slėgio rodmenims ir sistemos valdymo parametrams, išmatuotiems ir susietiems su srautais.

4.1.1. Gali būti naudojami įvairių tipų debitmačiai, pvz., sukalibruotas difuzorius, laminarinis debitmatis, sukalibruotas turbininis matuoklis, jeigu jie yra dinaminės matavimo sistemos ir gali atitikti 4 priedo 4.4.1 ir 4.4.2 punktų reikalavimus.

4.1.2. Kituose punktuose aprašyta PDP ir CFV įrenginių kalibravimo metodika naudojant reikiamo tikslumo laminarinį debitmatį ir kalibravimo tinkamumo statistinė patikra.

4.2. Tūrinio siurblio kalibravimas (PDP)

4.2.1. Toliau aprašytoje kalibravimo metodikoje bendrais bruožais apibūdinama įranga, bandymų konfigūracija ir įvairūs parametrai, kurie yra matuojami CVS siurblio debitui nustatyti. Visi su siurbliu susiję parametrai matuojami kartu su parametrais, susijusiais su debitmačiu, kuris su siurbliu yra sujungtas nuosekliai. Vėliau galima nubraižyti apskaičiuoto debito (nurodomo m3/min. ties siurblio įleidimo anga, absoliutinio slėgio ir temperatūros sąlygomis) priklausomybės nuo koreliacijos funkcijos, kuri yra siurblio parametrų specialaus derinio vertė, grafiką. Tada sudaroma tiesinė lygtis, susijusi su siurblio debitu, ir koreliacijos funkcija. Jei CVS turi keleto greičių pavarą, turi būti atliekamas kiekvieno intervalo kalibravimas.

Ši kalibravimo metodika pagrįsta absoliutinių siurblio ir debitmačio parametrų, kurie susiję su debitu kiekviename taške, matavimu. Kalibravimo kreivės tikslumui ir vientisumui garantuoti turi būti įvykdytos trys sąlygos:

4.2.2.1. Siurblio slėgis turi būti matuojamas ties siurblio jungtimis, o ne išoriniame vamzdyne, prijungtame prie siurblio įleidimo ir išleidimo angų. Slėgio jungtis, įtaisytas siurblio pavaros priekinės plokštės viršutinės dalies viduryje ir apatinės dalies viduryje, veikia siurblio ertmių slėgis, todėl ties jomis galima išmatuoti absoliutinius slėgio skirtumus;

4.2.2.2. Kalibruojant būtina išlaikyti pastovią temperatūrą. Laminarinis debitmatis yra jautrus temperatūros svyravimams ties įleidimo anga, todėl duomenų registravimo taškai išsibarsto. Laipsniški ±1 K temperatūros pokyčiai leidžiami, jeigu jie trunka keletą minučių;

4.2.2.3. Visos jungtys tarp debitmačio ir CVS siurblio turi būti visiškai sandarios.

Per išmetamųjų dujų kiekio bandymą matuodamas tuos pačius siurblio parametrus, naudotojas gali apskaičiuoti debitą taikydamas kalibravimo lygtį.

4.2.3.1. Šio priedėlio 6.2 pav. pateikta viena galima bandymo schema. Galima atlikti pakeitimus, jei tvirtinančioji institucija patvirtina, kad pasiekiamas panašus tikslumas. Jei taikoma 5 priedėlio 5.3 pav. pateikta bandymo schema, nurodyti duomenys turi būti nustatomi tokiu tikslumu:

barometrinis slėgis (patikslintas)(Pb) ±0,03 kPa aplinkos temperatūra (T) ±0,2 K oro temperatūra prie LFE (ETI) ±0,15 K slėgio sumažėjimas prieš LFE (EPI) ±0,01 kPa slėgio krytis, srautui tekant per LFE matricą (EDP) ±0,0015 kPa oro temperatūra CVS siurblio įleidimo angoje (PTI) ±0,2 K oro temperatūra CVS siurblio išleidimo angoje (PTO) ±0,2 K slėgio sumažėjimas CVS siurblio įleidimo angoje (PPI) ±0,22 kPa slėgio aukštis CVS siurblio išleidimo angoje (PPO) ±0,22 kPa siurblio sūkių skaičius per bandymą (n) ±1 l/min. laikotarpio trukmė (mažiausiai 250 s) (t) ±0,1 s

4.2.3.2. Po to, kai sistema sujungiama, kaip parodyta šio priedėlio 6.2 pav., reguliuojamas ribotuvas iki galo atidaromas ir iki kalibravimo pradžios leidžiama siurbliui padirbti 20 min.

Reguliuojamas ribotuvas uždaromas per vieną siurblio įleidimo angos slėgio sumažėjimo žingsnį (maždaug 1 kPa), kad būtų gauti bent šeši bendro kalibravimo duomenų taškai. Sistemai leidžiama tris minutes stabilizuotis ir pakartojama duomenų gavimo procedūra.

6.2 pav.

PDP-CVS kalibravimo konfigūracija

Duomenų analizė

4.2.4.1. Oro debitas (Qs) kiekviename bandymo taške gamintojo nustatytu būdu apskaičiuojamas standartiniais m3/min. vienetais pagal debitmačio duomenis.

4.2.4.2. Tada oro debitas paverčiamas siurblio debitu (V0) m3/sūk. ties siurblio įleidimo anga, esant absoliutinei temperatūrai ir slėgiui.

kur:

V0 = siurblio debitas, esant Tp ir Pp, išreikštas m3/sūk., Qs = oro debitas, esant 101,33 kPa ir 273,2 K, išreikštas m3/min., Tp = temperatūra ties siurblio įleidimo anga (K), Pp = absoliutinis slėgis ties siurblio įleidimo anga (kPa), n = siurblio sūkių skaičius, išreikštas min-1.

Siekiant, kad būtų kompensuotas siurblio sūkių skaičiaus ir slėgio svyravimų bei siurblio slydimo greičio abipusis poveikis, pagal toliau nurodytą formulę apskaičiuojama koreliacijos funkcija (x0) tarp siurblio greičio (n), slėgio skirtumo siurblio įleidimo angoje ir siurblio išleidimo angoje ir absoliutinis slėgis siurblio išleidimo angoje:

kur:

x0 = koreliacijos funkcija, ΔPp = slėgio skirtumas siurblio įleidimo angoje ir išleidimo angoje (kPa) Pe = absoliutinis slėgis išleidimo angoje (PPO + Pb)(kPa).

Mažiausiųjų kvadratų metodu atliekama tinkamumo patikra ir sudaromos kalibravimo lygtys:

V0 = D0 – M (x0)

n = A–B (ΔPp)

D0, M, A ir B – tai tieses apibūdinančios krypties koeficiento konstantos koordinačių ašyje.

4.2.4.3. Keleto greičių CVS sistema kalibruojama kiekvienam naudojamam greičiui. Nubrėžtos intervalų kalibravimo kreivės turi būti apytiksliai lygiagrečios, o koordinačių ašies vertės (D0) turi didėti mažėjant siurblio debito intervalui.

Jei kalibravimas atliktas stropiai, pagal lygtį apskaičiuotos vertės nesiskirs nuo išmatuotos V0 vertės daugiau kaip 0,5 %. Skirtingų siurblių M vertės bus skirtingos. Kalibravimas atliekamas pradedant naudoti siurblį ir po svarbesnių techninės priežiūros darbų.

4.3. Kritinio srauto difuzoriaus kalibravimas (CFV)

4.3.1. CFV kalibravimas pagrįstas kritinio srauto difuzoriaus debito lygtimi:

kur:

Qs = debitas, Kv = kalibravimo koeficientas, P = absoliutinis slėgis (kPa), T = absoliutinė temperatūra (K).

Dujų debitas yra įleidimo slėgio ir temperatūros funkcija.

Toliau aprašyta kalibravimo metodika nustatoma kalibravimo koeficiento vertė, atitinkanti išmatuotas slėgio, temperatūros ir oro debito vertes.

4.3.2. Kalibruojant elektronines CFV dalis, turi būti taikoma gamintojo rekomenduojama metodika.

4.3.3. Reikia atlikti kritinio srauto difuzoriaus debito kalibravimo matavimus ir nustatyti duomenis nurodytu tikslumu:

barometrinis slėgis (patikslintas) (Pb) ±0,03 kPa, LFE oro temperatūra, debitmatis (ETI) ±0,15 K, slėgio sumažėjimas prieš LFE (EPI) ±0,01 kPa, slėgio krytis srautui tekant per (EDP) LFE matricą ±0,0015 kPa, oro debitas (Qs) ±0,5 %, slėgio sumažėjimas CFV įleidimo angoje (PPI) ±0,02 kPa, temperatūra difuzoriaus įleidimo angoje (Tv) ±0,2 K.

4.3.4. Įranga turi būti įtaisyta taip, kaip parodyta šio priedėlio 3 pav., ir patikrinama, ar nėra nuotėkio. Bet koks nuotėkis tarp debitmačio ir kritinio srauto difuzoriaus labai sumažina kalibravimo tikslumą.

4.3.5. Atidaromas reguliuojamas ribotuvas, įjungiamas pūstuvas ir sistema stabilizuojama. Užregistruojami visų prietaisų rodmenys.

4.3.6. Turi būti keičiamos ribotuvo padėtys ir gaunami bent aštuoni rodmenys iš viso difuzoriaus kritinio srauto intervalo.

Per kalibravimą užregistruoti duomenys naudojami toliau nurodytiems apskaičiavimams. Oro debitas (Qs) kiekviename bandymo taške gamintojo nustatytu metodu apskaičiuojamas pagal debitmačio rodmenis.

Kalibravimo koeficiento vertės apskaičiuojamos kiekviename bandymo taške:

kur:

Qs = debitas, esant 273,2 K ir 101,33 kPa, išreikštas m3/min., Tv = temperatūra difuzoriaus įleidimo angoje (K), Pv = absoliutinis slėgis difuzoriaus įleidimo angoje (kPa).

Nubraižoma Kv, kaip slėgio difuzoriaus įleidimo angoje funkcija. Garsinio srauto Kv vertė bus santykinai pastovi. Slėgiui mažėjant (didėjant vakuumui), difuzorius atlaisvinamas ir Kv sumažėja. Atsirandantys Kv pokyčiai neleistini.

Pagal mažiausiai aštuonis kritinės zonos taškus apskaičiuojamas Kv vidurkis ir standartinis nuokrypis.

Jei vidutinio Kv standartinis nuokrypis viršija 0,3 %, imkitės taisomųjų veiksmų.

6.3 pav.

CFV-CVS kalibravimo konfigūracija